prop · GA0396 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1986/87: 96 med anledning av en överenskommelse mellan och Tyska Demokratiska 1986/87:96 Republikenom inbördes rättshjälp i brottmål Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås alt godkänner en mellan och TyskaDemokratiska Republiken träffad överenskommelse om inbördes rättshjälp ibrottmål. Överenskommelsen omfattar delgivning, bevisupptagning, överförandeav lagföring, översändande av utdrag ur straffregister och upplysning omgällande rält och är i allt väsentligt utformad i överensstämmelse med deåtaganden som har gjort till andra stater genom anslutningen till 1959års europeiska konvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Överenskommelsenhar ratificerats av . 1 1986/87. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , R. , , , , ,, G. , Lönnqvist Proposition med anledning av en överenskommelse mellanSverige och om inbördes rättshjälp i brottmål År1978 inleddes förhandlingar mellan och Tyska Demokrafiska Republikenangående inbördes rättshjälp i brottmål. Förhandlingarna påböriades i ijanuari 1978 och avslutades sedermera i . Enöverenskommelse undertecknades i . Den är avfattad päsvenska och tyska språken. Dess svenska och tyska text bör fogas tillprotokollet i delta ärende som bilaga 1. Vidsamma tillfälle undertecknades även en överenskommelse om avskaffande avkravet på legalisering av handlingar. Detta avtal behöver emellertid inteunderställas prövning. Enligt föreskrift i överenskommelserna skallde ratificeras. Detta skedde för Tyska Demokratiska Republikens del den 5 december1986. 2 Gällande ordning i fråga om inbördes rättshjälp ibrottmål Sverigelämnar av tradition andra länder rättshjälp i brottmål i den utsträckning vår lagsfiftningmedger det utan att något särskilt avtal träffats om rättshjälp. En del länderkräver emellertid avtal för att lämna rättshjälp till en annan stat. Sådanaavtal skapar även klarhet mellan länderna under vilka förutsättningarrättshjälpen lämnas. Avtalen bmkar också innehålla bestämmelser som syftar tillatt underlätta det praktiska förfarandet. Mellande nordiska länderna gäller överenskommelsen om inbördesrättshjälp genom delgivning och bevisupptagning (SÖ 1975:42), se cirkuläret(1975:301) fill statsmyndigheterna angående inbördes rättshjälp mellanSverige, , , och genom delgivning ochbevisupptagning. Överenskommelsen gäller såväl tvistemål som brottmål. På brottmålsområdel finns en multilateral reglering genomden i Strås- Prop. 1986/87:96 bourg dagiecknade europeiskakonventionen om inbördes rättshjälp i brottmål (prop. Sverigeratificerade rättshjälpskonventionen är 1967 och gjorde då vissa förbehåll ochförklaringar (SÖ 1968: 15). Den trädde för del i kraft den 1 maj 1968.Förutom är lill rältshjälpskonventionen anslutna , , Finland.Frankrike med besittningar, , , , , ,, , , . I konventionen åtar sig medlemsstaterna att lämnavarandra rättshjälp i största möjliga utsträckning i mål eller ärenden avseendebeivrande av brott. Konventionen omfattar huvudsakligen bevisupptagning somåsyftar utredning och överlämnande av bevismaterial eller handlingar,delgivning av rättegångshandlingar och judiciella beslut, översändande avutdrag ur straffregister, lagföring i annat land samt underrättelse omstraffdomar. Rättshjälpskonventionen har sedermera kompletterats med etltilläggsprotokoll av (SÖ 1979: 12) som i vissa hänseendenutvidgar konventionens tillämpningsområde bl.a. i fräga om brott mot skatte-och avgiftsförfaltningar och rättshjälp pä verkställighetsstadiel.Tilläggsprotokollet har tillträtts av samt av , ,, , , och . Frågor om rättshjälp behandlas även i en del multilateralakonventioner, t.ex. de europarädskonventioner som rör överförande av lagföringoch straffverkställighet. Bestämmelser rörande inbördes rättshjälp ingår dessutomi vissa utlämningsavtal. En del bestämmelser av den innebörden finns således iden europeiska utlämningskonventionen (SÖ 1959:65) liksomi avtalet med om ömsesidigt utlämnande av förbrytare(1870: 37 och 1877: 39) och avtalet med omömsesidig rättshjälp i brottmål (prop. 1956: 100). Sistnämnda avtal sattesemellertid i stora delar ur kraft genom och anslutningar tillrättshjälpskonventionen (jfr SÖ 1969:50). Efter att under en lång följd av årinte ha ingått nägra bilaterala överenskommelser utanför om inbördesrättshjälp slöt en överenskommelse om inbördes rättshjälp i brottmålmed (prop. 1985/86: 8, JuU 2, rskr. 18), vilkenträdde i kraft den (SÖ 1986: 5). De former av rättshjälp somomfattas av den överenskommelsen är delgivning, bevisupptagning och överförandeav lagföring, vilka har sin motsvarighet i den europeiska rättshjälpskonventionen. Förfarandet när en svensk domstol vill anlita en utländskdomstol för att skaffa fram utredning i en rättegång regleras i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol och i kungörelsen (1947: 847) medvissa bestämmelser rörande tillämpningen av nämnda lag. I lagens 1 § föreskrivsatl bevisupptagning inför utiändsk domstol i brottmål fär ske endast om detfinns synnerliga skäl. Delgivning i brottmål i utlandet sker genom utrikesdepartementetmed stöd av en kungörelse i ämnet (SFS 1933:618). Bestämmelserna om bevisupptagning vid svensk domstol ochdelgivning i på begäran av utländsk myndighet är i princip desamma för 3 brottmål och tvistemål. De viktigaste bestämmelserna finns i lagen Prop.1986/87:96 (1946:816) om bevisupptagning ål utländsk domstol och i kungörelsen(1909:24 s. 1) angående delgivning av handling på begäran av utländskmyndighet. En förutsättning för att bevisupptagning skall kunna ägarum i enligt lag är att den gärning som avses medframställningen motsvarar broll enligt svensk lag. Vissa begränsningar gälleräven för brott som har karaktär av politiskt brott. 1 kungörelsen (1947: 848)med särskilda bestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmandestater finns bl.a. regler om att kostnader som uppstått vid bevisupptagningenskall betalas av svenska staten. När bevisupptagningen företagits efterframställning från stat som är ansluten till rättshjälpskonventionen eller frånUngern, skall kostnaden, utom ersättning lill sakkunniga, således betalas avsvenska staten. Bestämmelser rörande utländska framställningar om beslagoch husrannsakan meddelas i lagen (1975: 295) om användning av vissa tvångsmedelpå begäran av främmande stal. I fråga om framställningar från ett utomnordisktland gäller i princip att den begärda åtgärden inte får vidtas om hinder molutlämning skulle ha förelegat, vilket innebär bl.a. ett krav på att denaktuella gärningen motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är stadgatfängelse . Enligl lagen (1985: 988) om immunitet för vissa vittnen m.fl. får den som i enlighet med överenskommelse som ingått med annanstat efter kallelse har rest in i från den andra staten för att hörassom tilltalad, vittne eller sakkunnig inte lagforas, fängslas eller på annatsätt underkastas inskränkning i sin frihet på grund av dom eller gärning somhärrör från tiden före inresan i och som, såvitt gäller tilltalad, inteär avsedd med kallelsen. Immuniteten upphör om den kallade stannar kvar iSverige, trots att han haft möjlighet att lämna landet, under en sammanhängandetid av från det att han av domstolen underrättats om att hansnärvaro inte längre påfordras eller om han återvänder till landet efter alt halämnat det. Om en överenskommelse med annan stat innehåller bestämmelse attimmuniteten skall ha mindre omfattning än som angivits i lagen, gäller istället den bestämmelsen. Delgivning på begäran av utländsk myndighet sker enligt1909 års kungörelse antingen av eller av en länsstyrelse.I princip tillämpas delgivningslagen (1970:428), men en begäran om delgivning iannan ordning skall efterkommas om del kan ske. Vissa kostnader kan tas ut avden stat varifrån begäran kommer. I bl.a. ärenden om delgivning enligträttshjälpskonventionen och enligt avtalet med svarar dock staten föralla kostnader. 3 Överenskommelsen med Tyska Demokratiska Prop.1986/87:96 Republiken om inbördes rättshjälp i brottmål överenskommelsen är indelad i sju avsnitt. Den inleds medallmänna bestämmelser (Del 1). Därefter följer regler om delgivning (Del II). bevisupptagning (Del III),särskilda bestämmelser om rättshjälp vid förundersökning (Del IV), överförande av lagföring (Del V),upplysningar om gällande rätt (Del VI) samt slutbestämmelser (Del VII). Genom överenskommelsen åtar sig parierna att på sinarespektive territorier lämna varandras medborgare samma rättsskydd som egnamedborgare, (arlikel 1), varvid uttryckligen anges att den andra statensmedborgare skall ha samma rätt till försvar, däribland rätt till försvarare,som egna medborgare. Därefter åtar sig parierna att ge varandra inbördesrättshjälp i brottmål i enlighet med bestämmelserna i överenskommelsen,(artikel 2). Av denna artikel framgår att en förutsättning för att biståndskall lämnas är att den ansökande staten, för framställningen,är behörig att lagfora den aktuella straffbara handlingen. Denna förutsättningåterfinns även i rättshjälpskonventionens art I, enligt vilken brottet såledesmåste falla under den ansökande statens jurisdiktion. Om inte annat överenskommits,ges rättshjälpen i enlighet med det anmodade landets lag. Omfattningen avrättshjälpen, huvudsakligen bevisupptagning och delgivning, fastställs därefter(artikel 3). På begäran, i pågående brotlmälsförfaranden, delger parternavarandra uppgifter ur straffregistret {artikel 4). Ansökan om rättshjälp skallenligt artikel 5 överiämnas på diplomatisk väg. Språkfrågan regleras i arlikel6. Enligt denna skall ansökan om rättshjälp liksom bifogade handlingar försesmed översättning till den anmodade statens språk. Detta krav på översättning äri fråga om delgivning mer långtgående än motsvarande föreskrifter i rältshjälpskonventionenoch i avtalet med . Föreskriften att handlingar i rättshjälpsärenden intebehöver legaliseras (artikel 7) och att den anmodade staten skall svara försina kostnader {artikel 8) med undantag för ersättning till sakkunnigamotsvaras av bestämmelser i rättshjälpskonventionen. I artikel9 anges när en framställning om rättshjälp kan vägras. Detta kan ske när framställningen hänför sig till en gärning som enligt den anmodade statens lagstiftning inte är straffbar eller som avser ett militärt brott. Framställningen kan ocksä avslås, om ett straffrättsligt förfarande inletts eller rätlskrafligt avgjorts i den anmodade staten eller i tredje stat eller om preskription inträtt enligt den anmodade statens lag. Rättshjälp kan vidare vägras, om den person som är föremål för lagföringen är medborgare i den anmodade staten. Slutligen fär rättshjälp vägras, om denna skulle innebära en kränkning av den anmodade statens suveränitet, fara för dess säkerhet eller strida mot grundläggande principer för stats- och rättsordningen (ordre public) eller andra väsentliga intressen. Reglerna har täckning i svensk rätt och överensstämmer i sak med artiklarna I och 2 i rättshjälps konventionen med beaktande av de svenska förbehållen till artikel 2. Under denna sistnämndagrund kan även hänföras att framställningen Prop. 1986/87:96 avser engärning som har karaktär av politiskt brott (jfr 1 § andra styckel lagen ombevisupptagning ål utländsk domstol). Enligtartikel 10 krävs alt en framställning om delgivning skall härröra frän domstoleller åklagarmyndighet och innehålla, bl. a. beskrivning av tid och plats förden gärning som avses i framställningen. Delgivningshandlingen skall varaöversatt till den anmodade statens språk. 1delgivningskungörelserna regleras inte vem som fär göra framställning omdelgivning. Det finns således inte nägot hinder från svensk sida mot attombesörja delgivning även från annan myndighet än domstol och undersökningsdomare.Rättshjälpskonventionen har emellertid motsvarande begränsning (Sverigesförklaring enligt art 24) och det är endast i fråga om sådanadelgivningsframställningar som staten svarar för kostnaderna (5 § delgivningskungörelse). Delgivningskall enligt artikel 11 ombesörjas i enlighet med den anmodade statenslagstiftning eller, på begäran, på annal med denna lagstiftning förenligt sätt.Vidare ges i artikeln föreskrifter om delgivningsbevis och om att man skallange skälen för alt delgivning inte kunnat ske. Dessa föreskrifteröverensstämmer med rättshjälpskonventionen och kungörelse. om att delgivning av kallelse med en misstänkt skall vara dennetillhanda inte senare än före angiven inställelsedag återfinns ocksåi samma artikel. Denna bestämmelse erbjuder, liksom samma bestämmelse i avtaletmed , en ännu större säkerhet för den misstänkte än den irättshjälpskonventionen där kallelsen enligt den svenska förklaringen tillartikel 7 punkt 3 skall vara svenska myndigheter tillhanda före denutsatta dagen (jfr prop. 1985/86:8 s 8 O- Artikel12, punkt 2, som i huvudsak motsvarar artikel 8 i rättshjälpskonventionen,föreskriver att kallelsen inte får innehålla hot om påföljd för det fall den kalladeinle infinner sig. Även om kallelsen skulle innehålla sådant hot får denkallade inte därför utsättas för påföljder. Föreskriften ger uttryck för enallmän rättsgrundsats om att myndigheter i en stat inte bör vara skyldiga attmedverka till atl en person som vistas där genom straffhot tvingas inställa siginför ett annat lands domstolar. I enlighet härmed bör kallelser därför inteinnehålla någon erinran om påföljd för utevaro (jämför cirkulär såvittgäller rättshjälpskonventionen). I artikel 12, punkt 1, föreskrivs att om ettvittnes eller sakkunnigs närvaro anses synnerligen nödvändig detta skall angesi delgivningsframställningen jämte den ersättning vittnet kan påräkna. Enligtartikel 13 skall den ansökande staten utge ersättning lill vittnen ochsakkunniga. Vittneeller sakkunnig fär inte lagforas eller underkastas inskränkningar i sinpersonliga frihet när han på kallelse inställer sig inför domstol i det anmodadelandet på grund av gärning som han begått före inresan i den ansökande staten(artikel 14, punkt 1). Delsamma gäller enligt punkt 2 för tilltalad beträffandegärning som inte angivits i kallelsen. upphöri princip efter det att den delgivne underrättats om alt Prop.1986/87:96 hans närvaro inte längre påfordras. Dessa föreskrifter är iöverensstämmelse med bestämmelserna i lagen (1985:988) om immunitet för vissavittnen m. fl. Bevisupptagningvid domstol regleras i artiklarna 15-17 under del att rättshjälp underförundersökningsstadiet regleras i arlikel 18. Tillämpningsområdet motsvararregleringen i rättshjälpskonventionen. Förfarandetvid bevisupptagning vid eller åt utländsk domstol regleras lagar iämnet. Begränsningarna enligt lagen om bevisupptagning ål utländsk domstol,nämligen att det inte får röra sig om gärning som inte motsvarar brott enligtsvensk lag eller som har karaktär av politiskt brott, täcks av föreskrifterna iartikel 9 om i vilka fall en framställning får avslås. 1artikel 15 upptas de uppgifter som skall framgå i framställningen, bl. a. brottsrubriceringoch en beskrivning av den straffbara handlingen. Enligt överenskommelsensallmänna bestämmelser (artikel 2. punkt 2) skall bevisupptagningen verkställasi enlighet med lagstiftningen i det anmodade landet. Enligt artikel 16 skall enbegäran om att ett särskilt förfarande skall tillämpas tillmötesgås, om detinte strider mol den anmodade partens lag. Om den ansökande parten önskar altett vittne eller sakkunnig skall höras under ed, skall den göra en uttryckligframställning härom. En motsvarande bestämmelse återfinns irättshjälpskonventionens artikel 3.2. Iartikel 17 föreskrivs bl. a. att den anmodade parten på begäran skallmeddela tid och plats för bevisupptagningen. När bevisupptagningen ägt rumskall handlingarna återsändas. Om bevisupptagning inte kunnat villfaras, skallden ansökande parten genast underrättas om skälen härför. Enligt artikel 17,punkt 5, får den anmodade parten skjuta upp överlämnandet av bevis när dessabehövs i samband med ett pågående brottmålsförfarande. Överenskommelsenmed innehåller inte några bestämmelser om beslageller husrannsakan. Om den aktuella gärningen enligt svensk lag kan medförautlämning och verkställigheten är förenlig med svensk lagstiftning, kanemellertid sådan rättshjälp ändock beviljas enligt bestämmelserna i 1975 årstvångsmedelslag. 3.4 Särskilda bestämmelser om rättshjälp vid förundersökning Rättshjälpunder förundersökningsstadiet, som alltså inte avser bevisupptagning viddomstol, kan enligt artikel 18 ges av åklagarmyndighet i den anmodade staten påbegäran av åklagarmyndighet i den andra staten. Enligt artikel 18, punkt 3, kantvångsåtgärder användas endast om sådana är förutsatta i det anmodade landetslagstiftning. För svensk del kan enligt gällande lagstiftning tvångsåtgärderinte tillgripas - det finns inga bestämmelser som reglerar i vad mån förhörkan äga rum med någon i med anledning av utländsk förundersökning -varför förhör på begäran av åklagarmyndighet i TyskaDemokratiska Republiken endast kan efterkom- Prop. 1986/87: 96 mas, om densom skall höras frivilligt kommer till förhöret. 3.5 överförande av lagföring Enligtartikel 19 kan en stal begära att en medborgare i den anmodade staten lagforsdär för ett brott som begåtts i den ansökande staten. Förutsättningarna för lagföringprövas i enlighet med den anmodade statens lagstiftning och innebär alltså inteen förpliktelse att åtala eller inleda annal domstolsförfarande. Dettaöverensstämmer med reglerna i rättshjälpskonventionen, artikel 21.1. Till enframställning om lagföring skall enligt artikel 20 fogas upplysningar om bl.a.den misstänktes person, gärnings-beskrivning och brottsrubricering. Denansökande staten skall underrättas om vilka åtgärder som vidtagits medanledning av framställningen, artikel 21. 3.6 Upplysningar om gällande rätt Parternaskall enligt arlikel 22 ge varandra relevanta upplysningar om innehållet istraff- och straffprocessrätten, som erfordras vid ett domstolsförfarande. Iartikel 23 föreskrivs att överenskommelsen skall ratificeras och att ratifikationsinstrumentenskall utväxlas i . Överenskommelsen träder i kraft den trettionde dagenefter utväxlingen av ratifikationsinstrumenten. Uppsägning av överenskommelsenskall ske genom meddelande på diplomatisk väg och träder i kraft sex månaderdärefter. Avhävd lämnar , som nämnts i det föregående, andra länder rättshjälp ibrottmål, i den mån vår lagstiftning tillåter del, utan att avtal träffats omrättshjälp. En del stater förutsätter dock att avtal föreligger för alt kunnalämna eller begära rättshjälp. Genom avtal klargörs också förutsättningarnaför rättshjälp och det praktiska förfarandet underlättas. Sverigehar intagit en restriktiv hållning till att sluta bilaterala avtaloch har föredragit en multilateral reglering. anslöt sig således år1968 till europeiska konvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Densvenska inställningen grundar sig främst på att bilaterala regleringar medflera stater är svåra att tillämpa för de administrativa och judiciellamyndigheterna. Deökade internationella kontakterna ställer likväl krav på att utveckla även debilaterala förutsättningarna för samarbete. Kommissionen mot ekonomiskbrottslighet konstaterade således i skrivelse att ettbilateralt avtal om rättshjälp kan förbilliga och förenkla förfarandet Del är mot den bakgrunden som under det Prop.1986/87: 96 i viss utsträckning börjat tillmötesgå förslag omall inleda förhandlingar om avtal rörande inbördes rättshjälp i brottmål. Ettavtal med har sålunda trätt i kraft under är 1986. De former av rättshjälp som regleras genom föreliggandeöverenskommelse med har sin motsvarighet i deneuropeiska rältshjälpskonventionen. åtaganden och villkoren i övrigtför att rättshjälp skall lämnas och erhållas är utformade pä sådant sätt att defaller inom ramen för de åtaganden gjort och för vad kanerhålla genom anslutningen till rättshjälpskonvenlionen, med gjorda förbehålloch förklaringar. Överenskommelsen avviker heller inte på några avgörandepunkter från avtalet med . Överenskommelsen kommer inte att medföra någraändrade rutiner för de tillämpande myndigheterna. Med hänsyn till vad jag nu har anfört och till att detfrån flera synpunkter fär betecknas som tillfredsställande att enöverenskommelse pä området med kommer till stånd,förordar jag att ratificerar överenskommelsen. Jag har inhämtat att chefen för justitiedepartementetsenare för regeringen kommer att anmäla frågan om ändringar i de författningarsom avtalet föranleder. Jag hemställer att regeringen föreslår att godkänna överenskommelsen mellan om inbördes rättshjälp i brottmål. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att anta det förslag somföredraganden har lagt fram. DemokratiskaRepubliken om rättshjälp i zwischendem Königreich und der Deutschen Demokratischen Republik iiber Rechtshilfein Strafsachen somvägleds av önskan atl befästa de vänskapliga förbindelserna mellan de båda staternapå grundval av folkrättens principer, sådana dessa ocksä nedlagts i slutaktenfrån konferensen om säkerhet och samarbete i , som eftersträvar en ömsesidig avialsregle-ring omrättshjälp i brottmål, har överenskommit som följer: Das Königreich und die Deutsche DemokraiischeRepublik sind, geleitetvon dem Wunsch, die freund-schaftlichen Beziehungen zwischen beiden Staalen aufder des Völkerrechts, wie sie aueh in der Schlussakteder Konferenz uber Sicherheit und Zusam-menarbeit in aufgefuhri wurden, zufe st igen. in dem Bestreben, die gegenseilige Rechtshilfe in Strafsachenverlraglich zu regeln, wie folgt ubereingekommen: (1) Medborgare i en av defördragsslutande staterna åtnjuter för sin person på den andra statensterritorium i brottmål samma rättsskydd som egna medborgare. Fördetta ändamålkan de i brottmål kräva bistånd av de behöriga organen. (2) I brottmål mol medborgare i denandra fördragsslutande staten skall den misstänkte eller lilltalade ha sammarätt lill försvar, däribland rätt till försvarare, som egna medborgare. (3) 1 detta fördrag avses medmedborgare i en fördragsslulande stat de personer, som enligt reglerna i denstaten innehar dess medborgarskap. (1) Staatsbiirger des einen Vertragsstaates geniessen fijr ihre Person auf dem Hoheitsge- biet des anderen Vertragsstaates in Straf sachen den gleichen Rechtsschutz wie eigene Staatsburger. können zu diesem Zweck die Hilfe der zuständigen Organe in Straf sachen in Anspruch nehmen. (2) ln Slrafverfahrengegen Staatsburger des anderen Vertragsstaates wird dem Be-schuldigten und dem Angeklagtcndas Recht auf Verteidigung, einschliesslich der Bestel-lung eines Verteidigers,wie eigenen Staats-burgern gewährl. (3) Staatsburger einesVertragsstaates im Sinne dieses Vertrages sind die Personen, die nach den Rechtsvorschriftendieses Vertragsstaates dessen Staatsbiirgerschaft besitzen. (I) De fördragsslutande staterna förbinder sig att i enlighet medbestämmelserna i delta (1) Die Vertragsstaalen verpflichten sich, nach den Bestimmungendieses Vertrages fördrag påbegäran lämna varandra rättshjälp i förfarande på grund av straffbara handlingar,för vilkas lagföring den ansökande staten för begäran är behörig. (2) Efterkommande av begäran om rättshjälp sker ienlighet med lagstiftningen i den anmodade fördragsslutande staten, såvidaannat inte överenskommits i detta fördag. einander aufErsuchen Rechtshilfe zu leisten in Verfahren wegen strafbarer Handlungen, för derenVerfolgung der ersuchende Ver-tragsstaat zum Zeitpunkl des Ersuchens zu-sländigist. (2) Die Eriedigungvon Ersuchen um Rechtshilfe erfoigt nach den Gesetzen des ersuchten Vertragsstaates,soweit in diesem Vertrag keine vereinbart wurde. Rättshjälp omfattar i synnerhet verkställande avutrednings- och processåtgärder för införskaffande och förmedlande av bevis,för hörande av misstänkta och tilltalade, vittnen samt sakkunniga liksom fördelgivning av handlingar. Rechtshilfe umfasst insbesondere die zur Beschaffung und , zur Ver-nehmungvon Beschuldigten und Angeklagtcn, Zeugen und Sachverständigen sowie die Zustellungvon Schriftstiicken.