prop · GA03106 · 1986-12-31 00:00:00 — Tid,under vilken den dömde hållits i häkte i målet efter det att slutlig dom därimeddelades, skall räknas som tid varunder straffet verkställts. Tid,under vilken den dömde hållits i häkte i målet eller varit omhändertagenenligt 28 kap. 11 § tredje stycket efter det att slutlig dom ellerbeslut däri meddelades, skall räknas som tid varunder straffet verkställts. Denna lag träder i kraftden . 5 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktadeoch anhållna m. fl. Härigenomföreskrivs att 17 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall ha följande lydelse. 17 §1 Vad somsägs i denna lag om häktad har motsvarande tillämpning på 1. densom har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott, 2. den som har intagits i häkte 2. densom har intagits i häkte eller polisarrest för förpassning till eller polisarrestför förpassning till kriminalvårdsanstah och kriminalvårdsanstalt, 3. den som har tillfälligtplacerats 3. den som har tillfälligt placerats i häkte medstöd av 23 § tredje i häkte med stöd av 23 § tredje stycket, 43 §första stycket tredje stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller50 § tredje mening- meningen eller 50 § tredje meningen lagen(1974:203) om kriminal- en lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. vård i anstalt och 4. den som har omhändertagits enligt 28 kap. II § tredje stycket i avvaktan på att beslut omundanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft. Dennalag tillämpas inte på barn som gripits enligt 16 § lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , Hjelm- , , S. , , ,, , R. , , , , , ,, G. , Lagrådsremiss om ändring i m. m. (s. k.kontrakts vård m. Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefen förjustitiedepartementet en kommitté för att utreda vissa frågor om kriminalvårdi frihet m. m. Kommittén antog namnet frivårdskommittén (Ju 1979:05). Vid sammatillfälle tillkallades en annan kommitté, fängelsestraffkommittén (Ju1979:04), med uppgift att utreda vissa frågor om bl. a. fängelse ochkriminalvård i anstalt. Bådakommittéerna avlämnade delbetänkanden . Be-tänkandena leddesenare till lagstiftning (prop. 1982/83:85, JuU 26, rskr 241, SFS1983:240-248). För frivårdens del innebar den reformen bl. a. att vården inomramen för påföljden skyddstillsyn liksom efter villkorlig frigivningintensifierades. Frivårdskommitténavlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1984:32) Nya alternativ tillfrihetsstraff. (När betänkandet avlämnades ingick i kommittén som ledamöterlagmannen , ordförande, samt riksdagsledamöterna i , iHelsingborg och .) Ibetänkandet redovisas synpunkter på nya påföljder eller påföljdsva rianter som kan vara ägnade att i viss utsträckning ersätta fängelsestraff. Som ny sådan påföljd föreslås kontrakts vård. Påföljden skall enligt försla get tillämpas i fråga om tilltalade som är alkohol- eller narkotikamissbru kare och som utfäster sig att undergå närmare angiven vård för sitt miss bruk. Tanken är att kontraktsvård skall användas i stället för fängelse i högst och kopplas till en ny påföljdsform som benämns villkoriigt fängelse. Enligt förslaget skall domstolen, när den dömer till kontrakts vård, mäta ut ett fängelsestraff men medge anstånd med verkställigheten 15 Om den dömde inte fullföljer vårdprogrammet, skall i princip det Prop.1986/87:106 villkorliga fängelset gå i verkställighet. Kommitténssammanfattning av innehållet i betänkandet bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 1. Efterremiss har yttraiiden över betänkandet avgetts av riksåklagaren (), Sveahovrätt, , , ,, , , kriminalvårdsnämnden,övervakningsnämnden i , brottsförebyggande rådet (BRÅ), ,statskontoret, , dåvarande ,postverket, , (), , ,, , justitieombudsmannen (JO), fängelsestraffkommittén. ,(), i (LO),Centralorganisationen /SR, , ,Föreningen , Föreningen . FöreningenSveriges polischefer, . Övervakares ochkontaktpersoners riksförbund. Svenska röda åt läkemedelsmissbrukare (RFHL), , diakoninämnd, frikykoråd/Defria kristna samfundens råd (SFR/SAMRÅD), , , Stockholmskommun, . Alkoholproblematikers riksorganisation (ALRO),narkotikafritt samhälle (RNS), socialberedningen (S 1980:07),Stiftelsen , , för familjevård(RFF), Föreningen - Barnens Rätt I Samhället samt Samrådsgruppen försocialtjänst och vårdpolitik. Någraremissinstanser har överlämnat yttranden från andra myndigheter ellerorganisationer. Sålunda har RÅ överlämnat yttranden från överåklagaren iStockholms åklagardistrikt samt cheferna för dåvarande länsåklagarmyndigheternai och , LO överlämnat ett yttrande frånStatsanställdas Förbund, /SR överlämnat yttranden från och Socionomers, () samt Kommunstyrelsen i Stockholmskommun överlämnat yttranden från socialnämnden, socialförvaltningen samtsocialdistrikten 10,12 och 17 i kommunen. Ensammanställning av remissyttrandena har upprättats i justitiedepar-temenet ochfinns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 1554-84). Frihetstraffetframstår av många skäl som ett av de allvarligaste ingrepp samhället kan göra i en enskild människas liv. Det torde likväl vara klart att vi inte inom överskådlig tid kan avvara sådana strafTi påföljdssystemet. Den kriminologiskaforskningen har emellertid lärt oss att frihetsberö- Prop. 1986/87:106vande straff ofta har en nedbrytande verkan på personligheten och att återfallsfrekvensenefter fängelsestraff är hög. Tanken att sådana straff skulle kunna användas föratt återanpassa den straffade individen är således en illusion. Frivårdskommitténsnu föreliggande slutbetänkande skall ses mot den bakgrunden. Kommittén harundersökt olika tänkbara påföljder och påföljdsvarianter som kan vara ägnadeatt minska användningen av fängelse. Fritidsfängelse, med innebörd attverkställighet av fängelse under vissa förutsättningar skulle ske på den dömdesfritid, samt samhällstjänst och kontraktsvård hör till det som kommittén hardiskuterat mera ingående. Kommittén har för sin del ställt sig avvisande tillfritidsfängelse och samhällstjänst (en minoritet inom kommittén är skiljaktigi sistnämnda hänseende). Detsamma gäller beträffande några andra, meraflyktigt berörda alternativ till frihetsstraff - bl. a. konfiskation,konfrontation, restitution och indragning av tillstånd. Däremot har kommitténföreslagit att kontraktsvård införs som ett nytt inslag i påföljdssystemet. Jagskall senare gå in närmare på det förslaget men vill redan nu nämna attkommitténs tanke är att man skall öppna en möjlighet att låta tilltalade somhar allvarliga missbruksproblem genomgå vård för sitt missbruk. Denna vårdskall bedrivas enligt ett program som är bestämt i förväg. Den tilltalade skallskriftligen åta sig att genomföra vården i enlighet med detta program - däravbeteckningen kontraktsvård. Kommittén föreslår vidare att vården skall knytas i det inledningsvis nämnda delbetänkandet föreslagen ny påföljd, villkorligtfängelse. Domstolen skall, när den dömer till kontraktsvård, mäta ut ettfängelsestraff men medge anstånd med verkställigheten av detta. Om den dömdeinte fullföljer vårdprogrammet enligt sitt åtagande, skall fängelsestraffet iprincip gå i verkställighet. Kontraktsvård skall enligt förslaget användas ifall där påföljden annars skulle bli fängelse i högst . - Med hänvisningbl. a. till att prövotiden för den föreslagna påföljden villkorligt fängelseföreslås bli föreslår kommittén vidare att prövotiden för skyddstillsyn skallminskas till . Kommitténsståndpunkter och förslag har fått ett ganska blandat mottagande vidremissbehandlingen. Bland remissinstanserna råder nästan total enighet om attfritidsfängelse i form av veckoslutsfängelse eller nattfängelse inte börinföras här i landet. Meningarna går mer i sär när det gäller samhällstjänst.Flertalet av remissinstanserna ansluter sig dock till kommittémajoritetensuppfattning att samhällstjänst inte bör införas i det svenska påföljdssystemet. Förslagetatt förbättra möjligheten att ge det missbrukarklientel som skall undergåkriminalvård en ändamålsenlig vård inom frivårdens ram får även det stöd avflertalet remissinstanser. Från åtskilliga håll framförs också den tanken även inom den slutna kriminalvården bör vidga utrymmet för intagna medmissbruksproblem att få en meningsfull vård och att man i det syftet bör ökamöjligheterna att under verkställigheten vistas utanför anstalten. Självär jag i huvuddragen överens med kommittén. Jag skall i det 17 2 1986/87. följande gå in mer i detalj på de olika frågor somkommittén behandlar, men jag vill redan här nämna att jag inte avser attföreslå att fritidsfängelse eller samhällstjänst införs. Däremot kommer jag attföreslå att det vid villkorlig dom och skyddstillsyn införs en möjlighet fördomstol att föreskriva att den dömde skall avhjälpa skador som han har vållat.Jag kommer även att föreslå att en form av kontraktsvård införs som ett nyttinslag i frivården och utformas som en kvalificerad föreskrift vidskyddstillsyn. Slutligen ämnar jag föreslå vissa ändringar i 34 § lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL), som behandlar möjligheterna attlåta intagna med missbruksproblem genomgå vård utanför anstalten. avlämnade sitthuvudbetänkande (SOU 1986:13-15) Påföljd för brott. Det innehåller en radomfattande förslag om bl. a. straffskalor för olika brott och regler ompåföljdsbestämning. Remissbehandlingen av betänkandet har avslutats.Ny lagstiftning på grundval av betänkandet kan knappast träda i kraft förränunder . Under remissbehandlingen i förevarande lagstiftningsärendehar den tanken förts fram att frivårdskommitténs nu aktuella betänkande ochfängelsestraffkommitténs betänkande bör tas upp till behandling i ett sammanhang.Jag har viss förståelse för denna synpunkt men anser inte att det dröjsmål medett ställningstagande till frivårdskommitténs förslag som då skulle uppstå ärtillräckligt motiverat. Enligt min mening bör den förhållandevis begränsadereform som föranleds av frivårdskommitténs betänkande utan olägenhet kunnagenomföras innan beredningen av fängelses-traffkommitténs betänkande har avslutats. I det följande tar jag först i särskilda avsnitt upp detvå påföljdstyper som kommittén har ställt sig avvisande till, nämligenfritidsfängelse och samhällstjänst. Därefter går jag in på frågan omkontraktsvård. De övriga alternativ till frihetsstraff som kommittén har berörtoch för sin del avvisat kommer jag inte att uppehålla mig vid, eftersom det påskäl som kommittén har utvecklat synes uppenbart att de i vart fall inte inomöverskådlig tid lämpligen kan användas här i landet. Mittställningstagande: Någon ny påföljd i form av fritidsfängelse föreslås inte. Kommitténs förslag: Inte heller kommittén föreslår attfritidsfängelse införs som självständig påföljd. Kommittén bedömer det som meraväsentligt att utvidga det nuvarande frigångsinstitutet. Remissyttrandena:Praktiskt taget alla remissinstanser ansluter sig till kommitténs uppfattning.En remissinstans anser att försök bör göras med fritidsfängelse som en form avverkställighet av fängelse. Skälen förmitt ställningstagande: Till de påföljder och påföljdsvarianter som kommitténhar undersökt hör fritidsfängelse i form av nattfangelse och veckoslutsfängelse.Båda dessa typer av frihetsberövanden förekom- Prop. 1986/87:106 mer påvissa håll utomlands. Nattfängelse innebär att den dömde och nätterär intagen i anstalt men vistas ute i samhället under dagtid.Veckoslutsfängelse innebär att frihetsberövande bara äger rum underveckosluten. Kommitténpåpekar att fritidsfängelse har flera fördelar jämfört med ordinärt fängelse.Genom att ingreppet i den dömdes livssituation begränsas minskar de negativa effekternaav frihetsberövandet. Jämfört med andra alternativ till frihetsstraff harfritidsfängelse bl. a. den fördelen att den allmänpreventiva effekten avstraffet kan förväntas vara relativt hög. Fritidsfängelsehar emellertid enligt kommittén också betydande nackdelar. Sålunda torde detav flera anledningar bara vara mycket korta fängelsestraff som kan ersättas avfritidsfängelse. Det är också svårt att bland det nuvarande fängelseklienteletfinna någon kategori för vilken fritidsfängelse generellt sett skulle kunnavara en lämplig påföljd. Behovet av en sådan påföljd förefaller därför varalitet. Det finns också en risk för att fritidsfängelse skulle komma attanvändas i stället för påföljder i frihet. att nattfängelse inte skiljer sig särskilt mycket från detnuvarande frigångsinstitutet, som innebär att anstaltsintagna kanfå arbeta eller studera utanför anstalten. Enligt kommittén är det tveksamt omnattfängelse och frigång skulle kunna finnas . Och institutet frigångbör enligt kommitténs mening bestå. Destörsta nackdelarna med fritidsfängelse gäller enligt kommittén dock depraktiska, administrativa och resursmässiga förutsättningarna för påföljden.Fritidsfängelse skulle leda till att anstalternas kapacitet utnyttjades dåligtoch ojämnt. För verkställighet av även korta straff skulle krävasanstaltsplatser under förhållandevis långa tider. Fritidsfängelse skulle ocksåvara personalkrävande, särskilt under s. k. obekväm arbetstid. Kommitténsslutsats är att de fördelar som står att vinna med att införa någon form avfritidsfängelse i det svenska påföljdssystemet inte är så stora att de uppvägernackdelarna. Kommittén bedömer det som mera väsentligt att utveckla frigångsinstitutet. här har anfört har vunnit anslutning av praktiskt taget allaremissinstanser. Endast redovisar en avvikande uppfattning.Hovrätten anser att påföljdsformen kan antas ha en ganska god allmänpreventiveffekt och att den bör kunna användas vid rattfylleri, misshandel och annanbrottslighet där korta frihetstraff tillämpas av enbart allmänpreventiva skäl.Enligt hovrätten bör det genomföras en försöksverksamhet med fritidsfängelse,utformat som en av domstolen beslutad form för verkställighet avfängelsestraff. Självansluter jag mig i huvudsak till kommitténs uppfattning. Jag anser med andraord att fördelarna med fritidsfängelse inte väger upp de nackdelar som ensådan ordning skulle föra med sig. Medanledning av vad har anfört vill jag också peka på att det finns en betydande risk för att fritidsfängelse vid vissa typer av brott eller för vissa kategorier av intagna i praktiken skulle komma användas på ett sätt som står i strid mot strävandena att motverka riskerna för att 19 sociala orättvisoruppkommer vid verkställigheten av frihetstraff. Jag hänvisar i sammanhanget tillrapporten (Ds Ju 1985:1) "Lyxfångar - finns dom?". Rapporten harföranlett en översyn av bl.a. verkställighetsreglerna när det gäller frigångsinstituteti syfte att motverka orättvisor av detta slag. Sålunda har 11 § kungörelsen(1974:245) med vissa föreskrifter rörande tillämpningen av lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt (KvalK) kompletterats med en föreskrift som innebär attfrigång i allmänhet bara skall medges, om den intagne behöver inskolning iarbetslivet eller om frigång annars kan antas väsentligt underlätta hansförsörjningsmöjligheter efter frigivningen (SFS 1986:588, jfr även regeringensförordnings-moUv 1986:6). Mittställningstagande: Samhällstjänst bör inte införas somsjälvständig påföljd. Frågan avskrivs dock inte helt utan kan tas upp till nyprövning, om utvärderingen av de nu pågående försöken med samhällstjänst iDanmark och ger anledning till det. Jag föreslår emellertid attdomstolen, när den dömer till villkorlig dom eller skyddstillsyn, skall fåålägga den dömde att för måls-ägandens räkning utföra visst arbete som syftartill att avhjälpa skada som har vållats genom brottet eller som annars ibelysning av brottets och skadans art framstår som lämpligt. Kommitténsförslag: Kommittén ställer sig avvisande till tanken på samhällstjänst som endel av påföljdssystemet. En minoritet inom kommittén förordar emellertid attsamhällstjänst införs på försök på några platser i landet. Remissyttrandena:Kommitténs ställningstagande i denna del har fått ett ganska blandatmottagande. En betydande majoritet av remissinstanserna ställer sig dock medskiftande motiveringar bakom kommittémajoritetens uppfattning. Ett inte ringaantal instanser har emellertid intagit en motsatt ståndpunkt och förordar attsamhällstjänst införs - åtminstone på försök. föreslår attdet i vart fall övervägs att ge domstolarna befogenhet att inom ramen förskyddstillsyn ge föreskrifter om särskilda arbetsuppgifter som är direktrelaterade till brottet, t. ex. reparationsarbeten efter vandalisering och städningefter skadegörelse. I liknande riktning uttalar sig ,kriminalvårdsnämnden. diakoninämnd, psykologförbundoch länsåklagaren i . Låtmig börja med att erinra om att samhällstjänst, som förekommer på många håll iutlandet, brukar innebära att den dömde som påföljd för brott åläggs att på sin fritidutföra ett visst mått av oavlönat samhällsnyttigt Prop. 1986/87:106 arbete.Angående påföljdens utformning och tillämpning i främmande länder får jaghänvisa till betänkandet (SOU 1984:32 s. 67-84). Fråganom samhällstjänst har behandlats ingående i betänkandet, där kommittén harredovisat tänkbara för- och nackdelar med en sådan påföljdsform. Blandfördelarna märks enligt kommittén att vissa reparativa och pedagogiska inslagkan sägas vara innefattade i verkställigheten av en sådan påföljd och även attdenna bör kunna göras mera meningsfull för den dömde än verkställighet av andrapåföljder. Ytteriigare fördelar kan ligga i att den dömde får en fördjupadkontakt med andra människor under verkställigheten. Kommittén påpekar också atttanken på samhällstjänst som ett lämpligt inslag i påföljdssystemet även synesha fått en viss förankring i det allmänna rättsmedvetandet. Samtidigtär emellertid enligt kommittén en rad nackdelar och komplikationer förknippademed att införa samhällstjänst som brottspåföljd. Särskilt gäller detta om mantänker sig samhällstjänsten som ett alternativ i första hand till frihetsstraffKommittén är tveksam till om samhällstjänst verkligen kan användas i de fallpåföljden blir fängelse. Dels förutsätter samhällstjänst enarbetsförmåga som fångelseklientelet sällan har. Dels är det tveksamt i vad månsamhällstjänst kan anses tillgodose de allmänpreventiva krav som i allmänhetföranleder att ett fängelsestraff döms ut. Somett ytterligare skäl mot samhällstjänst anför kommittén svårigheterna attfinna lämpliga arbetsuppgifter. Kommittén har undersökt möjligheterna ochkommit fram till att det knappast är möjligt att i vårt land bygga upp ensamhällstjänst på offentlig eller offentligt stödd verksamhet utan storaekonomiska insatser. I stället torde man i så fall få basera verkställighetenåtminstone i huvudsak på ideella och liknande organisationer. Detta kan leda tillbristande stadga och kontinuitet och individuellt mycket skiftande utformningav verkställigheten. Motsamhällstjänst kan enligt kommittén också anföras mera principiella invändningar.Det är sålunda tveksamt om arbete bör användas som en straffrättslig reaktion.Arbete uppfattas av de flesta som en förmån och utgör ett väsentligt inslag isamhällslivet. Självklart måste det då vara ett principiellt dilemma attanvända arbete även i bestraffande syfte. Kommitténanser att samhällstjänst inte bör införas i påföljdssystemet med mindre än att man därigenom tror sig kunna vinna positiva effekter, som inte kan uppnås inom det nuvarande systemets ram. 1 princip finns det enligt kommittén mot denna bakgrund tre tänkbara skäl för att införa samhällstjänst. Ett är att åstadkomma en kraftigare eller åtminstone mera speciell reaktion på viss brottslighet eller för vissa brottslingar, där nuva rande strafformer inte bedöms som tillräckliga eller lämpliga. Ett annat skäl är att få till stånd en förbättrad rehabilitering av lagöverträdare med minskad återfallsfrekvens som följd. Ett tredje skäl är att erbjuda domsto- 21 larna ett ytterligarealternativ att använda i stället för fängelse för att Prop. 1986/87:106därigenom minska antalet frihetsberövanden. Kommitténställer sig tveksam till att införa samhällstjänst på bekostnad avbötesstraffets användningsområde. Kommittén anser att det inte heller finnsnågon grund för att anta att samhällstjänst skulle leda till påtagligt förbättradrehabilitering. Det enda tänkbara skälet för att införa samhällstjänst skulleenligt kommittén vara att påföljden i vissa fall skulle kunna ha fängelsestraffetsallmänpreventiva verkan och därför kunna användas i stället för sådana straff.Svårigheterna skulle dock bli stora att bland det nuvarande fängelseklienteletvälja ut de kategorier lagöverträdare som skulle kunna vara lämpade församhällstjänst. Kommitténhar också tagit upp vissa frågor om hur påföljden skulle kunna tänkas bliutformad, om den införs, samt vilka förutsättningar som skulle gälla förtillämpningen av den och hur den skulle verkställas. Jag hänvisar i dessa delartill betänkandet. Kommitténsslutsats är alltså att det är många nackdelar förenade med påföljden. I förstahand gäller det svårigheterna att få påföljden att träda i stället förfängelsestraff Samhällstjänsten skulle vidare leda till ett osäkert urval avlagöverträdare, eftersom det skulle vara svårt att generellt ange vilka somborde kunna komma i fråga för påföljden. De principiella invändningar som kanresas mot strafformen är också betydande, liksom svårigheterna att finnalämpliga arbetsuppgifter. På grund härav anser kommittén att samhällstjänstinte bör införas. De positiva inslag som ändå finns i samhällstjänsten bör istället tas till vara inom ramen för sådan fritidsverksamhet utom anstalt somkan äga rum med stöd av 14 § KvaL. Tvåledamöter i kommittén har reserverat sig och förordar att försök medsamhällstjänst genomförs på några ställen i landet. Remissutfalletär i den här delen ganska splittrat. Ett trettiotal remissinstanser anslutersig till kommitténs uppfattning, medan ett femtontal instanser ställer sigpositiva till tanken på samhällstjänst som ett inslag i det straffrättsligasanktionssystemet. Deremissinstanser som ställer sig bakom kommitténs ståndpunkt har i allmänhetanslutit sig till dess överväganden när det gäller nackdelar och svårighetermed den aktuella sanktionsformen. Sålundaanser åtskilliga remissinstanser att samhällstjänst från allmän preventiva utgångspunkter inte i någon större utsträckning skulle kunna utgöra en ersättning för fängelsestraff. Flera remissinstanser anser det också tveksamt om det klientel som med en sådan inriktning skulle komma i fråga för samhällstjänst har den arbetsförmåga som sanktionen i och för sig kräver. I det sammanhanget erinras bl. a. om att frihetsstraff här i landet tillgrips förhållandevis sent under den s. k. brottskarriären och att det därför är ett ganska "nedgånget" klientel som befolkarfängelserna. Kommitténs uppfattning att det av principiella skäl inger betänkligheter att använda arbete som straffrättslig påföljd delas också av åtskilliga remissin stanser. Tankenpå att ta till vara de positiva inslag som kan finnas i samhälls- Prop.1986/87:106 tjänsten genom att låta intagna i större utsträckning ta del iaktiviteter utanför anstalt har dock vunnit gehör på många håll. Deremissinstanser som tar upp frågan synes i likhet med kommittén anse att dettabör kunna ske genom att man i den praktiska tillämpningen av KvaL vidgarramarna för sådan vistelse utanför anstalt som avses i dess 14 §. Mångaremissinstanser redovisar emellertid en frän kommittén avvikande uppfattning.Några av dem anser att man bör vänta med att ta ställning i frågan till dessatt det har skett en utvärdering av de försök med samhällstjänst som pågår iDanmark och och som jag strax skall återkomma till. Flertaletav de remissinstanser som ställer sig positiva till samhällstjänst anser attkommittén har överdrivit de svårigheter som en sådan påföljdsform skulle föramed sig. Man har också från många håll framhållit de positiva effekter somsamhällstjänsten kan antas innebära och som kommittén har berört.