prop · GA03100 · 1986-12-31 00:00:00 — 412) om gymnasieskola iutveckling har ett omfallande försöks- och utvecklingsarbete påbörjats inomgymnasieskolan. Verksamheten har successivt vuxit ul till alt innevarande läsår omfatta ca 800 projekl. Enligt SÖ berörhuvuddelen av projekten områdel Den inre arbelsmiljön. Man finner har projektsom rör lokala planer för den egna skolans utveckling, koncentraiionsläsning,intresseval, temasludier. aktivare klassföresiåndarskap, siudiekoniraki m.m. Det näst störstaförsöksområdet gäller ämnesanknulen praktik. Ca 160 av projekten rör sädanpraktik, främst pä de treåriga ekonomiska och fyraåriga lekniska linjerna. Förall främja verksamheten har SÖ publicerat ett servicematerial som behandlarämnesanknulen praktik. Ca 80 projekl ligger inomdel studieorganisatoriska området. Det gäller projekl som rör grund- och tilläggskurser, en mjukare övergång från grund skolan lill gymnasieskolan, långsammare sludielakt, nya päbyggnadsut- bildningar elc. Regeringen har genom särskilda förordningar givit möjlig heter till försöksverksamhet med grund- och tilläggskurser inom vårdom rådet och inom ämnet handels- och kontorslära saml medgivii försöksverk samhet med dels specialämnen på humanistisk och samhällsvetenskaplig 33 3 1986/87. linje,dels gymnasieutbildning inom ramen för individuella planer och dels Prop.1986/87:100 förlängd studietid för elever med särskilda behov. SÖ anhåller i årelsanslagsframslällning om ulvidgade möjligheter i fråga om försöksverksamhet medgrund- och lilläggskurser i värdämnen. Det ankommer på regeringen alt laställning lill della. Området samverkan mellangymnasieskolan och vuxenutbildning (komvux) har detminsta anlalel projekt. Regeringen har i förordning om försöksverksamhet medgemensam undervisning för elever i gymnasieskolan och vuxenutbildninggivit möjligheter lill en långtgående samordning mellan skolformerna för atlbevara ell rimligl utbildningsutbud i fem kommuner med vikande elevunderlag. SÖhar i årets anslagsframslällning anhållit om alt få utvidga verksamheten tillytterligare kommuner och med en vidare innebörd än vad som beslulades år 1984.När konkreia planer beträffande en sädan försöksverksamhet föreligger, avserjag alt äierkomma till regeringen medev. SÖ har lill regeringenöverlämnat en plan över hur ulvärderingen av den verksamhet somjag nu beskrivitbör genomföras. Planen innebär följande. Lokalt insamlas s.k. basinformation omvarje projekt. Regionala samordnare, knutna till länsskolnämnderna, medverkari den lokala ulvärderingen, sammanställer informalion från olika projekt iregionen och arbetar fram regionala rapporterom verksamhelen.Fallsiudieutvärderare, knutna till pedagogiska inslilulioner, genomför merfristående utvärderingar av verksamheten vid vissa s.k. fallstiidieskolor därförsöksverksamheten bedrivs på något bredare front. Centralt arbetarrapportgrupper för vart och ell av de fyra områdena för försöksverksamheten medatl sammanslälla och värdera all den informalion som kommer fram genom delokala ulvärderarna. Uiöver denna utvärdering genomför SÖ i samverkan medriks-revisionsverket en ekonomisk ulvärdering av försöksverksamheien. Enligt planerna skall enutvärderingsrapport som rör liden fram l.o.m. budgeiårei 1985/86 kunnaöverlämnas till regeringen i mars1987. Ulvecklingen avgymnasieskolan är viktig och belydelsefull. Möjligheterna för den enskildeeleven all finna sig lill rälla i gymnasieskolan måsle pä olika sällförbättras. Detla kan ske bl.a. genomatl eleverna ges slörre möjligheter alt själva påverka och ta ansvar för sinstudiesituation, alt valfriheten ökar vad gäller sludielakt, inlresseval ochfördjupningsmöjlig-heler samt att kontakterna mellan skolan och del omgivandearbetslivet fördjupas. Jag fäster därför slor vikl vid det försöks- ochutvecklingsarbete som pågår och det är min förhoppning all verksamhelen inomdessa områden kommer alt ulvidgas ytterligare. 4.10 Modernisering av den gymnasialayrkesutbildningen Arbetslivet har länge karaktäriserats av attmänga yrken kunnal delas upp i teoreliska och prakliska eller i tankens och handens arbele. Denna uppdel ning har avspeglats i en molsvarande uppdelning av gymnasieskolan i sludievägar som förbereder främsl för teoretisk vidareulbildning resp. för praktisk yrkesverksamhel direkl efter skolan. Denna åtskillnad häller nu på alt förändras, bl.a. pä grund av den nya lekniken. Vi befinner oss just nu ien omfattande strukturell omdaning av arbetsli- Prop. 1986/87:100 vet. Denlekniska utvecklingen innebär väsentliga förändringar när del Bil. 10 gällerarbetslivets behov av utbildad personal. Kravel på processlänkande ochsystematisk kompetens ökar för de anställda. Gränser mellan olika befattningartenderar att suddas ul och försvinna. Kraven pä teoreliska kunskaper ökarstarkt även inom yrkesutbildningen. Del är väsentligt att dettaarbetslivsperspektiv i framliden vägs in när del gäller olika utbildningarsinnehåll och struktur. Förslag lill rikllinjerför en moderniserad yrkesutbildning har vären 1986 framlagts av arbetsgruppenför översyn av den gymnasiala yrkesutbildning (ÖG Y). ÖG Y: s förslag avseendeyrkesutbildningen är av principiell karaklär och avsedda alt utgöra riktlinjerför fortsatt arbete. Frågan om reformstralegiför yrkesutbildningarna och sambandet med redan pågående utvecklingsarbete gesstort uirymme bland remissvaren. Inte minst framhålls behovet avförsöksverksamhet. Alt det hos kommuner och branschorganisationer finns ettuppdämt inlresse av försöksverksamhel även inom yrkesutbildningens områdestyrks av åtskilliga remissinstanser och av framslällningar som inkommit lill . Frågan omreformeringen av den yrkesinriktade delen av gymnasieskolan bereds förnärvarande inom . Del finns emellerlidbehov av alt snarasl pröva hur vissa yrkesutbildningar kan moderniseras ochförbättras. Mol bakgrund av vissa förslag från SÖ ålerkommer jag i deieföljande med förslag om all en begränsad försöksverksamhet inom elt paryrkesutbildningar inleds läsårel 1987/88. Samverkan mellangymnasieskolan och högskolan om ingenjörsutbildning Ett för framliden vikligl problem all lösa ärfrågan om hur utbildningsväsendets utbud av kortare leknisk utbildning skallsamordnas och organiseras. erbjuds likartad sädan bäde inomgymnasieskolan, den kommunala vuxenutbildningen och högskolan. Näringslivets växandebehov av ingenjörer och tekniker har , somjag tidigare anfört(avsnitt 3), lett till atl ingenjörsoch teknikerulbildning i högskolan har kommii alt bli allt vikligare för enallsidigare regional utveckling. 1 länsstyrelsernas industriprogram betonasbehovet av kortare leknisk utbildning vid de smä högskolorna mycket starkt. Sedan försöksverksamhetenmed ett femte är på fyraårig teknisk linje (T-linjen) i gymnasieskolan /86 i har framslällningar om atl få delta i dennaverksamhet kommii in till från flera kommuner. Redan i föregäende årsbudgelproposition tog jag upp frågan om en samverkan mellan gymnasieskolan ochhögskolan dä del gäller leknisk utbildning på mellannivå. Jag uttalade dä atldet inte är rimligt atl verksamheter av närbesläktat slag och resurser för dembyggs upp på en och samma orl ulan en nära samverkan. Det är angeläget attfrågan om den kortare teknisk utbildningens organisalion får ensnar lösning. Min uppfattning är aU teknisk utbildning påmellannivå inle bör byggas 35 ul säväl i gymnasieskolan och komvux som ihögskolan pä i storl setl Prop. 1986/87:100 samma orler och som konkurrerandeutbildningar. Vad gäller T-linjen Bil. 10 visar inlernationella jämförelser inte är tillräcklig för atl nå den kompetens som internationellt förordasför en ingenjörsutbildning pä mellannivå. Frän näringslivel har ocksåframförts kritik mol all många elever som lämnar del fjärde året inte utanomfallande forlbildning och vidareutbildning kan utföra ingenjörsarbete. Detlahar letl mig till uppfattningen atl del är nödvändigl atl komplettera dentekniska utbildning som ges på T-linjen. Förstärkningen bör enligtmin mening pä kort sikl ske genom att man inom högskolan erbjuder kurser om 40poäng, vilka bygger på T-linjen. Dimensionering och lokalisering av dessakurser bör efter hand bli sädan att elever som lämnar del fjärde årel igymnasieskolan och som önskar förbättra sin utbildning kan erbjudas plats inomhögskolan. Därför bör dessa högskolekurser i huvudsak lokaliseras lill samma orter som det Qärde årel avT-linjen och denna ulbildnings resurser i form av lokaler och utrustning sålångt möjligt användas. Ocksä lärarsamverkan torde i många fall vara nödvändig. Den framlidainrikiningen, omfattningen och organisationen av den lekniska ulbildningen pämellannivå behöver noga belysas säväl ekonomiskt och organisatoriskt somtidsmässigt. Jag avser därför atl tillsätta en arbetsgrupp inomulbildningsdepartemenlel med uppgift att särskilt sludera förutsättningarnaför atl pä sikt föra all leknisk utbildning pä mellannivå till högskolan. Jagavser därefter att åierkomma tillregeringen i frågan. Med anledning av vad jagnu har anfört ärjag inle beredd atl föreslå en utvidgning av den pågåendeförsöksverksamheten med elt femte år på den fyraåriga lekniska linjen. Jagkommer däremot all vid min behandling av högskolans grundläggande utbildningar,anslaget D 13 Lokala och individuella linjer och enslaka kurser, föreslå vissaresurser för en påbyggnad pä T-linjens fjärde är. Jag kommer därvid alt förordaen lokalisering av dessa kurser till högskolor i regioner som har kommunervilka önskat fä delta i försöksverksamheten med en föriängd T-linje. I detta sammanhang kommerjag att redovisa vissaav de förslag som förs fram i årets budgeiproposifion. En redovisning av del pågående arbetet med atl förslärka kulturinsatserna i skolan ges i avsnittet 4.3 Kultur i skolan. Sirävan alt bygga ut de regionala kulturinstitutionerna har länge varit elt viktigt inslag i kullurpoliliken. Efter det ställningslagande som togs i 1986 ärs budgelproposition (prop. 1985/86:100 bil. 10, s. 50-51) har planeringsförutsättningarna för den regionala verksamhelen pä lealer- och museiområdena beslämts för en treårsperiod. En närmare redogörelse för den regionala ulvecklingen på kulturområdet lämnas i avsnittet 3.6 Kultur och regional utveckling. 6.1 Staten och bildkonstnärerna . 1 den tredje av de övergripandekullurproposifioner som log "- " ställning till under1970-talet (prop. 1975/76:135) framhölls att konstnärernas insatser äroumbärliga när det gäller att uppnå de kullurpolitiska mälen. Åtgärder för allförbättra konstnärernas arbels- och försörjningsmöjligheter är därför ensjälvklar del av den statliga kulturpolitiken. En politik som främjarkonstnäriigt skapande kan bedrivas på olika sätt beroende pä hursamhällsförhällandena päverkar konsinärernas livssituation vid en givenlidpunkl. Den allmänna lagstiftningen kan ulformas pä säll som gör attkonstnärlig yrkesutövning underlättas. Kullurpolitiska insalser av skilda slagär självfallel av stor betydelse. De senare kan gå ul på att stimuleraefterfrågan i syfte att ge bättre avsättning för konstnärligt arbete.Insatserna kan också inriktas mer direkt på konstnärerna själva i form aversättningar och bidrag av olika slag eller genom uppdrag frän det allmännassida. Etl centralt men inteoömt vistat begrepp i kulturpolitiken är kvalitet. Del är angeläget altkuliurulbudel inle bara är mångsidigt och när mänga utan ocksä häller enkonslnärligl hög nivå. då fler människor än någonsin aktivt ägnar sig ålolika konstformer och utbudet kan massproduceras med en alltmer förfinadleknik är uppgiften all främja del kvalificerade konslnärliga skapandet inlelätl. Siaten bör inle utöva inflylande över konstens innehåll och form.Principen är viktig i ett fritt samhälle, men kan ge upphov till konflikter isammanhang där medelsfördelningen förutsälter etl urval. Försök all kringgåproblemet genom en bred spridning av tillgängliga medel medför ofta altinsatserna inte får avsedd verkan. Jag har för egen del kommit fram till altelt urvalsförfarande av ofta myckel känslig karaklär är ofrånkomligt om etteffektivt konstnärsstöd skall kunna åstadkommas inom ramen för en rimligekonomisk satsning. Mol den bakgrunden är del deslo angelägnare alt denslödfördelande verksamhelen bedrivs i väl reglerade former och står öppen förgranskning och allmän deball. Bild- ochformkonstnärerna är en särskilt utsatt yrkesgrupp, som behöver samhälletsslöd. De offenlliga konstinköpen och ulsmyckningsuppdra-gen Ulgör grunden förstatens insatser när det gäller bildkonstnärer och konsthantverkare. Självaförutsättningen för all yrkesexislens är ju att arbelel efterfrågas. I ellsamhälle som vill värna om konsten bör därför siaten själv ta konsinärernastjänsler i anspråk. Konslnäriig utsmyckning bör vara elt självklart inslag iden offenlliga miljön. Sedan budgetårel 1984/85 uppgår medelsramen förkonstnärlig utsmyckning av slalliga byggnader lill ca 23 milj. kr. Konstnärliga insalser ärockså av stort värde i arbetet med atl skapa bra och lilllalandebostadsmiljöer. För alt stimulera arbelet med konstnärlig utsmyckning ibosladsområden har chefen för i propositionen om bostadspolitiken(prop. 1986/87:48) föreslagil all nuvarande lillägg lill låneunderiagel förkonstnärlig utsmyckning i samband med ny- eller ombyggnad av bostäder ersättsav ett bidrag. Bidraget, som skall ulgå lill projekt som uppförs eller byggs om med bostadslån, föreslås molsvara av kosinaderna för utsmyckning ochförulsäller molsvaran- 37 dekommunall bidrag. Resterande skall fastighetsägaren svara för För slalens del av koslnaden har /88 föreslå- Prop. 1986/87:100 gits en besluisram om 15 milj. kr. Ersättningsfrågorna harlänge slätt i centrum för diskussionen om samhällels förhållande till bild-och formkonslnärerna. Konstnärerna begär två slag av ersättningar när derasverk visas offentiigl, nämligen uislällningser-säitning för verk som konstnärenforlfarande har kvar i sin ägo och vis-ningsersältningför verk som överiålits. belalarslalliga och vissa statsunderstödda utslällningsar-rangörerulställningsersättning enligt ett huvudavial mellan staten och konsinärernasorganisaiioner. Kosinaderna läcks inom ramen för resp. institutionsverksamhetsanslag. För den kommunala och enskilda utsiällningsverksamhelenfinns inga centrala avtal om ulställningsersättning. Vissa arrangörer belalardock sädan ersällning . Frågan om ell slalligl -Stöd för att säkerslällaprincipen om utställningsersättning inom den kommunala seklorn ochföreningslivet har behandlals av (KrU 1975/76:35, rskr. Förslaglill slatliga slödformer har lämnalsav , konstnärsorganisationerna och konstföreningsrörelsen. Eltomfallande bakgrundsmaterial föreligger således i denna fräga. Jag kommer atlnärmare redovisa delta material och mitl ställningstagande i anslulning härtillunder avsnittet Ersällningar och bidrag lill konstnärer. När del gällervisningsersättning finns särskilda moliv som talar för ett övergripandeengagemang från slatens sida. Efler del alt konstnären har sålt sill verk kanhan inle längre kräva ersäitning när verket visas offenlligl. Förfoganderättenhar i del hänseendet gäll över till verkets nye ägare. Trols delta harstatsmakterna funnit det rimligt (prop. 1981/82:100 bil. 12 s. 30, KrU 30,rskr. 360) att kompensera upphovsmännen kollektivt för visningsrällen när det ärfråga om konsl som förvärvals av samhällsinstitutioner. Visningsersätlningen,som förs till , uppgär till drygl 22 milj.kr. Till skillnad från utställningsersältning-en vilar visningsersätlningen päoffentligrältslig grund. Den är resultatet av en skälighetsbedömning fränslatens sida och kan därför i likhet med andra samhällsinsalser ulgå oavsettvilka partsförhållanden som råder. Staten kan ocksä ställa upp villkor för hurmedlen skall användas. Reglerna för visningsersätlningen är säutformade all del medelsförvaliande organet - styrelsen för Sverigesbildkonstnärsfond har så goll som oinskränkt frihet att fördela medlen eftereget bedömande. För målare, grafiker, skulptörer och lextilkonstnärer tillämparfondstyrelsen etl fördelningssystem - den s.k. grundersättningen - som innebäratt disponibla medel fördelas mellan elt mycket stort antal /86 lilldelades sålunda ca 1 100 konstnärer grundersättning medbelopp som varierade mellan . Del är tveksamt om så småbelopp innebär nägon nämnvärd stimulans för fortsalt konstnärlig verksamhel. De undersökningar somgjorts av konsinärernas ekonomiska och sociala förhållanden visar alt särskili bildkonstnärer och konsthantverkare har låga genomsnittsinkomster. Inför budgeiårei 1984/85 skedde en krafiig försiärkning av de slatliga konstförvärven, vilkel inneburil ökade försörj ningsmöjligheter för nämnda konslnärsgrupper. För atl yllerligare förbätl- 38 ra situalionen anserjag det nödvändigl att ocksåöka del direkta bidrag lill Prop. bild- och formkonstnärernas försörjning somvisningsersättningen innebär. Mot den bakgrunden harjag för nästa budgetårberäknai en försiärkning av visningsersätlningen med 10 milj. kr. till sammanlagt drygt 32 milj. kr. Härigenom skapas ocksä förulsältningar för enförbällrad utformning av detslöd som ges via bildkonstnärsfonden. Jag återkommer med yllerligare synpunkier i denna fräga under anslaget Visningsersältningäl bild- och Konstnärernasskalleförhållanden har länge varil akluella i debatten. Helt klart är att mångasvära bedömningsfrägor uppkommer vid taxeringen av konstnärer på grund av altderas arbetssituation är sä speciell. Vissa förändringar avskattelagstiftningen till förmän förkonstnärerna beslutade om är 1985 (prop. 1984/85:93, SkU 28, rskr.227). Del finns anledning all noggrant följa utvecklingen på delta omräde ochöverväga om det är motiverat att konslnärer bedöms frän särskildaulgångspunkler i skattehänseende. Jag har i denna fråga samrått med chefen förfinansdepartementet. 6.2 Vården av kulturmiljön har frågor om vården avden fysiska miljön och kulturminnesvården allt mera kommit all uppmärksammas.Att samhället vårdar sig om de kullurkvaliteter som finns i en rik ochmångfacetterad bebyggelsemiljö och elt rikl kulturlandskap är sålunda ennaturlig sirävan inom ramen för den generella miljöpolitiken. Även frågor inomkulturminnesvårdens mera traditionella ansvarsområde har fäll ökad aktualitetoch har sålunda uppmärksammat behovet av insalser beträffandearkeologiska undersökningar, vård av fornlämningar liksom av kulturhistoriskabebyggelse- och industrimiljöer. Genom nalurresurslagen och den nya plan- ochbygglagen har bevarandeiniressenas ställning i den fysiska planeringen stärklsoch nya förutsättningar har givits, inte minst för kommunernas ansvarstagandeför kulturella värden i landskap och bebyggelse. Mot denna bakgrund harett arbele inletts i med atl se över förulsältningarna föratt utveckla och effektivisera insatserna inom kulturminnesvården. Såvälbehoven inom det iradilionella kullurminnes-vårdsområdet som behoven inom ellvidare miljöperspektiv behandlas i delta sammanhang. Avsiklen är bl.a. alt studera möjligheterna au nå längrei fräga om tillvaratagande av kulturmiljökvalileler genom samordningsinsatseröver olika sekiorsgränser. Översynen bygger därför pä samverkande insatsermellan de departemenl som hanterar frägor rörande den fysiska miljön. Ett viktigt moment iöversynsarbetel är ocksä att kulturminnesvärdens s.k. speciallagstiftning rörande bl.a.kulturhisloriskl värdefull bebyggelse, fasta fornlämningar m.m. bör sammanföras i en särskild kulturminneslag. På så sätt kan bl.a. förfaitningssystemet på detta omräde bli lättare att överblicka. En vägledande utgångspunkt för översynsarbetel är sålunda 39 atl de enskilda människornas och gruppernasinflytande över den egna Prop. 1986/87:100 bebyggelse-och kulturmiljön bör stärkas. Jag räknar med atl desamlade förslagen med anledning av översynsarbetet kan redovisas för riksdagentidigast under /88. Jag kommer dock alt senare denna dag redogöraför vissa förslag som delvis bör ses som utiryck för sirävan alt förnya arbetetinom kulturminnesvården. Inom område föreslås sålundaökade resurser till vården av det traditionella kultur- och odlingslandskapet.Härvid betonas all kulturlandskapet innehåller samverkande nalur- ochkulturvärden och all bevarandearbetet bl.a. ulgår från behovel av atl slå vaktom detla dubbla värde. Från kulturminnesvårdande utgångspunkter mäste därförkuliurlandskapsfrägorna ägnas etl ökat inlresse. Inom arbetsmarknadsdepartementetsområde behandlas frågan om samordningen mellan ochhuvudmännen för de slalliga beredskapsarbeiena, bl.a. riksantikvarieämbetet.Mot bakgrund av behovet atl kunna effektivisera insatserna för vård avfornlämningar bör förutsättningarna för arbetenas långsiktiga planeringförbättras. Del ankommer i försia hand på myndigheterna alt sörja för enulvecklad samordning i denna riklning. En viktig fråga förvården av kulturmiljön är också hur samhällel vårdar det befintligabostadsbeslåndel. I regeringens bostadspolitiska proposition, som jag lidigarehar haft anledning all beröra, har därför betonats kravet på atl husenskvaliteter skall tas lill vara.Hyresgästerna får etl ökal inflylande i bostadsförnyelsen. Inom ulbildnings- ochbostadsdepartementens områden läggs förslag fram om ålgärder för all underlättabostadsbyggande i samband med undersökning och borttagande av fornlämningar.En ram för lilläggslån lill sådana arkeologiska undersökningskostnader föresläsav bostadsminisiern. Av betydelse föröversynsarbetel är vidare frågan om förändringar av riksatikvarieämbetelsorganisalion. av kulturhistoriskt värdefullabyggnader m.m. föresläs få nya förutsättningar genom atl staten övertarfastigheter som ägs av . Museernas organisation och verksamhet har varitföremål för utredningar vid ett flertal lillfällen . Är 1974 fastslälldes mål för den statliga kulturpolitiken, vilka ocksä omfaltade museernas verksam hel. Under de därpå närmast följande åren genomfördes organisatoriska förändringar vid flera cenirala museer. har intresset främst riktals mot ökad och förstärkt samverkan mellan museerna. Elt utiryck för delta är regeringens uppdrag tillstatens kullurtåd alt utreda de centrala museernas uppgifter och ansvar för landets museiväsende. Kul turtådet har i rapporten (Rapport från kullurrådet 1986:3) Museiförslag redovisal sina förslag till regeringen. Utgångspunkten för kulturtädets förslag är en ökad samverkan inom museiområdet, där ett anlal stora centrala museer - nämligen Nordiska museel, historiska museet, einogra- 40 fiskamuseet, statens konstmuseer (genom nationalmuseel och moderna Prop.1986/87:100 museel) saml - tar elt störte ansvar förgemen- Bil. 10 samma frägor för hela museiväsendet. Rapporten harremissbehandlats under höslen 1986. Kulturtädets förslagoch remissvaren kommer att ligga till grund för en särpropositiontill . Den framlidafinansieringen av Wasavarvel och regalskeppet prövas för närvarandeav en av regeringen tillsatt kommitté. Utgångspunkten för uppdraget är att Wasavarvel skallskiljas frän slalens museumoch att verksamheten i fortsättningen skall drivas som en självständig enhet i form av en statlig sliftelse.Målet för kommitténs arbele är atl stiftelsens verksamhet skall varasjälvfinansierad. Kommiitén skall redovisa sina förslag senast den Ijuni 1987. Verksamhelerna inom kulturområdet är ihög grad beroende av atl kunna baseras pä resultat från relevant forskning. Påmolsvarande sätt ulgör flera avinstitutionerna inom dessa områden basresurser för forskningen. Jagräknar med att återkomma med förslag inom della område i den forskningspoliliska proposition som beredsinom . Utvecklingen inom massmedieområdet påverkas just nuslarki av all satelliter har börjat användas för att förmedla TV-program tillallmänheten. Av de ca 25programkanaler som sänds ul frän satellit över är det aktuellt all vidaresända ungefär hälflen iSverige. Parallelll med införandel av satellilförmedlad television har ulbyggnadenav kabelnät för TV-ända-mäl lagit fart. Kabelnäten skapar i sin turförutsättningar för all bygga upp lokala egensändningar av TV-program. Efler olikaprovisoriska lösningar irädde etl regelverk av mer permanentkaraktär i kraft för lokala kabelsändningar.