prop · GA03128 · 1986-12-31 00:00:00 — Elt praktiskt fall då denna regel blir tillämplig är närköparen har sålt varan vidare medan den ännu är under transport från säljarenoch varan utan omlastning skall transporteras lill den nye köparen. Av tredjestycket framgår vidare att undersökningen också får uppskjutas ifall varan visseriigenkommer fram lill köparen men denne sänder varan vidare ulan att han har haftskälig möjlighet att undersöka varan. Enförutsättning för all undersökningen skall få uppskjutas när varan omdirigeraseller sänds vidare är emellertid att säljaren vid avtalsslutet kände till ellerborde ha känt till att varan möjligen skulle omdirigeras eller sändas vidare.Så kan vara fallet om köpet gäller ett vamslag såsom t.ex. olja - som oftaomsätts under pågående transport. Enbart den omständigheten att en vara äravsedd för vidareförsäljning torde dock som regel inte ge säljaren anledning atlräkna med atl köparen inte har fillfälle all undersöka varan i normal ordning. Artikd39.Artikeln gäller köparens skyldighet att reklamera på grund av fel i varan. Denföreskrivna reklamationsskyldigheten gäller även vid s. k. rådighetsfel och dådet föreligger fel i dokument avseende varan. Köparens skyldighet atl reklameramot rättsliga fel behandlas däremot i art. 43. Enligt konventionen har köpareninte någon allmän skyldighet atl reklamera mot dröjsmål utan bara om han villhäva på grund av dröjsmål (se art. 49(2) punkt a). Enligtförsta stycket förlorar köparen rätten att åberopa etl fel i varan om han inteinom skälig lid efter del han har märkt eller borde ha märkt felet undertätlarsäljaren om felet och anger felets art. Reklamation skall alltså ske inomskälig tid efter det att köparen märkte eller borde ha märkt felet. Om felet ärsådant att det borde ha upptäckts vid den undersökning av varan som köparen ärskyldig att företa enligt art. 38, räknas reklama-lionsfristen från det atlundersökningen borde ha ägt rum. I annat fall får utgångspunkten för fristenbestämmas med hänsyn till omständigheterna. Den kan sålunda bero på om feletbort märkas i samband med att varan började användas eller - om det är fråga omett dolt fel - först efter ytterligare en lid. Vad som är skälig fid får ocksåavgöras med hänsyn till omständigheterna. Här kan det t. ex. finnas anledningalt beakta om det är fråga om etl civilt eller kommersiellt köp; jfr art. 1(3). Närköparen reklamerar räcker det inle med att han underrättar säljaren om atl det är fel i varan utan han måste också ange felets art. Lika litet som enligt svensk räll torde det erfordras något detaljerat angivande av felels beskaffenhet men meddelandet måste dock utvisa i vilket avseende köpa ren menar all varan är felaktig. I samband med att köparen reklamerar behöver han inle ange vilka påföljder han vill göra gällande. Ifall han vill häva eller ha rättelse - omleverans eller avhjälpande - måste han dock framställa krav beträffande detta antingen i samband med atl han reklame rar eller därefter. Bestämmelser om detta finns i art. 46(2) och(3) och art. 49(2). Omköparen underiåler att reklamera som han skall, föriorar han rätten Prop.1986/87: 128 att åberopa felet. Det gäller emellertid bara del eller de fel hanmärkt eller bort märka och innebär inte att hans rätt att göra felpåföljdergällande över huvud tagel är prekluderad. Även om köparen försummar sin reklamationsskyldighetbeträffande ett fel som han märkt eller bort märka, kan han vidare under vissaomständigheter ha kvar sin rätt att åberopa felet. Det framgår av etl parundantagsregler som finns i art. 40 och 44. Iandra stycket av art. 39 uppställs en yttersta gräns för köparens möjlighel attåberopa fel i varan. Enligt detta stycke förlorar köparen i alla händelserrätten att åberopa fd i varan om han inte undertätlar säljaren om felet senaslinom frän den tidpunkt dä varan faktiskt överlämnades till köparen.Varans faktiska överlämnande till köparen kan sammanfalla med avlämnandet mentorde för det mesta inte göra det när det är fråga om internationella köp.Utgångspunkten för ivåårsfristen är inte heller densamma som för den relativa reklamationsfrislenenligt första slyckel. Även om köparen inte ens bort märka etl fel kan hanalltså ha föriorat rätten atl åberopa felet på grund av atl tvåårstiden harlöpt ul. Ensärskild fråga som inte besvaras av konventionslexten är hur man skall se på rekvisitel"varans faktiska överlämnande till köparen", när köparen över huvudtaget inte tar emot varan utan säljer den vidare under transport. Det harhävdats att tiden i så fall skall räknas från att varan överlämnades till dennye köparen. Inteheller regeln om reklamaiionsfristens yttersta gräns gäller utan undantag. Tillatt böria med erinras i slutet av andra stycket om att tvåärsgränsen integäller om den är "oförenlig med en avtalad garanufid". Huruvidatvåårsgränsen är oförenlig med en tidsbestämd garanti är en tolkningsfråga. Detär t. ex. inte givet atl en garanti ocksä innebär att reklamationmåste ske . Ytteriigare ett undantag från ivåårsfristen följer avbestämmelsen i art. 40. Däremot är ivåårsfristen inte underkastad undanlaget iart. Enligl denna artikel gäller att säljaren inte får åberopa att köparen harförsummat sin skyldighet att undersöka varan eller reklamera mot felet, omfelet hänför sig till förhållanden som säljaren kände till eller inte kunde ha varilomedveten om och som han inte har avslöjat för köparen. Undantagsregeln tordeinte behöva kommenteras närmare. Om säljaren känner till felet, har hannaturligtvis inte samma behov av köparens reklamation och hans förtigande avfelet kan i ett sådanl fall ofta innebära svek. Artikelnföreskriver undantag från undersöknings- och reklamationsskyldigheten mensäger inget om att köparen på grund av allmän passivi-telsverkan eller allmännaregler om preskription inte kan förlora möjligheten att åberopa ett fel trotssäljarens beteende. Det är frågor som får avgöras enligl den Ullämpliganationella rätten. Konventionensreglering av köparens reklamationsskyldighet och un dantaget i den nu ifrågavarande artikeln skiljer sig inte mycket från den gällande köplagen enligt vilken - för övrigt - den absoluta reklamations fristen numera också är . Konventionens reglering ligger också mycket nära vad jag avser att föreslå i den nya köplagen. I dennaartikel behandlas säljarens ansvar när varan är Prop. 1986/87; 128 belastadmed en rättighet för tredje man eller - med svensk terminologi -när detföreligger etl rättsligt fel. Om tredje mans räll grundar sig på en någolindustriellt rättsskydd eller någon annan immaterialrätt, skall säljarensansvar dock bedömas enligt art. 42. Enligtden ifrågavarande artikeln skall säljaren avlämna en vara som inte belastas av nägonrättighet för eller någol anspråk från iredje man, såvida inle köparen har gällmed på att la emot varan belastad med en sådan rättighet eller ett sådanlanspråk. Säljaren får alltså som regel inte avlämna en vara till vilken någonannan har äganderätt och inte heller en vara som är belastad med en panträtteller retentionsrätl eller liknande rätt som tredje man kan göra gällande ävenmot köparen. Somföljer av art. 4 reglerar konventionen bara räUsförhållandet mellan säljarenoch köparen och frågan om Iredje mans rättighet eller anspråk är av det slaget atldel kan göras gällande mol köparen fär alltså avgöras med stöd av den lag som enligtinternationellt privaträltsliga regler är tillämplig på en sådan fråga. Säljarenär som nämnts ansvarig för fel av nu ifrågavarande slag inte bara når ett sådanlfel är konstaterat utan också når tredje man framställer anspråk som går ut påatt han har en konkurrerande rätt till eller i varan. Om säljaren genasi kanvisa all anspråket är ogrundat, kan köparen inte utkräva något ansvar avsäljaren. Ifall det först senare visar sig atl anspråket var ogrundat, kanköparen däremot göra säljaren ansvarig för t. ex. kostnader som han har hafl pågrund av iredje mans anspråk. Delta gäller alltså även om den omtvistade varanhar ersatts av en annan eller säljaren har förmått tredje man att dra tillbakasitt anspråk eller har ställt säkerhet. Detframgår av bestämmelsen atl säljaren går fri från ansvar, om köparen har gåttmed på att ta emot varan med den ifrågavarande belastningen. Säljaren undgåremellertid inte ansvar enbart på den grunden atl köparen kände tillbelastningen och naturligtvis än mindre om han inte känt till men t. ex. bortkänna till den. I detta avseende är säljarens ansvar strängare än när del ärfråga om faktiska fe! och immalerialrättsliga belastningar - jfr art. 35 (3)och 42 (2). Denifrågavarande artikeln gäller säljarens ansvar för att varan är fri frän rälligheteroch anspråk som kan göras gällande på privaträtlslig grund. Inskränkningar ivarans användbarhet som beror pä offentligrättsliga föreskrifter om 1. ex.arbetarskydd, konsumentskydd och miljöskydd (rådighetsfel) skall inte bedömas enligldenna artikel ulan jämställas med sådana faktiska fel som behandlas i art. 35. Denna artikel reglerar säljarens ansvar för att varan är fri frän immaterialråttsligabelastningar. 1 första slycket föreskrivs att säljaren skall avlämna en varasom inle belastas av någon sädan rättighet för eller anspråk från tredje mansom grundas på en industriell äganderätt eller annan immaterialrätt. Ansvaretgäller alltså immalerialrättsliga anspråk över huvud taget och inte bara t. ex.patent- eller varumärkesrätisliga krav. Ansvaret är emellertidbegränsat bl. a. på del sättet all det bara gäller immateriella rättigheter och anspråk som kan göras gällande på grund av lagen i vissa stater. Om parterna vid avtalsslutet räknade med att varan 121 skullesäljas vidare eller användas i en viss stat, ansvarar säljaren sålunda Prop.1986/87; 128 för att den är fri från immalerialrättsliga krav som kan gmndas pålagen i den staten (punkt a). Annars är det lagen i den stat där köparen harsitt affärsställe som säljaren mäste ta hänsyn till (punkt b). Avförsta stycket följer ytterligare all säljarens ansvar för immalerialrättsligabelastningar i visst avseende är lindrigare än hans ansvar för fel av annatslag. Hans ansvar för faktiska fel (art. 35) och sådana rättsliga fel somregleras i art. 41 gäller sålunda anfingen han känt lill felet eller inte.Ansvaret för immalerialrättsliga belastningar gäller däremot bara om säljarenvid tiden för avtalets ingående kände lill eller inle kunde ha varit omedvetenom belastningen. Ett palenlanspråk eller ett beviljat patent kan nämnas somexempel på nägot som säljaren får antas inte ha varit omedveten om, ifall dethar publicerats i det ifrågavarande landet. Enligtandra stycket gäller ytterligare ett par begränsningar av säljarens ansvar för immalerialrättsligabelastningar. Säljaren är till atl böria med inte ansvarig om köparen vidavtalsslutet kände till eller inte kunde ha varit omedveten om den rättigheteller det anspråk som del är fråga om (punkt a). Eftersom säljaren i principbara är ansvarig för belastningar som han själv känner till, kan han alltsåbefria sig från ansvaret genom att senast vid avtalsslutet upplysa köparen omde för hans ansvar relevanta belastningar som han känner till. Säljarenär inte heller ansvarig om rätten eller kravet är elt resultat av att säljarenhar följt tekniska ritningar, modeller, formler eller andra sädanaspecifikationer som har tillhandahällits av köparen (punkt b). Påmotsvarande sätt som i fråga om art. 41 gäller att konvenfionen bara reglerarsäljarens ansvar gentemot köparen för den händelse tredje man gör gällande ett immaterialrättsligtanspråk. Frågan humvida tredje man har rätt att framställa anspråket fallerutanför konventionens tillämpningsområde. Dengällande köplagen har inte någon annan motsvarighet lill konventionensbestämmelser om rättsligt fel än regeln i 59 § "om hemulsskyl-dighet",dvs. säljarens ansvar för att han äger varan. Enligt vad jag avser att föreslåskall den nya köplagen ha regler om rättsligt fel närmast motsvarande dem iart. 41 men däremot lämna ansvaret för immaterialråttsliga belastningaroreglerat. Artikeln reglerar köparens skyldighet att reklamera mot sådana fel som avsesi art. 41 och 42. Enligt första stycket förlorar köparen rätten att åberopadessa bestämmelserom han inte undertätlar säljaren om tredje mans rätt elleranspråk. När köparen reklamerar måste han ange vad för slags rätt eller anspråkdet är fråga om. Reklamationen måste vidare ske inom skälig tid efter det attköparen har eller borde ha blivit medveten om rätten eller anspråket. Det äralltså fråga om en reklamationsregel av principiellt samma slag som den i art.39(1). Däremot föreskriver konventionen inte någon tvåårsfrist eller annanabsolut tidsgräns för köparens möjlighet att åberopa de fel det är fråga om iart. 41 och 42. Avandra stycket följer att säljaren inte får åberopa att köparen har försummat sin reklamationsskyldighet om han själv kände fill tredje mans rätt eller anspråk och vad för slags rätt eller anspråk det var fråga om. Jämfört med den motsvarande regeln för faktiska fel (art.40) kan konstate- Prop. 1986/87; 128 ras att säljaren alltså får åberopa alt köparen försummatatt reklamera mot en immaterialrällslig belastning, om köparen inte kan visaatt säljaren har känt till belastningen men omständigheterna ändå utvisaratt säljaren "inte kunde ha varit omedveten" om belastningen. utvisar att säljaren "inte kunde ha varitomedveten" om belastningen utan säljaren t. ex. bara bort känna till den, är säljaren intealls ansvarig och frågan om undantag från köparens reklamationspliklointressant; se art. 42(1). Om säljaren har upplyst köparen om en belastning som hankänt lill, har säljaren inte heller något ansvar alls gentemot köparen för denifrågavarande belastningen. Detta följer av art. 42(2) punkl a. Här bortses dåfrån att säljaren kan vara skyldig alt befria varan från belastningen på grundav etl särskilt åtagande. Som framgår av tidigare artiklar i dennaavdelning är huvudprincipen den att köparen förlorar rätten atl åberopa ettfaktiskt fel eller en rättslig belastning om han inte inom skälig tidunderrättar säljaren om det fel eller den belastning som del är fråga om.Undantag från denna princip gäller bl. a. om säljaren kände till felet ellerbelastningen. Bestämmelsen i den nu ifrågavarande artikeln innebärytterligare ett undantag. Bestämmelsen kom till under diplomatkonferensen iWien som en del av en kompromiss vilken också innehöll regeln om ivåårsfristenför reklamationer mot faktiska fel. Enligt den ifrågavarande bestämmelsen gäller att köparen -utan hinder av reklamafionsreglerna i art. 39(1) och 43(1) - får göra gällandevissa angivna felpåföljder om han har en skälig ursäkt för sin underlåtenhetatt reklamera på föreskrivet sätt. Del är osäkert om det kan finnas någon "skäligursäkt" för atl en reklamation inle har skett "inom skälig tid"efter det alt köparen har fått full kännedom om felet. Däremot lordebestämmelsen kunna få betydelse ifall köparen inte märkt men objektivt sett borde ha märkt felet. Han kan t. ex. ha en skälig ursäkt för att inte haundersökt varan i enlighet med gällande handelsbruk. Likaså kan det finnasutrymme för bestämmelsen ifall köparen visserligen har märkt felet men harmisstagit sig belräffande felets betydelse och därför inte har reklamerat ilid. Del är vidare länkbart att en köpare kan ha en skälig ursäkt för att haninte tillräckligt tydligt har angivit felels art. Om köparen har en skälig ursäkt för sin underlåtenhet attreklamera på föreskrivet sätt, får han göra prisavdrag och kräva skadestånd.Skadeståndskravet får dock inte avse ersättning för förlorad vinsl. Andra påföljderän prisavdrag och skadestånd, såsom hävning och avhjälpande, kan han inte göragällande. Avdelning III Påföljder vid säljarens avtalsbrott Denna avdelning inleds med en översikt över de påföljdersom kan komma ifråga vid säljarens avtalsbrott (art. 45). Det är att märka alt reglerna i avsnittet inte är systematiskt uppdelade i sädana som gäller vid säljarens 123 dröjsmål och sådana somgäller vid fel i varan. Tvärtom gäller de flesta Prop. 1986/87; 128 reglemabåde vid dröjsmål och fel och är dessutom tillämpliga vid andra avtalsbrott påsäljarens sida. 46 behandlas köparens rätt atl kräva fullgörelse. Det kan gällaavlämnande, omleverans eller avhjälpande av fel. I art. 47 regleras köparensmöjlighet att sätta ut en tilläggstid för säljarens fullgörelse och rättsverkningarnaav att en sådan frist har satts ut. Säljarens rätt alt efter fidpunkten föravlämnandet rätta fill brister i fullgörelsen behandlas i art. 48. I art. 49anges fömtsättningarna för köparens rätt att häva köpet på grund av säljarensavtalsbrott och i art. 50 regleras köparens rätt lill prisavdrag. Avsnittetstvå sista artiklar behandlar några frågor av mera speciellt slag. Art. 51handlar sålunda om partiellt avtalsbrott, dvs. när det föreligger dröjsmåleller fel bara beträffande en del av leveransen, och art. 52 reglerar vad manbrukar kalla förtida leverans och överleverans. Köparens rätt till skadeståndbehandlas inte i avsnittet på annat sätt än genom en regel i den inledandeartikeln. Utförligare regler om skadestånd finns i art. 74-77 och 79. Andrabestämmelser utanför detta avsnitt om påföljder som kan göras gällande vidsäljarens avtalsbrott är de om befarat avtalsbrott och successiv leverans iart. Artikel45.Artikeln innehåller en översikt över de påföljder som köparen kan göra gällandevid säljarens avtalsbrott samt ett par bestämmelser av mera speciell karaktär. Omsäljaren underlåter att fullgöra någon av sina skyldigheter enligt avtaleteller konventionen, får köparen enligt första slycket utöva de rättigheter somanges i art. 46-52 och kräva skadestånd som är föreskrivet i art. 74-77. Depåföljder som åsyftas är - fömtom skadestånd - naturafullgörelse (omleveransoch avhjälpande), prisavdrag och hävning. Det anges inte vid vdka slagsavtalsbrott och under vilka fömtsättningar som de olika påföljderna kan görasgällande. Del framgår av de följande artiklarna i avsnittet och av andrabestämmelser i konventionen såsom art. 71-73 om befarat avtalsbrott ochsuccessiv leverans och art. 81-84 om verkningarna av hävning. Vilkafömtsättningarna för skadestånd är anges inte uttryckligen i någon bestämmelsemen framgår indirekt av art. 79. I de omnämnda art. 7477 anges bara för vilkaförluster ersättning i förekommande fall skall utgå. I art. 79 anges emellertidatt en part inte är ansvarig för att han har underlåtit att fullgöra någon avsina skyldigheter om han visar att detta berodde på ett hinder utanför hanskontroll. 1 artikeln preciseras närmare hur ett sådant hinder skall varabeskaffat för att medföra befrielse från ansvar. Av bestämmelserna i art. 45och 79 följer att säljaren är skadeståndsskyldig på grund av dröjsmål, fel ochandra avtalsbrott och att skadeståndsskyldigheten inte år beroende avförsummelse på säljarens sida men att den kan begränsas eller falla bort omavtalsbrottet berodde på ett hinder utanför säljarens kontroll. Andraslycket av art. 45 slår fast atl köparen inte förlorar sin rätt atl kräva skadestånd när han utövar någon annan rättighet, dvs. gör gällande andra påföljder. Bestämmelsen, som kan tyckas ge uttryck ål en självklar het, är av betydelse i stater inom det angloamerikanska rättssystemet. Tredjestyckel innehåller en regel som förbjuder en domstol eller en Prop. 1986/87:128 skiljedomstol att bevilja säljaren anstånd ("period of grace", "delaide grace") när köparen gör gällande en påföljd för avtalsbrott. Bakgrundentill denna regel är all del i vissa rättssystem är möjligt för en säljare attutverka en extra frist för fullgörelsen. En sådan möjlighel har emellerfidansetts olämplig, och onödig bl. a. för att köparen enligt konventionen intekan häva utan vidare ulan bara vid elt avtalsbrott som är väsentligt eller omköparen har satt ut en tilläggsfrisl enligl art. 47. 1 denna artikel behandlas köparens rätt att kräva naturafullgörelse närdel föreligger ett avtalsbrott på säljarens sida. 1 första stycket sägs altköparen får kräva att säljaren fullgör sina skyldigheter om inte köparen hargjort gällande en påföljd som är oförenlig med etl sådant krav. Bestämmelseni första styckel gäller säljarens samtliga skyldigheter. Den är alltsåtillämplig inte bara när säljaren är i dröjsmål och ännu inte har avlämnatvaran eller bara avlämnat en del utan också när del föreligger fel och köparenvill ha omleverans eller avhjälpande. För att köparen skall ha rätt till omleveransoch avhjälpande uppställs dock ytterligare villkor i andra resp. tredje slycket. Avförsta stycket följer att naturafullgörelse inte kan komma ifråga ifall köparenhar gjort gällande en påföljd som år oförenlig med elt krav på sådan fullgörelse.Om köparen t. ex. har hävt avtalet på grund av fel eller dröjsmål, är hansålunda förhindrad aft därefter kräva omleverans eller avlämnande. I art. 81sägs för övrigt uttryckligen att hävning av köpet befriar parterna från derasskyldigheter. Om köparen har gjort prisavdrag på grund av ett fel i varan, kanhan inte ocksä kräva atl samma fel skall avhjälpas kostnadsfritt av säljaren.Skadestånd är däremot en påföljd som i och för sig inte är oförenlig med kravpå naturafullgörelse. En annan sak är att det skadestånd som skall utgå kanvariera beroende på om köparen delvis kompenserats genom att säljarenefterkommit köparens krav och fullgjort avtalel in natura. Rättenatt kräva naturafullgörelse är inte bara underkastad de inskränkningar somföljer av bestämmelserna i art. 46. Enligt art. 28 gäller som nämnts alt endomstol inte är skyldig att ge dom på naturafullgörelse om inte domstolen skullegöra detta enligt sin egen lag beträffande köpeavtal av liknande slag men sominte regleras av konventionen. För svensk rätt innebär detta attköparen har rätt att få dom på fullgörelse om inte en fullgörelse av avtalelhar blivit omöjlig. Enligt det förslag till ny köplag somjag avser atl läggafram skall säljaren dock inte vara skyldig att fullgöra köpet, om detföreligger ett hinder som han inte kan övervinna eller om fullgörelsen skulleförutsätta uppoffringar som inte är rimliga med hänsyn till köparens intresseav att säljaren fullgör köpet. Samma regler finns i de andra nordiska köplagsförslagen. 1andra stycket uppställs ytterligare villkor för köparens rätt lill nalura-prestalionför det fallet att varan är felaktig och köparen vill ha omleverans - eller medhittillsvarande svensk terminologi "gillt gods". En förutsättningför rätlen lill omleverans är att felet utgör etl väsentligt avtalsbrott. Huruvidafelet år väsentligt skall avgöras med stöd av art. 25. Konventionenskiljer inle mellan speciesköp och leveransavtal och for- 125 mellt sett har köparen samma rätt lill omleverans oavsettvilket slags köp Prop. 1986/87: 128 det är fråga om. Om köpet avser en unikvara, säsom etl vissl konstverk eller antikt föremål som har avvisats avköparen för att varan är behäftad med elt väsentligt fel - kan emellertid omleveransav naturiiga skäl inte komma ifråga. Men även vid lillverkningsavial kanomständigheterna vara sådana att en domstol med slöd av art. 28 och sinnationella rätt kan vägra att ge dom på omleverans. En ytterligare förutsättning för atl köparen skall fä omleveransär atl han framställer krav på detta antingen i samband med atl han reklamerarenligt art. 39 eller inom skälig tid därefter. Köparen behöver alltså inle taställning till om han vill ha omleverans redan i samband med reklamationen menframställer han inte kravet då måste han göra det inom skälig tid därefter. Belräffande förutsättningarna för omleverans skall slutligenockså nämnas att köparen enligt art. 82 som regel mäste kunna lämna tillbakaden felaktiga varan i väsentligen samma skick som del i vilket han mottog den. I Iredje slycket behandlas köparens rätt atl kräva allsäljaren avhjälper etl fel i varan. Till skillnad mot vad som gäller vid omleveransär det inte en förutsättning för rätten till avhjälpande att felet ärväsentligt. En fömtsättning för avhjälpande är i stället all detta med hänsyntill samtliga omständigheter inte är oskäligt.