prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — 1986/87:151 lagen och inte de nya reglernatillämpas. Detta kan inle anses komma i konflikt med de principer som harkommit lill uttryck i 2 kap. 10 § RF eller grundtankarna bakom 5 § andrastycket lagen om införande av . Den nya regleringen blir nämligennärmast en lagteknisk omgestaltning av ansvarigheten och inte etl uttryck fören ändrad mening i fråga om våldsskildringarnas straffvärde. Inle heller iövrigt kan den här föreslagna övergångsordningen komma i konflikt med deangivna principerna. Den övergängsordning som jag i enlighet härmed föreslärbör gälla inte bara för filmer och videogram med väldsinslag utan även förandra brotl som kan begås genom filmer, videogram o. d. och ljudupptagningar. Även i fortsättningen gäller atl den som sprider en äldrefilm som har godkänts av för visning vidbiografföreställning eller enligt 5 § videovåldslagen för spridning pä annalsätt inte kan straffas för olaga våldsskildring. Det följer av de nya 10 b och10 c §§ i 16 kap. . I övrigt bör de nya reglerna kunna tillämpas pä äldreupptagningar med de undanlag som betingas av vad som sägs i del följande.Frågorna behandlas i huvudsak i samma ordningsföljd som i 15-24 kap. TF. Upphovsmän och meddelare saml de som har framträtt i enoffentlig framställning skall enligt 15 kap. 8 § ha rätt atl förbli anonyma.Nägon sådan räll tillkommer dem inle på grund av nu gällande lag. Det är integodtagbart att i efterhand t. ex. ålägga dem som har tagit befattning medtillkomsten eller utgivningen av ljud- eller bildupptagningar eller inyhets-förmedlande verksamhet enligt vad som sägs i 3 kap. 3 § en straffsanktioneradtystnadsplikt till skydd för anonymitelsrätten. Reglerna om denna bör därförinte gälla i fräga om äldre upptagningar. Den ansvarsfrihet som enligt grundlagsreglerna tillkommerdem som har anskaffat eller meddelat uppgifter för publicering bör däremotkunna fä gälla även om uppgifterna har offentliggjorts eller varit avsedda föroffentliggörande genom en äldre framställning. En sådan ordning innebärvisserligen atl möjligheterna all beivra äldre gärningar går förlorade. Men denkonsekvensen torde i praktiken inte ha nägon större betydelse. En viktig fördelmed en sådan ordning är alt regleringen blir enklare, om de nya föreskrifternafår gälla ulan inskränkningar i detta hänseende. Den är vidare bäst förenligmed det syslem med begränsning av ansvarigheten till vissa särskilt utpekadepersoner som föreslås. Enligt 16 kap. 6 § skall filmer och ljudupptagningarförses med tydliga uppgifter om vem som har låtit framställa dem samt om näroch var det har skett. Den som låter framställa en film eller en ljudupptagningoch åsidosätter vad som föreskrivs i 6 § skall enligt 7 i? i samma kapiteldömas till straff Också den som sprider en upptagning som saknar en föreskrivenuppgift eller som spridaren veterligt utvisar en oriktig sådan uppgift skallstraffas. Dessa regler saknar såvitt gäller de avsedda uttrycksformernamotsvarigheter i gällande rätt. De kan därför inte göras tillämpliga pä äldrefilmer och ljudupptagningar. Det innebär att den som sprider filmer ochljudupptagningar inte sällan i sin verksamhet kan fä att ta befattning med upptagningar som saknar 180 sådana uppgifter om ursprunget som är föreskrivna i de nyagrundlagsreglerna. I ett sådant fall bör detaljisten vara berättigad att utgåfrän att upptagningenhar offentliggjorts före den , om inle något Prop.1986/87:151 annal framgår eller kan anses allmänt veterligt. Det skulle betydaalt han är fri från det ansvar som föreskrivs i 16 kap. 7 § för spridning avupptagningar som saknar korrekt ursprungsmärkning men enligt vad förut har sagtsbär det yttrandefrihelsrättsliga ansvaret för innehållet. Eftersom den straffrättsliga ansvarigheten för innehålleti äldre filmer inte helt följer de nya reglerna bör vissa särskildabestämmelser införas också i fräga om skadestånd. Som jag förut har berört kan enligt nu gällande reglerslraffrättsligt ansvar göras gällande mot dem som, utan all själva varagärningsmän i fråga om elt brotl som innefattas i framställningen, i olika ledmedverkar i spridningen av en film eller en ljudupptagning med ett brottsligtinnehåll. När det gäller äldre upptagningar torde ofta preskription ha inträtti fråga om ansvarstalan mot dem som i första hand kan antas vara att anse somgärningsmän, dvs. upphovsmän, utövande konstnärer och andra som ståttresultatet av inspelningsarbetel särskilt nära. De nu gällande reglerna kan åandra sidan knappast anses med säkerhet utesluta straff för spridning avupptagningen som sker efter sådan preskription. Enligt de nu gällande reglerna i videovåldslagen ärspridning av filmer och videogram med vissa kvalificerade våldsskildringarkriminaliserad. Eftersom del är spridningen som är straffbelagd begås elt nyttbrotl vid varje spridningstillfälle. När nu de nya reglerna skall tillämpas pääldre upptagningar som innehåller våldsskildringar av kvalificerat slag innebärdel alt i fortsättningen själva skildringen i filmen eller videogrammet är detsom straffholel avser. Den har inte utgjort något brott förut. Följaktligen harinle heller någon preskriptionstid löpt i fråga om framställningens innehåll.För atl de äldre filmer och videogram som innehåller framställningar som nublir kriminaliserade som olaga våldsskildring skall kunna fogas in i det nyaregelsystemet krävs alltså atl en utgångspunkt för preskriptionstidenfastställs. Del nu anförda visar att den yttrandefrihetsrättsligaansvarighet som enligt de nya reglerna kommer att vila pä dem som sprider äldrefilmer, videogram o. d. samt äldre ljudupptagningar måste begränsas i tiden genomen preskriptionsregel. Eftersom upptagningarna redan är i omlopp framstår dendag då den nya regleringen börjar gälla som den naturliga utgångspunkten förpreskriptionstiden. Jag har i specialmoliveringen till 20 kap. 1 § berört densärskilda reglering som föreslås i fråga om preskription av ansvars- ochkonfiskafionstalan när det gäller filmer som innefattar olaga våldsskildring. Äldre regler bör fortsätta att gälla beträffande mål därtalan redan har väckts när de nya grundlagsreglerna träder i kraft. Det gälleri fråga om ansvarigheten såväl som rättegången. Om den nya lagen skulle ha letttill frihet från straff eller lindrigare straff för den tilltalade skall dockprincipen i 5 § andra stycket andra meningen lagen (1964:163) om införande avbrottsbalken gälla. Väckstalan för äldre brott först efter det all de nya grundlagsreglerna har trätt i kraft bör däremot de nya reglerna tillämpas. Detla betyder bl. a. alt JK skall överta de förundersökningar som pågår vid ikraftträdandet och 181 prövaåtalsfrågan i stället för den allmänne åklagaren. Frågan om hur våldsskildringar i filmer och videogramskall behandlas Prop. 1986/87:151 har berörts tidigare. Det fallet kannaturligtvis tänkas förekomma all lagföring skall ske för att en film medotillåtna våldinslag har spritts både före och efter ikraftträdandet. I etlsådant fall måsle talan föras om ansvar för brott mot videovåldslagen, såvittgäller spridningen före ikraftträdandet, och för olaga våldskildring i frägaom den spridning som förekommit därefter. Självfallet bör åtalen i sä fallhandläggas i samma rättegäng; se nuvarande regler i 1 b § lagen (1949:164) medvissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål. Enligt 23 kap. 1 § vilar skyldigheten atl utse utgivare ifråga om importerade framställningar på den som här i riket lämnar ul upptagningenför spridning. Lika litet som när det gäller äldre inhemska upptagningar kanemellertid en regel om skyldighet atl utse utgivare tillämpas på utländskaupptagningar som redan har importerats och lämnats ut för spridning här ilandet när de nya reglerna träder i kraft. Därför kan inte 23 kap. 1 § förstastycket andra meningen göras tillämplig på äldre upptagningar. Punkt 3 i övergångsbestämmelserna har utformats i enlighetmed det anförda. 5.2 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen Den nya lydelsen av andra stycket innebär att friheten altyttra sig i de medier som omfattas av det nya detaljerade grundlagsskyddetundantas från RF:s regelsystem på samma sätt som tryckfriheten. Atl vissaregler i 2 kap. RF ändock skall tillämpas framgår av 7 kap. 3 § tredje stycket,15 kap. 3 § andra stycket samt 16 kap. 1 § andra stycket och 3 § första stycketTF. Tredje meningen i första stycket ger elt uttryckligt stödi RF för de möjligheter som finns att genom författning av lägre valör än lagförordna om inskränkningar i mötes- och demonstrationsfriheterna (jfr avsnitt3.4 under rubriken demonstrationer). Första stycket har delats upp i tvä meningar med anledningav ändringen i 12 §. Del betyder att mötes- och demonstrationsfriheternaalltjämt kan begränsas av lagregler om krav på tillstånd som grundas på t. ex.hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen. Det har gjorts gällande att uttrycket "vidsammankomsten eller demon strationen" gör atl det inte är möjligt atl begränsa mötes- och demonstra tionsfriheterna på grund av bullerstörningar som inträder som en följd av en sammankomst men inle drabbar dem som deltar i sammankomsten utan 182 endastandra som vistas i närheten (JO 1983/84 s. 85 och SOU 1985:24 s. Prop.1986/87:151 290). Uttrycket "vid sammankomsten eller demonstrationen"måste dock anses ge ett vidare utrymme för begränsningar av dessa friheter.Inte bara ordningen och säkerheten bland just de personer som deltar i sammankomstenutan också ordnings- och säkerhetsproblem som uppslår isammankomstens omedelbara omgivning och är en direkt följd av sammankomsten börkunna ligga till grund för begränsningar av mötes-och demonstrationsfriheterna(jfr dnr 1862-85, remitterad tillsammans med SOU1985:24). 5.3 Förslaget till lag om ändring i Ändringenhar behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.6.4. Idenna paragraf har tagits in de nya bestämmelser som generellt förbjuder bildermed våldsskildringar av sexuell karaktär, dvs. i första hand den s. k.våldspornografin. Bestämmelserna kompletterar det förbud mot extremavåldsskildringar i rörliga bilder som f n. finns i en särskild lag, den s. k.videovåldslagen. Bestämmelsernahar behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.6.2 och 3.6.3. Iprincip alla slags bilder som visar sexuellt våld eller tvång omfattas avförbudet oberoende av om det är fråga om stillbilder eller rörliga bilder. Hithör dels bilder i tryckta skrifter, fotografier, teckningar o.d., delsfilm-bilder, videogram och bilder som förmedlas med hjälp av TV-leknik. Ifråga om vilka skildringar som skall omfattas av förbudet såvitt avser rörligabilder hänvisas lill förarbetena fill videovåldslagen och ändringarna i den(prop. 1980/81:176, KU 28, prop. 1984/85:116). Vadsom i de tidigare förarbetena sägs om sexuellt våld och tvång i rörliga bilderhar avseende även på skildringar av sådant våld och tvång i stillbilder. Allasexuella skildringar i bild som innehåller våld i nägon form avses såledeskomma att träffas av förbudet. Del ställs inte något krav på alt del skallframgå av bilden att väldet kan återföras till en människa; även våld somhärrör frän djur eller tekniska anordningar o.d. förekommer också. Något kravpä all väldet skall vara grovt e.d. gäller inle heller. Klart är dock alt detbeträffande stillbilder i praktiken måste vara fräga om våld av någorlundakvalificerat slag för atl det skall kunna konstateras att bilden faller understraffbestämmelsen. Förutomvåld omfattas sexuella situationer som innehåller Ivångsmo- menl. Hit räknas främst skildringar av sadistiska beteenden eller likartade förfaranden som är ägnade att uppfattas sä atl någon mot sin vilja blir utsatt för kränkande eller nedvärderande behandling. Det förekommer inte sällan att modellen har avbildats på etl sätt som av betraktaren är avsett att 183 uppfattas så att denbetvingande eller förnedrande behandlingen är njut- Prop. 1986/87:151 bar.Även sådana situationer skall naturiigtvis omfattas av bestämmelsen, ombrottsrekvisiten i övrigt är uppfyllda. Försvarlighetsrekvisitelhar utformats på samma sätt som i bestämmelsen om barnpornografi. I fråga ominnebörden av begreppet hänvisas lill prop. 1984/85; 116 s. 19 och där gjordahänvisningar. Undantageti tredje stycket för filmer och videogram som har godkänts av biografbyrån harbehandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.6.2. En motsvarandebestämmelse finns i videovåldslagen (jfr prop. 1984/85:116 s. 22 ff). Idenna paragraf har förbudet atl sprida filmer och videogram lill den som ärunder tagits in. Bestämmelserna har behandlats i den allmännamotiveringen, avsnitt 3.6.2. Undanlagetför filmer och videogram som har godkänts av biografbyrån och möjligheten fördistributören att förse filmerna och videogrammen med intyg om sådantgodkännande har överförts från videovåldslagen (se prop. 1985/86; 116 s. 22 fO. 5.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen(1980:100) Enutvidgning av principen om handlingsoffentlighet till vissa organ ulan-förmyndighetsområdet medför - som jag har anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 3.9) elt behov av vissa kompletteringar av reglerna isekretesslagen. Behovet av nya sekretessregler blir dock förhållandevisbegränsat. De organ som skall tillämpa offentlighetsprincipen men som inle nuär myndigheter jämställs vid tillämpningen av sekretesslagen med dessa.Sekretessen hos de enskilda organen bör nämligen som jag har framhållit varadensamma som hos myndigheter med motsvarande verksamhet. Några tillägg tillsekretesslagen behövs över huvud taget inle i vissa fall. Sä t. ex. kommersekretessen i 7 kap. 11 § med bestämmelser om sekretess i myndigheternaspersonaladminislrativa verksamhet också alt täcka behovet av sekretess hosandra organ som har statligt reglerade tjänster. har begärt alt bestämmelserna i 9 kap. 5 § om sekretess för bl. a.uppgifter om studiestöd skall utvidgas till all omfatta även uppgifter omstipendier eller andra bidrag. Institutet har framhållit atl dessstipendieärenden ofta innehåller uppgifter om enskildas personliga ochekonomiska förhållanden vilka kan vara i behov av skydd. Delta skulle inleminst gälla uppgifter som rör utländska sökande. Delbör emellertid inle komma i fråga att generellt införa sekretess för uppgifteri stipendieärenden. Någon sådan sekretess för dessa uppgifter gäller inte i dagpå myndighetsområdet och bör heller inte gälla med hänsyn lill attinsynsintressena gör sig starkt gällande i ärenden om fördelning av statligamedel. har anfört kan det emellertid ibland finnas anledning atl 184 anta att utlänningar som söker och erhåller stipendier förvistelse i Prop. blir föremål för etl politiskt betingat intresse blandandra grupper av Det erinras om bestämmelsen i 7 kap. 14§, enligt vilken sekretess gäller för uppgift som rör utlänning om det kanantas alt röjande av uppgiften skulle medföra fara för alt någon utsätts förövergrepp eller annat allvariigt men i vissa situationer. inte inskränkt lill något visst verksamhetsområde utangäller inom hela den Sekretessen i 7 kap. 14 §, somsåledes skulle komma att gälla också hos , får ansesväl läcka del behov av skydd som kan föreligga för uppgifter i sådana fall sominstitutet har Behovet av nya sekretessregler inskränker sig därför komplettering av bestämmelserna i 8 kap. 7 § för att skydda uppgifter istödverksamhet. Någon ändring av det område där meddelarfriheten harförsteg framför tystnadsplikterna har deparlementsförslaget i denna del inte ansettsge anledning lill. Del kan dock anmärkas alt undanlaget i 16 kap. I § sekretesslagenfrån meddelarfriheten såvitt gäller 8 kap. 7 § samma lag kommer alt avse ocksåsädana uppgifter i stödverksamhet som föresläs bli skyddade av sekretessenenligt den paragrafen. Som framgår under 16 kap. 1 § förordas dock en vissutvidgning av undantagen från meddelarfriheten såvitt gäller uppgifter somlämnas av anmälare m.fl. inom den enskilda hälso- och sjukvården. Vidareföreslås en följdändring till den föreslagna nya lydelsen av TF. / kap. 8 § och bilagan till lagen Dessa bestämmelser har berörts i den allmännamotiveringen, avsnitt 3.9. Området för den utvidgade handlingsoffentligheten bestämsi huvudsak genom en uppräkning av de organ som skall omfattas av de nyareglerna. Denna uppräkning görs i en bilaga som anknyts till 1 kap. 8 §. Ibilagan anges också den verksamhet hos organet i vilken TF;s regler om rätt allta del av allmänna handlingar skall gälla. Där hänvisas också i förekommandefall lill numret i () på den författning med stödav vilken verksamheten har uppdragits ål organet. publicus och ABSvensk , vilkas verksamhet helt eller delvis omfattas avhandlingsoffentligheten nämns inte längre i 1 kap. 8 § ulan i bilagan. Genom denlaglekniska konstruktion som har valts kommer formellt samtliga bestämmelser i 15 kap. sekretesslagen all bli tillämpliga även hos de organ som räknas upp i bilagan men som inte är myndigheter. Vissa bestämmelser i kapitlet är dock sädana atl de inle kan tillämpas på andra organ än myndigheter. Det kan t. ex. inle bli fråga om att tillämpa delega- lionsreglerna i 15 kap. 1 och 2 §§ pä sådana organ. Det finns också andra exempel på sådana bestämmelser, l.ex. de i 15 kap. 6 § första stycket angivna reglerna om all endast vissa myndigheter skall pröva frågan om utlämnande av allmän handling (jfr 2 kap. 14 § TF och 7 § sekrelessförord- ningen 1980:657). Attden laglekniska konstruktionen således kommer att innefatta en Prop.1986/87:151 något för vid hänsyftning på bestämmelserna i 15 kap. bör intevålla några problem i den praktiska tillämpningen. publicus och har ju såvitt känt utan problem kunnat tillämpa de nuvarandereglerna i 1 kap. 8 § som är i sak desamma som de nu föreslagna. Alternativet,alt tynga lagtexten med en uttrycklig hänvisning lill tillämpliga lagrum i 15kap., är därför inle behövligt för att uppnå erforderlig klarhet om vad somavses. I8 kap. 7 § regleras sekretessen dels i kommunala myndigheterstillsyns- och stödverksamhet med avseende på näringslivet, dels i AB SvenskBilprovnings obligatoriska kontrollverksamhet. Paragrafen har sin motsvarighetpä det statliga myndighetsområdet i 8 kap. 6 §. Enligtavsnitt 3.9 skall även sådan obligatorisk kontroll m. m. som utförs av andra änmyndigheter och AB omfattas av handlingsoffentligheten. Densekretess som f. n. gäller enligt 8 kap. 7 § kommer då även utan något tilläggalt gälla också hos AB , och Kungl.Svenska . Vidare föreligger motsvarande behov av sekretess i sådanstödverksamhet med avseende pä näringslivet som handhas avregleringsföreningarna på jordbrukets och fiskets områden. Behovet avsekretess i denna stödverksamhet har lillgodosetts genom ett tillägg tillförevarande paragraf Hänvisningarnatill TF har ändrats i konsekvens med de föreslagna grundlagsändringarna. Förhållandetmellan ingressen och vissa delar av punkt 3 i paragrafen är tämligen komplicerat. I ingressen erinras om alt vissa undantag från med delarfriheten m. m. anges direkt i 7 kap. 3 och 5 §§ TF, medan de s. k. kvalificerade tystnadsplikterna räknas upp i 16 kap. 1 § sekretesslagen. Svårigheterna är särskilt stora när det gäller att i regleringen klargöra vilka uppgifter av betydelse för rikets säkerhet som inle får röjas. Bland de brott som avses i 7 kap. 3 och 5 §§ TF återfinns bl. a. spioneri (19 kap. 5 och 6 §§ BrB) och grov obehörig befattning med hemlig uppgift (19 kap. 8 § BrB) och i 7 kap. 5 § också obehörig befattning med hemlig uppgift (19 kap. 7 § BrB), vårdslöshet med hemlig uppgift (19 kap. 9 § BrB) samt landsförräderi och landssvek (22 kap. 1 S). Dessa ansvarsbestämmelser kan betraktas som en form av lystnadspliktsföreskrifter (jfr prop. 1979/80:2 del A s. 369). De omfattar delvis samma uppgifter som är sekreiessbelagda enligt 2 kap. 1 och 2 S§ (utrikes- resp. försvarssekretess) och 5 kap. I § sekretesslagen (förundersökningssekreless). Den som läser punkt 3 i 16 kap. 1 § återfinner emellertid där bara 2 kap. I § och 5 kap. I § - och den senare paragrafen enbart i den del den sekretessbelägger 186 uppgifterom viss särskild sorts tvåhgsmedelsanvändning. Läsaren kan dä Prop. 1986/87:151förledas att tro att det är tillåtet att lämna ut uppgifter som omfattas avförsvarssekreiessen och huvuddelen av förundersökningssekretessen fastänmeddelarfriheten här är inskränkt genom de undantag som anges direkt i TF. Dethar också visat sig atl den nuvarande utformningen av bestämmelserna har letttill missuppfattningar om meddelarfrihetens omfattning. Eftersomdet är angeläget atl regleringen pä delta område är sä tydlig som möjligt (jfrprop. 1979/80:2 del A s. 108), bör det undersökas om inte en mera klargörandeutformning av bestämmelserna kan åstadkommas, bl. a. pä grundval av denutförligare regleringen i TF i fråga om brotten mot rikets säkerhet som nuföreslås. Detla är emellertid en fråga som behöver övervägas ytterligare ochden får därför tas upp i annat sammanhang. Medanledning av det utvidgade grundlagsskyddet för andra medier än trycktaskrifter har i punkt 2 hänvisningarna till tystnadsplikterna enligtradiolagstiftningen ersatts av en hänvisning till 15 kap. 8 § TF. 1punkt 8 har 6 a § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalenm. lagts till uppräkningen av de tystnadsplikter som har försteg framförmeddelarfriheten. Härigenom blir skyddet för uppgifter som lämnats av anmälarem.fl. detsamma inom allmän och enskild hälso- och sjukvård. Motsvarandebeslämrnelser i sekretesslagen, 7 kap. 6 §, återfinns nämligen i punkt 3.Något skäl för nuvarande sakliga skillnad mellan de tvä sektorerna kan inleanses föreligga. Ändringarnai sekretesslagen kan i och för sig träda i kraft innan de här föreslagnagrundlagsändringarna gör det. Med tanke främst på att del är lämpligt atl deorgan som enligt förslaget nu skall börja tillämpa offentlighetsprincipen börfå viss lid att förbereda detta, föreslås att även detla lagförslag skall trädai kraft . Någrasärskilda övergångsbestämmelser finns inte/Handlingar som för varas hos de organ som anges i bilagan och hör till däri angiven verksamhet blir i och med ikraftträdandet all anse som allmänna handlingar. Någon skyldighet att registrera sådana handlingar föreligger inte. Bestämmelsen i 15 kap. 1 § lar sikte enbart på handlingar som kommer in filbéller upprättas hos organet efter lagens ikraftträdande. Eftersom de enskilda organen inte har haft en laglig skyldighet atl registrera sina handlingar ellerhälla dessa ordnade på visst sätt, kan svårigheter ibland föreligga atl identifiera efterfrågade handlingar. Av 2 kap. 12 § TF följer emellertid alt skyldighet all tillhandahålla handling pä stället inte föreligger, om betydande hinder härför möter. Under en övergångstid kan organen ha anledning att hänvisa 187 lill dennabestämmelse om betydande praktiska svårigheter skulle förelig- Prop.1986/87:151 ga att få fram icke registrerade handlingar. 5.5 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1981:485)om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag Som har framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt3.6.2) har de bestämmelser i videovåldslagen som fortfarande skall gälla förtsöver till BrB. Att videovåldslagen fortfarande skall vara tillämplig i fråga omgärningar som har begåtts före ikraftträdandet har berörts i specialmotiveringentill övergångsbestämmelserna lill TF (5.1. Jag hemställer att lagrådels yttrande inhämtas överförslagen lill 1. lag om ändringi tryckfrihetsförordningen, 2. lag om ändringi regeringsformen, 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100), 5. lag omupphävande av lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogrammed våldsinslag. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan.