prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Föreningama ansluter sig helt till denuppfattning, som givils tillkänna av länsåklagaren ochpolisöverinlendenten Hans Wranghult. Omförslaget genomförs uppstår mycket stora svårigheter vid utredandet avvardagsbrolten, särskilt då stöldbrotten. Till polisen anmäls att det stjälsför i . Uppklarningsprocenlen iStockholm är sä låg som . Slöldulredningarna visar sig ofta vara ens. k. ingång till utredningar rörande svårare brottslighet, exempelvisnarkotikabrott. Utredningsarbetet försvåras onekligen om man inte kan varkenanhålla eller häkta dessa brottslingar. Del kan bli svårt attentusiasmera polisens stöldutredare. : Beträffande beviskravet för häklningsgmndema anser vi detfördelaktigt att ha ett gemensamt uttryck för detta. Vi kan också i och för sigacceptera del föreslagna "påtaglig risk", men detta får då inte gesen sådan innebörd att det allmänt sett blir en skärpning av beviskraven, däremoten utjämning så att den sociala slagsida som utredningen tar upp i inledningenav avsnitten 9.4 jämnas ut, så att mindre avseende fästs vid avsaknad av arbeteoch bostad och mera vid intresset av att hålla sig undan rättvisan ochekonomiska, sociala och andra möjligheter all göra del. Kollusionsfaranbör bedömas med beaktande av den kortare handläggningstiden, och därmedföljande kortare liden för utredning. Detta innebär att risken för undanröjandeav bevis eller annat försvårande av utredningen allmänt sett måste anses varastörte, även med det nya uttrycket "påtaglig risk". Vi motsätter ossen skärpning av beviskravet beträffande kollusionsfara. Eninskränkning i möjligheten att åberopa recidivfara som skäl för häktning,kommer att allvarligt störa samhällets möjlighet att skydda sig motkriminalitet. Det är svårt att förstå resonemanget i utredningen om atthäktningsgmnden ifrågasätts "ur principiella synpunkter" och att häktning"tillgodoser andra syften än som gäller för tvångsmedel" eller att"insUlutets systemfrämmande karaktär" kommit all "fyllaprocessekonomiska behov snarare än säkerhetshänsyn och skyddsaspekter". Detär ingen tillfällighet att recidivrisken blivit den mest frekventa häkl- 194 ningsgmnden.Anledningen står att finna i det förhällandet att de flesta Prop. 1986/87:112brotten, åtminstone bland anmälda egendomsbrott begås av ett relativt litetantal ytterst brottsbenägna individer. Delta gäller även narkotikahanteringen,där samma personer ständigt återkommer. Orsaken är att det i båda fallen ärrelativt enkelt att tjäna pengar på häleriverksamhet och narkotikalangning.Från social och mänsklig synpunkt måste det te sig angeläget att snabbt kunnaavbryta en brottskarriär innan den får katastrofala följder för förövaren. Detär svårt alt inse varför det skulle vara betänkligt att samhället har ettinstrument att avbryta ett kriminellt beleende, som uteslutande drabbar denlojala delen av befolkningen. Det torde inte rimma med svenskt rättsmedvetandeatt människor begår brott mer eller mindre kontinuerligt utan alt de somutsätts för brottsligheten kan skyddas ifrån den. Det är svårt att bibehållatrovärdigheten för ett rättssystem som inte ulmstar sig med verktyg för attskydda samhällsmedborgarna mot kriminalitet, även om det i utredningens ögoninte betraktas som om den "innebär några påtagliga risker för allvarligaskador för samhället och enskilda". Ett synsätt som inte torde delas avden som utsatts för brott. Risken för uppgivenhet inom rättsväsendet ökarliksom risken för att medborgargarden uppslår bland olika gmpper i samhälletsom vill skydda sin egendom. Viinstämmer i Wranghults och Ljungvalls särskilda yttrande i detta avseende. Övervakaresoch kontaktpersoners riksförbund: Enligt vår mening finns det inte anledningatt skärpa fömtsättningama för häktning. Däremot har vi den uppfattningen altrecidivfara som häktningsgmnd måste tillämpas mycket mer restriktivt än vad somhittills varit fallet. En överarbetning av lagtexten för alt komma ifrånnuvarande vagheler och direkta oklarheter anser vi som ofrånkomlig. Härigenomskulle antalet häktningar kunna minskas i icke föraktlig omfattning. SvenskaRöda korset: SRK anser att förslaget alt skärpa häklningsskälen när det gällerrisk för fortsatt brottslighet är bra. LO:Enligt LOs uppfattning är det givetvis allvarligt om häktning på grund avrecidivfara sker slentrianmässigt utan noggrann prövning i det enskilda fallet.Av statistiken framgår att recidivfara är den vanligaste häktningsgmnden.Därmed är dock inte bevisat alt häktningarna skett slentrianmässigt. LO haringen erinran mot att häktning inte längre på denna grund skall kunna användasvid mindre allvarliga brott. Vad som skall anses vara allvarliga brott måste ilagförarbetena preciseras. Om avgränsningen görs alltför snäv finns det en riskatt allmänheten uppfattar reglerna sä att samhället inte reagerar mot personersom gång på gång begår allvarliga brott. Detta kan i sin tur leda tillreaktionära kriminalpoliliska strömningar. Utredningennämner att kvinnomisshandel fortfarande ska kunna utgöra recidivgmnd vid häktning. LO vill understryka vikten av att företeelsen kvinnomisshandel uppmärksammas. Vad LO har erfarit av socialarbetare och kvinnojourer är uppfattningen att det är vanligt att den som utför misshandeln varken anhålls eller häktas för brottet ulan släpps efter för hör. Detta medför i mänga fall att övrig familj känner sig tvingade att fly 195 hemmet för all la sintillflykt pä kvinnojourer eller jouriägenhel hos social- Prop. 1986/87:112 förvaltningen. TCO:Vissa ändringar av gmnderna för häktning föreslås innebärande bl a attrecidivgmnden som skäl för häktning begränsas. Enligt TCOs mening bör dockhäktning pä grund av recidivfara inte i lagen vara begränsad vissabrottstyper ulan kunna komma ifråga vid varje typ av brott för vilket ärstadgal fängelse eller däröver. Lagtexten i 24 kap. 1 § första stycketär på denna punkt oklar och bör enligt TCOs mening justeras i överensstämmelsemed vad vi ovan sagt. I denna del vill TCO särskilt understryka utredningensförslag all alla brott som innebär våld mot person och andra brott somallvarligt riktar sig mot den personliga integriteten ska utgöra gmnd föranhållande och häktning. TCOvill konstatera att de minskade möjligheter till häktning vidrecidivfara som föreslås delvis förändrar fömtsättningama för kriminalvårdensarbete. I vissa fall kan t. ex. en häktesvistelse innebära att enmissbmksperiod bryts. En mycket stor del av recidivisterna är missbmkare ellerkriminalvårdsklientel med pågående påföljder. En ändring av häktningsgmndernai detta avseende medför behov av bättre behandlingsresurser för alt begränsaåterfallsrisken. JUSEK:Förbundet delar utredningens uppfattning att kravet pä alt det skall föreliggamisstanke om ett brott som kan medföra fängelse bör bibehållas inormalfallet och all formuleringen "sannolika skäl" därvid börbibehållas som krav på brottsmisstankens styrka. Förbundet om införande av ett enhetligt beviskrav för samtligahäktningsgmnder. JUSEKavstyrker utredningens förslag att del inte längre skall vara möjligt att häktapå gmnd av recidivfara då brottsmisstanken endast avser brott som inte riktarsig mot någon annans liv, hälsa eller frihet såvida brottsligheten inte är avfarlig art eller av stor omfattning. Kritik,sägs det i utredningen, har riklats mot alt anhållande och häktning haranvänts i sådana fall som enligt en restriktiv tolkning av regeln egentligeninte borde ha lett till frihetsberövande. Denna kritik har enligt utredningenvisst fog för sig. noteras att statistiken tyder på att anhållandeoch häktning har kommit att användas i mindre omfattning vidmindre allvarliga brott saml att den kartläggning av tvångsmedelsanvändningensom utredningen genomfört visar all anhållanden på gmnd av risk för fortsattbrottslighet utnyttjas mera sällan . I betänkandet redovisas dockinte några konkreta exempel på att häktning Ullgripits i onödan. Inte hellerhar presenterats någon statistisk utredning härav. Denföreslagna begränsningen kommer huvudsakligen att få följd att det inte längre blir möjligt all häkta på gmnd av föreliggande misstanke om förmögenhetsbrott i många situationer där behovet av frihetsberövande enligt nuvarande praxis ter sig uppenbart på grund av risken för återfall i sådan brottslighet. Det är sålunda antagligt att häktning t. ex. inte kommer alt ske av den narkoUkamissbmkare som dömts och avtjänat straff för flera bostadsinbrott och som misstänks för ett nytt bostadsinbrott där risken för att finansieringen av det fortsatta missbmket kommer att ske 196 genom nya inbrott framstårsom uppenbar. Denna konsekvens av den Prop. föreslagna regeln ärstötande för den allmänna rättskänslan. inte rör sig ombostadsinbrott, som regelmässigt bedöms som grov stöld, utan om andra mot enskildariktade enklare tillgreppsbrott, t. ex. stöld av bilar eller av egendom urbilar ter del sig stötande all inte kunna besluta om ett frihetsberövande därmisstanke föreligger om något eller några enstaka brott men där denmisstänktes tidigare brottsliga förflutna i förening med hansnuvarande levnadsvillkor indikerar en överhängande risk för alt han kommeratt göra sig skyldig till en serie brott av samma art. Utredningenkonstaterar all syftet med recidivfara som häktningsgmnd ärindividualpreventivt och kriminalpoliUskt och att institutet därför ärsystemfrämmande och borde tillämpas restriktivt. Med utgångspunkt från atthäktning skall vara ett straffprocessuellt tvångsmedel och inte en kriminalpolitiskåtgärd anser utredningen alt del inte i första hand är genom anhållande ochhäktning som samhället skall skydda sig mot dessa lagöverträdare och försökahindra dem från att begå nya brott. Förbundet delar utredningens uppfattningatt stor restriktivitet bör iakttas vid användandet av anhållnings- ochhäktningsinsliluten i syfte att hindra återfall i brottslighet. Självklart börandra verksamma instrument prövas innan en så drastisk åtgärd som ettfrihetsberövande tillgrips. Emellertid kan konstateras alt anhållande ochhäktning på grund av recidivfara sker med stor återhållsamhet ochall möjligheter till andra verksamma åtgärder saknas i dessa fall. Denföreslagna begränsningen kommer därför all leda en allvarlig urholkning avsamhällsskyddet avseende främst s. k. vardagsbrottslighet mot vilkenstatsmakterna i annat sammanhang aviserat krafttag. Förslaget framstår somsärskilt betänkligt mot bakgrund av de uppmärksammadeallvarliga personliga konsekvenser som ett förmögenhelsbrott kan medföra förbrottsoffret. Utredningenföreslär införande av rannsakningsövervakning som ett alternativ häktning.Såvitt avser sådan brottslighet som normall inte kommer all fä åberopas somgmnd för häktning vid recidivfara får istället rannsakningsövervakningtillgripas. Förbundet anser att utredningen knyter alltför långtgåendeförhoppningar till rannsakningsövervakningsin-sUtutet. Såsom nämntsanvänds den nuvarande möjligheten till anhållande på gmnd av recidivfaramyckel restrikUvt. Denna restriktivitet har sin gmnd bl. a. i allmänåterhållsamhet från åklagamas sida att begagna sig av personella tvångsmedel.Restriktivileten har lett det förhållandet att när anhållande sker pågmnd av recidivfara så rör det sig om situationer där risken för återfall iallvarlig brottslighet framstår som överhängande. Denna tillämpning är t. o.m. mer återhållsam än vad som skulle behöva följa om beviskravet rörande riskenför återfall skärps såsom utredningen föreslår. I den nu åsyftade kategorin avmisstänkta torde återfinnas ytterligt få som skulle kunna avhållas frånfortsatt brottslighet genom övervakning. Flertalet kommer inte att följa uppställdaföreskrifter varvid häktning ändå skulle komma all ske. Det enda som man därviduppnått är en fördröjning av handläggningen varjämte tillskapats ett utrymmeför den misstänkte att begå nya brott. Förbundetvill också peka på risken för återfall ofta stegras krafUgt 197 sedan den misstänkteerhållit del av en dom på fängelse. I synnerhet under Prop. 1986/87:112tiden från domen till dess straffet går i verkställighet föreligger därförbehov av en möjlighet till häktning. Svenskaavdelningen av internationella juristkommissionen: Avdelningen Ullstyrkerförslaget all skärpa beviskravet genom formuleringen "påtagligrisk". Såsom utredaren framhåller innebär detta alt risken skall varakonkret med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet (s. 131 och133). Avdelningen vill också erinra om möjligheten alt i stället för häktningbesluta om reseförbud och anmälningsskyldighet. Metodenatt ange vilken slags brottslighet som kan medge häktning på grund avrecidivrisk är i sig tilltalande. Svårigheten att på så sätt avgränsatillämpningsområdet är dock stor. Beaktansvärd invändning kan riktas mot kravetatt misstanken skall gälla brottslighet av stor omfattning, när det ej är frågaom brott mot annans liv, hälsa eller frihet etc. Möjligheten att på gmnd avrecidivrisk häkta exempelvis yrkesmässiga inbrottstjuvar bör inte begränsas såhårt. Riksförbundetför hjälp åt läkemedelsmissbrukare: RFHL välkomnar utredningens förslag Ullskärpning av häklningsskälen, speciellt när del gäller risk för fortsattbrottslighet, men avvisar förslaget om häktning på lägre misstankenivä medsenare prövning. : På ett ställe i ändringsförslaget anges att grund förhäktning kan vara att brottsligheten är av stor omfattning och att del ärpåtaglig risk att den misstänkte på nytt begår brott av samma art. Vi anser alldelta snarare ökar än minskar risken för vida variaUoner i bedömning och allrisken för fortsatt brottslighet av redan starkt misstänkta ökar på ettoacceptabelt sätt. I synnerhet ökar brottsligheten om nyssnämnda fömtsättningkombineras med en annan tendens som redan berörts nämligen all vidstraffutmälning bortse från "försörjningsbrottslighet" påfri fot. Det är svårt att kortfattat formulera klara och lämpliga regler omhäktning, etc för all slags brottslighet. När kortare strafftider motiverasäven med hänvisning till intemeringskostnader per dag, eller när fängelsernaskapacitet anpassas högsta möjliga beläggning, syns det bli helt bortglömtatt brottslig försörjning ställer sig mycket dyrbar både materiellt ochemotionellt för oskyldiga människor som får betala den. Även om vi är öppna förandra alternativ än fangsligt förvar tror vi alt strafformen måste finnas kvarunder överskådlig tid och att eventuella alternativ måste innehålla påtagligaelement av tvång och olägenhet. Fängelserna måste upphöra att vara marknaderför debuter och återfall i knark-missbmk. Riksorganisationenför kvinnojourer i : Vi har intresserat oss främst för en fråga iutredningen, nämligen häktningsgmnden recidivfara. Det är myckel viktigt attdel finns möjlighet att häkta en gärningsman vid fortsalt brottslighet när detgäller sådana brott som riktar sig mot annans liv, hälsa eller frihet som bl.a. kvinnomisshandel. Kvinnojourernas erfarenhet i fråga om våld mot kvinnor äralt det är nödvändigt att den misshandlande mannen tas om hand. Risken ärannars alt kvinnan måste ta sin tillflykt till en plats där mannen inte kan nähenne. Riksorganisationeninstämmer alltså i utredarens förslag alt häktning 198 a. recidivfarafortfarande måste kunna tillgripas vad gäller kvinno- Prop. 1986/87:112misshandel, om förutsättningarna i övrigt finns. : konstaterar att utredningen föreslårvissa inskränkningar vad gäller möjlighetema att tillgripa häktning vid riskför fortsatt brottslig verksamhet. Enligt förslaget får häktning på denna grundske endast dä brottet riktar sig mot annan persons liv, hälsa eller friheteller är av annan farlig art eller brottsligheten är av stor omfattning och detfinns påtaglig risk alt den misstänkte på nytt begår brott av samma art.Avsikten med nu angivna begränsning sägs i belänkandet vara att häktning skallske endast när det krävs för all skydda enskilda eller samhället från brott sommedför allvarliga skador. Sparbanksföreningenhar i och för sig inget att invända mot att möjligheterna att tillgripahäktning begränsas på sätt angivits. Föreningen vill å andra sidankraftigt understryka angelägenheten av att brott som allvarligt riktar sig motden personliga integriteten också fortsättningsvis skall kunna utgöra grund föranhållande och häktning. Broltsutvecklingen i landet inger storabetänkligheter. Detta gäller inte minst den grövre brottsligheten - särskiltrån och andra våldsbrott - som berör banker och andra liknande inrättningar. Destraffprocessuella tvångsmedlen får enligt mening inteutformas sä att brotlsbenägenheten, särskilt vad gäller brott mot denpersonliga integriteten, riskerar att öka. 2.3 Häktning vid lindriga och svåra brott Närdet gäller häktning vid lindriga brott är remissutfallet i huvudsak positivt.Kritiska synpunkter - främst mot förslaget alt avskaffa den s. k.rallarparagrafen - har framförts av åklagarmyndigheterna i och Skellefteååklagardistrikt, . Södra Roslags Ungsrätt, RPS,i . JK:Jag har ingen erinran mot att bestämmelser i 24 kap. 1 § andra stycket RBavskaffas. Vad utredaren i övrigt har anfört beträffande häktning vid lindrigaoch svåra brott föranleder inte heller någon erinran från min sida. Häktningvid lindriga brott: Jaghar ingen invändning mot att bestämmelsen i RB 24:1 andra stycket k. rallarparagrafen) upphävs. Ilikhet med utredningen anser jag alt del finns skäl att behålla stadgandet iRB 24:2 om häktning i vissa fall oberoende av brottets beskaffenhet. Häktningvid svåra brott: Jagdelar uppfattningen att den nuvarande presumtionsregdn för häktning i fall därför brottet inte är stadgat lindrigare straff än fängelse bör finnaskvar. Vadgäller bestämmelsens lydelse bör dock till undvikande av missför stånd anknytningen till slrafflaUtuden för brottet formuleras på vedertaget sätt (jfr vad jag anfört om formuleringen av RB 24:1). iGävle: Några bärande invändningar kan Prop. 1986/87:112 enligt min meningej göras mot avskaffandet av häktningsmöjlighel enligt 24 kap. 1 § andrastycket RB. Regionåklagarmyndigheteni : Utredningens förslag att avskaffa det nuvarande andra stycket i RB 24:1lämnas utan erinran. Åklagarmyndigheteni : Jag tillstyrker alt bestämmelsema i nuvarande 24kap. 1 § andra stycket upphävs. Dessa har saknat praktisk betydelse sedanbrottsbalken infördes. Åklagarmyndigheteni : Förslaget alt avskaffa rallarparagrafen ärinvändningsfritt liksom utredningens resonemang vad gäller behovet av denuvarande reglerna om obligatorisk häktning och möjlighetema att häkta såvälden som saknar hemvist i riket som den som söker dölja sin identitet. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Utredningen föreslår all häktning av den som saknarstadigt hemvist i riket och som skäligen kan befaras avvika inteskall kunna ske. Som skäl för förslaget anförs dels att denna häktningsgmndblivit allt mindre använd, dels att del genom reseförbud och anmälningspliktfinns alternaUv till häktning i dessa fall. Samma förslag framlades i 1977 årsbetänkande. Då deklarerades dock öppet att del för återfinnandet av sådanapersoner (som häktningsgmnden kan avse) krävs "omfattande insatser ochstora resurser". Så är fortfarande i hög grad fallet. Del framstår somuppenbart att reseförbud och anmälningsskyldighet vanligen inte utgör någotalternativ av värde. Detta är särskilt påtagligt när det gäller medborgare i denordiska länderna, mellan vilka passkontroll inte äger mm. Jag anser att detfrämst av effektivitetsskäl är nödvändigt alt de nuvarande reglerna kvarstår. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Möjligheten till häktning enligt 24 kap. 1 § 2stycket RB föreslås avskaffad. Enligt min mening har utredaren icke presteratnågon hållbar motivering till förslaget. Nuvarande bestämmelser fyllerotvivelaktigt ett ändamål och anledning att la bort dem föreligger icke. Stockholmstingsrätt: När del gäller häktning vid lindriga brott föreslår utredningsmannen, mot bakgmnd av den proportionalitetsregel som bör finnas, ett avskaffande av bestämmelsen i 24 kap. 1 § 2 stycket RB. Även om tingsrätten i och för sig ställer sig bakom proportionalitetsprincipen och ett lagfästande av denna är tingsrätten tveksam till förslaget på denna punkt. Bakgmnden förslaget är att söka i att häktning i dessa fall dels fått en allt mindre betydelse i rättstillämpningen, dels att en så ingripande åtgärd skulle slå i missförhållande till brottets lindriga beskaffenhet, där fängelse visserligen ingår i straffskalan men normalt inte döms ut. Tings- rätlen ifrågasätter detta resonemang. All häktning sällan tillgrips i den angivna situationen kan knappast tas till intäkt för att häktningsmöjlighe ten bör slopas. För de fall del kan antas att påföljden kommer all stanna vid böter får häktning redan enligt gällande lag inte ske (24 kap. 1 § Qärde stycket RB). Förslaget lar alltså sikte på brott där påföljden kan antas bli fängelse eller någon annan motsvarande påföljd. Det synes inte accepta belt att domstolarna i dessa fall inte skulle kunna försäkra sig om en misstänkt trots alt del finns en påtaglig risk att han avviker. stårenligt förslaget möjligheten buds att meddela honom reseförbud Prop.1986/87:112 eller anmälningsskyldighet och, om den misstänkte inte rättar sigefter vad som åligger honom, att Ullgripa häktning. Även om del kan antas attreseförbud eller anmälningsskyldighet i en del fall skulle kunna säkerställa enrättegång torde i flera fall avsaknaden av en häktningsmöjlighel i inledningsskedetomintetgöra en lagföring eller i allt fall pä ett inte godtagbart sätt fördröjaden genom att den misstänkte häller sig undan. Att begränsa möjligheten tillhäktning pä ett tidigt stadium är närmast liktydigt med alt samhälletbeträffande vissa personer avstår frän ett domslolsförfarande. Detta är inteacceptabelt. SödraRoslags tingsrätt: En konsekvens av att den s. k. rallarparagrafen föresläs bliavskaffad är alt möjligheten att lagfora personer som åtalats för brott medlägre straff än fängelse i ett är försvåras. Ofta är nämligen den endaeffektiva möjligheten att få tag pä en åtalad, som undandrar sig delgivning avstämning eller kallelse till förhandling, att häkta honom i hans utevaro. Närden som är häktad i sin utevaro sedan grips går det mycket fort att avgöramålet. Enligt förslaget bortfaller denna möjlighet och målet får ligga iavvaktan på preskription. Vid brott som exempelvis rattonykterhet,undanhållande, egenmäktigt förfarande, bedrägligt beteende och skadegörelse,vilkas straffminimum understiger , bör det enligt vår mening finnasmöjlighet all häkta en åtalad i dennes utevaro, om han undanhåller sigdelgivning av stämning eller kallelse till förhandUng. Med utredningens förslagminskas effektiviteten i domslolsarbelel med ökade kostnader för onödigtefterspaningsarbete som följd. Göteborgstingsrätt: Tingsrätten har inget att erinra mot utredningens förslag i fråga omhäktning vid lindriga resp. svåra brott. Luleåtingsrätt: Tingsrätten ansluter sig till utredarens bedömning, all särskildahäktningsmöjligheter bör föreligga vid allvarliga brott och att ändring avnuvarande regler inte bör ske. Den fråga som rests av i särskiltyttrande om stadgandets förenlighet med den europeiska konvenUonen om demänskliga rättigheterna och om de medborgerliga och politiskarättigheterna bör emellertid ytterligare uppmärksammas i del fortsattalagstiftningsarbetet. Domstolsverket:DV biträder förslaget att den s. k. rallarparagrafen avskaffas men alt densärskilda bestämmelsen om häktning i 24 kap. 2 § RB å andra sidan behålls. Ävenden nuvarande bestämmelsen om häktning vid grövre brott bör som utredarenföreslagit behållas. RPS:Enligt bestämmelser i 24 kap. 1 § andra stycket RB finns för närvarandemöjlighet att häkta även för vissa mindre kvalificerade brott om den misstänkteinte har hemvist i landet och det skäligen kan befaras alt han avviker.Utredningen har föreslagit att bestämmelsen upphävs (s. 137). RPS vill påpekaatt förslaget i praktiken innebär aft man avstår från lagföring i åtskilliga avdessa fall, som enligt statistiken (s. 90) utgör av allahäktningar. Man skulle visserligen kunna använda reseförbud, som eftermisskötsamhet kan skärpas häktning.