prop · GA0312 · 1986-12-31 00:00:00 — Bestämmelsernaom konvertibla skuldebrev m. m. innebär för bankerna ett välkommet tillskott i fråga om formernaför deras finansiering. Ingen annan erinran riktas motbestämmelserna än att kravet på bolagsstämmo beslut enligt 17 8 för upptagande avvinstandelslån synes helt obefogat. Samma kritik görs gällande i fråga om motsvarande bestämmelse i aktiebo lagslagen. Det kan dessutom ifrågasättas om inte lagtexten i 16 8 går för långt i sin beskrivning av att ett lån bara får betalas med ett nominellt penningbelopp eller med ettpenningbelopp som bestäms med hänsyn till penningvärdet. Lagtexten innebär enolyckligt uttryckt begränsning med hänsyn till syftet med bestämmelsen.Detta kan verka hämmande på krea tivitet och innovationer i fråga om kreditvillkor. Det bör av motiven framgå t. ex. att återbetalningnaturiigtvis också kan ske med hänsyn tagen till valutakurs ochatt överkurs är tillåten vid förtida lösen av en kredii. 3.5.2 FAR ,- Prop. 1986/87: 12 Jfr vad som sägs under3.4.2. Under remissbehandlingen av aktiebolagsutredningensförslag kritiserade förbundetförslaget att det skulle ankomma på bolagsstämma att besluta om upptagande av vinstandelslån grundande på s. k.lånedebentures - den form avvinstandelslån som utgör den enda tillåtna enligt såväl aktiebolagslagen som förevarande förslag. Vi påpekade att sådanalån endast utgör en variation av ordinära penninglån. Vi anser allQämt attdet bör ankomma på styrelsen i ett aktiebolag att besluta om upptagande av vinstandelslån.Synpunkten gör sig gällande även för bankaktiebolagslagens del. 5 kap. bankaktiebolagslagen behandlar möjligheterna attanvända bl. a. konverflbla skuldebrev som finansieringsform. anseraltbankaktiebolag med vissa begränsningar skall få använda denna finansieringsform.Riksförbundet delar utredningens uppfattning. När översynen avlagen om försäkringsrörelse gjordes föreslog försäkringsrörelseulredningenatt skadeförsäkringsaktiebolag skulle få ge ut konvertibla skuldebrev. Dennamöjlighet infördes emeUertid ej i försäkringsrörelselagen (FRL) med hänvisning tillatt försäkringsverksamhetskommit-tén(FVK) har att överväga bl. a. utlännings rätt att förvärva aktier i svenskt försäkringsaktiebolag. - Riksförbundetvill uttrycka förhoppningen att frågan även för försäkringsbolagens del ges enpositiv lösning. Hovrätten vill vidare till granskning ta upp förslaget till 6 kap. 6§ BAL.Detta stadgande handlar om rättens lillstånd till beslut om nedsättning av aktiekapitalet. Utredningendiskuterar ingående humvida aUmän domstol eller bankinspektion skall ge tillstånd till sädannedsättning. Utredningen finner -enligt hovrätten på goda grunder - atttillstånd bör lämnas av domstol, men attbankinspektionen bör yttra sig till domstolen och därigenom ta tillvarainsättarnas intressen. Hovrätten anseremellertid att den utformning som denna princip fått i den föreslagnaparagrafen inte är helt lyckad. Som paragrafen nu föreligger skall rätteninhämta bankinspektionens yttrande om eller i vad mån nedsättningen kan kommaatt inverka pä insättarnas rätt. Prövningen blir hell beroende av inspektionens yttrande. Ärdetta negativt till nedsättning. skallansökningen genasl avslås. Är det däremoi positivt, kallar rätten Prop.1986/87: 12 bankbolagets borgenärer ivanlig ordning. Beslrids inte ansökningen om nedsättning av aktiekapitalet,skaU tillstånd meddelas. Om någon borgenär bestrider ansökan och får fult betalning eUer betryggande säkerhet,skall tillstånd meddelas. Är denbestridande borgenären insättare i banken, skall tillstånd meddelas ominspektionens yttrande ger grund för det. Försäkringsrörelselagen 6 kap. 68har fått motsvarande lydelse med den modifl-kationen att det här ärförsäkringsinspektionen som agerar. Regleringen synesinnebära att insättarna inte har någon anledning att bestrida ansökan, eftersom denomständigheten att förfarandet inletts tyderpå att bankinspektionen avgelt ett positivt yttrande. Samma yttrande kommer attläggas till gmnd när det gäller insättarnas intressen vid den slufligatillståndsprövningen. Under dessaomständigheter är det en överloppsgärning atl kalla insättarna att bestrida ansökan om lillslånd.Enligt hovrättens mening kan regeln istället utformas på ett sådant sätt att bankinpektionens tillstånd utesluterkallelse på bankens insättare. Alternativt kan man - eftersom det inte kanuteslutas att bankinpektionen gör en felbedömning - utforma paragrafen så att insättarnas bestridande fårbetydelse i tUlståndsfrågan vid sidanom bankinpektionens yttrande. Den sistnämnda lösningen förefaller inte minstfrån rättssäkerhetssynpunkt mest tilltalande. Som paragrafen nu är utformad ärden i vatje fall mindre lämplig, eftersom åtgärden att höra insättarnablir en meningstös formsak. Hovrätten villocksä ta upp reglerna om förvärv av egna aktier flll diskussion. Enligtförslaget till 6 kap. 9 8 får bankaktiebolag inte förvärva eller som pantta emot egna aktier. Detta överensstämmer med huvudregeln i 7 kap. 1 6 ABL. I ABLuppställs emellertid vissa undantag från förbudet. Sålunda får aktiebolag på auktion ropa inegen aktie, som utmäts för bolagets fordran. Vidare kan egen aktie förvärvas vid övertagande avaffärsrörelse. I paragrafen anges atl de egna aktierna skall avyttras. Dessaundantagsbestämmelser finns inte i förslaget till . Någon egentlig moliveringhärför ger utredningen inte (jfr SOU 1984: 27 s 111 och 122). Det framhållsdock att det från kapitalläckningssynpunkt är angeläget att egna aktierinte förvärvas genom indirekta förvärv. Utredningen föreslårdäremot två särskilda undantag för bankaktiebolag från förbudet motförvärv och mottagande som pant av egna aktier. Genom dessa undantag viU mandels underlätta drivandet av fondkommissionsrörelse, dels underiätta kredilgivningen genom att banken fårmotta egna aktier som pant. I det senarefallet skall bankinpektionen utfärda närmare föreskrifter. Hovrätten kan inteinse varför de i akliebolagslagen upptagna undanta gen skulle vara mindre angelägna för en banks vidkommande än för etl vanligt aktiebolag. Särskilt borde banken kunna skydda fordringar genom att ropa in egna aktier pä exekutiv auktion eller genom atl tillfälligt överta en affärsrörelse, där aktier i den egna banken ingår i rörelsens tillgångar. Hovrätten föreslår aU de i förslaget till upptagna undantagen kom pletterasmed de i ABL föreskrivna undantagen. Alternativt kan undanta- 180 gen från förbudetmot förvärv och mottagande som pant av egen aktie för Prop. 1986/87: 12 bankaktiebolags del utformas som etl bemyndigande från bankinpektionen all meddelaundanlagsföreskrifter i kreditgivningens intresse. på så vis få enbetryggande avvägning mellan skyddet för insättare å ena sidanoch bankens praktiska behov av att undantagsvis skydda sig genom förvärvav egna aktier å den andra sidan. Betr. 6 kap. 9 § ang. förbud i princip mot förvärv eilerbelåning av egna aktier böremellertid föQande framhåUas. Förbudet enligtnämnda lagmm är naturligtvis minst lika viktigt för bankakflebolagen som för deallmänna akliebolagen. Undantagen bör begränsas så långt som möjligt. När detgäller förvärv av egna akfler flll handelslager är enligl inspektionens uppfattning inteminst insideraspekten all beakta. En bank kan ju bättre än andra bedöma vidvilken tidpunkt det kan vara lämpligt att förvärva eller avyttra egnaaktier. Risken för obehöriga förfaranden är dock relaflvt obetydlig med denbegränsning tiU av dethögst tillåtna värdet av handelslager som utredningen föreslår. När det gällermottagande av egna aktier såsom pant föreslås i 6 kap. 9 6 tredje stycket enbestämmelse, enligt vilken sådan pantsättning får ske. Regeringen eller efterregeringens bemyndigande bankinpektionen skall utfärda närmare föreskrifter omerforderliga begränsningar. Praktiska hänsyn talar för att en bank skal kunnamotta egna aktier som pant. Om en akfleportföQpantsätts, skall inte i portföQen ingående aktier i banken behöva frånskiQas.Enligt inspektionens mening kan problemet enklast lösas på det sättet alt dessa aktier inte inräknas i pantens värde.Krediten i fråga får då anpassastill belåningsvärdet av panten i övrigt. synes lämpligen kunna utformas ienlighel med här angivna riktlinjer. Bestämmelserna i detta kapitel föranleder ingen annankommentar än att det undantag som i 9 8 föreskrivs i fråga om bankaktiebolagens rätt attsom pant motta egna akiierär välkommet. I 7 kap. 1 8 bankakflebolagslagen anges ramen förbankakflebolagsverk- samhet.Liksom i nu gällande banklag har paragrafen en vid utformning. Ulredningenanför härom på sid. 127 "Denna ram för bankens verksamhet är med avsikt beskriventämligen vagt och har därmed den fördelen att kunna anpassas till utvecklingen inom bankområdet".Riksförbundet, som finner denna beskrivning av ramen för verksamheten ändamålsenlig, vill 181 peka på attmotsvarande bestämmelse i FRL (1 kap. 3 8) givits en Prop.1986/87: 12 restriktiv tolkning och uttalar förhoppningen att den översyn sompågår inom FVK och de åtgårder som kommer att föQa därav kommer att innebära samma flexibilitet vid tolkningen somgäller för bankaktiebolagslagen. Som nämns inledningsvis lägger bankföreningen särskildvikt vid ulredningens behandling av de bestämmelser som styr bankernas verksamhet. Enligt direktivenför utredningen skulle någon genomgripande översyn av rörelsereglerna inteföretas. Förslag till ändring av reglerna skulle framläggas bara på de punkterdär jämkningar i de gällande reglerna framstår som angelägna motbakgmnd av ulvecklingen efter 1968. har i skrivelser tUlflnansdepartementel, vilka efter hand överlämnats till utredningen förbeaklande, lagl fram förslag lill ändringar i så gott som samtliga paragrafer i nugällande rörelsekapitel. Utredningen har vinnlagt sig om atl noga värdera deändringsförslag som sålunda lagts fram och bankföreningen noterar medtillfredsställelse att flertalet av framförda förslag också har accepterats av utredningen. Utredningenpåpekar (sid. 127 n) att kreditmarknadskommittén har till uppgifl att se över kreditmarknadens strukturdärvid de organisatoriska frågorna rörande bankernas verksamhet närmareskall ulredas. I detta sammanhang nämnerutredningen att i normalfall bör gälla att sådan verksamhel som inte kan drivas inom banken inteheller bör få drivas i dotterföretag.De exempel som utredningen anför på sådan verksamhet förefaller mindre lämpliga. Självfallet är det så attmarknadsföring, revisionsverksamhet,värdetransporter och bevakning har sådant samband med bankrörelsen attbanken har rätt att ägna sig däråt. Bankernas rätt att förvärva och driva handej med guld harutgått med motiveringen att den rätten numera torde sakna praktisk betydelse. Motiveringen torde varakorrekt såvitt avser dagsläget men det synes onödigt -inte minst mot bakgmnd av ovan nämndadirektivultalande - att, när innehållet iparagrafen i övrigl bevaras oförändrat, göra ändring i fråga om guld. Det finns inte heller någon möjlighet attöverblicka vilket behov framflden kan ge i denna del. Den nya bestämmelsen om rätt för banker att förvärvafordringar, som inte är avsedda för den allmännamarknaden, har blivit alllför snäv. För det första fömtsätts att fordringarna skall gmndas på låneavtal. sluts, om man inte kan medge en extensiv tolkning, t.ex. fordringar somProp. 1986/87: 12 uppkommit i samband med försäQning av varor eller Qänster i en rörelse eller i samband medöverlåtelse av t. ex. ett företag eller en fastighet. Det är svårt att sevarför gmnden för fordringen måste vara en försträckning. Det avgörande bordei stäUet vara att fordringen vid förvärvstillfället har sådana viUkor attbanken då hade kunnat beviQa en kredit i enlighet med dem. För det andra begränsas bankens rättflll förvärv och för banken naturligaavlyft, bortsett från sådana avlyft som sker tiU annat kreditinstitut, eftersom bankerna enligt utredningen intebör tillåtas att driva handel med fordringarna. Enligt betänkandet (sid. 126 m)innebär detta att bankens syfle vid förvärvet inte får vara att senareavyttra fordringarna. De bådabegränsningarna medför att bankerna inte skulle kunna stå tiU Qänst med attköpa en exportfordran ä forfait för vidare placering i den internationella marknaden, såvida detinle gäller en växelfordran. Bankerna kaninte heller la hand om en köpeskiUingsrevers för en fasflghet eller etl företag i egen räkning för placering imarknaden utan blir hänvisade flliatt förmedla sådana afifarer meUan säQare och köpare. Behovet av att kunna medverka i sådana affärer har belysts ibankföreningens framstäUning, betänkandet sid. 130131. Det är svårtatt inse varför bankerna måste hållas utanfören verksamhet som är flllåten och oreglerad för alla andra förelag,inklusive bankägda flnansbolag. Enligt punkt 4 får ett bankbolag förvärvabostadsrätt för att bereda bostad åt någonsom är anställd i banken. anser att bankema också bör hamöjlighet att anskaffa fast egendom i syfte att bereda bostad åt personalen.Utvecklingen talar för atl på skäl som anges i betänkandet, sid. 135 n, en ändring börgenomföras för att tillmötesgåbankernas önskemål. Problemen har således förstorats tiU föQd av ökade krav på arbetskraftens rörlighet. Såsomanförs i betänkandet skuUe flyttningfrån en ort till en annan t. ex. isamband med befordran underlättas, om banken fick förvärvavUlafastigheter. Utvidgningen avförvärvsmöjligheten enligt punkten 5 till att avse också andelar i t.ex.handelsbolag och ekonomiska föreningar är välkommen. Motivuttalandet, sid. 136,att regeringens lillstånd till sådana förvärv bör ges "endast om sakligt bärande skäl föreligger" kanmotsättningsvis ge intryck av enuppfattning atl bankernas önskemål om att förvärva akfler i dotterbolag vore mindre seriösa. Den citeradeprövningsgrunden borde överhuvudtaget inte ifrågasättas vare sig delgäller andelar eller aktier. Enligt punkten 5krävs regeringens tillstånd till förvärv av förlagsbevis som utfärdats av ipunkten nämnda förelag, dvs. av företag vari banken redan efterregeringens tUlstånd äger akfler. Enligt bankföreningens mening finns inteanledning kräva ytterligare regeringstillstånd vid förvärv av förlagsbevisen.Missbruksrisken torde vara minimal eftersom ifrågavarande papper ges ut förförsäQning på den allmänna marknaden. Banken blir med nuvarande ordning förövrigt diskriminerad och kan t. ex. inte delta i emissionskonsortier med tanke på denoformlighet som kravet på regeringenstillstånd innebär. 3.7.3 Bankinspektionen Prop. 1986/87: 12 I 3 8 ges bank möjlighet att förvärva även fordringarsom inte är avsedda för den allmänna marknaden. Handel med sådana fordringarskaU inte få äga rum. Avlyft flll annat kreditinsfltut skall dock få ske. Det skaUenligt ulredningenvara fråga om avlyft som är naturliga för banken. Att avgöra vad som kan varanaturliga avlyft behöver inte medföra svårigheter enligt inspektionensuppfattning. Avlyft får anses naturligt om det sker flU specialinstitut somsvarar mot fordringens beskaffenhet, t.ex. AB Svensk Exportkreditbetr. exportfordran, eUer flll institut som är gäldenärens huvudbankförbindelse.Fordrans beskaffenhet kan också vara sådan att avlyft tiU utländskt insfltutframstår som naturligt. Möjligheten förbank att enligt 7 kap. 4 8 1 st. förvärva inte bara aktie utan även andel i företag som uteslutandehar att förvalta fast egendom eUer tomträtt är enligt inspektionens erfarenhetönskvärd. T. ex. har det förekommit atldelägande i handelsbolag krävts för att tillgodose ett lokalbehov. I samma paragraf harintagits en bestämmelse om banks övertagande av annan banks rörelse. Om förvärvetavser hela eUer en icke obetydlig del av rörelsen krävs regeringens eller efter regeringensbemyndigande bankinspektionens tillstånd. Utredningen berör ispecialmotiveringen frågan om hurbegreppet icke obetydlig del skall tolkas. Nuvarande bestämmelser avser övertagandeav annan banks rörelse. Övertagande avannan banks verksamhet vid visst kontor har skelt oberoende av dessaregler. Inspektionen delar utredningens uppfattning atl bestämmelserna bör gälla även överlålelse av väsentlig del av banks verksamhet. TiUståndsplikten bör relateras till denöverlåtande bankens storlek. Vad somskall anses vara en icke obetydlig del av denna kan naturligtvis diskuteras.Vanligtvis är det fråga om övertagande av rörelsen vid visst kontor. Enriktpunkt skulle enhgt inspektionens uppfattning kunna vara att tillstånd erfordras om inlåningen vid kontoretöverstiger av bankens lotala inlåning. Inspektionen utgår vidarefrån att fall betr. vilka tveksamhet kan råda om behovet av lillslåndtas upp med inspektionen innan avtal iräffas mellan parterna. Härföreslås en ny bestämmelse om rätl för bank att förvärva fordran som inteär avsedd för den allmänna marknaden. I den framställning som redovisas å s.130-131 i betänkandet belyser behovet av ökade möjligheter för bank att medverka tillfinansiering av såväl export- och importaffärer som inhemska transaktioner genom att förvärva etableradefordringar för vidare placering på marknaden. Enligt förslagetbegränsas emellertid förvärvsmöjligheten till att avse fordringar som grundas på låneavtal.Vidare begränsas banks rätt att avyttra fordringarna till atl avse endastavyttring till annat kreditinstitut. Handel med fordringarna skall icke få ske. Med hänsyn flll näringslivets intresse avatt bankerna tillåts medverka Prop. 1986/87: 12 vid finansiering i enlighet med vad som uttalas i bankföreningensframställning, anser vi att den föreslagna bestämmelsen har blivitalltför snäv. Efter en hemställan från föreslårutredningen också att bankerna skall få förvärva andra typer av fordringar sominte är avsedda för den allmänna marknaden. Däremot har utredningen inte tillmötesgåttBankföreningens önskemål att bankerna även skall få handla med dessa fordringar. Deskall i stället placeras i bankens kreditportfölj. Utredningenföreslår vidare att bankerna skall få lämna bundna lån utan särskilda krav påsäkerhet eller återbetalningstid, men under beaktande av balans mellan in- och utlånings volym. Utredningen harhelt bestått av representanter för det etablerade banksystemet samt deorgan som har att kontrollera banksystemet och penningmarknaden. Ingenföreträdare för kundkretsen i form av någon representativ företagareeller för de konkurrensvårdande myndigheterna har funnits med. Detta anser vi vara en brist. Som väntatföreslås inte heller några radikalaändringar i nuvarande synnerligen omfattande och detaQerade reglering av banksystemet. Förhoppningsvis kommerden tillsatta kreditmarknadskommittén att i sitt huvudbetänkande ta upp enlite mer förutsättningslösdiskussion om bankväsendets roll i ett dynamiskt näringsliv med en frimarknadsekonomi. I sammanhanget villvi hänvisa till Industridepartementets promemoria om bankernas roU iindustripolitiken (Ds I 1981:25). Där påpekas bankernas väsentligauppgift inom näringslivet. Genom bankernas nätverk av kontakter utgör de enovärderlig tillgång i samhällsorganisaflonen. Banksystemet omfattar 3750 lokalkontor och 33 000 anställda. Trols detta anses atl: "De omfattande regleringarna av det svenskabankväsendel har hämmat anpassningen av bankernas roll flll den moderna biandekonomin.Denna tendens kan medföra icke önskvärda effekter påhelhetssynen på företagen flnansiering samt för den kompetens och kapacitetsom fordras för kreditgivarnas akflva engagemang i risktagandet." Vidare hävdas i promemorian att "Omfattande restriktioner och regleringar förbankernas verksamhet begränsar emellertid bankernas intresse för risktagande.Detta förhållandeär oförenligt med den industripolitik som allt mer betonar nyskapande,förelagande och förändringar. Historiskt beflngan-de restriktioner måsle därför omprövasoch kreditmarknadens struktur och funktionanpassas för att skapa de nödvändiga fömtsättningarna för bankaktiva engagemang i industriell utveckling." 3.7.6 Fullmäktige i riksbank Prop. 1986/87: 12 FuUmäktige noterar slutligen att banks rätt att handlamed guld tagils borl. Detta kan ses som en logisk föQd av bestämmelserna ivalutaregleringen. Fullmäktige vill dock betona att även omvalularegleringen skulle ändras på denna punkt bör banker inte ha möjlighet tiUguldtransaktioner. En ändring av valutaregleringen vad gäller in- och utförselav guld skulle nämligen innebära alt guldet "avmonetariserades" ochbetraktas som en metall bland andra. Det måste anses som olämpligt att svenskabanker bedriver handel medvaror. I nuvarande banklagstiftning finns ett förbud för bankeratt förvärva fordringar som ej har utgivits för omsättning på den allmännamarknaden. Fullmäktige haringel att erinra mot alt detta förbud utgår. Med den utveckling av finansmarknaderna som har sketl har detta förbud spelatut sin roll. Gränsen mellan fordringar avsedda för "omsättning på den allmånnamarknaden" och andra fordringar har allt mer luckrats upp. Remissyttrandena från hovrätten för ,kommerskollegium, fullmäktige i och innehålleri dennadel endast att instansen tillstyrker eller lämnar bankföreningens framställan om ändring i paragrafen utanerinran. Enligl 55 8 andra stycket banklagen får bank sommedverkar vid emission av aktier på den allmänna marknaden förvärva akiier somingår i emissionen. Sådana aktier skall avyttras så snart det lämpligen kanske och senast efter förvärvel. Bankinspektionen kan medge förlängning av dennafrist om synnerliga skäl föreligger. Enligt uttalande av vederbörande departementschef vidbestämmelsens tiUkomst (proposition 1968:143) motiverades denrestrikflva inställningen av intresset att förhindra långsiktiga aktieplaceringar.Det anfördes vidare att emissionsbanken i normalfallen fick takonsekvenserna av en felbedömning när emissionsavtalet träffades.Bankföreningen önskar nu få tidsfristen förlängd till och att förstdärefter inspektionens tillstånd skall erfordras. Motiveringen är attdet visat sig atl situationer kan uppkommadå ettårsfristen är för kort. Problemetbeträffande dispens är enligt bankföreningen att sädan inte kan erhållas förrän mot slutet av tidsfristen då hindretmot placering på marknaden avaktierna blivil uppenbart. Nuvarande regler kan, anser föreningen, leda tillminskad benägenhet att medverka vid t.ex. sådana nyemissioner som ulgör ett led vidrekonstruktion av förelag. Inspektionen har förståelse för vadbankföreningen anför om behovet av Prop. 1986/87: 12 en lagändring och anser enuppmjukning av nuvarande regler befogad. Medhänsyn till grundläggande principer om bankers förvärv av aktier ochrisktagande i övrigt bör emellertid enligt inspektionens uppfattning den föreskrivna tidsfristen inte generellt föriängastill . En utgångspunkt för emissionsbanken bör alltid vara att ettemissionsåtagande skall kunna fullgöras utan att banken nödgas självförvärva akiier. Föreliggande problembör som bankinspektionen ser det kunna lösas om inspeklionen får vidgad möjlighet attförlänga lidsfristen utöver om det finns skäl för det. Synneriiga eller särskilda skälskall alltså inte krävas. Därmed öppnas också möjlighet att medge dispens i etttidigare stadium. Huvudregeln att aktierna skall avyttras så snart detlämpligen kan ske och senastett år efter förvärvet bör kvarstå. Vad nu anförtsgäller även motsvarande lagrum i förslagen till sparbankslag och föreningsbankslag. 3.7.8 Fullmäktige i riksbank Nuvarande regler om bankers medverkan vid emissioner avaktier på den allmänna marknaden infördes efter förslag avkreditinstitututredningen. Reglerna innebär att bank har rätt atl överta enemission i fast räkning ochom det allmänna köpintresset inte är tillräckligt behålla en del av aktierna i egen portföQ. Sådana aktier skallbanken avyttra så snart det lämpligen kan ske och senast efterförvärvet. Normalt skall dock emissionsvillkorenvara sådana att aktierna enligt bankens bedömning kan placeras hos allmänheten under emissionsperioden.Om synnerliga skäl föreligger, kan bankinspektionen medge att aktierna fårinnehas än . I skrivelsen föreslår att bank utan särskilt tillståndskall få inneha emitterade aktier . Som skäl anförs, att utvecklingen visat att situationerkan uppkomma där den lagfästa längsta fristen - - bedöms somalltför kort.