prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Någon arvsrätt för den efterlevande maken, omskifte skall ske, har däremot inte införts eller ens varit på tal. En reform av svensk rätt som innebär alt denefterlevande maken får rätt atl behålla kvarlåtenskapen under sin livstidskulle således bidra till en enhetligare nordisk lagstiftning på området. Vad som talar mot att den efterlevande maken utaninskränkning får rätt att behålla kvarlåtenskapen är att den först avlidnamaken kan ha efterlämnat bröstarvingar som inte är makarnas gemensamma. Ensådan arvinge har ofta inte samma känslomässiga förhållande till denefterlevande maken som en gemensam bröstarvinge. Det är därför förståeligt ombröstarvingar som ej är makarnas gemensamma inte anser sig ha anledning attavvakta den efterlevande makens död för att få ul sitt arv efter först avlidnamaken. Det föreligger också en risk för att det vid den efterlevande makens dödinte finns kvar något för dessa barn att ärva efter sin förälder. Prop.1986/87: 1 isländskoch norsk rätt har detta lösts genom införandet av ett krav på samtycke avsådana barn för att deras lotter skall ingå i det oskiflade boet.Familjelagssakkunniga har ansett att man i detta hänseende inte kan göraskillnad mellan gemensamma och ej gemensamma barn. De sakkunniga har därförföreslagit att även gemensamma barns samtycke skall krävas för att denefterievande maken skall få behålla boet oskiftat. Någon sådan regel finns intei dansk, isländsk eller norsk rätt. För att något mjuka upp kravet på samtyckehar de sakkunniga föreslagit att en arvinge som inte begär skifte får anses hasamtyckt. En sådan begäran får enligt de sakkunnigas förslag framställas framtill dess bodelning äger ram. Om skifte skall ske efter den först avlidna maken,skall den efterlevande maken enligt de sakkunnigas förslag tillerkännas entredjedel av kvarlåtenskapen som arv. Detta skall gälla oavsett vem som begärskiftet (således även då det är den efterlevande maken som begär att boetskall skiftas). Om den efterlevande maken övertar kvarlåtenskapen oskiftad ochsenare önskar skifta boet eller skifte sker efter den efterlevandes död, skalldäremot enligt förslaget den efterlevandes anspråk på arvslott anses haförfallit. Förslaget om arvsrätt för efterlevande make ochvalrätt för bröstarvingarna har mött stark kritik under remissbehandlingen.Som bl.a. och Föreningen jurister vid de allmännaadvokatbyråerna har framhållit saknas det skäl alt införa en arvsrätt förefterlevande make som ett slags påföljd för atl någon bröstarvinge begär attboet skall skiftas. Sannolikt skulle främst arvlåtarens ej gemensamma barn begäraskifte, och regeln skulle därför i praktiken - som kammarkollegiet har påpekat-innebära en begränsning av dessa barns arvsrätt. Valrätten kan också leda tillinslag av spekulation och taktiska dispositioner från dödsbodelägarnas sida. Vad jag nu har anfört talar således för att detinte bör införas en generell rätt för bröstarvingarna att välja mellan å enasidan att genast få ut sitt arv efter den först avlidna maken och å andra sidanatt ha rätt till efterarv när den efterlevande maken dör. Som jag redan harnämnt finns någon sådan valrätt inle i dansk, isländsk eller norsk rätt. Delbör inte heller finnas någon vanlig arvsrätt för den efterlevande maken när detfinns bröstarvingar. En sådan arvsrätt skulle f.ö. med de sakkunnigas förslagutgöra etl ganska svagt skydd mot alt makarnas gemensamma bo sphtlras, eftersomden bara skulle omfatta en tredjedel av kvarlåtenskapen. Skyddet för denefterlevande maken bör i stället renodlas och utformas som en rätt atl övertahela boet orubbat. Endast bröstarvingar som inte också är denefterlevande makens barn eller avkomling lill ett sådant barn bör ha rätt attgenast få ut sin lott. En liknande regel finns redan i dansk och norsk rätt.Självfallet kan sådana bröstarvingar avslå från atl ta ut sitt arv efter denförst avlidna maken. I så fall bör ae i stället ha rätt att få del iefterarvel. I de fall då dessa Prop.1986/87: 1 Arvsregler bröstarvingar sammanleveri en familj med den efterlevande maken framstår det som mest naturligt attbröstarvingarna begagnar sig av denna möjlighet att vänta med atl få ut sittarv tills även den efterlevande maken har avlidit. Omreglerna utformas på det sätt jag nu har angett, uppstår det en nära överensstämmelsemed dansk, isländsk och norsk rätt. Det starka skydd som den efterlevande makenhar i de västnordiska länderna skulle därmed skapas även i svensk rätt. Kvarlåtenskapenbör tillfalla den efterlevande maken med fri förfoganderätt med rätt tillefterarv för bröstarvingarna. Härigenom uppstår en överensstämmelse med denrätt som en make och arvingar i andra arvsklassen enligt gällande regler har ifall då bröstarvingar saknas. Efterarvs-rätten bör även omfatta arvlåtarens ejgemensamma barn, men avdrag bör då ske för vad sådana barn redan har fått utvid den först avlidna makens död. Ett skäl för detta är att antaletbröstarvingar kan ha förändrats mellan dödsfallen. Elt annat är altden efterlevande maken kan ha ärvt hela eller en del av den avlidneskvarlåtenskap med stöd av basbeloppsregeln Ofr avsnitt 2.5.6). Slutligen kandet även vara så att ett barn som arvlåtaren har med någon annan än denefterlevande maken har avstått från att la ul sitt arv vid arvlåtarens död.Även i det fallet bör detta barn ha efterarvsrält. Någon anledning att göra skillnad mellan enskildegendom och giftorättsgods i den avlidnes kvarlåtenskap finns inte med denkonstruktion som efterlevande makes rätt nu föreslås få. Någon sådan skillnadgörs inte heller när det gäller de nuvarande reglerna om makes arvsrätt ochrätt till efterarv för arvingar i andra arvsklassen. Om den efterlevande makens rätt alt övertakvarlåtenskapen med fri förfoganderätt har salts ur spel genom ett testamentebör detta generellt respekteras. Detta gäller även om det är en gemensambröstarvinge som är universell testamentstagare. Vad en sådan bröstarvingeerhåller genom testamente bör alltså inte ingå i vad den efterievande maken fårmed fri förfoganderätt. Omdet finns flera bröstarvingar, kan syftet med elt testamentsförord-nande tillförmån för en av dem vara att gynna denne på den efterlevande makens bekostnad.Syftet kan emellertid också vara att gynna denna bröstarvinge framför övrigabröstarvingar. Den fråga om testators avsikter som uppkommer kan ävenformuleras på följande sätt. Har testator avsett att efterlevande make skall fåegendomen med fri förfoganderätt under sin livslid och att kvarlåtenskapensedan skall tillfalla en av bröstarvingama? Eller har testalor avsett att medhelt uteslutande av makens rätt låta den angivna bröstarvingen få helakvarlåtenskapen redan vid testators död? Eftersom huvudprincipen är att etttestamentsförordnande gäller framför arvsrätten bör frågan besvaras så att denefterlevande makens rätt skall vika för lestamentsförordnanden, om det av dessainte klart framgår atl avsiktenhar varit alt makens rätt till kvarlåtenskapen skall kvarstå (jfr 11 kap. 1 §första stycket och 12 kap. 1 § ). Vad jag nu har anfört bygger på principen att detskall vara fritt för teslator att utesluta sin make från rätten att övertatestators kvarlåtenskap med fri förfoganderätt under sin livslid. Testalionsfrihetskall således även i fortsättningen gälla i samma utsträckning som . Etl problem i sammanhanget är laglottsanspråken. Desakkunniga hade inle anledning att behandla denna fråga, eftersom de föreslogatt laglottsinstitutet skulle avskaffas (jfr dock betänkandet s. 441). Fråganaktualiseras däremot om bröstarvingar - som jag har förordat i föregåendeavsnitt även i fortsättningen skall ha rätt till laglott i samma omfattningsom . Eftersom efterlevande make får arvsrätt framförgemensamma bröstarvingar kan dessas lagloltsanspråk inte göras gällande molden efterlevande makens rätt att erhålla kvarlåtenskapen med fri förfoganderättunder sin livstid. Liksom skall laglolterna i stället utgöra etl skyddmot testamentariska förordnanden. Om den avlidne har gjort ett testamente till förmånför någon annan än sin make bör lagloltsanspråk alltid kunna göras gällande.Vad ett gemensamt barn erhåller vid den först avlidna makens död genom attgöra sitt lagloltsanspråk gällande mot en sådan testamentstagare bör inleomfattas av den efterlevande makens rätt att få kvarlåtenskapen med friförfoganderätt under sin livslid. Genom att förfoga över sin kvarlåtenskapgenom testamente har testalor medvetet satt den efterlevande makens rätt ur spel. Ett särskilt problem i sammanhanget är om testalorhar testamenterat sin kvarlåtenskap lill sin make med full äganderätt. I såfall bör bröstarvingama kunna påkalla jämkning i testamentet för alt ha kvarsin rätt till laglotter. Om de gör det bör den efterlevande maken dock alltjämtbehålla sin rätt att få den del av den avlidnes kvarlåtenskap som motsvararlaglotterna med fri förfoganderätt, eftersom teslator med sill testamente juinle avsett alt utesluta den efterlevande maken från kvarlåtenskapen. Bröstarvingarnafår därmed ut sina laglotter först när även den efterlevande maken har avlidit. Flera remissinstanser har i likhet med två av desakkunniga ansett att en bröstarvinge skall ha rätt atl på begäran fa ul sittarv genast, om den efterlevande maken gifter om sig. Motivet för en sådan regelskulle främst vara alt motverka de svårigheter som senare kan uppkomma närarvet efter den först avlidna maken i del första äktenskapet skall skiljas avfrån boet i övrigt i det andra äktenskapet (t.ex. vid den efterlevande makensdöd). Detta problem finns emellertid när det gäller efterarv förarvingar i andra arvsklassen. Viktigare är kanske att skyddet för denefterlevande maken skulle urholkas betydligt om regeln infördes. Den skullesannolikt också fungera som ett hinder för omgifte. Det kan antas atl många pari den situationen skulle välja atl bo tillsammans utan äktenskap i stället föralt gifta sig. Regeln skulle således inte verka neutralt i delta avseende. Jagförordar därför att det inte införs någon regel av detta slag. 1986/87:1 Arvsregler Sammanfattningav skälen för mitt förslag: När en make dör, har den andra maken ett starktsocialt intresse av att det för makarna gemensamma hemmet inle splittras.Nuvarande arvsregler - som sätter bröstarvingar framför den efterievande maken- medför emellertid en sådan splittring. Det finns därför anledning att ändradessa regler i syfte att stärka skyddet för den efterlevande maken. För makars gemensamma barn torde del i regelframstå som naturiigt att avvakta båda föräldrarnas bortgång innan arvetfördelas. I fall då det endast finns gemensamma bröstarvingar bör en ny regeldärför införas som innebär alt den efterievande maken skall få den avlidneskvariålenskap med fri förfoganderätt under sin återstående livstid.Bröstarvingarna skall ha rätt till efterarv. Genom en sådan regel skapas ettfast regelsystem. Härigenom undviks de valsituationer för arvingarna som kan geupphov till inbördes slitningar, spekulationer och taktiska dispositioner. Omdet finns en bröstarvinge till den avlidna maken som inte är bröstarvinge äventill den efterievande maken kompliceras emellertid saken. En sådan bröstarvingehar ofta inte samma känslomässiga förhållande till den efterlevande som engemensam bröstarvinge. Det är därför förståeligt om bröstarvingar som ej ärmakarnas gemensamma inte anser sig ha anledning att avvakta den efterlevandemakens död för att få ut sill arv efter den först avlidna maken. Jag förordardärför att en sådan bröstarvinge skall kunna få ut sin arvslott genast vid denförst avlidnes död. Avskäl som har redovisats i avsnitt 2.5.1 bör bröstarvingar även i fortsättningenha rätt lill laglott. Vad gemensamma bröstarvingar förvärvar genom att görasina lagloltsanspråk gällande mot annan testamentstagare än den efterlevandemaken bör inte omfattas av den efterlevande makens rätt alt erhålla denavlidnes kvarlåtenskap med fri förfoganderätt under sin livstid eftersomtestalor genom testamentet har satt makens arvsrätt ur spel. Prop.1986/87:1 Arvsregler 2.5.3 Bodelning medanledning av en makes död Mittförslag: Den nu gällande likadelningsregeln vid bodelning med anledning av enmakes död skall vara kvar. Den efterlevande maken skall dock ha möjlighet attbestämma att likadelningsregeln frångås så atl han eller hon behåller hela sittgiflorättsgods eller mer därav än som skulle följa av en likadelning. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 197 - 199). Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: Beträffande bodelningsförfarandet bygger pålikadelningsprincipen såväl när det gäller bodelning vid äktenskapsskillnad somnär det gäller bodelning med anledning av ena makens död (13 kap. 3 §). I detsistnämnda fallet modifieras principen dock av att det finns vissa regler somgaranterar den efterlevande maken att få ut ett visst minimum av egendom ur detgemensamma boet (13 kap. 12 §). Viktigast av dessa regler är den s. k.basbeloppsregeln, som innebär att den efterlevande maken alltid skall tilldelasså mycket av det gemensamma netlogiftorätlsgodsel - så långt det räcker - attdet tillsammans med den makens enskilda egendom uppgår till ett värde sommotsvarar fyra gånger det vid liden för dödsfallet gällande basbeloppet enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring. Detta gäller dock inle om den avlidneefterlämnar barn som inle är även den efterlevande makens barn. Några andra regler om jämkning av bodelning vidmakes död finns inte, till skillnad från vad som gäller vid bodelning på grandav äktenskapsskillnad (se 13 kap. 12 a § ). Jag har i föregående avsnitt föreslagit att denefterlevande maken skall få den avUdna makens kvariålenskap med friförfoganderätt under sin livstid, om del finns bröstarvingar. Finns det ingabröstarvingar, bör liksom gälla att den efterlevande maken ärver helakvarlåtenskapen, med rätt till efterarv för den först avlidna makens arvingar iandra arvsklassen (3 kap. 1 § ). Vid dessa förhållanden kan detsynas som om det inte finns något särskilt behov av en regel om jämkning vidbodelning med anledning av en makes död. Så är emellertid inte fallet. Den avlidne kan hadisponerat över sin kvarlåtenskap genom testamente. Vidare kan det finnas barntill den avlidne som inte är barn till den efterlevande maken. För atl enefterlevande make inle skall behöva avslå någol av sitt giftorältsgods till denavlidnes universella testamentstagare eller sådana barn bör det finnas enmöjlighet atl åstadkomma en jämkning av likadelningen även vid bodelning medanledning av ena makens död. Behovet av en jämkningsmöjlighet framträdersärskilt starkt i sådana fall då den efterlevande maken har en samlad egendomsom är nedlagd i en affärsrörelse eller ett jordbruk och det skulle varaogynnsamt för denna verksamhet om egendomen splittrades. Men även i övrigt kanden efterlevande maken behöva ett skydd mot att hans eller hennes egendomsplittras vid den andra makens död. Vad saken gäller är således alt skydda den efterlevandemaken mol atl den andra maken genom testamente har disponerat över sin del avden efterlevande makens giftorättsgods eller mol alt den efterlevandes giftorättsgodstas i anspråk för atl tillgodose den avlidnes ej gemensamma barns arvsrätt. Regelnbör lämpligen - som de sakkunniga har föreslagit -utformas som en rätt för denefterlevande maken alt bestämma att huvudregeln om likadelning skall frångåsså atl den efterlevande får behålla hela sitt giflorättsgods eller en störredel av detta än som följer av en likadelning. 1986/87: 1 Sammanfattning av skälenför mitt förslag: För att ytterligare stärka skyddet för efterlevande make bören regel införas som låter denne bestämma om regeln om likadelning vidbodelningen skall frångås så att den efterievande maken får behålla hela sittgiftorättsgods eller en större del av detta än som följer av en likadelning. Prop.1986/87: 1 Mittförslag: Den nuvarande basbeloppsregeln i 13 kap. 12 § andra stycketgiftermålsbalken utvidgas till atl gälla även när den avlidne efterlämnar barnunder som inte är också den efterlevande makens barn. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 199-200). Två avde sakkunniga anser dessutom att basbeloppsregeln bör utvidgas till att avsesex basbelopp (se betänkandet s. 483-484). Remissinstanserna:De sakkunnigas förslag stöds av nästan alla remissinstanser som har uttalatsig i frågan. är dock tveksam lill förslaget och menar att barntill den avlidne som denne har med någon annan än den efterlevande maken därmedskulle få en försämrad ekonomisk ställning. Etl stort antal remissinstanseranser liksom två av de sakkunniga att basbeloppsregeln bör utvidgas till altavse sex basbelopp. Några vill gå ännu längre och låta basbeloppsregeln omfattatio basbelopp. Skälenför mitt förslag: Jag har i avsnitt 2.5.2 föreslagit att den efterlevande makenskall få överta hela den avlidnes kvarlåtenskap med fri förfoganderätt undersin livstid när det finns enbart gemensamma bröstarvingar. Del behövs därföregentiigen ingen basbeloppsregel för alt skydda den efterlevande maken i dessafall. Regeln får i stället sin stora betydelse i fall då det finns bara tillden avlidne som inte är barn till den efterlevande maken eller då den avlidnehar förfogat över sin kvariålenskap genom testamente. Basbeloppsregeln skyddardå den efterlevande maken - särskilt i mindre bon - mot atl behöva avstå frånde delar av hemmet och annan egendom som ryms inom ett värde som motsvarar fyragånger det basbelopp som gällde vid dödsfallet enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring. är delta basbelopp . Var värdegränsen skall sättas är enavvägningsfråga. Jag har i föregående avsnitt föreslagit att den efterlevandemaken skall kunna bestämma sig för att vid bodelningen behålla sin egendom.Redan härigenom uppnås etl starkt skydd för den efterlevande makens egenegendom. Vad saken nu gäller är därför närmast hur stort skydd den efterlevandeskall ha för sin rätt att ta över den andra makens egendom i konkurrens meddennes testamentstagareoch ej gemensamma barn. Beträffande testamentstagare har jag redan framhållitatt testationsfrihet bör gälla så långt det är möjligt. För alt de ejgemensamma barnens rätt atl genast la arv efter sin avlidna förälder inte skallbli illusorisk krävs också att basbeloppsregeln hålls på en nivå som intemedför att flertalet bon i sin helhet faller inom värdegränsen. Mot dennabakgrand anser jag liksom majoriteten av de sakkunniga atl den nuvarandevärdegränsen är väl avvägd. 1likhet med de sakkunniga anser jag atl det inte är rimligt atl en efterlevandemake i bon av den storlek som basbeloppsregeln är avsedd att skydda skallbehöva dela med sig av tillgångarna för att tillgodose den avlidna makens ejgemensamma barns anspråk. Någon sådan skyldighet att dela med sig gäller inleheller i förhållande till sådana barn som har fyllt . Framför alltde förbättrade barnpensionerna gör alt detsamma bör gälla även när dessa barnär . Den nuvarande inskränkningen i basbeloppsregeln till förmånför sådana barn bör därför utgå. 1986/87: 1Arvsregler Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Eftersom det sociala behovet av den nuvarandeinskränkningen i basbeloppsregeln till förmån för arvlåtarens ej gemensammabarn inte längre föreligger, bör regeln i fortsättningen gälla utannågon sådan inskränkning. 2.5.5Rätt till efterarv för arvingar i andra arvsklassen Mittförslag: Nuvarande regler om rätt lill efterarv för den först avlidna makenssläktingar i andra arvsklassen behålls. Familjelagssakkunnigasförslag: Vad den efterlevande maken har bestämt i testamente om egendomen isitt bo skall gälla framför den rätt till efterarv som tillkommer den förstavlidna makens arvingar i andra arvsklassen. Vidare skall den sist avlidnamakens bröstarvingar eller make i ett nytt äktenskap ha arvsrätt till hela boetföre den först avlidna makens släktingar i andra arvsklassen. Dessa principerskall dock inte gälla, om någol annat föreskrivs i ett testamente som harupprättats av den först avlidna maken (se betänkandet s. 200 201). Tre av desakkunniga motsätter sig dock dessa förslag (se betänkandet s. 485). Remissinstanserna:De sakkunnigas förslag avstyrks bestämt av en enhällig remissopinion. Skälenför mitt förslag: Om en av makarna dör utan att efterlämna någon bröstarvinge,tillfaller kvarlåtenskapen den efterlevande maken. Denne får fritt disponerakvarlåtenskapen under sin livstid. När även denna make avlider har den förstavlidna makens arvingar i andra arvsklassen rätt atl ärvavad den efterievande maken har fått (3 kap. I § ). Arvingarna kallas efterarvingar. Avsikten med systemet med efterarv är inle attgarantera atl efterarving-arna får ut någon bestämd egendom när denefterlevande maken har dött. Del hade föratsalt alt man hade gett dessaarvingar äganderätt lill egendomen och tillförsäkrat den efterlevande makenendast nyttjanderätt. Vad saken gäller är i stället endast att fördela vad somfinns kvar efter den sist avlidne på elt sätt som kan vara rimligt ochrättvist. De sakkunnigas förslag att kvarlåtenskapen efterden först avlidna maken skall - sedan även den efterlevande maken har avlidit- tillfalla den efterievandes bröstarvingar eller make i ett nytt äktenskapeller testamentstagare har kritiserats hårt av remissinstanserna. Förslagethar i själva verket inget atl göra med stärkandet av skyddet för denefterlevande maken utan innebär en förstärkning av den efterlevande makenssläktingars arvsrätt på bekostnad av den först avlidna makens släktingarsarvsrätt. Enligl min mening är det inte lämpligt att låtarätten till efterarv bero på den efterlevande makens förhållanden. En sådanlösning avviker från den nuvarande grundtanken i fråga om efterarv, nämligenatt detta härrör från den först avlidna maken. De troligen inle särskilt ofta förekommande fallsom de sakkunniga åberopat till stöd för sitt förslag (betänkandet s. 200 -201) får lösas genom att en make skriver ett testamente till förmån förstyvbarn eller andra arvingar till den andra maken eller genom ett inbördestestamente mellan makarna. Jag kan inte heller dela de sakkunnigas uppfattningatl den efterlevande maken bör kunna förfoga över den först avlidneskvarlåtenskap genom testamente. Detta skulle nämligen i praktiken innebära atlden efterievande maken skulle ha äganderätt till kvarlåtenskapen och inte somnu bara fri förfoganderätt under sin livstid. Det är också antagligt att ensådan lestamentsrätt i många fall skulle leda till att den efterlevande makengynnade sina egna släktingar på den avlidna makens släktingars bekostnad. Jagkan inle finna någol rimligt skäl lill alt skapa en ordning som kan leda tillsådana resultat. En lösning i enlighet med de sakkunnigas förslag skulle ocksåstrida mot den nyssnämnda grundtanken med efterarv. De sakkunnigas förslag i denna del bör alltsåenligl min mening inte genomföras. 1986/87: 1 Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Den grandläggande tanken i fråga om efterarv, nämligen attdetta härrör från den först avlidna maken och vid den efterlevande makens dödskall fördelas bland den först av-hdnes släktingar, är alltjämt bärande. Därförbör ingen ändring göras i nuvarande regler om rätlen till efterarv för arvingari andra arvsklassen. Mittförslag: Vid efterarv skall som huvudregel gälla att den efterlevande makensbo, liksom , delas med hälften vardera mellan å ena sidan den förstavlidna makens arvingar och å andra sidan den sist avlidna makens arvingar.Denna huvudregel skall som f. n. kunna frångås i vissa fall. En ny grand föralt frångå huvudregeln är att någon arvinge efter den först avlidna makentidigare har fatt ut sitt arv. Dessutom skall reglerna om efterarv gälla ävenför de fall då den efterlevande maken med stöd av den särskildabodelningsregeln i 13 kap. 12 § har övertagit helakvarlåtenskapen efter den först avlidna maken. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom så till vida att de sakkunnigaanser alt de nuvarande s. k. vederlagsreglerna bör avskaffas (se betänkandet s.201 - 205).