prop · GA0379 · 1986-12-31 00:00:00 — I förslagettUl "Lag om fastställande av människans död" sägs att döden inlrädernär samtliga hjärnfunkfioner totalt och oåterkalleligt bort-falUt. Utredningenhar på ett övertygande sätt argumenterat för denna ståndpunkt. Att det som vi kan kallaen människa eller elt liv är infimt hopkopplat med hjärnfunktionen borde egentligen inte behöva ställas under diskussion anser . Ett "jag" är inte tänkbart utanhjärnfunktionen. När den faller bort finns inte heller någon person, något "jag". Däremotkan i princip varie annan del i den mänskliga organismen tänkas utbytt utan atl människan, "personen" eller "jaget" försvinner. ArtificieUahjärtan, nju- 55 raretc är inte bara teoretiskt tänkbara utan realiteter. Däremot kan man Prop.1986/87:79 inletänka sig "hjärntransplantalioner" eller artificiella hjärnor. någotsådant vara möjligt skulle man överföra ett "jag" eller "en viss person"tUl en annan kropp eller skapa en "ny människa". det"jag", från vars kropp man skulle avlägsna hjärnan och ersätta den meden annan hjärna skulle vara död trots att personens hjärta, njurar, lever,lungor etc fungerar. Hjärnrelalerade dödskriterier är således ur rent vetenskapligtlogisk synvinkel det enda tänkbara. Utredningensutgångspunkt är atl rätt och praxis i utgår från etthjärtrelaterat dödsbegrepp och att del hjärnrelalerade dödsbegreppet, somutredningen föreslår infört, inte skulle vara accepterat. Socialstyrelsenställer sig emellertid frågande till om detta verkligen är fallet. Del finnsrättsfall, föreskrifier och medicinsk praxis som lalar för att begreppet"hjärndöd" faktiskt redan nu har accepterats av såväl medicinsk somjuridisk sakkunskap. Skulle så vara fallet måste ifrågasättas behovel avlagstiftning. Destora flertalet av de universitetsfakulteter som via universitets- ochhögskoleämbetet inkommit med synpunkter på utredningens förslag tillstyrkerhuvuddragen i dessa. Teologiskafakultetsstyrelsen vid kan inte underlåta att uttala vissförvåning över, och kritik mot att frågan om dödsbegreppet inte långl fidigareblivil föremål för utredning och lagstiftning. Bl.a. från etisk synpunktförelåg etl trängande behov härav . Under det decennietpågick en intensiv debatt om s. k. barmhärighetsdö-dande eller eutanasi. I dendebatten kom ett nytt begrepp atl präglas, nämligen begreppet "den nyasjukhusskräcken", vars innebörd angavs vara "skräcken att ett moderntsjukhus inte låter en dö när fiden är inne". Som konkret exempel anfördesde s.k. respiralorspatienterna hos vilka hjärt- och lungfunktioner hölls igångmed konstlade medel även efler bortfall av vederbörandes psykiska funktioner.Den konstaterade meningslösheten och brislande humaniteten i en sådanbehandling kom sedan inte sällan att användas som argument för eutanasi. Detskulle ha medfört en välbehövlig sanering av denna debatt, om man hade kunnalenas om atl införa hjärnrelalerade dödskriterier. Del skulle då ha tydligtframgått, att åtgärden att stänga av respiratom för en patient som konstateratsvara död, genom det oåterkalleliga bortfallet av samtliga hjärnfunktioner, ärfrån efisk synpunkt helt artskild från åtgärder som syftar fill att ibarmhär-lighetssyfte avkorta livet hos en patient med bibehållnahjärnfunktioner. Slyrelsenkan därför inte instämma med de krifiker av utredningens förslag vilka hävdat atl dessa förslag fillkommit enbart för att tjäna trans plantationskimrgins intressen, och att situafionen vad beträffar respira torspatienter redan är tillfredsställande löst genom cirku lär. Cirkuläret är en halvmesyr och ett provisorium, som lämnat de gmnd läggande principiella och efiska frågorna kring dödsbegreppet och dödskri terierna olösta. Rapporten om psykologiska aspekter vhtnar vältaligt om den osäkerhet som nuvarande praxis skapat bland anhöriga och vårdperso nal. Att ändrade dödskriterier får vissa konsekvenser för transplantafions- kimrgin innebär att grundema för ändringen har på något pragmatiskt sätl 56 Styrelsen vill med emfas un- Prop. 1986/87:79derstryka att detta slags beskyllningar mot utredningen saknar gmnd. Styrelsenvill med Uka stark emfas instämma i utredningens uppfattning om behovet av etllagfäst enhefiigt dödsbegrepp och av enhetliga dödskriterier med tillämplighetpå alla relevanla situationer. Utredningenborde starkare ha framhävt alt händelsen död är den punkt i dödsprocessen därprocessen blivit irreversibel, vilket inte innebär att själva dödsprocessen äravslutad. Självklart bör fortsatt pietet visas den döde också efterinträffandet av händelsen död och respekt visas för de anhörigas önskan att ilugn och ro dröja vid dödsbädden tills de delar av dödsprocessen som för demsubjektivt är betydelsefulla har avslutats. Att å andra sidan låta upphördahjärt- och andningsfunkfioner, upphörd kroppsvärme etc bilda kriterier (annalän indirekt) på händelsen död är alltför subjekfivt, eftersom dödsprocessenhela fiden fortgår genom inträdande likstelhet, upphörande av hår- ochnagelväxt, insättande förmttnel-seprocess etc. Inslilutionenför sociaU arbele vid universUet understryker del riktiga iuppfatlningen om atl ett förändrat hjärnrelaterat dödskriterium skulle befriasjukhuspersonalen från bekymmersamma upplevelser av dubbeltydighet ochambivalens i vårdsitualionen. Närdet gäller omhändertagandet av anhöriga lill döende/döda understrykerrapporten det som visats i andra undersökningar nämligen att uppföljningssamtalär mycket viktiga och alt formerna för dessa är viktiga att överväga. Medicinskafakulteten vid vill med skärpa understryka att det avgörandeskälet alt införa direkta hjärnrelalerade dödskriterier är en anpassning avdenna del av den medicinska verksamheten till den modema medicinska teknoloiginsom gjort att hjärtrelaterade dödskriterier är tillfyllest.Transplantationskimrgins möjligheter bör sålunda varken tas som ett skäl föreller emot ändringen av våra dödskriterier. Slatens rättsläkarslationi menar att slutsatsen att personen är död när enbart hjärnan, vilken utgör enbart av den totala kropps vikten, upphört att fungera är inte självklar och ställer stora krav på mofiveringen. Till stöd för den föreslagna definifionen av dödsbegreppet för utredningen ett resonemang, som är långt ifrån klart och entydigt. Man säger i den grundläggande definitionen, alt en människa är död, då hon totall och oålerkalleligen har förlorat all förmåga atl förena och samordna kroppens funktioner fysiska och psykiska till en fungerande enhet. Detta är en formulering som är svårbegriplig även för personer med medi cinsk fackkunskap, och som kan inge osäkerhet hos aUmänheten. Formu leringen innebär inle alt kroppens fysiska och psykiska funktioner skall ha upphört, enbart atl de ej längre är samordnade. Begreppel samordning är diffust. Är sjukdomar en form av upphävd samordning? Nästa steg i resonemanget är att precisera definitionen genom att säga: En människa är död, när hjämans samtliga funktioner totalt och oåterkalleligt har falUt bort. Detta är ett påstående, som inte självklart följer av den gmndläggan de definitionen. Inte heller kan det utan vidare påslås, alt kroppen tolall förlorat förmågan att samordna sina funktioner. Vissa funktioner är intakta 57 ochsamordnade, och kroppen kan håUas vid liv och veckor om än Prop.1986/87:79 med understödjande behandling. På sidan 145 sista stycket, anges somargument mol cirkulationsrelaterade dödskriterier, alt det inte är lämpligt attdefiniera döden med utgångspunki i enbart bortfall av funkfioner hos någoleller några av människans organ. Alt borlfaUet av sådana funktioner kan ledalill döden är inle detsamma som att funktionsbortfallet är liktydigt med döden.Denna utredningens uppfattning kan ju också sägas tala emot dödskriterier, somenbart tar hänsyn fill hjärnans funkfioner. Resonemanget som leder fram lillhjärnrelalerade dödskriterier är således oklart och delvis motsägelsesfullt ochger inle anledning till ett förändrat dödsbegrepp. Ettmer lättförståeligt och direkt resonemang hade varit att hänvisa till hjämansnumera helt accepterade roll som centralt organ för människans upplevelse avsig själv och omvärlden, viljan, tankeverksamheten och personligheten. Detta ärhjärnans viktiga roll och inte enbart att samordna de kroppsliga och psykiskafunktionerna som sägs i den föreslagna formuleringen. Ett oåterkalleligtbortfall av dessa centrala funktioner genom total hjärninfarkt innebär attmänniskan är död. Iutredningen anges atl den föreslagna dödsdefinitionen öppnar möjligheter atlpåböria en obduktion medan den avlidnes blodcirkulation är bevarad ochrespiratorinsatsema fortsätter. Gränsdragningen är här svår mellan vad somskall anses som operafiva ingrepp och en obduktion. Ur etisk synpunkt är detdock angeläget att man visar stor restriktivitet med ingrepp annal än biopsierav enskUda organ för mikroskopisk undersökning. Obduktion i vanlig mening börabsolut ej komma ifråga. Problemafiken illustrerar väl svårigheterna attacceptera att en människa är död med bibehållen cirkulation. Sammanfattningsvisvill statens rättsläkarslation i med viss Ivekan tillstyrkainförandet av en hjärnrelalerad dödsdefinition med hjärnrelaleradedödskriterier. Synsättet kan intellektuellt accepteras genom vår kunskap omhjärnan som säte för vår personlighet. Ett vidare, cirkulations- ochhjärnrelaterat dödsbegrepp hade varil att föredraga. Förändringen fill etthjärnrelaterat dödsbegrepp mofiveras av utvecklingen inom sjukvården, framföralll inom inlensivvården och transplantationskimrgin. Mycket tidigt i människans liv börjardöden som en biologisk process och fortgår hela livel. Insikten om detta är urden kristna trons synpunkt vikfig. Också som existenfielll fenomen är dödendärför inte punktuell utan ett fortgående skeende. Morientes nascimur - vi födsdöende. Medvetandet om detta är i det personliga bearbetandet av dödsproblemeten hjälp att nå saklighet. Denna medvetenhet skapar ofta en posifiv och kreativinställning till döden. Detfinns ingenting alt anföra mot de resultat utredningen kommer fram till. Ettbetydelsefullt klariäggande sker, när den skiljer mellan dödsdefinition, dessprecisering, kriterier och undersökningsmetoder. Framställningen är klar och övertygande. Däremoikan vissa anmärkningar riklas mol den metod ulredningen säger sig ha tillämpat och mol den bristande definitionen av vad den menar 58 Ulredningenskriver, att i första hand mänskliga värderingar avgör döds- Prop. 1986/87:79begreppets innehåll och omfång (s. 134). Tanken upprepas s. 152: "Ytterströr det sig emellertid här om ett val som måste grundas på etiska värderingar"(jfr s. 257). Läsaren förieds tro, att utredningen först har fastställtdödsbegreppet för atl därefter precisera det genom att fastställa elt empirisktsamband mellan å ena sidan del allmänt definierade dödsbegreppet och å andrasidan funktionerna hos organ i människans kropp (s. 135). Intentionen bakomdenna metod är lovvärd. Utredningen menar, att döden inte bara och inte främsthar medicinska aspekter utan även religiösa, etiska och filosofiska. Utankunskap om gmndläggande biologiska och medicinska fakta är likväl helhetssynenen chimär. Delär också svårt att föreställa sig att ulredningen först har vägletls avvärderingar för atl sedan förankra dem i fakta. Genom den ökade förståelsenför hjärnans roll har döden som helhet kunnal definieras. På den grunden kan deetiska, religiösa och filosofiska övervägandena göras. Av den idéhistoriskaframställningen framgår med önskvärd tydlighet den roll fakta, dvs hjärnansbetydelse, spelat (se t.ex. 85-87). Sammanhangen har stått klara förutredningen oberoende av värderingarna. Denandra invändningen rör begreppet efik. Utredningen använder det ofta men definierardet aldrig. Andra stafiiga utredningar som "Genetisk integritet" (SOU1984:88) och "Barn genom inseminafion (SOU 1983:42) har nedlagt etlomfattande arbete på atl förklara innebörden i etik och hängt upp den påmänniskovärdet och den humanisfiska människosynen. De bör ligga fill grundockså för det efiska ställningstagandet till dödsbegreppet. Detkan ytterligare med utredningen framhållas, att dödsdefinilionen ochdödskriterierna och i sin helhel innebär goda konsekvenser förvårdpersonal och anhöriga. Vårdpersonalen vid intensivvårdsavdelningen vet, attpatienten är död, när hjärnan totalt och oåterkalleligt har upphört atlfungera. Avslängningen av respiratorn och avbrytande av andra medicinskaåtgärder innebär ingen kränkning av människovärde och mänskligt liv. Även förde anhöriga är det av vikl att få entydiga och klara besked om dödens inträde.Mycket psykiskt lidande kan på det sättet besparas de anhöriga. Ärkebiskopenframför liknande synpunkter. ,som i princip instämmer i utredningens förslag, gör bedömningen all förslagelom införande av direkt hjärnrelalerade dödskriterier knappast kommer atl ledatill ökade krav på hälso- och sjukvården. Förbundethar svårt att bedöma vilka konsekvenser utredningens förslag kan få för vården när det gäller de indirekta kriterierna. Den precisering utredningen ger dödsbegreppet i lagförslaget innebär att en människa inle är död förrän hjärnans samtliga funklioner totalt och oåterkalleligt fallit bort. Detta tillstånd kan, enligt utredningen, säkerställas först sedan 15-20 minuler förflutil efter det att andningen upphört och hjärtat slutat att slå. Det är emellertid uppenbart alt man inte härav får dra slutsatsen att hälso och sjukvården i varje enskill fall skulle ha en skyldighet att arbeta för atl 59 Etl klariäg- Prop.1986/87:79 gande på denna punkt anser förbundsstyrelsen möjligt och nödvändigli samband med kommande proposilionsarbete. Sjukvårdshuvudmännenår överlag positiva fill utredningens förslag. Uppsalaläns landsling anför exempelvis alt direkt hjärnrelaterat dödskriterium kommeratt utgöra etl stöd i hälso- och sjukvårdspersonalens arbele genom altpatienten redan är död när respiratorbehandling avbryls och inte som idagpatienten dödförklaras efler att respiratorbehandlingen avbrutits. För deanhöriga kommer kriteriet atl utgöra ell stöd eflersom de inte behöver befinnasig i ovisshel om tillståndet. Östergötlandsläns landsling anser ett en precisering av vilka kriterier som skall lillämpasför dödförklaring är nödvändig. I och med delta visar samhällel atl det kananpassa sig till nya kunskaper och att kriterierna är beroende på insikter ochkunskaper. Del hade dock varit välgörande om utredningen tryckt hårdare på attdet inte är fråga om att införa etl nytl dödsbegrepp utan elt sätt attdiagnosiisera död enligl etl dödsbegrepp som redan används. Värmlandsläns landsling ansluter sig till utredningens förslag i dess centrala fråga atthjärnrelaterat dödsbegrepp som lag införs i . Etlentydligl dödsbegrepp är både en anpassning till sjukvårdens nuvarandeutvecklingsnivå och de juridiska konsekvenser den medicin-tekniska utvecklingenmedför. Medett bibehållet hjärtdödsbegrepp går det heller inte att avbryta en i övrigtutsiktslös behandling. Det skulle då vara mord. Etl bibehållet lagfästhjärtdödsbegrepp kommer dessutom atl medföra konsekvenser för transplantationskirurgin.Svenska medborgare kan icke ens i utlandet erhålla ett nytt hjärta, eftersom dei vårt land efter vår lag måste betecknas som anstiftare till mord. Landstingetanser att lagfäst hjärtrelaterat dödsbegrepp är helt oacceptabelt. Gävleborgsläns landsting kan för sin del inte finna att utredningens förslag dramatisktavviker från de förhållanden som gäller . kan genom elt cirkulärfrån socialslyrelsen en respiratorbehandling avslutas sedan man konstateratvaraktigt och oåterkalleligt upphörda hjärnfunktioner, dvs detsamma somutredningsförslagets direkt hjärnrelalerade dödskriterier. Med dagens syn pådödsdiagnostik innebär detta att en respirator kan stängas av så att enmänniska dör. Efter införande av de föreslagna direkt hjärnrelaleradedödskriterierna kommer man i motsvarande situation att stänga av en respiratorför att en människa redan är död. Hallandsläns landsting menar atl hur vi definierar död inte enbart är en teknisk ellerjuridisk fråga. För många människor är detta också en del av en livsåskådning,som inle så lätt kan ändras från den ena dagen liU den andra genom etteventuellt riksdagsbeslut. Inomlandstinget finns förståelse för många av de argument som fram förts från såväl utredarhåll som från kritiker. De inom som ställer sig mer tveksamma tiU utredningens förslag hänvisar tUl att har en tradifionsbunden befolkning som av historiska, kulturella och käns lomässiga skäl kan ha svårt att acceptera ett nytt dödsbegrepp. Viden sammanvägning av de argument som anförts för och emot ett nytt Prop.1986/87:79 dödsbegrepp finner de fakla som talar för en förändringväga tyngst. /SRframför genom att det inte är någon lätt uppgift att taställning till om en person är död när hjärtat stannar eller när hjäman ärutsläckt. För här konfronteras två synsätt, som har med vår tid att göra: detintelleklueUa, förnuftsmässiga synsättet innefattande medicinsk-tekniskaframsteg och tilltro kontra det känslomässiga synsättet innefattande religiösa,etiska och kulturella värderingar sedan urminnes fid. Hjärtatstår för känslor som glädje, sorg, vrede, skuld, lycka. Först när hjärtatstannat upphör känslan. Detta är kulturens vagga framställd otaliga gånger inomkonst och litteratur. Samlidigt vet vi att vår hjärnas förmåga är det somskiljer människan från djuren. När hjärnan är utsläckt är personligheten bortaoch därmed människan död. Fördet fåtal patienier på vissa specialavdelningar där nuvarande dödsbegrepp,hjärtdöd, skapar tveksamhet och osäkerhel, förefaller dödsbegreppet totalhjärninfarkt vara rätt och riktigt, ur både efisk, medicinsk och juridisksynvinkel. Del är ju på dessa avdelningar som gammall och nytt synsätt ställspå sin spets. Svenskahälso- och sjukvårdens tjänslemannaförbund konstaterar att en människa är dödnär hjärnans samtliga funktioner fallit bort totalt och oåterkalleligt (tolalhjärninfarkt) och att detta är ett medicinskt faktum. Därav följer dock inteatt man behöver en lag som anger detta. Majoritetenav alla dödsfall konstateras genom atl hjärtat stannar och andningen upphör. Ielt mycket litet antal fall vårdas palienlen i respirator, och man kan på olikaartificiella sätt hålla igång andning och hjärtverksamhet . I dessafall gäller cirkulär, och förbundet har ingen anledning att ifrågasättaförfattningen som sådan. Den ger klart besked. När personen har tolalhjärninfarkt skall alla medicinska insatser upphöra. Som en följd av dettaupphör andningen och hjärtat slannar. acceplerar den av utredningen föreslagna definitionen, att enmänniska är död när hjärnans samtliga funkfioner totalt och oåterkalleligtfallit borl, vilket betonar att döden innebär en undergång av den mänskligaorganismen som fungerande enhet. Sällskapetanser liksom utredningen, att den angivna dödsdefinilionen ger klaramöjligheter att fastställa en människas död dels indirekl genom alt andnings-och cirkulationsstillestånd förelegal under tillräckligt lång lid, dels direklgenom att med definierad metodik visa att samtliga hjärnfunktioner totalt ochoåterkalleligt bortfallit, även om basala extrakranieUa funklioner kvarstår.Det är angeläget undersiryka, att den gmpp individer, där den senare procedurenkan bli aktuell, är mycket liten och i samtliga fall patienier under olikatyper av intensivbehandling med etl totalt behov av arfificiell ventilation. Sällskapetstöder även att den föreslagna dödsdefinitionen införs i lag. Det uppfattas av berörd personal som oetiskt alt trots kunskap om totalt och oåterkalleligt bortfall av en individs samtliga hjärnfunktioner hävda alt en fortsatt vård skall ges därför atl basala extrakranieUa funktioner kvar- 61 står.Dagens, av socialslyrelsen sankfionerade praxis, med utsättande att Prop.1986/87:79 "utsiktslös" terapi ledande till patientens "död",är inte etiskt acceptabel eller jämförbar med det nu framlagda förslaget. Isjälva verket innebär denna praxis, att en liten gmpp läkare inomakutsjukvården ivingas att fatta beslut, som i juridisk mening innebär ettdödande av patienten. Om i stället pafienlen förklaras död på hjärnrelaleradekriterier och behandlingen därpå avbryts undanröjs detta etiska ochpsykologiska dilemma. är enligt åsikt den viktigastefördelen med utredningens förslag fill ändrad dödsdefinition. Någraoklarheter kommer inte att uppstå vid etl korrekt användande av enhjärnrelalerad dödsdefinilion. De som avslyrker förslaget har i olikasammanhang bl.a. hänvisat fill människors osäkerhet och rädsla inför den nyasitualionen, till diagnostikens ofullkomlighet och till alt del nuvarandedödsbegreppet skulle vara tillfyllest. har stor förståelse fördessa argument men anser dem väga mindre tungt än de som talar för enförändring. Den nämnda osäkerheien synes mest grundad i en brisl på kunskap,som måste mötas med objekfiv informalion. Dockhar ett problem, som tidigare kanske icke helt uppmärksammals, påpekats avseklionen för pediatrik. En möjlig konflikt kan föreligga mellan den nyadödsdefinifionen och nuvarande praxis vid klassifikalionen av bam som föds medvissa livstecken, vilka trots upplivningsförsök snart upphör. Dessa bamregistreras enligt som levande födda. Om utredningensförslag genomförs, behövs sålunda en avstämning mellan den av utredningenföreslagna dödsdefinitionen och WHO-rekommendationen. Svenska Läkaresällskapetansluter sig fill utredningens förslag, alt frågan om hjärnrelaleraddödsdiagnostik i nyfödd-hetsperioden utreds ytterligare. kan principiellt också godta utredningens överväganden ochslutsatser på så gott som samtliga punkter. Förslagets gmndtanke accepterandetav hjärnrelalerade dödskrilerier - stöds självfallet reservationslösl avförbundet. Även på övriga punkter kan utredningens förslag godtas trots attl.ex. en sådan fråga som behovet av lagstiftning långt ifrån är någonsjälvklarhet. Sverigesadvokatsamfund anser sig böra godta de skäl utredningen anfört för införandeav det nya dödsbegreppel. Samfundet menar vidare alt det är godtagbart atl detinförs, trots att det möjligtvis strider mot en allmän spridd uppfattning. anser att tiden nu är mogen för ett nytt dödsbegrepp. De hitfillsanvända reglema för avstängning av respirator vid konstaterad hjärninfarkt harinte varit lillfredsställande utformade. anser det viktigt att fömt sättningen för att över huvud taget ändra dödsbegreppet måste vara det som i utredningsdirekfiven formuleras så att utredaren fömtsättningslöst ska granska om nuvarande dödsbegrepp ska bibehållas eller om hjärndöds begreppet bör införas. Likaså behovet och följdema av ett eventuellt ändrat dödsbegrepp. För SSKF är diskussionen om transplanlationer och s.k. reservdelsmänniskor av underordnad betydelse för en ändring av dödsbegreppet. Förbundetanser det även olämpligt att fortsätta med den ordning som Prop. 1986/87:79gäller att vi i prakfiken i arbetar med två dödsbegrepp. SSKFvill poängtera vikten av att alla människor har rätl till en värdig död, vilketär det starkaste skälet för förbundet att acceptera etl nylt dödsbegrepp. rätten IiU vår död (RTVD) anför följande. RTVD kämpar föratt varie människa själv skall få bestämma över sitt liv. Människan skall tillerkännasett värdigt slut och icke bli etl offer för tekniska landvinningar. Tekniken ärparadoxalt nog också en fiende, då den möjliggör, att en människa hålls vidliv, sedan hon totalt och oåterkalleligt har föriorat all förmåga atl förenakroppens funktioner till en fungerande enhel. Utifrån de åsikter föreningenföreträder utgör därför övergången till hjärndöd ett framsteg. Övergångentill ett hjärnrelaterat dödsbegrepp är enligt RTVD:s uppfattning i hög gradhumanitärt mofiverad. Människan slipper ligga som elt hjälplöst vrak, därvitala funkfioner upprätthåUes med tekniska hjälpmedel. När hjärnansfunktioner totalt och oålerkalleligen faUit bort kan människan förklaras död.För anhöriga är del då en lättnad atl vela att den sjuke definifivi gått bort.De av ulredningen anvisade diagnostiska metoderna kan utföras med vanligalasarettsmetoder. Dödskriterierna är enkla och entydiga.