prop · GA0313 · 1986-12-31 00:00:00 — Mol bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag att manbör lösa tjänstebostadsfrågan genom att bereda pastoraten möjlighel att efteregen prövning få anvisa bostaden som tjänstebostad åt en kyrkoherde ellerkomminister. Jag räknar med att denna lösning av frågan innebär attmånga tjänstebostäder kommer att avvecklas. Det finns nämligen inte anledningatt tro att pastoraten kommer att behålla tjänstebostäderna med mindre detfinns särskilda skäl flll det. För att få en uppfattning om hur de nya reglernahar tillämpats är jag emellerfld för min del beredd att göra enutvärdering av reformen. Mitl förslag innebär alltså att pastoraten ifortsättningen själva får bestämma om de undantagsvis skall anvisatjänstebostad åt sina präster. För det fall att ett pastorat beslutar atttillhandahålla tjänstebostad åt en kyrkoherde eller komminisler bör denuvarande reglerna om tjänstebostäder för präster gälla. Prästen blir alltså iett sådant fall liksom nu skyldig att bo i tjänstebostaden. Vidare bör bestämmelsernaom anordnande av tjänstebostad och om tjänstebostadshyra också gälla i sådanafall. Jag vill särskilt framhålla all prästen emellertid liksom nu bör hamöjlighet att hos ansöka om befrielse från bostadstvånget. Enligtnuvarande regler skall sådan befrielse medges om del på grund av prästens ellernågon familjemedlems hälsa eller bostadsförhållanden eller andra särskilda omständigheterframstår som skäligt. Ett pastorats möjligheter att besluta om att anvisa tjänstebostadeller att upphäva ett sådant beslut måsle enligt min mening vara begränsadetill sådana fall då tjänsten som kyrkoherde eller komminister ännu inle hartillsatts. Pastoratet bör inte, vare sig genom ett beslut om att anvisatjänstebostad eller genom att upphäva ett sådant beslut, kunna ensidigt rubbaförutsättningarna för prästens anställning. Jag anser därför att pastoratet,sedan tjänsten har Ullsatis, bör få meddela ett beslut om att anvisatjänstebostad eller att upphäva ett sådant beslut endast om prästen samtycker tUldet. Den av mig nu föreslagna förändringen aktualiserar fråganom situationen för de präster som bor i ijänstebostäder när reformen genomförs.Om pastoratets skyldighet att flllhandahålla tjänstebostaden upphör får detlatill följd att även prästens skyldighet att bo i bostaden upphör, förutsatt attpastoratet inte beslutar att bostaden skall flllhandahållas som tjänstebostad.Om prästens skyldighet att bo i bostaden upphör kan prästen emellertid få rätttill förlängning av hyresavtalet. I och med att bostaden upphör att vara tjänstebosladgäller inte heller reglerna om tjänstebostadshyra. Prästen kan alltså antingenfå betala hyra för hela bostaden eller, om hyran sätts för lågt, riskeraoförutsedda beskaltningseffekter. Många präster kan då bli tvungna att flyttaav ekonomiska skäl. Om det då inte finns en bostadsmarknad på orten, kan deockså bli tvungna att söka en tjänst på annat håll. Även för pastoratets delkan förlängningen av hyresavtalet vara till nackdel när det gäller att pålängre sikt planera för bostadens framtida användning. För attundvika sådana olägenheter i övergångsskedet har jag stannat för att föreslå en särskild övergångsbestämmelse som innebär att pastoratets 13 tidigare av regeringenålagda skyldighet att tillhandahålla bostaden skall Prop. upphöraförst sedan prästen har avgått från sin tjänst och avflyttat. innebär att prästen harskyldighet att bo kvar i den anvisade tjänstebostaden till dess att han ellerhon har avgått från sin tjänst. När prästen av en eller annan anledning avgår fråntjänsten blir prästen enligt 12 kap. 46 § 7 jordabalken skyldig attflytta, om pastoratet säger upp hyresavtalet. upphör pastoratetsskyldighet att tillhandahålla tjänstebostaden. övergår då till att bliett löneboställe, som pastoratet får förfoga över på sätt som det finner lämpligtinom ramen för de bestämmelser som gäller för Enligtmin mening bör det dock inte vara något som hindrar att pastoratet och prästenträffar en överenskommelse om alt prästen skall avstå från tjänstebostadeninnan han eller hon har avgått från sin tjänst. Den nyssnämndaövergångsbestämmelsen bör därför utformas så att en sådan tidigare avvecklingblir möjlig. Pastoratets skyldighet att tillhandahålla tjänstebostaden upphördå vid avståendet. Prästen kan visserligen i ett sådant fall tänkas bo kvar somhyresgäst i bostaden enligt vanligt hyresavtal, men är å andra sidan fri attordna sitt boende på annat sätt. Mångaprästgårdar representerar betydande kulturhistoriska värden. Det har uttalatsfarhågor för att sådana vården kan gå till spillo vid en avveckling av tjänstebostadssyslemet.Som jag har sagt bör de nuvarande tjänstinnehavarna ha möjlighet att bokvar i tjänstebostaden. Jag utgår från att åtskilliga av dem kommer attutnyttja den möjlighelen. Det kommer därför sannolikt inte att ske någon brådstörtadavveckling av det nuvarande prästgårdsbeståndet. I de flesta fall kommerpastoraten sålunda att ha den tid på sig som de kan behöva för att i samråd medstiftsnämnderna och de antikvariska myndigheterna planera för prästgårdarnasframtida användning. I regi bedrivs f.n. enprästgårdsinventering, som bör kunna ge värdefullt underlag för ställningslagandena.Jag vill erinra om att en prästgård i särskilda fall kan förklaras förbyggnadsminne. Därigenom får den ett varaktigt skydd även efter en eventueUförsäljning. Jag vill i sammanhanget påpeka att en prästgård, som upphör attanvisas som tjänstebostad, enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord blirlöneboställe och att stiflsnämnderna enligt den anslutande förordningen ärålagda att upprätta en plan bl.a. över åtgärder för beaktande av naturvårdensoch kulturminnesvårdens intressen på löneboställena. Samråd skall i sådant hänseendeäga rum med . En sådan samrådsskyldighet kan också vara påkalladvid försäljning av en förutvarande prästgård som utgör en särpräglad mUjö ellersom omfallar en byggnad av särskilt värde. får därvid möjlighetatt pröva om byggnadsminnesförklaring skall utfärdas. Det ankommer påregeringen alt meddela föreskrifter om en sådan samrådsskyldighet. Imånga fall kan nuvarande tjänstebostäder väntas bli upplåtna som hyresbostäder åt präster eller annan kyrklig personal även . Jag vill här peka på möjligheten enligt 12 kap. 67 § jordabalken att kollektivav- talsreglera hyresvillkoren vid en anställning. Vidare kan prästgårdar som upphör att vara tjänstebostäder också tänkas tas i bruk för olika församlings- ändamål. Där ensådan användning som sagts inte kommer i fråga kan försäljning bli aktuell.Jag ansluter mig till promemorieförslaget om att försäljningsmedel då skallkunna tas i anspråk för att bekosta en annan lämplig prästbostad eller nyalokaler som behövs för att ersätta expeditions-och arkivutrymmen i den försåldaprästgården. Jag delar kammarkollegiets uppfattning att även tidigare fonderadeförsäljningsmedel från prästgårdar som blivit löneboställen bör kunna få tas ianspråk för nu angivna ändamål. Mitt förslag: Boställsnämnderna avskaffas. Boställsnämndernas förvaltningsuppgifter övertas avförvaltarna av den kyrkliga jorden. Församlingarna och pastoraten fårföljaktligen själva bestämma villkoren för arrendeupplåtelse på de fastighetersom de förvaltar och besluta om vissa dispositionsändringar. Vidare får den somförvaltar den kyrkliga jorden också företräda denna, när en arrendenämnd elleren domstol behandlar frågor om arrendevillkor. Boställsnämndernastillsynsuppgifter övertas av stiftsnämnderna. Promemorieförslaget: Avviker från mUt förslag på så sättatt stiftsnämnderna övertar boställsnämndernas uppgifter i fråga om beslut omarrendevillkor och disposilionsändringar rörande löneboställena.Överensstämmer i övrigt i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstansertillstyrker förslaget all avskaffa boställsnämnderna. Det betonas dock att densakkunskap som finns hos boställsnämnderna bör tas till vara och på annat sätttillgodogöras förvaltningen. Också de få remissinstanser som avstyrkerförslaget är öppna för att boställsnämndernas uppgifter kan utföras i annanform. I övrigt tillstyrks promemorieförslaget. Några remissinstanser, bland demsvenska kyrkans centralstyrelse, anser emellertid att pastoraten skallanförtros boställsnämndernas förvaltningsuppgifter. Bakgrundentill mitt förslag: Enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord gäller ihuvudsak följande. En församlingskyrkas fastighet - dvs. kyrklig jord varsavkastning är avsedd till församlingskyrkans behov - förvallas av församlingen.Löneboställena, vilkas avkastning är avsedd till församlingsprästernasavlöning, förvaltas av pastoraten utom när det gäller skogen, som förvaltas av stiflsnämnderna(9§). Villkoren för upplåtelse av jordbruksarrende skall bestämmas av boställsnämnden.Vid tvist om arrendevillkoren företräder stiftsnämnden den kyrkliga jordeninför arrrendenämnd eller domstol (15§). Beslut om ändrad disposition meddelasbeträffande ett löneboställes jordbruk av boställsnämnden. Beträffande annankyrklig jord beslutar den som förvaltar egendomen själv därom. Om skälet tilldispositionsändringen är att etl självständigt jordbmk ärbärkraftigt eller om den leder till att ett sådant jordbruk kanuppehållas, skall dock stiftsnämnden besluta om den (19§). Tillstånd flllförsäljning eller byte av kyrklig jord lämnas av stiftsnämnden, kammarkollegieteller regeringen, beroende på egendomens värde (24 och 25 §§). förvaltas av ettdomkyrkoråd, för vilket gäller särskilda bestämmer (9 och Prop. 1986/87:13 32§§). Tillsynenöver pastoratens förvaltning av löneboställen och prästgårdar utövas enligt 22§ lagen om förvallning av kyrklig jord av boställsnämnderna. Närmarebestämmelser om tillsynen finns i förordningen om förvaltning av kyrklig jord.Enligl dessa bestämmelser skall boställsnämnderna se till att pastoratenfullgör vad som enligt lag och förordning ankommer på dem. För detta ändamålfår boställsnämnderna meddela pastoraten förelägganden eller förbud och därvidockså utsätta vite. Värdebeständig rationalisering, nybyggnad eller väsentligombyggnad på ett löneboställe får ske endast efter boställsnämndens medgivande.För nybyggnad eller väsentlig ombyggnad av en prästgård krävs stiftsnämndensmedgivande. Enligt22 § lagen om förvallning av kyrklig jord utövar stiftsnämnden tillsynen överförvaltningen av annan kyrklig jord, som inte förvaltas av stiftsnämnden. Dettagäller sålunda i fråga om församlingskyrkornas och fastigheter.Även stiftsnämnden har enligt förordningen om förvaltning av kyrklig jordmöjlighet att meddela föreläggande eller förbud och att därvid utsätta vile. Skälenför mitt förslag: Intill utgången av , då en reform genomfördesbeträffande sysiemel för den ekonomiska utjämningen mellan församlingar ochpastorat inom , hade staten ett intresse av att för kyrkofondensräkning bevaka att löneboställena gav en skälig avkastning och att kapitalelhölls vid makt. Den närmaste uppsikten häröver ankom på bostäUsnämnderna. Dessahade också vid den reform av bostäUs-förvaltningen som genomfördes år 1972tilldelats en aktiv roll i arbetet med en strukturrationalisering av dekyrkliga jord- och skogsbruksfastigheterna. Meddet nya utjämningssystem som trädde i kraft ligger det ipastoratens eget intresse att få en jämn och hög avkastning av sitt boslällskapital.Statens intresse i fråga om löneboställena och det från dessa härrörandekapitalet i prästlönefonderna begränsar sig tiU en allmän kontroll överatt kyrklig egendom inte förfars eller används till andra ändamål än vad denhar anslagits flll. Den uppgiften motiverar inte förekomsten av särskilda bosiällsnämnder.Arbetet med strukturrationaliseringen bedrivs huvudsakligen av stiftsnämndernai nära samarbete med lantbruksnämnderna och kräver inte heller medverkan av boställsnämnd. Somelt led i en strävan all förenkla förvaltningen av den kyrkUga egendomen bör imöjlig mån antalet myndigheter som har att befatta sig med den begränsas. Dentillsyn över den kyrkliga jorden som boställsnämnderna utövar har minskati belydelse och flertalet övriga uppgifter som åvilar boställsnämnderna kan övertasav andra organ. Behovet av lokalkännedom och flllgång till jordbruksexpertiskan enligt min mening tillgodoses på enklare sätt än genom de nuvarandenämnderna, där ordföranden är den som ändå utför merparten av arbetet och ensamfår besluta i åtskilliga ärenden. Detstöd som promemorieförslaget har fått i remissyttrandena tyder också på att boställsnämndernautan olägenhet kan avvecklas. Jag föreslår därför att boställsnämnderna avskaffasoch övergår nu till att ta upp frågan om vilka organ som bör överta boställsnämndernasförvaltnings- och tillsynsuppgifler. Såsom förvaltare bär pastoraten alla kostnader förprästgårdarna och för Prop. 1986/87:13 löneboställenas jordbruk i den mån inte arrendatorernaskall svara för dem. Det är också pastoraten som tillgodogör sig avkastningenav egendomen. De bör alltså ha ett intresse av alt förvaltningen är lönsam. Jagflnner det vara i linje med strävandena alt stärka den kommunalasjälvbestämmanderätten och att flytla besluten närmare dem som själva berörs avdem att nu låla pastoraten fatta de beslut som är av betydelse för deras egenekonomi. Jag anser därför i likhet med några remissinstanser, bland dem centralstyrelse, att pastoraten själva bör få bestämma villkoren vid ularrenderingav löneboställenas jordbruk. Pastoraten bör också kunna besluta om sådanadispositionsändringar beträffande löneboställena som boställsnämnderna f.n.får besluta om. Om dispositionsändringen är föranledd av atl ett jordbmk intelängre är bärkrafflgt eller om ändringen leder till att elt sådant jordbrukinte kan uppehållas bör dock, liksom , den ändrade dispositionen prövasav stiftsnämnden. Det ankommer givetvis på den som beslutar om endispositionsändring att rätta sig efter den allmänna målsättning somlagstiftningen anger för förvaltningen av den kyrkliga jorden, nämligen attegendomens avkastningsförmåga skall tillgodogöras på ekonomiskt bästa sätt. Boställsnämnderna bestämmer också villkoren förupplåtelse av församlingskyrkornas och fastigheter på arrendeför jordbruk. Församlingskyrkornas fastigheter är betydligt färre än löneboställenaoch oftast mindre än dessa. års reform av den kyrkliga jordensförvaltning svarade som regel församlingarna själva för deras ularrenderingutom i , där den handhades av sflftsnämnden. Om nu boställsnämndernaavskaffas, är det enligt min mening naturligt att församlingarna, såsomtidigare i viss utsträckning var fallet, själva får beslämma arrendevillkoren.Lunds domkyrkas betydande fasflghetsinnehav består huvudsakligen avjordbruksfastigheter, som förvaltas av det särskilda domkyrkorådet. Detta börenligt min mening självt få bestämma arrendevillkoren vid ularrenderingen avdomkyrkans jordbruksfastigheter. Om församlingarna och pastoraten själva företräder kyrkansom jordägare gentemot jordbruksarrendatorerna i frågor som rör arrendeförhållandetbör de också företräda den kyrkliga jorden vid tvist om arrendevillkoren. Detblir alltså med mitt förslag jordens förvaltare och inte längre stiftsnämndensom företräder den kyrkliga jorden, när en arrendenämnd eller en domstolbehandlar frågor om villkoren för jordbruksarrende. bör givetvisvid behov kunna biträda förvaltaren vid sådana tvister. Det ankommer påregeringen att besluta om stiftsnämndens uppgifter i detta avseende. Jag avserdärför att återkomma till regeringen i den frågan. När detgäller boställsnämndernas tillsynsuppgifter vill jag säga följande. Den tillsyn över pastoratens förvaltning av prästgårdar och löneboställen som boställsnämnderna nu utövar motiveras av statens intresse att se till att kyrklig egendom förvaltas för sitt ändamål och i enlighet med gällande bestämmelser för egendomen. Jag anser i likhet med remissinstanserna att denna tillsyn i stället bör ankomma på sflftsnämnderna. En sådan flllsyn har några av dem i fråga om församlingskyrkornas och fastigheter. Att ge stiftsnämnderna uppgiften att ha tillsyn även 17 2 1986/87.1 samt. överförvaltningen av prästgårdar och löneboställen innebär att omfattningen avderas tillsynsuppgifter ökar. Jag återkommer till frågan om stiflsnämn-dernasresurser för dessa uppgifter. Somjag har nämnt förut har såväl boställsnämnden som stiftsnämnden i dagbefogenhet att meddela föreläggande eller förbud och därvid utsätta vite föratt förmå en förvaltare av kyrklig jord som står under resp. nämnds tillsyn attfullgöra sina åligganden. I promemorian har föreslagits att stiftsnämnden skallöverta samtliga de funktioner som boställsnämnden har som tillsynsorgan.Förslaget har inte mött några invändningar från remissinstansernas sida. Ävenjag anser att stiftsnämnderna bör ha dessa befogenheter. Med mitt förslag kommerväsentligt större krav än att ställas på pastoraten. Jag räknar medatt det på de flesta håU finns den kompetens som krävs för att göra de riktigaekonomiska och tekniska bedömningarna. I landsbygdspastoraten är väl som regelsakkunskap på jordbruksområdet företrädd i pastoratets egna organ. Pastorat ochandra samfälligheter i större tätorter har ofta tillgång till expertis i frågaom fastighetsförvaltning och byggenskap. Jag utgår emellertid från attpastoraten också i många lägen kan behöva råd för sitt arbete medjordbruksförvaltningen. Det kan ligga nära till hands att de då begär biståndav stiftsnämnderna och hos dem tillgänglig expertis. Omfattningen och arten avdet kyrkliga fastighetsinnehavet växlar starkt mellan de olika stiften. Det bördärför ankomma på stiftsnämnderna att själva bedöma vilket behov av biträde somkan föreligga i det egna stiftet. De bör också bäst kunna avgöra i vilken formett sådant behov lämpligen skall tillgodoses. På många håll kan man räkna medatt delta åtminstone till en början sker genom att en eller flera av denuvarande boställsnämndsordfö-randena av stiftsnämnden förordnas att mot arvodefullgöra uppdrag motsvarande dem som de själva eller boställsnämnden i sinhelhet utför. Jag vill erinra om att stiftsnämnderna enligt sininstruktion (1971:862) får i mån av behov och flllgång på medel anlita experteroch sakkunniga. Jag räknar med att stiftsnämndernas befattning medarrendefrågor blir mindre omfattande än de nuvarande boställsnämndernasoch att resursförbrukningen bör bli mindre. Kostnaderna vid övergången fårdärför högst uppgå till kostnaderna för de nuvarande boställsnämnderna. Det fårankomma på stiftsnämnderna atl i sina anslagsframställningar för /88beräkna medel härför. 2.3Vissa andra förenklingar i lagen om förvaltning av kyrklig jord Mitt förslag: Regeringensbefogenhet att besluta om avvikelser från reglerna om uppsikt överförvaltningen av kyrklig jord upphävs. Vidare skall regeringen inte längrepröva besvär över en stiftsnämnds beslut enligt lagen om förvaltning av kyrkligjord. Ett sådant beslut får i stället Överklagas till kammarkollegiet som sistainstans. Kammarkollegiet skall emellertid kunna överlämna särskilt viktigaärenden till regeringen. Promemorieförslaget: Beslut om avvikelse från reglerna omuppsikt över Prop. 1986/87:13 förvaltningen av kyrklig jord skall fattas avkammarkollegiet. Överensstämmer i övrigl med milt förslag. Remissinstanserna: Förslagen tillstyrks i princip. Någraremissinstanser uttalar dock vissa betänkligheter mot förslaget om enbegränsning av besvärsrätten. Skälen för mitt förslag: I departementspromemorian läggsfram ett antal förslag som rör delegering av beslut om den kyrkliga jordensförvaltning och begränsning av rätlen att överklaga sådana beslul. Vidare tas ipromemorian upp några ytterligare förslag. Det föreslås t.ex. att vissa i lagenförekommande begrepp skall ändras. En del av förslagen i promemorian kräverändringar i såväl lagen som förordningen om förvaltning av kyrklig jord.Härutöver har kammarkollegiet i samband med sitt remissyttrande över förslageni promemorian tagil upp ett antal andra enligt kollegiet angelägna ändringar iförfattningarna om förvaltningen av den kyrkliga jorden som syftar till enförenkling av regelsystemet. Flertalet av kammarkollegiets förslag liksom det ipromemorian lämnade förslaget om värderingsregeln vid försäljning av kyrkligjord är enligt min mening av det slaget att de hör nära samman med de frågor omden kyrkliga jordens avkastning som enligt vad jag inledningsvis har nämntskall utredas av kyrkofondens styrelse. Jag anser därför att dessa frågor intebör tas upp . Några av förslagen i promemorian går ut på att förenklahandläggningen av ärenden rörande köp och försäljning av kyrklig jord genom attlåta enbart stiftsnämnderna och kammarkollegiet besluta i dessa ärenden. Endastvissa besvärsärenden skall i fortsättningen kunna föras upp till regeringen.Likaså föreslås att den myndighet som får lämna medgivande till försäljning avkyrklig jord också får medge undantag från skyldigheten att fondera inflytandeförsäljningsmedel. De föreslagna förenklingarna vinner slöd hos remissinslanserna,som dock i vissa avseenden vill gå längre och förordar lättnader också i frågaom myndighelernas möjligheter atl besluta om användandet av redan fonderadeförsäljningsmedel. Jag är beredd att i huvudsak biträda promemorians förslagi dessa hänseenden. Om förslagen genomförs kommer regeringen att i storutsträckning befrias från handläggningen av förvaltningsärenden rörande denkyrkliga jorden. Detta ligger i linje med de strävanden som finns att avlastaregeringen förvaltningsärenden och som har gett godaresultat på den kyrkliga förvaltningens område. För genomförande av de flestaförslagen behövs det endast vissa ändringar i förordningen om förvaltning avkyrklig jord. Det ankommer på regeringen att besluta om detta. Jag avser därföratl återkomma till regeringen härom. Två av förslagen kräver emellertid medverkan.Det gäller dels frågan om regeringens nuvarande befogenhet att besluta omavvikelser från reglerna om uppsikt över förvaltningen av kyrklig jord, delsfrågan om en begränsning av rätten att överklaga beslut om förvaltning avkyrklig jord. Jag tar nu upp dessa bägge frågor. Enligt 23§ lagen om förvaltning av kyrklig jord kan regeringen förordna att sädan uppsikt skall handhas av stiftsnämnden i stället för av en 19 boställsnämnd eller attviss förvaltning inte skall stå under någon uppsikt. I promemorian föreslås attregeringens befogenhet att besluta i dessa hänseenden läggs över påkammarkollegiet. När boställsnämnderna avskaffas kommer enligt mitt förslagstiftsnämnderna att ha tillsyn över förvaltningen av all kyrklig jord, som deinte själva förvallar. Regeringens beslut skulle då i fortsättningen endastkrävas i något enstaka fall, då det kan bli fråga om att förvaltningen av visskyrklig jord över huvud tagel inte skall stå under någon uppsikt. Något behovav att medge undantag från den uppsikt det här är fråga om har inle visat sigföreligga. Enligt min mening behövs därför inte någon lagregel som möjliggörsådana undanlag. Den nuvarande bestämmelsen i 23 § lagen om förvaltning avkyrklig jord bör alltså kunna upphävas. När del sedan gäller denföreslagna begränsningen av besvärsrätten vill jag först erinra om atlförsamlingarnas och pastoratens beslut i fråga om sin förvaltning överklagasgenom kommunala besvärsregler. Beslut i arrende-och hyresfrågor kan enligtbestämmelserna i jordabalken prövas av arrendenämnd, hyresnämnd ochfastighetsdomstol. Stiftsnämndernas beslut enligt lagen om förvaltning avkyrklig jord överklagas hos regeringen. 1 besvärs-ärenden av sistnämnda slaghör regeringen regelmässigt kammarkollegiet, som har tilldelats viktigauppgifter i frågor som rör förvaltningen av den kyrkliga jorden. Enligt de avriksdagen antagna riktlinjerna för en översyn av reglerna för besväröver förvaltningsbeslut bör regeringen i allmänhet inte vara besvärsinstansannat än när det behövs en politisk styrning av praxis. Vidare bör ärenden somkan prövas i två eller flera instanser under regeringsnivån bara iundantagsfall kunna överklagas till regeringen.