prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Viktigare i lagloltsfilosofin är alt man genomlaglotlen åstadkommer en rimlig rättvisa bröstarvingarna emellan; det skallinle vara möjligt att helt utesluta bröstarvinge från arv och elt visst minimumav jämställdhet skall upprätthållas. Detta var uppenbarligen en grundläggandetanke bakom den reform som fr. o. m. 1970 gav det som förr kalladesulomäktenskapligt barn (i fortsättningen av hovrätten betecknat uä-bam)generell arvsrätt efter sin fader. Frågan om laglott får därför sin störstabetydelse just ifråga om uä-barn. FLS anför om dessa: "Med arvsrättsreformen varavsikten alt göra alla barn likaberättigade i förhållande till sina föräldrar. Avskaffar man laglot len - för alla barn - innebär inte del att man träder denna princip för när. Visserligen kan som en följd av testationsfriheten ett barn i praktiken bli lika illa ställt som före arvsrättsreformen, men det är en risk som i fortsätt ningen skulle gälla alla barn. Del kan vidare göras gällande att syftet med reformen väsentligen var jämställdheten som sådan, inte att tillförsäkra 140 varietidigare arvlöst barn en del av kvarlåtenskapen." DessaFLS:s resonemang är verklighetsfrämmande och kan få oaccep- Prop. 1986/87:1tablå konsekvenser. Del har alltid funnits olika "slag" avuä-barn. Trolovningsbarn hade i arvsrätlshänseende samma ställning som iä-barn.I fall då trolovning inte kom ifråga eller inte var möjlig - t. ex. därför attfadern var gift - kunde fadern genom arvsrältsförklaring tillförsäkra sittuä-barn samma ställning. Men det var ju uppenbarligen inte för dessa barnsskull som arvsrättsreformen kom lill. Naturligtvis hade reformen karaktär aven principdeklaration som gällde uä-barn i gemen, men dess praktiska innebördvar lika givet att framtvinga ett skydd för de uä-barn, för vilka fäderna ejfrivilligt tog ansvar. Uä-barnet har visserligen generellt sett enbättre social situation . Barn till sambor uppfattar sig säkert påsamma sätt som iä-barn; de är ju i själva verket både rättsligt ochkänslomässigt att jämställas med Irolovningsbarnen. Eftersom den gamlaskamstämpeln, lill följd av både lagstiftning och en allmänt förändrad syn påmänniskovärdet, i stort sett utplånats har säkerligen även de uä-barn som intetillkommit i ett bestående parförhållande en bättre ställning än . Men uä-barn är dock allQämt mycket ofta frakten avhelt tillfälliga förbindelser. Det vore därför orealistiskt att inte beakta,atl dessa bara har en utsatt situation och är i behov av samhällets stöd. Efterarvsrättsreformen har uä-barnet genom laglotlen uppnått ett minimum avjämställdhet med faderns iä-barn. Erfarenheten torde emellertid visa att fädertill uä-barn av angivna mera utsatta typ ytterst sällan genom testamente iövrigt jämställer dem med iä-barnen. Någon undersökning av saken torde ejfinnas. Men innan motsatsen bevisals får man utgå från att fäder i den mån deupprättar testamenten till förmån för sina barn skyddar iä-baraen framföruä-bamen. Om vad nu sagts är riktigt skulle elt avskaffandeav laglotlen kunna försätta åtskilliga uä-bam tillbaka till den situation ivilken de befann sig . Hovrätten menar att en sådan utveckling väl kanföratses. Om en gift man får ett uä-bam ligger det nära till hands atl anta atthans hustra begär alt han genom testamente tillgodoser deras gemensamma bam. Äruä-bamet därtill frukten av en helt tillfällig förbindelse, är det ett rimligtantagande att fadem av egen drift vidtar en sådan åtgärd. Del senare kan destomer antagas som "ansvaret" för kontraception alltmer överflyttatstill kvinnan och mänga uä-fåder därför känner sig "pälurade" bam. avgivna reservationen nr 7 ges ytterligare exempel på olyckliga följder vidett avskaffande av laglott. Del är alltså enligt hovrättens mening elt orikligtpåstående av FLS, all den genom arvsrätlsreformen uppnådda jämställdheten mellan iä-bam och uä-bam skulle bestå om man berövade bägge kategoriema rätten till lag lott. Det framstår tvärtom som helt oacceptabelt om man sedan man efter en politisk diskussion som pågått äntligen 1970 gett uä-bamen en förbättrad arvsrättslig status - nu skulle riskera atl bringa dem tillbaka till den situation i vilken de befann sig före reformen. Såvitt hovrätten kan se finns det inte någon annan metodatt vidmakthål- Prop. 1986/87: 1 la jämställdheten än genom en regel omlaglott för bröstarvinge. Därav följer dock inte att laglotlen måste ha exaktsamma konstruktion eller storiek som . Det bör ocksä noteras atl eltavskaffande av laglotten menligt kan påverka relationerna i en familj, bådemellan föräldrar och barn och mellan syskon eller föräldrar inbördes. Man börundvika att åstadkomma en familjesituation i vilken löfte om arv eller hot omarvlöshet kan förgifta atmosfären. 1 varje fall bör dessa möjligheter hällasinom de gränser som lagloltsbeslämmelse ger. Det har redan ovan påvisats att enlaglott för bröstarvinge av nuvarande storleksordning inte kan förenas med enarvsrätt för efterlevande make; utrymmet för testalionsfrihel skulle dä bli förlitet. har hovrätten redan tagit ställning till förmån förefterlevande makes rätt till arv. Det gäller alltså att finna en avvägningmellan makes arvsrätt, laglott för bröstarvinge och rimlig testalionsfrihet. Hovrätten utgår vid denna avvägningfrån all testationsfriheten liksom bör avse halva kvarlåtenskapen. 1mindre dödsbon kommer området ändå att begränsas genom de olika skyddsreglernaför efterlevande make. 1 andra fall måste, sedan efterlevande make och/ellerbröstarvingar tillgodosells, testator ha rimlig möjlighet att tillgodoseantingen enskilda anförvanter, andra personer eller ideella ändamål. Det utrymme som skall bli föremålför bröstarvinges och/ eller efterlevande makes absoluta anspråk bör alltsåbegränsas till halva kvarlåtenskapen. Detta innebär uppenbarligen alt denefterievande makens anspråk kommer atl tränga tillbaka bröstarvingarnasnuvarande lagloltsrält. Med den allmänna inställningen till bröstarvingars numinskade behov av arv, som FLS redovisar och hovrätten enligt ovan i vissutsträckning kan biträda, är en sådan minskning av bröstarvinges laglottrimlig. Hovrättens förslag är all mankonstraerar både bröstarvinges och makes absoluta anspråk på arv som en laglottför dem inom den ram som enligt nuvarande arvsregler gäller för laglott. Mankan därvid tänka sig tre olika konstruktioner: Bröstarvinge och makejämställes och får dela lika på hela lagloltsbelop- pet. Detta innebär, om bara en bröstarvinge finns, alt vardera får av kvarlåtenskapen. Ju fler bröstarvingar som finns desto mindre blir lagloltsdelen inte bara för bröstarvingarna som utan även för maken. Bröstarvingar och makehar visserligen gemensam laglott motsvarande av kvarlåtenskapen men skall inbördes dela denna egendom så atl maken tar hälften och bröstarvingama andra hälften. Detta innebär atl maken då bröstarvinge finns alllid får oberoende av antalet bröst arvingar samt att maken, för det fall att bröstarvinge ej finns, får hela laglotten, dvs. Finns ej efterievande make delar bröstar vingarna pä hela laglotten. Laglotten bestäms för make ochbröstarvingar var för sig till . 1986/87: 1 innebär i falldå efterievande make ej finns att bröstarvingarnas laglott endast blir hälftenmot den nuvarande. På motsvarande sätt innebär det att efterlevande make i allafall då bröstarvinge ej finns endast får som laglott. Vid övervägande av dessa tremodeller kan man göra följande reflexioner. FLS: s - av hovrätten biträdda -förslag att efterlevande make skall få rätt till arv är avsett som enskyddsregel. Om dennas gräns sätts - som enligt FLS - till 33 1/eller 25 %är en avvägningsfråga. Alternativet I ovan kommer emellertid knappast attfungera som skydd för den efterlevande om det finns mer än en bröstarvinge.Skulle det röra sig om en mycket stor barnkull skulle den efterievandes laglottkunna bli näst intill försumbar. Fördelen med altemativ 1 är således endast i huvudsak bibehåller bröstarvingarna vid nuvarande laglottsstorlek. Ipraktiken kan modellen emellertid komma att visa sig inte fungera somskyddsregel för den efterlevande. Enligt alternativ 2. tillgodosesden efterlevande makens skyddsbehov, låt vara i regel pä en nägot lägre nivå änenligt FLS: s förslag. För ensam bröstarvinge som konkurrerar med efterlevandemake ger detta alternativ exakt samma resultat som alternativ 1. Om däremotbröstarvingarnas antal ökar minskar de enskildas andel väsentligt i förhållandetill alternativ 1. Mot de invändningar som däremot kan resas bör framhållas attviss bröstarvinge i regel inte förrän vid själva dödsfallet kan "räknamed" laglott av viss storlek. Det finns inte heller anledning alt utanvidare anse den nuvarande laglotlsnivån för bröstarvinge sakrosani; tvärtom hardet påpekats att de resonemang av ekonomisk natur som kan åberopas för laglottensavskaffande i varie fall kan leda lill att laglotlsnivån sänks. Skulle vid ett dödsfall endastendera kategorin bröstarvinge/efterlevande make finnas, innebär alternativ 2att den arvsberättigade får hela laglotten, dvs. Eftersom denarvsberättigade i detta läge endast "konkurrerar" med den avlidnestestationsfrihet synes denna effekt av alternativet rimlig. För efterlevandemake skulle detta i själva verket betyda en förstärkt ställning i förhällandetill FLS: s förslag om arvsrätt till en tredjedel. Denna förstärkning iförhållande till testationsfriheten synes berättigad. Eftersom laglottentillfaller den efterlevande maken med äganderätt skulle denna ordning kunnaligga till grund även för atl lösa de problem, varom oenighet rått inomutredningen om företrädesrätt till arv för den sist avlidnes bröstarvingar ochnya maken framför efterarv ät den först avlidnes släktingar i andra parentelet. Vad slutiigen angår ahernativel 3har detta den fördelen alt efterlevande make och bröstarvingar inte behöver se varandra som "konkurrenter"; vardera kategorins laglott är i lagen fastställd för sig. har allema- tivet den konsekvensen att laglotlen alltid blir , dvs. när endast endera kategorin finns ökar testationsfriheten . Del kan väl ifrågasättas 143 om detta generellt är enönskad effekt av en laglottsreform. När det gäller Prop. 1986/87: 1 situationenvid efterarv kan kanske å andra sidan arv lill den efterlevande som kangå vidare till ny make etc. le sig rimligare än de som i vissa fall kundekomma ifråga enligt alternativ 2. Vid övervägande av de tre alternativen villhovrätten ge förord åt alternativ 2. Del tillfredsställer skyddssynpunkten förefterievande make då bröstarvinge finns. De relativt fåtaliga fallen avkonkurrens vid efterarvssi-luationen är, om inte försumbara så i varie fallinte tillräckliga för alt motivera sänkning av den efterlevandes andel. Dåendast bröstarvingar finns kommer den nuvarande laglotlsnivån att bibehållas,vilket bl. a. är till fördel för de uä-barn, som arvsrätlsreformen särskiltavsåg att skydda. Genom atl den efterlevande får laglotten med äganderätt kanman avstå från diskussion om företräde till arv för dennes bröstarvingar ochnya make de får ju denna egendom utan konkurrens med efterarvingarna, medande senare får sin givna anpart. Efterarvel blir visserligen mindre än nu men åandra sidan kommer del, lill skillnad frän fallet enligt FLS: s förslag, attfinnas kvar. Den enda situation, i vilken hovrättens alternativger väsentligt annorlunda resultat än nuvarande regler eller FLS: s förslag,är då del efter såväl den först avlidne som den sist avlidne endast finnssläktingar i andra parentelet. Enligt nuvarande regler (och förslaget) delas dåden sistes kvariålenskap lika och hälften blir efterarv ål den först avlidnessläktingar, medan återstoden ärvs av den sist avlidnes. Hovrättens förslaginnebär alt den sist avlidne erhållit viss laglott med äganderätt, vilken dågår vidare som arv till hans/hennes släktingar. Efterarvel blir således i deltafall mindre. Situationen förutsätter emellertid all bröstarvingar saknas,vilket rimligen brukar föranleda makarna att tesiamentariskt förordna om hur devill atl egendomen i framliden skall fördelas. Någon oförutsebar "orättvisa"kan därför knappast uppkomma. Beträffande förslagen lill ändringar i ärvdabalkenoch andra lagar har hovrätten funnit att den måste avstyrka de sakkunnigasförslag på en viktig punkt, nämligen slopandet av reglerna i 7 kap. ärvdabalkenom laglott. Här ansluter sig hovrätten i stället till vad som sägs ireservation nr 7. Inle heller beträffande 3 kap. 4 § nämnda balk har hovrättenansett sig kunna biträda förslagen om arvsordning och testationsfrihet närarvsberälligad bröstarvinge saknas. På de flesta övriga punkter är hovrättendock ense med de sakkunniga och tillstyrker deras förslag enligt vad somframgår av det följande. Hovrätten tillstyrker att efterievande make skallha rätt att behålla boet oskiftal saml atl, om skifte begärs av bröstarvinge, den efterlevande er- häller en tredjedel av kvarlåtenskapen i arv. Såsom de sakkunniga själva uttalar utgör förslaget inte något stort avsteg från gällande rätt. betänkligheteratt införa de föreslagna reglerna bör därför inte finnas. 5.1.8 Närbröstarvingar saknas Prop. 1986/87: 1 Här intar de sakkunnigas majoritet den ståndpunkten att efter den efter levande makens död den först avlidne makens kvarlåtenskap ärvs av den sistavlidne makens nye make eller bröstarvingar - före den först avlidne makenssläktingar i andra parentelen. Vidare har den efterlevande maken rätt att genomtestamente utesluta den först avlidne makens släktingar i andra parentelen. -Förslaget innebär sålunda en försämring i arvshänseende för bl. a. den förstavlidne makens föräldrar. I stället gynnas en ny make. Förslaget tordeinnebära att avvecklingen av den sist avlidne makens dödsbo underlättas samtatt - i förekommande fall - en ny makes ställning förbättras i förhållande tillvad som gäller . I och för sig ligger det ju i utredningens direktiv altförbättra efterievande makes (även nytillkommen sådan) situation, men fråganär om dessa hänsyn är tillräckligt starka för att frångå den gällande ordningenom rätt till efterarv för bl. a. den först avlidne makens föräldrar. Myckettalar för att den först avlidne makens föräldrar i arvshänseende borde gå föreden efterlevande makens nye make. Hovrätten kan inte heller ansluta sig tillutredningsmajoriletens förslag om att ge den efterlevande rätt, om den förstavlidne inte förordnat annat, att själv i testamente bestämma om hela boel.Hovrätten avstyrker därför den nu föreslagna arvsordningen ochlestationsfriheten. 5.1.9 Efterarv och 5.1.10 Basbeloppsregeln ochefterarv Hovrätten har ingen erinran mot vad som föreslås i dessa avsnitt. 5.1.11Efterlevandes rätt efter samboende Hovrätten är överens med utredningen om atlefterlevande sambo inte skall ha arvsrätt. Mot basbeloppsregeln till förmån förefterlevande sambo finns ingen erinran. I syfte att ge makar möjlighet att testamentera allsin egendom till varandra föreslär utredningens majoritet att reglerna om laglott skall slo pas. Delta innebär alt man vill införa oinskränkt testationsfrihet. Denna testationsfrihet kan naturligtvis även ta sig sådana uttryck som atl teslator gör såväl make som barn arvlösa, en konsekvens som man måste vara beredd att acceptera, om man ställer sig bakom majoritetens förslag. - Utredningens båda läger har grandligt belyst de skäl som kan anföras för och emot ett avskaffande av reglerna om laglotlen. Särskih av hänsyn till lestators s. k. särkullbarn förefaller del ytterst tveksamt om institutet skall las bort. Ända fram lill modern tid har särkullbarnen varit missgynnade i arvshänseende gentemot sina fåder, och det är först under som arvsreglerna kommit atl omfatta även dessa barn. Etl slopande av laglottsreglema kommer förmodligen för dessa barns del atl innebära en återgång till den tidigare ordningen, då de förblev arvlösa. Vad nu anförts anser hovrätten vara skäl nog att motsätta sig atl reglerna om laglotlen tas bort. De bör i princip behållas. Emellertid är hovrätten beredd 145 10 1986/87. att göra en eftergift av icke ringa praktisk betydelse. Ilikhet med reservan- Prop. 1986/87: 1 terna i reservation nr 7 anser nämligenhovrätten, alt lagloltsreglerna inle skall behöva inverka på utfallandeförsäkringsbelopp enligt 104 § försäkringsavlalslagen. En sådan ståndpunkt kanvisserligen ses som en kompromiss, vilken måhända i praktiken urholkarlaglottsskyddet ganska betänkligt, men den innebär att utredningens förslag omförbättrad ställning för efterlevande make kan behållas i stort sett enligtförslaget bortsett således frän den fullständiga testationsfriheten tillförmån för efterlevande make. Av 3 kap. 1 § förslagel lilländring i ärvabalken framgår alt bröstarvinge ej skall kunna framställa begäranom atl få ul sitt arv sedan bodelningshandling har underskrivits. Skiftedärefter under den efterlevandes livstid kan enligl förslaget ske bara påbegäran av den efterlevande själv. Denna regel har visserligen kommit lill medhänsyn till den efterlevandes berättigade trygghelskrav, men del kan sättas ifråga om inte bröstarvinge även efter bodelningshandlingens underskrivande ispeciella fall bör kunna åstadkomma atl skifte sker, till exempel för attförhindra ett uppenbart förslösande av egendomen eller i de fall dä enefterlevande make gifter om sig. gäller inte den s.k.basbeloppsregeln om den avlidne efterlämnar bam under som inte också ärden efterlevandes. Vad de sakkunniga uttalat härom, sid. 199, till skäl för atldetta undanlag tas bort godtar tingsrätten och tillstyrker sålunda förslaget iden delen. I förslagel till ändringar iärvdabalken har de sakkunniga vidare under 3 kap. 4 § föreslagit att - om denefterlevande maken har behållit boet oskiftal vid den först avlidnes död ochdel inle finns bröstarvinge efter den först avlidne vad den efterlevande harbestämt i testamente om egendomen i sitt bo skall gälla, att den avlidnesbröstarvinge och make i nytt äktenskap, om det inte finns testamente, skall haarvsrätt till hela boet och atl därefter, om intet av dessa fall föreligger,efterarv till halva boel skall tillkomma den först avlidne makens släktingar iandra parentelen. Enligt tingsrättens mening finns inte tillräckliga skäl förde sakkunnigas förslag i detta avseende. Tingsrätten anser därför att förevarandelagregel bör utformas så som reservanterna gjort i reservation 5, sid. 485,och vi stöder oss därvid på de av reservanterna angivna skälen. Rent avstötande följder skulle, om de sakkunnigas förslag genomförs, kunna uppstå. Det synes vidare rikligt alt införaen regel som den föreslagna i 12 kap. 4 § andra stycket att -i likhet med den föreslagna regeln för efterlevande make - en efterlevandeogift samboende skall få minst så mycket av bostad eller bohag närsammanlevnaden upplöses genom den enes död att det motsvarar två gånger det vidtiden för dödsfallet gällande basbeloppet. Tingsrätten delar de sakkunnigasmening, sid. 211, atl de krav som bröstarvingar har på arv till följd av samhällsutvecklingen väsentligen har 146 försvagats.Tingsrätten ansluter sig dock till de av reservanterna i reserva- Prop.1986/87: 1 tion 7,sid. 486, angivna skälen för att behålla laglollsregler. avstyrkerdärför de sakkunnigas förslag om att laglotten skall slopas. enlighetmed reservanternas inställning har tingsrätten emellertid härvid ingen erinran mot att laglottsskyddet vidförmånstagarförordnanden slopas genom att104 § andra stycket försäkringsavtalslagen upphör att gälla och attlaglotten begränsas till andel i kvarlåtenskapen. Särskilt yttrande av chefsrådmannen , Malmötingsrätt: Jag finner det visserligenangelägel alt skyddet för den efterlevande förstärks både vid äktenskap ochsamboende. Fördelningen mellan efterlevande partner och bröstarvingar skaparemellertid stora problem. Man har på olikasätt stärkt arvsrätten. Sålunda har man låtit barn ulom äktenskp fä ärva sinfader och låtit adoptivbarn få ärva adoptantema. Härmed har ocksä följt attdessa kategorier barn blivit berättigade till laglott. vill familjelagssakkunnigaplötsligt ta ett stort steg i motsatt riktning genom att beröva inte bara denämnda barnkategorierna utan alla bröstarvingar laglottsrätten. Detta avstegfrån senare tiders lagstiftningsinriklning utgör delvis också elt avsteg frångamla, väl kända arvsregler. Jag är tveksam huruvida det finnstillräckliga skäl för denna helomvänd-ning. I synnerhet finner jag det vådligtatt många gamla människor - vilka i vårt moderna samhälle ofta är utsatta förmycket starkt tryck från olika slag av vårdare och själasöriare - mer ellermindre effektivt kan förmås att skriva testamenten eller företaga andrarättshandlingar, som icke är välbetänkta. Riskerna ökar även därigenom atlbrakel att omyndighetsförklara gamla nu till stor del upphört. Jfr iSvJT 1980 sid. 638. Laglottsre-geln har utgjort en viss spärr motolyckliga förordnanden och har ocksä bidragit till att bibehålla intressetgenerationerna emellan. Jag vill därför icke tillstyrka attlagloltsregeln upphävs. Huvudregeln att den efterlevande trots atl bröstarvingar finns efter den först avlidne skall sitta kvar ioskiftat bo har tillkommit mot bakgrund av att nuvarande inskränkning i rättenatt göra testamente av utredningen anses vara föråldrad. Nuvarande rätt förbröstarvingar all utkräva sin laglott försvinner därmed. Departementschefen anför idirektiven (s. 90) alt "normalt sett har efterlevande make ställ den dödeminst lika nära som den dödes bröstarvingar". kan ej deladepartementschefens uppfattning och ej heller att lagloltsbegreppet skulle varaföråldrat utan anser i likhet med reservanterna att nuvarande rätt lill laglottomfattande hälften av arvslotten bör bibehållas. De sakkunniga framför (s. 109) att"många människor har en motvilja mot att skriva testamente och skjiiter upp tanken därpå tills del är . Vad de egentligen hade önskat förverkligas då inle. Starka skäl talar därför 147 för att genom lagändringstärka den efterlevandes ställning". Detta måste Prop. 1986/87: 1enligt innebära att föräldrarna i stället måste skriva testamentetill förmån för sina barn. Vad är då granden för all inte detta önskemål ocksåblir åsidosatt innan det är för sent? Av statistik som redovisas i utredningen framgårall det lill övervägande del är mannen som dör först av makarna. Det är alltsåkvinnans ställning som stärks genom förslaget. är tveksam omstärkandet av kvinnans ställning i dessa avseenden pä är så tungtvägande alt barnens tidigare rätt till laglott bör inskränkas. Utredningenvisar dessutom att flertalet kvinnor är självförsörjande; åtminstone harderas ekonomiska ställning blivit helt annorlunda . För att inle den efterlevande makens ställningskall försvagas ytteriigare vid ett bibehållande av laglotten, ansluter siglänsstyrelsen till reservanternas förslag om en utökning av antalet basbeloppsom skydd för den efterlevande till ett värde motsvarande sex basbelopp motnuvarande fyra. Vidare bör enskild egendom enligt genast ärvas avbröstarvingarna. Syftet med enskild egendom kan annars delvis åsidosättas. Exempelviskan den först avlidne genom arv ha fått enskild egendom just för att dennaskall gå vidare i den släkten och alltså lill barnbarn. kan ej heller finna alt denkonslraktion för arvsrätt för den efterlevande maken som majoriteten föreslårär atl föredraga framför nu gällande regler. De olika alternativen (s. 85)synes dessutom vara krångliga och svåra alt praktiskt tillämpa. kan därtill inle finna det rimligtatt den efterlevande vid omgifte får behålla hela boet, sä alt om han/hon självdör den nye maken får sitta kvar i ett bo som till hälften (i verkligheten vara ännu större del) kommer från en helt annan släkt (s. 200). Ibetänkandet talas alltid om förmögenhet i form av pengar. anseratt del i stället kan vara fråga om affektionsvärden såsomsläklklenoder eller minnen från ett tidigare hem, vilka på detta sättförsvinner "åt sidan". Den nye "ägaren" kan ju skänka borteller förbruka egendomen under sin livstid. Detta förhållande kan bli ganskavanligt när man ser till skilsmässofrekvensen och antalet nya äktenskap .