prop · GA03135 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag tänker då bl.a. påsådanl som kan bero på de bristande lillsynsresurserna. Detta är en fråga somhar samband med miljöorganisationen i stort. Somjag tidigare nämnt har ensärskild utredare uppgiften att genomföra en översyn avmiljövårdsorganisalionen. Utgångspunkten för översynen är nödvändigheten avatt de samlade resurserna för miljövård kan utnyttjas så effektivt som möjligtför atl lösa viktiga miljöproblem. Jag har i del sammanhanget bl. a.framhållit alt del får anses vara av central betydelse att ytterligare utvecklamiljövårdsorganisationen lill ett kraftfullt medel för överblick avmiljösituationen, prioritering av insatser saml genomförande av praktiskaåtgärder. Även de förslag lill förändringar av sanktionssystemel somnaturvårdsverket har lagl fram berör miljöorganisationen i slort. Omstraffpåföljden för flertalet överträdelser av ML ersätts med en ekonomisksanktion som skall bestämmas av koncessionsnämnden, innebär detta en betydandeökning av arbetsbelastningen hos såväl nämnden som , vilket isin lur med de begränsade totala resurser som kan påräknas lorde komma allberöra även andra myndigheter inom miljöskyddsområdet. Innan den pågående översynen av miljövårdsorganisationenhar genomförts anser jag mol den här bakgrunden inte all någon sågenomgripande ändring av sanktionssystemel som har föreslagilbör genomföras. Jag vill vidare framhålla all jag ställer mig tveksam lill enmera omfattande avkriminalisering av överträdelser mot lagen. Enligt min meningkan det vara värdefullt atl på ML;s område behålla det straffrättsligaansvaret för enskilda individer. sådant ansvar lorde nämligen verkaavhållande inle bara på grund av hotet om straff utan också på grund av demoraliska krav som därigenom ställs på den som svarar för driften av en miljöfarligverksamhel. Ytteriigare ett viktigt skäl all bibehålla straffansvaret utgörmöjligheterna all tillämpa bestämmelserna i 36 kap. 7 § omförelagsbol. Bestämmelserna som trädde i kraft innebär alt ennäringsidkare kan åläggas företagsbot för brott som har begåtts i utövning avnäringsverksamhet, om brottsligheten har inneburit etl grovt åsidosättande avde särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är avallvarligt slag och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnatkrävas för alt förebygga brottsligheten. Förelagsbol skall fastställas tilllägst lio och högst . Med näringsidkare avsessåväl fysisk som juridisk person. För att fråga om förelagsbol skallaktualiseras fordras att ett brott har blivit begånget. Däremot ställs det inteupp någol krav på atl någon gärningsman åtalas för brottet. Till brott som skall anses vara av allvarligt slag bordeman enligl uttalan den i förarbetena (prop. 1985/86: 23) räkna gärningar som varit ägnade att vålla betydande skada eller som innebär åsidosättande av vikliga samhälls intressen - exempelvis överträdelser av ML. I förarbetena framhålls 27 vidare altbrott som är hänföriiga lill spedalstraffrälien och där fängelse Prop. ingår istraffskalan fördel mesta torde vara av så allvarligt slag alt förelags- 1986/87: 135 bot böråläggas även om själva brottspåföljden bedöms kunna stanna vid Detär emellertid inte bara brottslighetens art som bör tillmätas Avgörande vikt skall också fästas vid dess omfattning.Förelagsbot bör sålunda komma i fråga i fall där mindre allvarligbrottslighet har satts i system eller annars förekommer i slor Någon större erfarenhet av dessa bestämmelsers tillämpningfinns av förklarliga skål ännu inle, eftersom de så har iräti i kraft.Enligt min mening finns emellertid anledning att anta atl denna sanktion skallkunna visa sig effektiv på miljövårdsområdet och bidra lill alt förbättralaglydnaden. I det här sammanhanget vill jag också nämna bestämmelsernaom förverkande i 36 kap. 4 § . Beslämmelserna, som är subsidiäralill bestämmelserna om miljöskyddsavgift, innebär att om det till följd av eltbroll som är begånget i utövning av näringsverksamhet har uppkommit ekonomiskafördelar för näringsidkaren värdet därav skall förklaras förverkat om det inteär obilligt. Såvitt känt är har dessa bestämmelser inle kommil till användningvid brott mot ML. Den närmare anledningen härtill är inte ulredd. Enligt minmening kan det finnas anledning alt närmare undersöka bakgrunden till dettainnan någon omfattande ändring av sanktionssystemel övervägs. Skulle orsakenvara svårigheter atl utreda att ekonomiska fördelar har uppkommit är dettaytterligare ett skäl mot alt ersätta straffbestämmelserna i med eltavgiftssystem. Även om, enligt min mening, några genomgripande ändringarsåledes inte f. n. bör göras i ML:s sanktionssystem, kan det dock finnas skålatl ytterligare överväga om fömtsättningarna för utdömande av sanktionsavgiftändå bör ändras med hänsyn främst till de av påtaladesvårigheterna att visa att betydande störning för omgivningen uppkommit elleratt risk för en sådan har förelegal. Om miljöskyddsavgifien skall utgöra ettverkligt incitament lill ökad efterlevnad av ML är del nämligen väsentligt attbestämmelserna ges en sådan utformning att de inte blir ett slag i luften. Störningsrekvisitet är uppenbarligen del rekvisit som harvållat de största svårigheterna i rättstillämpningen. Svårigheterna beslårenligt främst i alt slå fast att ett utsläpp har inneburitetl allvarligt hot mot miljön och atl koppla noterade miljöeffekter till etlbestämt utsläpp. Verket har som skäl för att slopa rekvisitel bl. a. anfört atleffekterna på miljön eller risken för effekter inte skall behöva diskuteras pånytt i samband med prövningen i avgiftsärendet. Dessa frågor får anses avgjordai och med tillståndsprövningen. I tillståndsbeslutet har fastställts den belastningsom man med hänsyn till miljön anser sig kunna acceptera. tillåls avtekniska och ekonomiska skäl t. o. m. en större belastning. Redan därav borde,enligl verket, följa att överutsläpp definitionsmässigl är till skada för miljöneller innebär oacceptabla risker för den och bevisning om alt så verkligenvaril fallet skall inte behöva föras. Några remissinstanser, däribland riksåklagaren, anser attverkels reso- 28 nemangi den här delen bör kunna godtas. Även för egen del kan jag Prop. instämma ivad verket har anfört. Bestämmelserna om miljöskyddsavgift 1986/87: 135omfattar emellertid också brott mot förprövningsplikten. Verkets resonemangkan då inte bli direki tillämpligt. Vid bestämmandet av avgiften kommeremellertid också i flertalet sådana fall en prövning av acceptabel störning attske indirekt eftersom avgifterna då får bestämmas med utgångspunkt i deåtgärder som utförts eller ålagts av en tillsynsmyndighet eller verksamheten skall kunna godtas frånmiljöskyddssynpunkt. Eu slopande av stömingsrekvisitel innebär emellertidockså en utvidgning av tillämpningsområdet för avgiften. Genom kravet påstörning kan nämligen inte t. ex. brott mot förprövningsplikt beivras genom enmiljöskyddsavgift om inte den miljöfarliga verksamheten påbörjats. Brott avdetta slag kan emellertid vara allvarliga från miljösynpunkt. Jag anser därföratl det kan vara en fördel om avgiften i princip kommer att omfatta ocksåsådana fall, även om den torde komma att tillämpas på sådana överträdelserendast i begränsad omfattning. Omstörningsrekvisitet helt slopas måste någon annan begränsning införas omsystemet med avgifter inle skall bli godtyckligt eller alltför administrativtbetungande. har i sitt remissyttrande föreslagit att, omkravet på graden av störning mildrades, kravet på den ekonomiska fördel somuppnåtts genom överträdelsen borde kunna skärpas i avsikt att undvika endrastisk ökning av antalet avgiftsärenden. Även för egen del anser jag attdetta kan vara en lämplig lösning. Eftersom avsikten med miljöskyddsavgiftenytterst är att eliminera den ekonomiska vinningen av miljöbrott, åstadkommerman genom en sådan begränsning att avgiften förbehålls de överträdelser därintresset av att komma åt överträdelsen med en avgift måste anses vara störst.För de fall då fråga år om straffbar överträdelse finns fortfarande möjlighetenalt döma tdl företagsbot och oavsett storleken dra in den ekonomiska fördelenav överträdelsen med stöd av förverkanderegler. Då det däremotär fråga om en gärning, för vilken del inle föreligger någol straffansvar, kandet enligt min mening vara tillräckligt om den ekonomiska fördelen av enöverträdelse elimineras genom reglerna om sanktionsvgifter i de fall fördelenvarit betydande. Motbakgmnd av vad jag nu har anfört anser jag att kravet på störning, somförutsättning för att avgift skall utgå, bör slopas som kravet på denekonomiska fördel som överträdelsen skall ha medfört skärps. 1övrigt bör det enligt min mening inte nu göras några ändringar beträffandeML:s bestämmelser om sanktionsavgifter. Ienlighet med det anförda har det inom miljö- och upprättatsförslag till 1. lag om ändring i miljöskyddslagen(1969: 387), 2. lag om ändring i väglagen(1971:948). Förslagetunder 2 har upprättats i samråd med chefen för kommunika tionsdepartementet. 1986/87: 135 Lagrådet har vid sin granskning av detremitterade lagförslaget föreslagil ändringari vissa paragrafer. Jag kommer i det följande att redogöra för de synpunktersom lagrådel har framfört och mina ställningstaganden till dessaunder respektive paragraf. Lagrådets granskning har också lett till vissaredaktionella ändringar i lagtexten. 4.1 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen(1969:387) Denna lag är tillämplig på 1. utsläppande av avloppsvatten, fast ämne eller gasfrån mark, byggnad eller anläggning i vattendrag, sjö eller annat vallenområde, 2. användningav mark, byggnad eller anläggning på sätt som eljest kan medföra förorening avmark, av vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller av grundvatten, 3. användning avmark, byggnad eller anläggning på sätt som kan medföra störning föromgivningen genom luftförorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant, omstörningen ej är helt tillfällig. Lagen är icke tillämplig pä sådant utsläppande av avfallsom avses i lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten ellerpå störning i radiomottagningsapparat. Ej heller är lagen tillämplig i fråga omjoniserande strålning eller belräffande elektriska och magnetiska verkningarav en elektrisk anläggning, varom särskilda bestämmelser gäller. Åtgärd eller användning som enligt vad nu sagts omfattasav lagen kallas miljöfariig verksamhet. Genom ändringar i första stycket har lagenstillämpningsområde utvidgats till att omfatta också förorening av mark ochgmndvatten. Skälen härför framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2).Risk för förorening av mark och gmndvatten uppkommer bl. a. genom infiltreringav avloppsvatten i gmnden. Risk för sådan förorening uppstår också t. ex. vidavfallsde-ponering genom uppläggning på markytan eller nedgrävning i marken.Dessa och andra åtgärder som kan förorena marken åsyftas med det utvidgadetillämpningsområdet. Medan punkt 1 i första stycket endast avser utsläppande iylvattenområde omfattar punkt 2 all annan användning av mark, byggnad elleranläggning, dvs. även utsläppande, under fömtsättning att användningen kanmedföra sådan förorening som anges i punkten. Genom att ändringen i fråga omgmndvatten har vidtagits i punkt 2 och inte i punkt I har tillämpningsområdetbegränsats lill att omfatta sådan verksamhet som innebär risk för förorening avgmndvattnet. Åven förorening av mark har tagits upp i punkt 2. Härigenom kommerdet inte för att ML skall vara tillämplig att gälla något krav på att det kanuppkomma störning för omgivningen. I det hänseendet kommer således mark ochvatten att behandlas lika. I andra stycket har ett förtydligande gjorts vad gällerundantaget för elektrisk anläggning. Ändringarna har föreslagits av miljöskyddsutredning en. Förslaget har föranletts av vissa oklarheter i fråga om omfattningen av 30 undanlaget. I gällande lydelse har endasi angivils att ML inle är tillämplig påinverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning. Med en sådan Prop.formulering av lagtexten är del enligt utredningen oklart om lagen skall1986/87: 135 tillämpas i fråga om sådana omgivningsstörningar som inte yttrarsig i form av elektriska eller magnetiska verkningar men som orsakas av denelektriska strömmen i ledningen. Kända störningar av det slaget är buller frånledningen och möjligen också luftföroreningar genom ozon och kväveoxidbildning.Enligt ulredningen bör miljökonsekvenserna av en elektrisk anläggning i andrahänseenden än elektriska och magnetiska störningar kunna prövas enligl ML.Utredningen har därför föreslagit att lagtexten kompletteras i det angivnahänseendet. Endast etl fätal remissinstanser har yttrat sig över utredningensförslag i den här delen. Valtenfallsverkeldäremot tillstyrker den. Föregen del vill jag anföra följande. Jag delar utredningens uppfattning atllagens ordalydelse inte medger atl ML tillämpas på ledningsbuller ochluftföroreningar från elektriska anläggningar. Liksom ulredningen anser jag attML: s tillämpningsområde bör utvidgas till att också avse störningar av denarten. Med den nya formulering som lagtexten nu erhållit klarläggs atl ML skalltillämpas på alla andra miljöstörningar lill följd av en elektrisk anläggningän de elektriska och magnetiska verkningarna. Eftersamråd med chefen för har jag funnit att någonmotsvarande ändring i 2§ miljöskadelagen (1985:225) inte bör göras. På detområdet finns nämligen särskilda ersättningsregler vid inträffade skador somhar orsakats av inverkan av elektrisk ström från elektriska anläggningar ilagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar. Utredningenhar utöver denna ändring av lagtexten också föreslagit vissa regler omförprövning av kraftledningar. Enligt förslaget skulle regeringen gesbefogenhet att i fråga om ledningar med högre spänning än på framställningav och efter prövning från fall till fall föreskrivaförprövningsplikl. har påpekat kan regeringen med stöd av 10 § ML ulan riksdagensmedverkan föreskriva förprövningsplikt för kraftledningar. Mol bakgmnd av attstora kraftledningar enligt utredningen från miljösynpunkt är jämförliga medvägar och järnvägar har emellertid utredningen valt att föreslå atl frågan omförprövningsplikt också löses på samma sätl som utredningen har föreslagitbeträffande de allmänna vägarna. Utredningens förslag i fråga omförprövningsplikt har fått ett blandat mottagande av de remissinstanser som haryttrat sig i den delen. För egen del anser jag ett sådant syslem som detutredningen har föreslagit onödigt komplicerat. Jag biträder inte förslaget. Ärdet av särskild betydelse från naturvårdssynpunkt eller eljest med hänsyn fill allmänt intresse, kan regeringen med avseende på viss del av landet förbjuda allt utsläppande av avloppsvatten, fast ämne eller gas från mark, byggnad eller anläggning i vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller så att mark eller grundvatten kan förorenas, om det kan ske utan oskäligt intrång för innehavare av fabrik eller inrättning som anlagts innan 31 beslutet meddelats eller för kommun eller annan somdessförinnan böriat Prop. Paragrafen ger regeringen vissa möjligheter att av hänsyntill naturvårdsintresset eller annat allmänt intresse förbjuda vissa utsläpp.Hittills har befogenheten varil begränsad till utsläpp i ytvatlenområden. 1 ochmed att lagens tillämpningsområde har utvidgats till att ocksä omfatta mark ochgrundvattenförorening har förevarande paragraf också kompletterats medbestämmelser av innebörd att fredningsmöjligheten utsträcks till atl gälla utsläppandeav avloppsvatten, fast ämne eller gas från mark, byggnad eller anläggning såatl mark eller grundvatten kan förorenas. Som jag har anfört i den allmänna mofiveringen (avsnitt2.2) torde det knappast finnas nägot behov av atl enbart tillämpa bestämmelsenpå sådana utsläpp. Däremot kan det ibland vara befogal att kombinera enfredning av ytvallenområde med etl skydd för marken och gmndvattnet enligtandra styckel. Regeringen får meddela föreskrifter om att 1. vissa slag av fabriker eller andra inrättningar intefår anläggas, 2. avloppsvattenav viss mängd, art eller sammansättning inte får släppas ut, 3. fast avfalleller annat fast ämne inte får släppas ut eller läggas upp så atl mark,vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller grundvatten kan förorenas, 4. vissa slag avinrättningar eller deras användning inte får ändras på etl sätt som kan medföraökad eller ny olägenhet eller som i annat avseende är av betydelse frånstörningssynpunkt utan att koncessionsnämnden har lämnat tillstånd enligtdenna lag eller anmälan har gjorts hos den myndighet som regeringen bestämmer. Nuvarande bestämmelser om möjlighet att stadgaförprövningsskyldighel har kompletterats såvitt gäller utsläpp och uppläggningav fast avfall eller annat fast ämne. F. n. gäller enligt punkt 3 atttillstånds- eller anmälningsplikt kan föreskrivas om risk finns för föroreningav ett ytvallenområde. Bestämmelsen har utvidgats till att också gälla utsläppoch uppläggning som kan orsaka förorening av mark eller gmndvatten. Gällande bestämmelser om förprövningsplikt föravloppsvaltenutsläpp i punkt 2 kan - med föreslagen ändrad lydelse av I § ML -fillämpas också på utsläpp som innebär risk för förorening av mark ochgmndvatten och behöver därför inte ändras. En tillsynsmyndighet skall, om det behövs, med stöd av43 §andra stycket meddela föreläggande om undersökning och kontroU av miljöfarUgverksamhet och dess verkningar enligl ett särskUt kontrollprogram. Paragrafen, som är ny, riktar sig tilltillsynsmyndigheten. Den innebär en 32 skyldighet för myndigheten atl förelägga den som utövarmiljöfarlig verk- Prop. samhet all ulföra undersökningar av verksamhelen enligtetl särskilt kon- 1986/87; 135 trollprogram. Skälen lill atl en sådanbestämmelse införs framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5). Jag ärmedveten om atl tillsynsresurserna, särskilt hos länsstyrelserna, är hårtansträngda. En översyn av miljövårdsorganisalionen pågår och del är därför inleaktuellt atl nu tillföra myndigheterna nya resurser för tillsynen. Dettainnebär atl fastställandet av kontrollprogram i första hand bör avselillståndsprövad verksamhel. Skyldigheten gäller dock all verksamhel för vilken detbehövs elt kontrollprogram. bör kontrollprogrammålet kunna genomförasför all berörd verksamhet. Bestämmelsen innebär ingen inskränkning av möjlighetenall avgöra frågor som rör kontrollen av en miljöfarlig verksamhet redan itillståndsbeslulet. Detta förekommer undantagsvis. Har föreskrifter förkontrollen meddelats redan som villkor för tillståndet kan det påverka behovetav alt reglera kontrollen genom kontrollprogram. Det lorde dock vara ovanligtall kontrollfrågorna har behandlats så ingående i tillslåndsbeslutel allkonirollprogram enbarl av den anledningen hell kan avvaras. Mera vanligt lordebli atl tillslåndsbeslutel i sådana fall enbart kommer att inverka påutformningen och omfattningen av programmet. Skall tillsynen av en verksamhet bygga på någon meraomfattande egenkontroll behövs i princip alltid kontrollprogram. F. n. gälleratl lill-ständsmyndigheten som regel i tillståndsbeslulet föreskriver atttillståndshavaren skall ge in elt kontrollprogram för fastställelse. En sådanbestämmelse får ses som ett led i förprövningen på det sättet atttillståndsmyndighelen vill försäkra sig om atl resultatet av prövningen i formav villkor för meddelat tillslånd fär den effekt från miljöskyddssynpunkt somtillståndsmyndighelen avsett. Även om det finns elt sådant lillståndsvillkorär det emellertid tillsynsmyndighetens ansvar att bestämma omfattningen ochinriktningen av tillsynen. Har tillståndsmyndighelen i lillståndsbeslutet lagil in enbestämmelse om ingivande av kontrollprogram fär väl i allmänhet antas altkravet i paragrafen på att kontrollprogram behövs fär anses uppfyllt. Ytterstär det emellertid en uppgift för tillsynsmyndigheten atl pröva behovet. Med denskyldighet som enligt paragrafen åvilar tillsynsmyndigheten atl fastställakontrollprogram för en miljöfarlig verksamhet kan villkorsbestämmelser angåendekontrollen, som endast innebär atl tillståndshavaren skall upprättakontrollprogram och ge in detta för fastställelse till tillsynsmyndigheten, ifortsättningen undvaras. Helst bör kontrollprogram vid nyetablering finnas innanden miljöfarliga verksamheten påbörias. Något särskilt krav på delta har dockinte tagils in i paragrafen. Det är emellertid viktigt alt framhålla betydelsenav atl konlrollfrågorna avgörs så snabbt som möjligt så atl en fungerandetillsyn verkligen kommer igång. Lagrådet anser i sill yttrande all befogenheten för entillsynsmyndighet att meddela föreläggande av del slag som avses i paragrafen bör följa direki av denna i stället för atl framgå av en hänvisning till 43 §. Genom att i 39 a § hänvisa till 43 § andra slycket får emellertid tillsynsmyndigheten inle bara möjlighel alt förelägga den som utövar verksamhelen atl själv 33 3 1986/87. 1 saml Nr 135 Är del lämpligare kantillsynsmyndigheten i stället Prop. föreskriva all en undersökning skallutföras av någon annan och utse /87: 135 någon alt göra den. Vidare blirdel med stöd av 43 § fjärde slyckel möjligt att sätta ut vite i beslutet. Motbakgrund härav anser jag atl hånvisningen till 43 § bör behållas. Med anledningav lagrådets yttrande har dock ordalydelsen jämkats. Mitl ställningstagandeinnebår att den av lagrådet föreslagna följdändringen i 45 § inte heller börgenomföras. Underiåtenhel atl följa ett föreläggande som avses i dennaparagraf är straffsanklionerad i 45 § första styckel punkt 4. Om tillstånd inte har givits enligt denna lag, får entillsynsmyndighet meddela ett föreläggande om sådanl försiklighelsmåll ellerförbud som behövs för att lagens bestämmelser skall efterlevas. I brådskandefall eller när det i övrigl finns särskilda skäl får föreläggandel gesomedelbart och i andra fall först sedan del visat sig all rätlelse inte kanvinnas genom råd. Tillslåndsbeslut enligt denna lag hindrar inte entillsynsmyndighet från att meddela sådana brådskande föreskrifter som ärnödvändiga till följd av särskilda omständigheter. Om en lillståndshavare åsidosätter villkor som angivits itillslåndsbeslutel, får en tillsynsmyndighet förelägga honom att vidtarättelse. I beslut om föreläggande enligt denna paragraf får entillsynsmyndighet sätta ul vile. Genom ändringen i första styckel är inte längretillsynsmyndighetens befogenheter atl meddela förelägganden omförsiktighetsmått eller förbud i fråga om icke lillståndsprövad verksamhetbegränsad till uppenbara fall. Skälen härför har närmare utvecklats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.3). I övrigl har ingen saklig ändringgenomförts i detta stycke. Liksom gäller således att ett föreläggandeskall gå ut på förbud eller konkreta tekniska eller andra åtgärder. Ändringarna i tredje stycket innebär, förutom enredaktionell jämkning, att bestämmelserna om rättelse på tillståndshavarensbekostnad har utgått. Dessa har utan någon ändring i sak flyttats till den nya41 a §. Om någon underlåter att iaktta vad som har angivits i ettföreläggande enligt 40 § första stycket eller åsidosätter villkor som harangivits i ett tillståndsbeslut eller bryter mol förbud eller föreskrifter somhar meddelats med stöd av 40 § andra slycket eller41 §,fåren tUlsynsmyndighelförordna om rättelse på hans bekostnad. Finns förutsättningar att meddela ettföreläggande enligl 40 § första stycket, får ett sådant förordnande ges utanatl föreläggande har meddelats, om en tillsynsmyndighet med hänsyn till riskenför allvarliga skador eller av andra särskilda skäl finner att rättelse bör skeutan dröjsmål. Till paragrafen, som är ny, har utan någon saklig ändringöverförts gällan de bestämmelser i 40 § tredje stycket om rätt för tillsynsmyndigheten all besluta om rätlelse på tillståndshavarens bekostnad vid åsidosättande av 34 villkor som har angivits i etl lillståndsbeslut. Däriämlehar införts en Prop.