prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Paragrafensförsta stycke innehåller förbudet mot censur och andra hindrande åtgärder ifräga om de skyddade medierna. Det har utformats efter förebild av 1 kap. 2 §. Andrastycket öppnar den möjlighet till lagstiftning om förhandsgranskning som jaghar förordat i avsnitt 3.6.2 i fråga om offentlig förevisning av filmer ochvideogram. Det ges härigenom utrymme för förhandsgranskning enligtbiografförordningen. Säsom har framhållits i den allmänna motiveringen skalllagstiftning om sådan granskning vara underkastad reglerna i 2 kap. 12 §andra-femle styckena och 13 § RF. Med offentlig förevisning avses i förevarandeparagraf sådana förevisningar som riktar sig till en öppen krets, såsom ärfallet framför allt vid offentliga tillställningar eller allmänna sammankomster(jfr prop. 1984/85:116 s. 14). Omen offentlig förevisning av en film eller etl videogram e. d. sker med hjälp av en eter- eller trådsändning är andra stycket tillämpligt under förutsättning alt det inte är fråga om ett program som sänds till en större allmänhet utan atl det huvudsakliga syftet är att del skall spridas just i form av offentlig förevisning. Det betyder atl rundradiosändningar enligt den terminologi som har föredragits i prop. 1985/86:109 om ändringar i radiola gen m.m. och som har tillstyrkts i KU 1986/87:6 inle omfattas av undanta get från censurförbudel. Inte heller faller under andra stycket program i sändningar från satelliter i fast trafik annat än om de är avsedda alt nå allmänheten just genom offentlig förevisning. Trådsändningar till bostäder enligt 5 § andra stycket eller 5 a § radiolagen i den avsedda nya lydelsen av dessa paragrafer eller enligt lagen om lokala kabelsändningar faller likaså 162 utanförtillämpningsområdet för andra stycket. beslut med Prop.1986/87:151 anledning av prop. 1985/86:109 väntas . Den närmare avgränsningen av området förförhandsgranskning får ske i vanlig lag inom det utrymme som denna paragraflämnar. Genom hänvisningarna till 1 kap. 3 och 4 §§ kommer dentryckfrihetsrältsliga exklusiviietsregeln och instruktionen för prövningen avtryckfrihetsmål och annan tillämpning av TF att gälla också i fråga om demedier som skyddas av reglerna i andra avdelningen. Detsamma gällerföreskriften i 1 kap. 4 § andra stycket TF om att hänsyn vid påföljdsbestämningskall las lill rättelse av oriktiga uppgifter (jfr avsnitt 3.2.3). Som etl komplement lill motsvarigheten till 1 kap. 4 §första stycket TF i YFU:s förslag förordade utredningen, alt en bestämmelseskulle införas i YGL och TF om alt samma förhållningssätt som den nuvarandeinstruktionen ger anvisning om skall iakttas i vanliga brottmål därgärningsmannen har handlat i syfte alt tillgodose dessa grundlagars ändamål.Avsikten med bestämmelsen var att ge de rätlstillämpande organen etluttryckligt stöd för att i sådana mål beakta yttrandefrihets- ochinformalionsinlressena. Det ansågs betydelsefullt inte minst när del gällerdemonstrationer och sammankomster liksom i fråga om teaterföreställningar ochutställningar som saknar utgivare (1983:70 s. 197). Förslaget mottogs relativt positivt av remissinstansernaoch tillstyrktes av de flesta av dem som tog upp frågan. RÅ var docknegativ. RÅ menade att ett påbud i grundlag om att ett specifikt intressegenerellt skall beaktas i alla brottmål oberoende av eljest tillämpliga stadgandenborde underkastas mer noggranna överväganden. Vidare ansåg RÅ att det varovisst om bestämmelsen var tänkt som en straffrihelsgrund ellerslraffmät-ningsregel. Slutligen anförde han all del ur legaliteissynpunkl fannsskäl alt motsätta sig denna typ av regler. Med hänsyn lill bl. a. vad RÅ anfört föreslås inle atlinstruktionen skall utvidgas lill att omfatta även övriga brottmål. Domstolarnahar ju alltid möjlighet att vid straffmätningen la hänsyn till all dentilltalade i sitt handlande har styrts av angelägna motstående intressen.Brottsbalken innehåller f.ö. också en särskild bestämmelse som ger möjlighetatt ådöma lindrigare straff än vad som stadgats för brottet, om del finnssynnerliga skäl till detla (33 kap. 4 §). I sammanhanget kan nämnas atl högstadomstolen i en dom (NJA 1985 s. 893) som gällde brott mot upphovsrältslagenbegånget i en tryckt skrift behandlat fallet alt ett yttrandefrihets- ochinformationsinlresse står mot etl upphovsrättsligl intresse. Paragrafen anger vad som avses när grundlagen talar omoffentliga fram ställningar, jfr 1 §. Första stycket klargör en framställning skall anses 163 Därefter är den en offentlig framställning. Stycket motsva- Prop. 1986/87:151 rar I kap. 6 §. Offentliggörandet har betydelse framför allt somutgångspunkt för del allmännas möjligheter att ingripa mot en framställning.Innan offentliggörande har skett får det allmänna inte vidta några åtgärdermot en framställning i andra fall än som avses i 3 §. Förslaget överensstämmeri sak med vad YFU har föreslagit (jfr SOU 1983:70 s. 11,293). Andra stycket anger vad som avses med program i eter- ochIrådsändningar. Genom definitionen fastläggs för del första att allt innehålli en sändning omfattas av grundlagens skydd, dvs. även s. k. enkla meddelanden,som enligt den nu gällande radiolagsliftningen till största delen fallerutanför skyddsreglerna (1 § radiolagen och 1 § radioansvarighetslagen, jfr SOU1983:70 s. 294). Vidare framgår av andra stycket att grundlagsskyddet förprogram avser endast sådana sändningar som riktas till allmänheten och som äravsedda atl tas emot av denna med tekniska hjälpmedel. Genom denna beskrivningsärskiljs de sändningar som omfattas av grundlagsskyddet från andra på två sätt. Det första är att sändningarna skall riktas tillallmänheten. Därmed menas att den sändande utan särskild begäran frånmottagaren riktar sändningen till vem som helst som önskar ta emot den. Dettypiska fallet är givetvis rundradiosändning genom etern. En sådan sändning kantas emot av alla som skaffar sig en mottagare. Pä etl i princip likartal sättriktas trådsända radio- och TV-program lill allmänheten. I båda fallen är detden som sänder som svarar för den huvudsakliga aktiviteten. Mottagaren varkenkan eller behöver påverka sändningen. Hans medverkan begränsas till att kopplapå mottagarapparalen och välja kanal. Denna egenskap skiljer de typiska rundradiosändningarnafrån vissa andra tillämpningar av tekniken för eter- och Irådsändningar som påsenare år har fält allt större aktualitet. Med den snabba utvecklingen pådatateknikens område och bättre teletekniska hjälpmedel har nya sätt allförmedla information blivit möjliga. Som nämnts i den allmänna motiveringen(3.5) kan sådant som lidtabeller, prisuppgifter och adresser antas komma ifråga för spridning genom sändningar från databaser i s. k. teledata. En sådanteknik kan dock i princip användas för alt förmedla meddelanden av vilketinnehåll som helst. Sändningar av det nu berörda slaget skiljer sig frän detypiska rundradiosändningarna genom att den som önskar ta del av sändningensjälv tar kontakt med sändaren och begär en viss information. Han har på såsätt en möjlighet atl påverka sändningen genom att välja bland olikameddelanden som är tillgängliga för honom hos samma källa. Del kaninte sägas att en sändning som på detta sätt styrs av mottagaren riktas tillallmänheten pä samma sätt som en rundradiosändning. Den faller därför utanförgrundlagens tillämpningsområde. Del andra kännetecknet på sändningar som omfattas avgrundlagsskyd det är alt de är avsedda att tas emot av allmänheten med tekniska hjälpme del. Härigenom särskiljs de skyddade sändningarna från andra som också kan begagna eter- eller irådsändningsteknik men inte har sådan karaktär av massmedium atl de behöver skyddas av elt detaljerat grundlagssyslem 164 Här åsyftas t. ex. användning av högtalaranläggningar Prop.1986/87:151 päestrader och idrottsarenor och användning av TV-monitorer för all en eslraddeballeller etl scenframträdande skall kunna följas av en publik ocksåutanför det rum där framträdandet äger rum. kantekniken för eter- och trådsändningar komma lill användning utan att mottagarensjälv behöver begagna något tekniskt hjälpmedel för atl kunna uppfattavad som sänds. Av lagtexten framgår att sändningar som inte är avseddaatl tas emot av var och en med egna tekniska hjälpmedel faller utanförtillämpningsområdet för del nya grundlagsskyddet. t. ex.överföringar av sportevenemang till särskilda visningslokaler på en De framställningsformer som närmast berörs avgränsdragningen mellan grundlagsskyddade sändningar och sådana som fallerutanför skyddet är som YFU har anfört lexl-TV, teledata och telefaksimil. Del sätt pä vilket text-TV används, som etl komplementlill vanlig TV, svarar mot villkoren för grundlagsskydd enligt denna paragraf.I enlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen följer dennaframställningsform alltså principerna för grundlagsskydd i TF. Som har antytts är användningen av teledata olik detypiska rundradiosändningarna när det gäller mottagarnas medverkan. Sändningari den framställningsformen faller därför utanför grundlagens skyddssystem. Deltagäller också när lexl-TV fungerar som teledata (se avsnitt 3.5). Vad gäller telefaksimil kan den tekniken tänkas komma tillanvändning på skilda sätt. I den mån det blir fråga om distribution avförlagetrogna versioner av periodiska skrifter faller framställningsformenunder I kap. 7 § andra stycket TF. I andra fall får med ledning av förevarandeparagraf avgöras om en användning av tekniken utgör en eter- eller trådsändningsom riktas till allmänheten och därmed skall behandlas enligt TF. Den frågan kan uppkomma också när del gäller andraspridningssätt. Del är inte något nytt. Också de nuvarande reglerna om trycktaskrifter kan ge upphov till vissa tolkningsfrågor. De kan t. ex. gälla huruvidaolika tekniska framställningssätt skall anses som tryckning. Det ligger isakens natur alt sådana frågor inle alltid kan besvaras helt entydigt genomlagstiftning utan måste överlämnas för avgörande i rättstillämpningen. När detnu gäller de nya tekniska möjligheterna atl begagna eter- och trådsändningarför olika slags kommunikation bör frågorna om deras ställning i yttrandefrihetsrättsligtavseende kunna bemästras med ledning av den regel som här föresläs. Självfallet kan den tekniska utvecklingen komma att orsakanya frågor. Del kan dä uppslå behov av all justera lagstiftningen. Detta synsäUhar i den allmänna motiveringen anlagts på leledalamediet. Givelvis kan ocksåden översyn av den radiorättsliga lagstiftningen som har uppdragits åtradiolagsutredningen (se avsnitt 2.3) ge anledning lill jämkningar av grundlagsregleringeni fråga om eter- och trådsändningar. I första stycket undantas etersändningar från satelliter iprincip från de nya grundlagsreglernas tillämpningsområde (jfr avsnitt 3.5).Undantaget omfat- 165 lar även direkt vidarespridning av satellitsändningargenom eter eller träd. 1986/87:151 Regleringen stämmer överens med vadsom nu gäller enligt lagstiftningen om lokala kabelsändningar. Grunden förundantaget är atl elt system med utgivare som råder över vad som sänds ochansvarar för innehållet inle kan upprätthållas i fråga om satellitsändningar(se avsnitt 3.5). Vidare får i vanlig lag föreskrivas om motsvarande undanlagl.ex. beträffande sådana sändningar som sker enligt lagen omrundradiosändningar av finländska televisionsprogram. Den vidareutsändning avutländska radio- och TV-program som f. n. sker inom verksamhetskall givetvis också i fortsättningen falla under det särskilda skyddet. Den nu berörda begränsningen behöver inte nödvändigtvisgälla svenska sändningar som förmedlas hit via satellit. Inget hindrar att mani fråga om sådana sändningar genom vanlig lag föreskriver etl skydd sommotsvarar del i TF. I elt avseende skall dock de nya grundlagsreglerna gällaäven för de sändningar som åsyftas i paragrafen. Det gäller skyddet förmeddelare m. fl. Av 23 kap. 2 § framgår att samma regler skall gälla i detlaavseende som för tryckta skrifter. I 1 § andra stycket radioansvarighetslagen undantasprogram och delar av program, som beslår i direktsändningar av en dagshändelseeller av en sådan gudstjänst eller offentlig tillställning som anordnas avannan än programföretaget, från tillämpningen av huvuddelen av den yttrandefrihelsrättsligasärregleringen i lagen. Undantaget innebär atl yttranden som förmedlas genomsådana sändningar skall bedömas enligt allmänna regler om straff och i vanligrättegäng. I fråga om skadestånd gäller dessutom vissa särskilda regler. YFU:s förslag innehåller inte något undantag från detytlrandefrihets-rältsliga systemet för direktsändningar av den nu avseddatypen. Å andra sidan har YFU inte i sitt betänkande diskuterat frågan om altavvika från den ordning som råder enligt radioansvarighetslagen. Enligtandra stycket behålls i sak gällande rätt pä denna punkt. Många trädnäl är mycket små. De kan finnas i ettbostadsområde, på elt hotell etc. Deras betydelse som medium förnyhetsförmedling och opinionsbildning är begränsad. Det bör därför inle krävasall sändningar i sådana nät alltid skall ha en utgivare. Frågan hur omfattandeell nät får vara betydelse som massmedium påkallar skydd av TF:sregler lämpar sig dock i vart fall f n. inte för lösning genom grundlag. Itredje stycket medges därför att vanlig lag undantar trådsändningar som inte äravsedda för nägon störte allmänhet från TF:s tillämpningsområde. Det undantag från TF:s tillämpningsområde som enligt 1kap. 8 § gäller i fråga om upphovsrätten utvidgas genom hänvisningen i första stycket till atl omfatta också de medier som skyddas av de nya grundlagsreglerna. Del innebär l.ex. alt intrång i upphovsrätt kan bestraffas även om det sker genom publicering i en offentlig framställning enligt andra avdelningen i TF. 166 YFU har pekat på att upphovsmannens förfoganderätt kanvålla komph- Prop. 1986/87:151 kalioner i förhållande lill TF, främst fråninforinalionssynpunkt (SOU 1983:70 s. 188). Med hänvisning till en pågåenderättegång som gällde denna fråga har dock YFU avstått från alt lägga fram någotförslag i ämnet. Den rättegång YFU åsyftat har avslutats genom den dom avhögsta domstolen som omnämnts under 4 §. Den fråga som YFU har berört gällerupphovsrätten snarare än tryckfriheten. Denna fräga får därför övervägas iannat lämpligt sammanhang. Det kan nämnas alt den f n. är föremål förbehandling i med anledning av två motioner (1985/86:L 245 och L 254). Första stycket innebär vidare alt reglerna i 1 kap. 9 § omalkohol- och tobaksreklam, om begränsningar i friheten att bedriva yrkesmässigkreditupplysningsverksamhel och om straff och skadestånd för brottsliga sättatt anskaffa uppgifter och underrättelser för publicering skall tillämpas ävenpå de medier som omfattas av det utvidgade grundlagsskyddet. Förbud mot reklam råder i fräga om radio och TV.Andra stycket medger att elt sådant förbud upprätthålls också i framtidenenligt vad som har anförts i avsnitt 3.2.4. Bemyndigandet innebär en rätt inlebara all förbjuda reklam utan även atl närmare reglera under vilka formerreklam kan få förekomma. Med reklam avses inle bara kommersiell reklam ulan ocksåt. Under denna paragraf finns anledning atl beröra en frågasom har anknytning lill medgivandel i 1 kap. 9 § 2 TF att utan hinder av TF ivanlig lag föreskriva om förbud mot vissa offentliggöranden i yrkesmässigkreditupplysningsverksamhet. Frågan har aktualiserats genom en skrivelse den15 från datainspektionen (dnr 1335-84). Del är enligt 3 § andra stycket kredilupplysningslagentillätet all bedriva kreditupplysningsverksamhet utan tillstånd om det skergenom offentliggörande av kreditupplysning i tryckt skrift eller annan skriftsom avses i I kap. 5 § tryckfrihetsförordningen. Datalagen är inle tillämpligpä registrering av juridiska personer. I datainspektionens skrivelse pekas påatt det lill följd av dessa bestämmelser är möjligt att utan något tillståndbedriva kreditupplysningsverksamhel genom alt databehandla upplysningar omjuridiska personer och sprida upplysningarna i form av en fotokopierad utskriftav dataregistrets innehåll, om denna har försetts med sådana uppgifter ommångfaldigandet att den enligt 1 kap. 5 § TF skall jämställas med en trycktskrift. Datainspektionens skrivelse har remissbehandlats. Av deremissinstanser som har yttrat sig har JK inte funnit någon anledning tilländring av de nu gällande reglerna som fick sin utformning är 1981 (prop.1980/81:10 s. 71 f). Jag delar denna bedömning. Genom denna paragraf blir anonymitetsskyddet i 3 kap.tillämpligt också på författare och andra upphovsmän, pä meddelare och på dem som framträder såvitt gäller sådana radio- och TV-program och bild- och ljud upptagningar som faller under TF: s nya tillämpningsområde. Kapitletmotsvarar både 4 och 6 kap. Iförsta stycket fastslås etableringsfrihetens princip för film, videogram ochljudupptagningar. Etableringsfriheten innefattar rätt alt framställa sådanaprodukter och att sprida dem på vad sätt som helst, t. ex. genom atl filmervisas offentligt inför publik eller att ljudupptagningar spelas upp undermotsvarande förhållanden. En erinran görs i andra meningen om föreskrifterna i15 kap. 3 § om förhandsgranskning av filmer, videogram o.d. Frihetenatt t. ex. sprida en film eller en ljudupptagning genom all sända den som etlprogram i radio eller TV är beroende av reglerna om tillstånd lill eter- ochIrådsändningar. Detta följer av andra stycket. Grunderna för detla lagnim harredovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.4. Enligtandra stycket är det möjligt alt i vanlig lag närmare ange de villkor som skallgälla. Sädana villkor bör inle fä ges vilken innebörd som helst. Atl närmareange vilka slags villkor som får ställas upp är knappast möjligt i grundlagen.För att inte ge större möjligheter än f. n. all på delta sätt begränsayttrandefriheten föreskrivs emellertid alt reglerna om inskränkningar iyttrande- och informationsfriheterna i 2 kap. 12 och 13 §§ RF skall varatillämpliga i fråga om normgivning som sker med stöd av andra stycket i dennaparagraf. Grundernaför denna paragraf har redovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.4.Regeln alt frägor som gäller missbruk av yttrandefriheten skall prövas avdomstol under medverkan av jury lar sikte på andra ingripanden än straff ochandra sådana rättsverkningar av yttrandefrihetsbrott som enligt 22 kap. skallbehandlas i yttrandefrihetsmål, dvs. med tillgång till jury. Vad som avses idenna paragraf är l.ex. äterkallelse av tillstånd till lokala kabelsändningaroch förbud mot fortsalt vidaresändning av programkanaler från satellit isådana sändningar. Jag återkommer i samband med följdlagsiiftningen till frågani vad mån den här föreslagna regeln påkallar ändringar i andra lagar, 1. ex. ifråga om sändningar i närradio. Såvitt gäller sändningar som bedrivs avprogramföretag som stöder sig på tillstånd eller avtal med staten innebär denomprövning av förutsättningarna för verksamheten som görs vid förnyelse avsändningstillståndet eller avtalet inte ett sådant ingripande på grund avmissbruk av yttrandefriheten som skall föranleda prövning i juryrättegång enligtandra meningen. I stället finns den möjlighet all få en prövning lill stånd somavses i första meningen. Attfrågor om överträdelser av regler om reklam inte skall prövas i juryrättegång har framgått av den allmänna motiveringen, avsnitt 3.2.4. Samma ståndpunkt intogs av när lagen om ansvarighet för lokala 168 Enligt den tanke som dä lades lill grund för Prop. 1986/87:151riksdagens ställningstagande rör det sig här visserligen om sändningarnasinnehåll, men några yttrandefrihetsrättsliga frägor i egentlig mening sommotiverar en juryprövning blir ej aktuella. Första stycket öppnar möjlighet för ett koncessionssystemav det slag som gäller i fråga om programföretagen inom . Lagtexten ger stöd för elt system med flera lillståndshavareän dem som finns. Den medger också att tillstånd avser endast delar avlandet. I stycket tillåls också uttryckligen aU staten träffar avtal medlillståndshavare om villkor för sändningsverksamheten. Det gäller både vidsädana begränsade koncessionssyslem som avses i styckets första mening och iövrigt. I den mån sädana avtal innebär inskränkningar i yttrandefriheten bör denämligen ha stöd i lag (jfr prop. 1977/78:91 s. 230). Beträffande sädan lag gällerdetsamma som i fråga om annan lag om villkor vid sändningstillstånd (1 § andrastycket). Härav följer atl reglerna i 2 kap. 12 och 13 §§ RF är tillämpliga. I andra stycket fastslås programföretagens självständigheti fråga om programverksamheten. Därigenom säkerställs del publicistiska oberoende,vars grundläggande betydelse berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.4).Programföretagens rätt att ulan påverkningar från utomstående avgöra vilkaprogram som skall sändas utesluter - såsom också har påpekats i den allmännamotiveringen - självfallet inte alt allmänna regler om programverksamhetensutformning fastställs genom lag eller avtal (jfr också 18 kap. 2 § andrastycket). Första stycket innebär att de förfaranden som enligt 6kap. 2 § första stycket får bestraffas ulan hinder av TF kan vara brottsligaockså om de begås i något av de medier som omfattas av det nya grundlagsskyddeti andra avdelningen. Pä motsvarande sätt blir undantaget från spridningsrätteni den paragrafens andra stycke tillämpligt på kartor m.m. som återges i t. ex.en film. Andra stycket innehåller ett medgivande lill att i vanliglag straffbelägga yrkesmässig spridning av våldsskildringar till barn under 15år. Denna regel har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 3.6.2. Genom hänvisningen till bestämmelsen i 4 kap. gesmöjlighet all i vanlig lag föreskriva om bl. a. pliktexemplar av offentliga framställningar. Vidare är förbudet i 6 kap. mot s. k. iransportförbud m. m. tillämpligt också i fråga om dessa medier. Paragrafenmotsvarar 4 kap. 2 §. Syftet med bestämmelsen är att underlätta utkrävande avdet subsidiära ansvaret för yllrandefrihelsbrott i framställningen enligt 19kap. Det är den som bedriver verksamheten för framställning av filmer e.d.eller ljudupptagningar som avses, inle annan som har hand enbart om dentekniska produktionen. Regelnär undanlagslös och saknar alltså motsvarighet till regeln i 4 kap. 2 § i frågaom tillfällighetslryck. Närmare föreskrifter om hur uppgiften skall lämnas fårmeddelas genom vanlig lag. Paragrafenmotsvarar 4 kap. 5 § och 6 kap. 3 §. Straffansvaret för underlätenhet att angeursprungsuppgifter enligt 6 § har dock lagts på den som har låtit framställa enfilm eller en ljudupptagning utan atl uppgifterna har blivit angivna. Bestämmelsernai kapitlet har motsvarigheter i 5 kap. Beträffandegrunderna för första stycket hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt3.5. Utgivarenskall utses av den som bedriver verksamheten. Det kan knappast antas vällanågra svårigheter att avgöra vem som är skyldig att utse utgivaren. I fråga ometer- och trådsändningar kan del antas så gott som undantagslöst stå klart vemsom bedriver verksamheten. Detsamma kan sägas om filmer och ljudupptagningar.Att närmare regler om utseende av utgivare kan ges i vanlig lag framgår av 3 §. Kravenför behörighet atl vara utgivare är enligt andra stycket desamma som förperiodiska skrifter. Andra stycket tillägger också utgivaren för sådanaoffentliga framställningar som avses i andra avdelningen samma befogenheter somutgivaren för en periodisk skrift. Enligttredje stycket skall uppgift om vem som är utgivare vara tillgänglig förallmänheten. Närmare bestämmelser om detta får enligt 3 § meddelas i vanliglag. Ifräga om denna paragraf hänvisas lill den allmänna motiveringen, avsnitt Paragrafen tillåter atl del i vanlig lag föreskrivs om hurutgivare skall utses m. m. I andra meningen klargörs att utgivare av radio- ochTV-program kan utses både för varje program och för hela eller delar avprogramverksamheten. Vilken ordning som skall gälla bestäms i vanlig lag. Paragrafen saknar motsvarighet i YFU:s förslag. Den svararnärmast mot 5 kap. 9 §.