prop · GA0347 · 1986-12-31 00:00:00 — Verket har sålunda bemyndigats atl meddelaverkställighetsföreskrifter lill bestämmelserna i bl. a. taxeringslagen ochuppbördslagen (1953: 272). Men i många fall kan det tfrågasättas vilken rollRSV egentUgen har mol bakgrund bl.a. av all organisalionen är splittrad och atten del bestämmelser i de lagar och förordningar som styr beskaliningsförfärandetuttryckligen ger andra skattemyndigheter ansvars- och styrningsfunktionerna. Päexempelvis taxeringsområdet gäller att skattecheferna enligt 14 §laxeringslagen leder och ansvarar för deklaralionsgranskningen och annankontroll vid laxeringen. RSV har här i formelll hänseende ingetledningsuppdrag. Vid den författningsreglering som bör äga mm bör därförmarkeras atl RSV skall ha den samlade ledningsfunktionen och säledes varahögsta förvaltningsmyndighet på ifrågavarande verksamhetsområden. Vadnärmare gäller rätten för RSV att meddela direkliv anser jag atl RSV liksom förnärvarande skall få meddela de verkslälligheisföreskrifter som behövs pä bl. a.taxerings- och uppbördsområdena. En annan sak är atl de nuvarandebemyndigandena för RSV i en del fall getts en enligl min mening alltför vidomfattning. Del gäller särskilt bemyndigandet i 60 a § laxeringsförordningen(1957:513) som formellt setl ger RSV vittgående befogenheter att meddelaverkställighetsföreskrifter till bl. a. de gmndläggande skattelagarna. Jagavser senare föreslå regeringen att en begränsning görs. Men regeringen börkunna ge RSV utvidgade befogenheter alt meddela de underordnade myndigheternabindande regler i frågor som inte direkt avser tillämpning av lag utanhuvudsakligen rör arbelsformer, organisation e.d. Det kan exempelvis gälla attfå till stånd kontrollinsatser beträffande ett visst slag av lran:;aktioner. Enannan situation kan vara atl RSV för sin planerings- elleruppföljningsverksamhet behöver en viss typ av uppgifter från de handläggandemyndigheterna och därför bör kunna bestämma atl uppgifterna skall lämnas tillverket. RSV bör givetvis också kunna utfärda icke-bindande regler ellerrekommendationer. Sådana bör kunna utfärdas t. ex. i fråga omdeklaralionsgranskningen och avse vilka poster i en deklaration som granskarennormalt bör fästa särskild vikt vid. Ävenvad gäller materiella beskattningsfrågor bör enligt principbeslutet kravel på enhetlighet och lika behandling av alla skattskyldiga mötas med en försiärkning på det centrala planet. RSV bör därför också i fortsättning- °" enverka för lagenlighet och enhetlighet vid rättstillämpningen genom Prop.1986/87:47 allmänna råd, uttalanden och, inom ramen för sinnormgivningskompeiens i särskilda fall, föreskrifier. De uppfattningar som RSVdärvid redovisar bör ges ökad lyngd så till vida all man pä regional nivå inlebör få utfärda rekommendationer som strider mot RSV:s. Bakgrunden är som jag anfördei prop. 1985/86: 55 all det förekommit att skattecheferna i sina meddelandentill granskare och taxeringsnämnder lämnat sinsemellan olika rekommendationer itolknings- och tillämpningsfrägor och därvid frångått RSV:s uppfattning. Enliglprincipbeslulet skall länsskattemyndigheten leda beskattningsverksamheten päregional nivå. En länsskallemyndighel bör enligl min mening för länel påmotsvarande sätt som RSV för hela landet få meddela de lokalaskallemyndighelerna sådana direkliv i formella frågor som inte direkt avsertillämpning av lag. Den begränsningen måste dock gälla förlänsskattemyndigheterna att eventuella direktiv endast får meddelas inom ramenför de riktlinjer RSV dragit upp. Detla innebär bl. a. atl länsskattemyndigheternamed beaklande av övergripande direktiv men i övrigl liksom nu skattechefernaskall fä ge föreskrifter för lokal skallemyndighets medverkan itaxeringsarbetet både till den del som gäller själva deklarationsgranskningenoch den del som avser revisioner eller annan kontrollverksamhet Qämför 6 §laxeringsförordningen). Vad gäller laxeringsområdel kan de nya ansvars- ochbefogenhetsförhållandena beiräffande länsskattemyndigheten beskrivas så atlden skall spela samma roll som och skattechefen nu gör med detförbehållet alt verksamheten skall bedrivas under RSV:s överinseende. Därmedbör skapas förutsättningar för etl enhetligt uppirädande inomskatteförvaltningen i stort. Dennya ordningen i fräga om ledningsfunktionen i såväl formellt som materieUlhänseende bör som jag här antytt och som också föreslogs i den nämndapropositionen uttryckas genom att del i de lagar som reglerar förvaltningensverksamhel las in bestämmelser om att RSV leder och ansvarar för verksamheten ilandet. På motsvarande sätt bör anges att länsskallemyndigheten leder ochansvarar för verksamheten i länel. Detla föranleder ändringar i bl.a. 18 §taxeringslagen, 72 § uppbördslagen, 61 § lagen (1968:430) om mervärdeskatt och17 kap. 19 § fastighetstaxeringslagen (1979: 1152). Härutöverbör de ändrade ledningsuppdragen regleras i en för skalleförvaltningengemensam inslmkfion. I denna bör alla de frågor rörande organisalionen avskalleförvaltningen som behöver en närmare reglering tas upp. Den nyainslruklionen bör således ersätta de nuvarande instmklio-nerna för RSV och delokala skaltemyndigheterna och den del av länsstyrelseinslruktionen som avserskatteavdelningarnas verksamhel. Det ankommer på regeringen atl meddela deföreskrifier som instmklionen skaU innehålla. Vadgäller ledningsfunktionen bör framhållas atl sådana direktiv som RSV ochlänsskattemyndigheterna enligt vad jag anfört bör få meddela delvis kan fäkaraktären av föreskrifier i regeringsformens mening. Instruktionen förskatleförvallningen bör därför innehålla bestämmelser om all dessa myndigheler fårmeddela underordnade myndigheter de föreskrif- Prop. 1986/87: 47 ler sombehövs. Detbör påpekas alt en sådan utformning av ledningsfunktionen inte innebär någonegentlig förändring av den rådande arbetsfördelningen mellan de olikamyndigheterna, eftersom denna till helt övervägande del är beslämd genomsärskilda författningsbestämmelser. 1 del nya ledningsuppdraget ligger däremoten befogenhel all påverka hur arbelel organiseras inom de olika myndigheterna. Enbelydelsefull fråga som vid beslutsfattandet om en sammanhållenskalteförvaltning inle blev föremål för slutligt avgörande är den om processverksamheten.Del ansågs då att man borde avvakta remissbehandlingen avskatleförenklingskommitléns betänkande (SOU 1985:42) Förenklad taxering sominnehåller olika alternativa lösningar vad gäller del allmännas processföring.Mina närmare överväganden och förslag i den här delen redovisar jag isamband med behandlingen av kommitténs betänkande (se avsnill 3.4). Jagföreslår där all uppgiften all föra del allmännas talan i laxeringsmål läggs pålänsskattemyndighelen eller, i vissa fall, RSV som en myndighetsupppgift ochföljaktligen alt den nuvarande konstruktionen med mer eller mindre friståendetaxeringsintendenier avvecklas. Med hänsyn till den ståndpunkten bör manenligt min mening redan vid inrättandet av länsskaltemyndighetema undanröja deoklara ansvars- och befogenhelsförhållanden som följer av nuvarande regler omalt del allmänna i laxeringsprocessen skall företrädas av en taxeringsintendeni.Det bör alltsä i bl. a. taxeringslagen anges att länsskattemyndighelen är detallmännas representant i taxeringsmål. Slutligenbör nämnas alt den nya organisationen föranleder ätskilliga följdändringar iskatte- och taxeringsförfattningarna. 2.2 Mellankommunala skatterätten m. m. 2.2.1 Behovet av en särskild underrätt förtaxeringsmål Mittförslag: Mellankommunala skatteräiten (MKSR) avvecklas. Besvär avseende sådanafrågor som handläggs av MKSR skall handläggas inom länsrältsorganisalionen. Promemorieförslaget:Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:En majoritet tillstyrker förslaget eller lämnar del utan erinran. Mångainslanser för dock fram mer eller mindre krifiska synpunkter. Näringslivel är iallmänhet negativt inställt lill en avveckling och betonar därvid den högakompetensen hos skatterätten och den enhetlighet denna skapat som underdomstolför storföretagens taxeringar. MKSRpåpekar att det är uppenbart atl vissa reformer behövs beträffande rättensmålområde och föreslår en viss utvidgning av detta. MKSR anser all ennedläggning av rälien skulle få allvarliga konsekvenser för kvalilelen irättstillämpningen, eftersom länsrätterna, där företagsbeskall- ningsfrågorinte är särskilt frekventa, inte har lika goda möjligheter att Prop.1986/87:47 upprätthålla erforderlig kompelens i sädana kvalificeradeskattefrågor som MKSR nu handlägger. Bakgrunden till mitt förslag: MKSR:s behörighet m. m. MKSR är en fristående allmän förvaltningsdomstol med sätei . Ordförande och nämndemän i MKSR förordnas av regeringen. Vid MKSRtjänstgör i övrigl elt Qugolal personer, däribland en kanslichef och lolv andrahandläggare. MKSR prövar vissa mäl enligl skatte- ochtaxeringsförfatlningarna. Den grundläggande behörighetsregeln finns i 73 § andrastycket taxeringslagen. Regeln innebär all MKSR är behörig domstol om denskattskyldige har en förvärvskälla som kommunalt beskaltas i mer än etl län.Skall besvär rörande en fysisk persons taxering prövas av MKSR prövar den ocksäbesvär som gäller maken och hemmavarande barn . MKSR är också rält insians om besvären gäller i vilket länden skallskyldige skall laxeras (73 § tredje stycket TL). Kompetensområdei för MKSR vidgades väsentligt genominförandet av den s.k. koncernbolagsregeln (73 S Qärde stycket TL). Deninnebär atl MKSR prövar besvär rörande laxering av alla akliebolag som ingår ien koncern om bolagen har lämnal eller skulle ha lämnal självdeklaration inomskilda län. Regeln medförde alt anlalel mellankommunala juridiska personerökade från ca I 500 till ca 12000. Pä några undanlag när är börsbolagen ochderas dotterbolag mellankommunala. Därtill kommer ett stort antal mindre ochmedelstora företag med dotterbolag. Till de mål som MKSR prövar hör också mål som tas överenligt 105 § 2 mom. TL, Del är fråga om fall där konsekvensändring skall görasi en taxering i etl annal län. Målet i hela dess vidd skall dä prövas av MKSR.I allmänhet gäller det makar som är bosatta i olika län. Det allmännas talan vid MKSR förs av allmänna ombudet förmellankommunala mål (AO). Behörigheten för AO följer direkt av TL. AO är chefförden lill RSV knutna enhelen för allmänna ombud och har ställning somskattechef. Även hos AO sysselsätts elt Qugolal personer. MKSR föregicks av en mellankommunal prövningsnämnd. Tillkomsten av en mellankommunal instans hängde samman med svårighelerna att få lill sländ en enheilig taxering i de fall då inkoms ten av en förvärvskälla skulle fördelas lill beskattning mellan kommuner i skilda län. I sådana fall kunde, om de olika beskallningsmyndighelerna inte var av samma uppfallning om inkomstens storlek och fördelning, den skattskyldige lidigare få rätlelse och en enheilig taxering först i kammarräl ten. Som argument för en mellankommunal insians åberopades också det olämpliga i alt en länsprövningsnämnd avgjorde taxeringarna när del före låg konkurrens om beskattningsunderlaget mellan tvä eller flera län. Isamband med inrättandet av länsrätter och länsskatterätler Prop.1986/87:47 ombildades mellankommunala prövningsnämnden lill skatterätt.Kansliet, som tidigare stått under ledning av AO, inordnades under RSV. AO, somalllsä upphörde att vara chef för kansliet, inordnades också administrativtunder RSV. Ettprincipbeslut om utbrytning av MKSR från RSV fattades (prop.1977/78:170, KU 1977/78:47, rskr. Genomförandel senarelades emellerlidmol bakgrund bl. a. av en ivekan om i vad mån MKSR skulle samordnas medlänsskatlerällen i . I det kommittébetänkande som föregickpropositionen föreslogs att MKSR skulle inordnas i länsskatterätten. Enliglkommilléns mening talade organisatoriska synpunkier starkt mot atl MKSR blev ensjälvsländig myndighel. Några remissinslanser ifrågasatte emellertid om MKSRborde inordnas i länsrätten och del framhölls bl. a. alt i mål hos MKSRförekommer intressekonflikter mellan kommuner. I proposilionen anfördeföredraganden alt frågan om på vilket säll en administrativ samordning bordeske borde övervägas yllerligare med hänsyn till bl. a. remissynpunkterna. Utbrytningentill en fristående allmän förvaltningsdomstol skedde (prop.1980/81: 143). Anknyiningen fill länsrätten i begränsades lillatt de båda domstolarna fick dela vissa funktioner såsom vaktmäsleri, kopieringoch telefonväxel. Vidriksdagsbehandlingen av proposilionen om genomförandet av utbrytningen väcktesen motion om besvärsreglerna vid fullföljd till kammarrätt. I motionenföreslogs alt del skulle undersökas om del var möjligt att införa ell systemdär samtliga mål som avgörs av MKSR vid besvär hänförs till endasl enkammarrätt. Utskottet avstyrkte motionen och anförde bl. a. följande (JuU 1980/81:34s. 7): "Som framgårav redovisningen i del föregående kan det här röra sigom invecklade skallerällsliga förhållanden, ofta av särpräglad natur. Det äralllsä fråga om kvalificerade mäl av betydande svårighetsgrad.Dessa mål bör enligt utskottets mening uigöra ett välkommet lillskotl fill demålgrupper som i övrigl ankommer på kammarrätterna och därmed verkastimulerande på rättsskipningen där." Isamband med slopandet av den kommunala taxeringen av juridiska personer kom manpå nytt in pä frågan om MKSR. I propositionen (prop. 1984/85:70 s. 161)konstaterade jag all ell beslul om en slopad kommunal-laxering av juridiskapersoner skulle leda till atl MKSR förlorade slörsia delen av sinaarbelsuppgifter. Jag ansåg det emellertid inte nödvändigl att i detlagstiftningsärendet ta ställning till MKSR:s framtida roll i taxeringsprocessen.Vad gäller AO konstaterade jag alt dennes funkiion och ställning är direktkopplad fiU MKSR. Frågorna rörande domstolen och AO borde därför behandlas i ettsammanhang. Vidriksdagsbehandlingen av den sisinämnda proposifionen underströk skatteutskottet(SkU 1984/85:23 s. 161) att MKSR:s verksamhet dittills haft väsenllig belydelseför en enheilig praxis i många svåra och betydelsefulla taxeringsfrågor. Utskottetanförde vidare att det givetvis är av vikt att man i den kommande översynennoga undersöker möjligheterna att i samladform behålla den särskilda kompetens som MKSR kunnat förvärva Prop.1986/87: 47 genom den nuvarande ordningen. Skälenför mitt förslag: har ell flertal reformer genomförls i syfleall förenkla de maleriella och formella skallereglerna. Reformerna har bl. a.berört den kommunala taxeringen. 1985 ärs laxering har de s. k. utbotaxeringarna avskaffats för fysiskapersoner och dödsbon. Del innebär all taxeringsnämnden i hemortskommunenbeslular om taxering lill inkomstskatt även i fråga om inkomster somhärrör från förvärvskällor i andra kommuner. 1986 ärs laxering har laxeringen tiU inkomstskatt slopats förjuridiska personer. Dessaändringar innebär således att den skattskyldige - oavsett om det är fråga om enfysisk eller juridisk person - taxeras enbart av taxeringsnämnden ihemortskommunen. Del förekommer säledes inte längre att tvä taxeringsnämnderhar alt bedöma den skattskyldiges taxeringar med åtföljande risk för olikaresultat och för alt en enhetlig taxering kan komma lill slånd först i andrainstans. Enannan förenklingsätgärd som också gäller fr. o. m. 1986 ärs laxering och sompåverkar kommunalbeskallningen är att kommunernas och församlingarnasskatteinkomster inte skall korrigeras i efierhand pä grund av gjordataxeringsändringar i högre instans. Skatten skall i stället ulgä enbart enligttaxeringsnämndens beslut. Pågrundval av kompletteringspropositionen 1986 (prop. 1985/86: 150) har nyligenytterligare en förenklingsåtgärd beslutats (SkU 1985/86:50, rskr. 360, SFS1986:473). Den innebär att all inkomst ärs taxering skallbeskattas i hemortskommunen oavsett frän vilken kommun inkomsten härrör. Dehär nämnda reformerna har lelt till all de motiv som en gäng låg lill grund förinrättandet av MKSR mist sin betydelse. Någon uppgift att skilja mellanmotstridiga länsintressen finns i stort selt inte längre. Från principiellasynpunkter finns det därför inget skäl att behälla en icke länsanknu-lenbesvärsinslans. Fräganär i stället om man bör behålla MKSR av andra skäl. MKSR:s verksamhet har medliden i allt större utsträckning kommii all avse skatteärenden som inte harnågot markerat länsintresse. beror främst på den är 1971 infördakoncernbolagsregeln som medför att besvär över taxeringarna av de allra fleslastorföretagen avgörs av MKSR. Det kan därför med visst fog hävdas att MKSR förstorföretagens del fungerar som en specialdomstol. Vidremissbehandlingen har, inte minst från näringslivshäll, också framhållits atlbesvär över storföretagens taxeringar även i fortsättningen bör avgöras avMKSR. Det har bl. a. understrukits att MKSR har en belydande sakkunskap inomföretagsbeskattningens område med åtföljande förtroende hos de berördaskattskyldiga. Fräganär således om det finns tillräckliga skäl för alt även i framliden ha en speciell, rikstäckande underdomslol av MKSR:s slag för alt avgöra vissa taxeringsbesvär. Som flera remissinstanser har påpekat har MKSR utfört ett värdefulll arbele när del gäller rättskipningen på företagsbeskall- 91 Men engrundläggande föruisättning för att en sädan domslol skall finnas måste enligtmin mening vara atl målområdet är så speciellt att det inte bör ankomma pänågon länsrätt att handlägga målgruppen i fräga. De nämnda reformerna harmedförl att det inte längre förekommer någon sådan målgrupp hos MKSR. Jag harinte heller i övrigt funnit alt det föreligger tillräckliga skäl för ettbibehållande av MKSR. De olika synpunkter som kan tala för att besvären fränstorföretagen även hålls samman motiverar enligt min mening inte attdessa avgörs av en från besvärsinstanserna i övrigt fristående domslol. Denfrån remisshåll önskade samordningen kan praktiskt tagel lika väl nås genomalt de aktuella arbetsuppgifterna handhas inom ramen förlänsrältsorganisalionen. Jag kommer säledes framtill att MKSR bör avskaffas och att de målgrupper som handläggs av MKSR börföras över till länsrällsorganisa-tionen. I det följande diskuterar jag bl.a.om målen bör fördelas mellan länsrätterna enligt den vanliga besvärsordningeneller om målen bör samordnas till viss eller vissa länsrätter. Mittförslag: Den vanliga forumbestämmelsen i fråga om länsrätterna, som innebäratl besvär över taxeringsnämnds beslut skall avgöras av länsrätten i det ländär taxeringsnämnden varil verksam, skall också tillämpas beträffande hela dennuvarande mellankommunala målgruppen. För länsrätternasdel skall det, i likhei med vad som gäller på kammarrättsnivå,bli möjligt att till en länsrätt föra samman sädana mål i två eller fleralänsrätter som har nära samband med varandra. Detta innebär bl. a. alt besvärrörande tvä eller flera koncernbolags taxeringar skall kunna sammanföras länsrätt. Promemorieförslaget:Besvär rörande laxering av koncernförelag skall enligl en särskild forumregelavgöras av länsrätten i del län där moderförelaget i koncemen har sinhemortskommun. I övrigt överensslämmer förslagel i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Förslaget har i allmänhet tillstyrkts. I några yttranden framhålls dock atlden föreslagna särskilda forumregeln rörande koncernföretagen kommer att ledatill administrativa problem, eftersom rätl forum beträffande ett koncernförelagkan skifta år bl. a. i samband med omstruktureringar inom en koncern.En del instanser ifrågasätter om inte koncernföretagsmålen bör läggas på ettbegränsat antal länsrätter. Skälenför mitt förslag: Med hänsyn tiU de tidigare nämnda reformerna är det i frågaom vissa av de målgmpper som handläggs av MKSR enligl min mening naturligtatt dessa gmpper förs över lill länsrätterna enligl den vanligabesvärsordningen. gäller mål enligl 73 § andra slyckel TL angåendeförvärvskälla som hör lill mer än etl län. Även beiräffande de mål som avses i73 § Iredje slyckel TL och som rör frågor om rätl beskattningsort bör enligtmin mening den vanliga besvärsordningen lillämpas. Besvär rörande sådana frägorbör alltså följa huvudregeln eller med andra ordanföras hos länsrätten i det län där den taxeringsnämnd som fattat det Prop. 1986/87:47 överklagade beslutet hör hemma. Vad däremot angår den s. k. koncernbolagsregeln gör sigolika synpunkter gällande. Det kan sålunda hävdas atl del finns behov av ensamordning på domstolsnivå av mål rörande storföretagens taxeringar. Dessaavser nämligen ofta komplicerade skattefrågor och belydande belopp. Densamordning som sker genom MKSR:s verksamhet befrämjar också effektivitetenoch helhetssynen vid hanteringen av taxeringstvisler rörande storföretagen. Den rådande samordningen är emellertid inte konsekvent.Den gäller varken i försia eller tredje instans. Koncernbolagens taxeringarprövas således av en taxeringsnämnd i hemortskommunen och besvär över MKSR:sbeslut avgörs av samtliga fyra kammarrätter. Samordningen avser inte helleralla koncernbolag ulan bara sädana där de i koncernen ingående bolagen lämnarsjälvdeklaration inom skilda län. Några av bristerna hos den nuvarande modellen skulle kunnaavhjälpas, som fördelarna behålls, genom atl MKSR:s verksamhetinordnas i en och samma länsrätt och då i försia hand i länsrätten i Stockholmslän. Nägra remissinslanser har förordat detla. En sådan ordning skulle precissom den nuvarande underlätta en enheilig rätlslillämpning i andra instans.Dessulom skulle förutsättningarna för en enheilig rättstillämpning i tredje insiansöka, eftersom besvär över de ifrågavarande besluten skulle komma all anförashos en och samma kammarrätt, nämligen kammarrätten i . Även om storföretagens taxeringsfrågor avserinvecklade förhållanden är de emellertid inte av en sä särpräglad natur attliknande frågor inte kan komma upp hos andra skattskyldiga. Bland de besväravseende juridiska personer som avgörs av MKSR dominerar för övrigl aUmännafrägor om rörelsebeskattning. Det får vidare anses klart att det hos länsrätternasketl en höjning av kompetensen och alt de är kvalificerade all - i likhei medvad som i viss utsträckning redan sker avgöra besvär över storföretagenstaxeringar. För egen del anser jag därför att man bör sträva efler att utvecklaoch slimulera rättskipningen i länsrätterna i likhet med vad som gjordes isamband med ställningstagande att var och en av kammarrätternaskulle fä handlägga mäl beträffande besvär över beslul av MKSR. Att tillföraalla länsrätter flera mål som rör större företags taxeringar bör leda lill enyllerligare höjning av den allmänna kompetensen där. Vad jag nu sagl bör i och för sig inle hindra all man avhänsyn lill intresset av en enhetlig rättstillämpning till en viss grad koncentrerar mål lill några länsrätter. 1 sä fall skulle man - såsom frän olika häll framförls som önskvärt - kunna behålla den nuvarande kompetensen inom MKSR i en i huvudsak samlad form. En inte obetydlig koncentration till de tre slörsta länsrätterna skulle följa av promemorieförslagel att laxeringsbe svär rörande ett bolag i en koncern alllid skall prövas av länsrätten i det län där moderbolaget har sitt säte, eftersom en stor del av moderbolagen finns inom de största länsrätternas domkretsar. Förslagel uppfyller till stor del 93 önskemålelom alt besvär rörande koncernbolag hälls samman. Som påpe- Prop. 1986/87: 47kals vid remissbehandligen skulle emellertid en sädan tvingande regel vara svårall tillämpa och leda tiU praktiska problem. Del skulle sålunda kunna varasvårt bl. a. att spåra moderbolaget. Vidare skulle ändringar i koncernstrukturenkunna föranleda många mer eller mindre slumpartade skiften av forum förbolagen. Jagkommer därför fram till all man även i fräga om koncernbolagen bör följa denvanliga besvärsordningen, dvs. forum besläms enbari utifrån bolagets egnaförhållanden så atl besvär skall anföras hos länsrätten i det län där dentaxeringsnämnd som fatlat del överklagade beslutet varil verksam, dvs. iprincip där bolaget har sin hemortskommun. En sådan fommregd svarar såledesockså mot den behörighetsfördelning som gäller i försia instans.