prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — En annan egendomlighet vid successiv tillämpning avden föreslagna samäganderätten av särskilt slag och giftorätten uppkommer medhänsyn till de särsWilda jämkningsregler som familjelagssakkunniga föreslagit.Det har framgått i det föregående, att samäganderättsandelarna skall kunnaförskjutas med hänsyn lill att en make gjort väsentligt större insatser förförvärvet än den andre maken. Vid den slutliga delningen av båda makarnasegendom kan emellertid hälftendelningsprincipen frångås på en helt annan grund,nämligen med hänsyn till äktenskapets längd, om detta varat än 10år. Förslaget innebär härvidlag (se 12 kap. I § ), altgiftorättsgemenskapen får växa ut efter vad som kallats för en"trappa" med en linjär tillväxt, så att full giftorättsgemenskapuppkommer först äktenskap. Det förefaller svårbegripligt varförman i en och samma situation skall tillämpa två jämkningsregler med olikasyften, en angående samäganderätten och grundad på insatserna för förvärv avbostad och bohag, en annan för giftorätten och med ledning av äktenskapetslängd. Vill man ge insatserna för det samlade förvärvet av makarnas bostad och bohagsärskild betydelse, borde väl detta fä slå ut ett ytterligare hänsynstagandelill äktenskapets längd som jämkningsgrund. Vidare blir reglerna om makarnas möjligheter attavtala bort dels samäganderätten, dels giftorätten alltför invecklade. Somframgått kan samäganderätten enl. 7 kap. 6 § avtalas bort enbart genom ettkonkret avtal vid förvärvet av bostad och bohag anskaffad för gemensamt brak(och delta avtal får dessutom inle vara oskäligt förbodelningen). Giftorätten kan avtalas bort enbart genom äktenskapsförord. Förmakar som träffat avtal om äganderätten enligl 7 kap. 6 § måste det verkaförvirrande, att avtalet inte får någon praktisk effekt, om giftorätten finnskvar. För makar, som träffar äktenskapsförord om alt värderas egendom skallvara enskild, måste det på motsvarande vis bli svårbegripligt, att äktenskapsförordetblir etl slag i luften i fråga om bostad och bohag som ena maken förvärvat,eftersom denna egendom kommer att omfattas av en särskild typ av samäganderätt,som ger samma sluteffekt som giftorätten. Makar som vill ha fullständigtseparerad ekonomi måste tydligen vara noga med att dels avtala om äganderättenvid förvärv av bohag och bostad, dels också träffa äktenskapsförord om enskildegendom. Detta resultat är ytterligare ett uttryck för de mindre lyckadekonsekvenserna, om man använder sig av olika typer av anspråk, som skall kunnagöras gällande först vid bodelning. Fakultetsnärnndens slutsats av vad som här sagtsmåste bli, att förslaget om en särskild slags samäganderätt till bostad och bohag, som skall kunna göras gällande först vid bodelning, måste avvisas. I det fortsatta lagstift ningsarbetet bör det övervägas om särskilda regler behövs såvitt angår rätten till bostad och bohag. Om så befinnes vara fallet bör behovet tillgodoses genom att giftorättsreglerna ges en särskild utformning såvitt angår sådan egendom. En utgångspunkt för en sådan lagreglering skulle 107 t.ex.kunna vara att bostad och bohag inte skall omfattas av ett akten- Prop.1986/87: 1 skapsförord om enskild egendom om inte egendomen i frågaspecificerats. Vill man alternativt överväga en lagreglerad samäganderätt redanunder äktenskapet aktualiseras, som redan lagberedningen framhöll, särskildaregler även om gäldsansvaret. Det låter sig ocksä övervägas omefterlevande make bör tillerkännas en viss rätt till andel i bostad och bohag,som använts gemensamt eller anskaffats för gemensamt begagnande, även om denavlidne maken skulle vara ensam ägare, också när giftorättsanspråk saknas.Nämnden återkommer lill denna fråga i det följande. , samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden: Nämnden finner det vara ettframsteg att samäganderättskonstruktionen beträffande egendomskategorin bostadoch bohag får en uttrycklig reglering i lagen (kap. 7). Inte minst på grand avatt det blivit allt vanligare att båda makar har inkomster har nuvarande reglerom i princip åtskild äganderätt till sådan egendom blivit orealistiska, ochden gamla samäganderätlslagen passar förvisso inte på äkta makarsförhållanden. Frågan har väl småningom fått en ganska tillfredsställandelösning i rättspraxis, men en anpassning av lagen till dagens verklighet ärvälkommen. Självfallet kan det vållakomplikationer att utskilja och särbehandla denna egendomskategori och att inteens göra behandlingen av den helt enhetlig, i det att rådighetsinskränkningarna(krav på makes samtycke för vissa dispositioner) skall gälla generelU, medanbodelningsreglerna i 7:6 skall gälla endast vad som härav förvärvals förmakarnas gemensamma begagnande. Nämnden ser trots vissa betänkligheterövervägande fördelar med kategoriklyvningen och vill därför tillstyrka att dengenomförs, särskilt som den synes vara lämplig alt tillämpas även på sambor. Utredningen om barnens rätt (Ju 1977:08): Vi är positiva till atl makar(sambor) skall anses äga gemensam bostad och bohag med lika delar och atl dettaskall gälla, även om makarna har avtalat om fullständig egendomsskillnad. Denföreslagna ordningen ger den ekonomiskt svagare parten etl bättre utgångslägevid en bodelning än som följer av nu gällande lagregler. Den är positiv fränden synpunkten alt den kan förbättra föratsättningarna för en förälder, sombarnen vid skilsmässa inle skall ha sin fasta bostad hos, att hålla enkontinuerlig kontakt med barnen. Det sagda gäller om familjens resurser är såstora atl de räcker lill för att skapa tvä någotsånär likvärdiga och frånbarnens synpunkt godtagbara hem. 1 åtskilliga fall är emellertidläget inte det nu beskrivna, utan en likadelning av del gemensamma hemmetleder lill att ingendera av föräldrarna kan bereda barnen en standardmässigttillfredsställande miljö. Sådana förändringar kan inverka menligt på barnen. Vihade därför gärna setl atl förslagel hade innehållit regler av innebörd altprincipen om likadelning av gemensam bostad och bohag skulle kunna få vika när såbedöms behövligt 108 med hänsyn till barnens välbefinnande. Vi ifrågasätter således om inte det föreslagnaregelsystemet borde kom- Prop. 1986/87: 1 pletteras med bestämmelser som möjligt atl egendom hänförlig lill det gemensamma hemmet vid bodelningtillfaller den av föräldrarna hos vilken barnen skall ha sin stadigvarandebostad, även när den föräldern saknar de ekonomiska föratsättningarna för attenligt likadelningsprincipen få egendomen sig tillskiftad. I sammanhanget vill vi påpeka atl del inte finnsnågon rätt för barn motsvarande den som makar har vid bodelning atl la undankläder, minnessaker och andra personliga tillhörigheter till ett rimligt värde.Måhända skulle det innebära alltför stora komplikationer av regelsystemet attinföra en sådan rätt för barn. Vi vill emellertid framhålla alt ett barn stårnärmast den egendom i form av kläder, bohag och annat som barnet disponerar föreget brak och att sådan egendom bör följa bamet oavsett hos vem del skall boefter skilsmässan. Vi ser det som önskvärt atl egendomen hålls ulanfördelningenmellan makarna i övrigt och inte omfattas av en makes skyldighet all lösaegendom. (A 1976:08): En påtaglig praktisk fråga, som särskilt behandlasav de sakkunniga, rör rätten till den gemensamma bostaden och dess innehåll.När det gäller ogifta samboendes gemensamma bostad och bohag återkommer vinedan. Vid upplösning av ett äktenskap uppkommer oftasvårigheter att fastställa vad i det gemensamma hemmet, som tillhör den enaeller andra maken. Utgångspunkten för den lagstiftning vi har är att denmake som släppt till pengarna till förvärvet har varit ägare lill föremålet.Med detta synsätt har resultatet av bodelningen kunnat bli orättvist, särskiltsom den ena maken, vanligtvis mannen, förbrakat sina inkomster pä inköp avföremål av bestående värde, medan den andra maken, vanligtvis hustran,förbrakal sina inkomster på familjens uppehälle och/eller gjort en direktarbetsinsats i hemmet. Visseriigen har domstolarna numera kommit allbetrakta bostad och bohag, som har förvärvats för gemensamt begagnande, såsomsamägd egendom men vi anser ändå atl det är viktigt med en regel som lagfåsterdenna rätt. Vitillstyrker därför detta förslag. Som de sakkunniga framhåller uppkommer lätt enfaktisk ekonomisk gemenskap mellan dem som bor tillsammans, även om man frånbörian är inställd på all var och en själv skall svara för sig i ekonomiskthänseende. Först anskaffas bostaden antingen gemensamt eller av en av dem förden kommande gemenskapen. Härefter förvärvas bohaget liksom varor ochföraödenheter till hushållet. Under själva samboendet ägnas i regel ingenuppmärksamhet ål äganderättsfrägan. Del är först i samband med att de samboendebryter upp från varandra som denna fråga blir aktuell. Densituation som uppkommer i samband med upplösningen av sam- 109 boendet äri mycket hög grad lika för ogifta samboende som för gifta Prop. 1986/87: 1samboende: vem är ägare till den gemensamma bostaden och del gemensammabohaget? De synpunkter som vi har anfört i samband med makars egendom i den delde gäller äganderätten till bostad och bohag gör sig därför också gällande här. Eftersom av alla samboendepar är ogifta är det enligt vår mening både rimligt och önskvärt alt ta hänsyntill denna grapp och söka finna lagregler för sambor liknande dem som finns förgifta. Liksom familjelagssakkunniga kan vikonstatera alt upplösningen av elt samboendeförhållande inte sällan går ut överkvinnan, som oftast är den ekonomiskt svagare i ett sådant förhållande. Det är därför viktigt alt tillskydd för den svagare parten upprätta regler, som motverkar de skador som kanuppkomma vid en upplösning av ett samboendeförhållande. Det är naturligtvis inte möjligtatt för gruppen samboende tillskapa helt överensstämmande lagregler med dem somgäller för gifta. Men det är som vi betonade viktigt alt så långt det ärmöjligt skapa regler för ogifta samboendes ekonomiska intressegemenskap somhjälper den svagare parten i förhållandet. finns en lagstiftning,som reglerar situationen vid upplösningen av en äktenskapsliknande samlevnad.Den gäller ogifta samboendes gemensamma bostad (1973:651). En hyres- ellerbostadsrätt som den ena innehar kan enligt denna lag under vissa villkorövertas av den andra efter behovsprövning och mot lösen för rättighetens värde. De sakkunniga går vidare på deninslagna vägen och föreslär alt en bestämmelse tas in i avinnehåll alt äganderätten till bostad och bohag, som sambor har förvärvat förgemensamt begagnande, anses tillhöra dem tillsammans lill lika andelar. Vitillstyrker detta förslag. Det kan emellertid, som de sakkunniga framhåller,finnas skäl att i avtal göra avvikelser frän denna huvudregel. Hur långt dennaavtalsfrihet mellan parterna skall gå tar vi inle ställning till i detalj, menanser som huvudprincip att avtalsfriheten på denna punkt bör vara begränsad. Vi tillstyrker också förslaget omalt sambor skall kunna få sill hem upplöst genom en bodelning, liksom förslagelom förstärkt skydd för den efterievande vid den ene sambons död genom rättenatl av bostad och bohag utfå egendom till ett värde motsvarande tvä basbelopp. Kommittén (Ju 1977:07) om ställföreträdare för dödsbo ivissa fall m. m.: De sakkunnigas förslag i denna del torde varasvårgenomträngligt för icke rättsbildade personer. Frågan om äganderätt lillviss egendom skall sålunda bedömas enligl allmänna förmögenhelsrältsligaprinciper före bodelningen för att därefter vid själva bodelningen som regelpresumeras vara innehavd med samäganderätt. Frågan huravida viss fast egendomhuvudsakligen Qänar som parternas gemensamma hem kommer all bli av stor betydelse i flera sammanhang. 1 betänkandet anförs atl presumtionen i 7 kap. 6 § gene- 110 relltsett kommer att få sin största praktiska betydelse för sambor. Vid en Prop.1986/87: 1 genomgång av förslaget framkommer dock att den i många fall även förmakars rättsförhållanden kan bli nog så betydelsefull. Så innehåller förslagetexempelvis en bestämmelse - 12 kap. 3 § - som föreskriver att,vid bodelning efter ena makens död, den efterlevande får behålla sin egendom.En primär fråga för bodelägarna att avgöra kan då bli huruvida den efterlevandeverkligen är ensamägare till den fastighet han lagfarits för eller omf. I belänkandet hänvisas härvidlag lill attrekvisitel "huvudsakligen Qänar som makarnas gemensamma hem" i sak ärdetsamma som gäller enligt lag med särskilda bestämmelserom makars gemensamma bostad. De sakkunniga har ej närmare utvecklat degränsdragningsproblem som kan uppkomma, exempelvis i fråga om enjordbraksfastighet. Ej heller har sä skett i förarbetena till lag. (Sistnämnda förarbeten, NJA II1959 sid. 3, ger närmast vid handen,att jordbruksfastigheter är undantagna från tillämpningen av lag. Desakkunniga däremot, antyder att rekvisitel kan bli föremål för överväganden näretl "mindre jordbrak" bedrivs på den fastighet där makarna har sinbostad.) Enligt vår mening bör gränserna närmare utstakas, kanske redan ilagtexten. Det kan finnas ett starkt intresse av att klarhet går alt vinna ifrågan redan vid förvärvstillfället eftersom vissa dispositioner enligt 6 § ärknutna redan till denna tidpunkt. Under alla förhållanden torde många fall avoenighet vid bodelningar kunna undanröjas om frågan regleras närmare. Bestämmelsen i 6 § att bostad och bohag -definierade i kapitlets första paragraf - som förvärvats för makarnasgemensamma begagnande skall vid bodelningen anses tillhöra dem till lika delaranser samfundet riktig och i överensstämmelse med advokaternas erfarenhet avmakars uppfattning om rättvisa. Samfundet anser det också mycket värdefullt i definitionen av bostad tagit med även fritidshus och i bohag även sådantpå vilket man inte använt den beteckningen, nämligen bilar, båtar ochandra fordon, som kan representera betydande värden. Det har varit ett stortproblem vid bodelningar att den ena maken kunnat beteckna sådan egendom somsitt giftorättsgods och begagnat sitt övertag till att välja och vraka ochöverlåta ål andra maken det som han ratat. Med den nu föreslagna regeln fårmakarna samma valrätt. Däremot kan samfundet inte biträda förslagel iparagrafens andra stycke att likadelningen skall frångås om makarna formlöst kommit överens om detta vid förvärvet av tillgången och det med hänsyn till deras ekonomiska förhållande och den lid som förflutit inte är oskäligt. Enligl samfundels uppfattning inbjuder en sådan bestämmelse till tvister mellan makar. fundet anser att man bör ha en klar bestämmelse att ett undantag från huvudregeln om likadelning förutsätter ett skriftligt och registrerat avtal, och samfundet ifrågasätter om man behöver något alternativ till del nuva- 111 Inte heller vill samfundet biträda paragrafenstredje stycke alt man utan Prop. 1986/87: 1 överenskommelse mellan makarnaskall kunna fördela egendomen på annat sätt än genom likadelning, om den enamaken i väsentligt större omfattning än den andra maken har bidragit tillförvärvet och övriga gemensamma kostnader för hem och hushåll. En sådanvärdering av makarnas insatser - där man enligt motiven inte endast skallvärdera penninginsatser utan även arbete för hem och familj, som kanske blivitolika exempelvis på grund av sjukdom eller övertidsarbete - bör enligt samfundetsuppfattning inte komma ifråga när det gäller bodelning av bostad och bohag. Principen att makarna är ägare till lika andelar iegendomen skall enligt förslagel tillämpas först vid bodelning och inte gällafrån äktenskapels ingående som giftorätten. I konsekvens härmed disponerarvardera maken sin egendom. Man har emellertid ansett sig böra göra deninskränkningen att make inte får avhända sig bostad och bohag eller hyra utbostaden ulan den andra makens samtycke. Däremot skall man enligt förslagetkunna fritt inteckna och pantsätta en bostad. Enligl nu gällande regler kan man inte inteckna menväl pantsätta redan uttagna pantbrev i fast egendom ulan makens samtycke.Samfundet anser att den regeln bör bibehållas. Förbudet mot inteckning ulanmakes samtycke utgör en spärr mot all andra makens rätt lill egendomen helturholkas. Föreningenjurister vid allmänna advokatbyråer: Under pågående samlevnad sker normall ingenslrakturering av parternas inbördes ekonomiska förhållanden. Det är synnerligenvanligt att mannen svarar för förvärven av kapitalvaror under det att kvinnansinkomster går till löpande konsumtion. Det är emellertid även relativt frekvenlförekommande att båda tillskjuter medel till en gemensam kassa för kapitalvaraförvärv.Det är ofta mycket svårt att vid en upplösning av samlevnadsförhållande utredaäganderällsfrågorna. Denna utredning försvåras givelvis även av omständighetenall bidrag till egendomsförvärven kan lämnas pä annat sätt än genom kontantamedel. Med hänsyn särskilt till gäldtäck-ningsreglerna är det även för makar avstor betydelse all de tveksamheter som föreligger i berördaavseenden i möjligaste mån undanröjes. De allmänna förmögenhetsrättsligaregler som gäller för lösning av äganderättsfrägan mellan makaroch övriga samboende föranleder svårigheter vid den praktiska tillämpningen. Om ett principiellt godtagande av sakkunnigasförslag sker kan följande reflektioner göras. Beträffande frågan vilken egendom som skallomfattas av lagen delar föreningen uppfattningen att den ekonomiska gemenskapen bör omfatta lösöre förvärvat för gemensamt begagnande. Presumtionsregeln för för värv under samlevnad bör vara att förvärvet sker för gemensamt begag nande. Den av kontrahenterna som påstår annat får ha bevisbördan härför. Förutom bohaget bör även bilen i regel vara anskaffad för gemensamt 112 begagnande.Med hänsyn till det stora kapitalvärde båtar ofta innefattar Prop. 1986/87: Ikan i allt fall för samboendefall utanför äktenskapet ifrågasättas om dessaicke i huvudsak är atl betrakta som investeringar för den förvärvandes egenräkning. Formen för kapitalanskaffning för förvärvet av båten bör här varaavgörande. Skulle t.ex. den förvärvande ha kunnat anskaffa båten i huvudsak medmedel som denne hade vid samlevnadens ingående bör i varie fall den andrepartens rätt till båten anses utgöra mindre än hälften. Skulle emellertid båtenförvärvats under samlevnaden med kapital som anskaffats under samlevnaden börbålen pä samma sätt som övrigt lösöre beaktas vid en uppgörelse. Beträffandefast egendom föreligger starka skäl att i stor utsträckning betrakta denna somgemensamt förvärvad. Såvitt avser frågan vilka skulder som skall beaktasuppkommer avsevärda till-lämpningssvårigheter. Förslaget om att i principendast sådana skulder skall beaktas som är förenade med särskild förmånsrätt iegendomen är i och för sig klar men kan leda till obilliga konsekvenser för enakontrahenten. Gäldsteckning bör därför fä ske för all skuld hänförlig till denegendom som skall underkastas delning. Familjelagssakkunnigas förslag till principlösninginnefattar en konslraktion mellan giftorättsinstitutet och begreppet samäganderätt.Enligt föreningens mening är en lösning mera närliggande giftorättsinstitutetatt föredra. Icke gifta samboendes förhållanden blir därmed mycket likställdamed dem, som gäller för gifta. Borgenärsproblematiken förenklas även. Omsakkunnigas förslag genomföres uppkommer, beträffande frågan om andelaraasstorlek, avsevärda avvägningsproblem. I de fall där andelama skall bestämmasefter särskild prövning måste med de sakkunnigas förslag skälighetsavgörandenbehöva göras i myckel stor utsträckning. Den praktiska tillämpningeninnefattar sålunda avsevärda svårigheter. Innan stadgad praxis hinner utbildaskommer rättsläget atl vara osäkert i många avseenden. En avsevärd förenklingskulle kunna göras genom atl för samboende i eller utanför äktenskapet alltidlåta bostad och bohag om den ej utgör enskild egendom eller eljest undantagesgenom skriftligt avtal - underkastas hälftendelning med rätt dock för varderaparten att beträffande egendomen först gottgöra sig värde motsvarande vad hankan ha tillfört boel vid samlevnadens ingående. Till skillnad från sakkunnigasuppfattning hävdar föreningen att även en bostad som ej anskaffats förgemensamt begagnande men fanns vid samlevnadens ingående bör ingå i delningenlill den del egendomen undergått värdeökning . Detframstår som rimligt atl den ekonomiska gemenskapen som ofta förevarit underlång samlevnad resulterar i sådan delning. Båda parterna bör skörda frakteraaav den värdeökning som fastighetsinnehavet kan föranleda. Skulle parterna ejönska detta resultat bör särskilt avtal härom upprättas. Om makar vid förvärv av bostad eller bohag vill attegendomen skall delas annorlunda än med hälften lill vardera bör avtal häromobetingat vara skriftligt. Sådanundantagsregel som föreslås i GB 7:6 stycke 3 bör ej få förekom- 113 8 1986/87. Nr I. Bilagedel Vid föreningensförslag delas normalt det värde avseende bostad och Prop. 1986/87: 1 bohagsom båda under samlevnaden skapat. Parternas bidrag i de skilda former de kantaga sig uttryck under samlevnaden bör helt likställas och alllid resultera ihälftendelning. Nuvarande skyddsregler beträffande fast egendom börkvarbliva i den nya lagstiftningen. Förbudet mot inteckning utan makes samtyckebör sålunda bibehållas. De stora värden faslighelsinnehav representerar skullegenom illojal panlsättning snabbt förminskas lill nackdel för motparten. Enligt förslaget skall den make som anses ha störstbehov av bostaden kunna tillskiftas denna även om bostaden utgöres av enfastighet som är andra makens enskilda. Denna uttunning av bl.a.äktenskapsförordsinsti-tutel kan ej godtagas. Den föreslagna äktenskapsbalkenger i mänga avseenden möjlighet att frångå förordnanden som tidigare ej varilmöjligt. Elt villkor att viss egendom skall vara enskild skall emellertidenligt föreningens mening vara helt oantastligt. Den föreslagna lagstiftningenurholkar äklenskapsförordsinstilutet till den grad alt det i många fall äromöjligt atl vid förordets upprättande kunna överblicka dess konsekvenser. När det gäller bohag och bostad som förvärvats förgemensamt begagnande föreslår familjelagssakkunniga dock att sådan egendom vidbodelning mellan makama i princip skall anses tillhöra dem tillsammans, vanligentill lika andelar, och att skulder med särskild förmånsrätt i denna egendom, iförhållandet makarna emellan, därvid skall anses åvila dem i lika män.Förbundet tillstyrker förslagel, som beträffande äganderätten ligger i linjemed senare års praxis och även i övrigt är välgrandal. Den ekonomiska sammanflätning som uppslår mellanmakar uppkommer naturligt nog i regel ocksä mellan ogifta sammanboende. Dåsådana personer separerar har hittillsvarande regel inte lämnat dem erforderlighjälp atl lösa olika praktiska problem. Del är därför tillfredsställande atlregler tillskapats för denna kategori. Enligl familjelagssakkunnigas förslag skall -liksom beträffande makar - vid upplösning av sammanlevnaden bohag och bostadsom förvärvals för gemensamt brak i princip anses tillhöra parternatillsammans, regelmässigt till lika delar, och parterna, i förhållandet sigemellan, anses i lika mån ansvariga för skulder med särskild förmånsrätt idenna egendom. Vidare föreslås att bodelningsinstilutel skall kunna tillämpas ifråga om sådan egendom. Förbundet tillstyrker förslagen, som är välgmndade ochlämpligt avvägda. Kommunal-och landstingsanställda familjerådgivares förening: Jämlikt 7 kap. 6 § i kan äganderätttill bostad och bohag fastställas till olika andelar på grundval av vardera makens insatser i hemmet och därefter kan enligt 12 kap. 1 § ytterligare en jämkning eller 114 snedfördelning ske p.g.a.äktenskapets längd. Vi ifrågasätter om inte Prop. 1986/87:1 konstraktionenmed dels olika slag av samäganderält och dels olika jämkningsregler blirsvåröverskådlig och svärtillämplig. Ingen av dessa regler ger skydd för densvagare i ett förhållande. Vi anser att äktenskapsförord ger tillfredsställandeskydd för den part som vill behålla egendom. Vid exekutiva ingripanden mot makar eller samboruppstår ständigt problem att avgöra vem som är ägare till lös egendom, som dehar i sin gemensamma besittning.