prop · GA03128 · 1986-12-31 00:00:00 — Eftersomkonventionen är dispositiv är det inget som hindrar att parterna för egen delkommer överens om att avtalet skall ha skriftlig form. En bestämmelse i ett skriftliglavtal, som föreskriver alt en överenskommelse om att avtalel skall ändras ellerupphöra måste ske skriftligen, är emellertid inte obetingat giltig; se art.29(2). Enviktig inskränkning i art. 11 och för övrigl också i art. 29 - följer av art.12. Bakgmnden lill denna artikel är alt i vissa stater, 1. ex. , endast skriftliga viljeförklaringar har rättsverkan när del är fråga om internationella köpeavtal. Iartikeln anges att de bestämmelser i art. 11 och 29, som medger att etl Prop.1986/87: 128 köpeavtal kan ingås, ändras eller upphöra genom en överenskommelsei annat än skriftlig form, inte gäller då en part har sitt affärsställe i enstal som har gjort en reservation enligt art. 96. En sådan reservation fårgöras av en stat vars lagstiftning kräver att köpeavtal skall ingås ellerbekräftas skriftligen. 11 och 29 nämns del IIi konventionen (dvs. avtalsdelen),vilket alltså innebär att en stat som har gjort en reservation enligt art. 96kan upprätthålla formkravet även såvitt gäller denna del. Eftersombestämmelsen i art. 12 bara gäller art. 11 och 29 och del II, omfattar den inte alla meddelanden och viljeförklaringar som fömtsattsi konvenfionen utan bara sådana som har att göra med avtalets ingående, ändringeller upphörande. Verkningarna av art. 12 sträcker sig alltså inte till t. ex.reklamationer och liknande meddelanden. Tillskillnad från övriga bestämmelser i konventionen är art. 12 tvingande. Dettaframgår av sista meningen i artikel 12 samt av art. 6. Enligt denna artikel skall med uttrycket "skriftlig" ("writing","écrit") i konventionen också förstås meddelanden per telegram ellertelex. Bestämmelsen har betydelse för art. 21 (2) om verkan av sen accept ivissa fall och för art. 29 (2) om skriftliga avtal. I den senare artikeln angesalt skriftliga avtal bara kan ändras eller bringas att upphöra genom skriftligaöverenskommelser. 6.2 Del II Ingåendeav avtal DelII av konventionen innehåller bestämmelser om ingåendeav avtal om internationella köp. I samband med att undertecknade konventionenförklarades med stöd av art. 92 att inte avsåg att bli bundet av dennadel av konventionen. Motsvarande deklarationer gjordes av , ochNorge. Även om , enligt vad som har förordats i den allmänna mofiveringen(avsnitt 3.2), bör bekräfta denna reservafion vid ratificeringen av konventionen,finns det anledning att här redogöra för konventionens innehåll också i dennadel. DelII om ingående av avtal omfattar art. 14-24.1 art.14-17 behandlas anbud, medan art. 18-22 gäller accept. Frågan när ett bindandeavtal har kommit till stånd regleras i art. 23. Den sista artikeln innehållervissa tolkningsregler. Första stycket anger de grundläggande kriterierna för att "ett förslagom att sluta avtal som är ställt till en eller flera bestämda personer"skall anses utgöra ett anbud. Förslaget skall dels vara tillräckligt preciserat,dels ange anbudsgivarens avsikt att bli bunden ifall det antas. Ett förslag somgörs "utan förbindelse" eller med ett liknande förbehåll utgör alltsåaldrig ett anbud i konventionens mening (jfr 9 § avtalslagen). Föratt vara tillräckligt preciserat måste förslaget ange vUken eller vad för slags vara det är fråga om samt fastställa eller göra det möjligt att fastställa mängd och pris. Förhållandet mellan denna regel och art. 55 kan verka förbryllande, eftersom det i art. 55 anges hur priset skall bestämmas när delta inte går att fastställa med ledning av avtalet. Då även art. 14 är 104 dispositiv kan detemellertid förekomma att parterna menar att etl avtal är Prop. 1986/87: 128slutet utan att det finns någon hållpunkt för prisets bestämmande. I så fallhar art. 55 en funkUon att fylla, vilket för övrigt också är fallet om en stalinte ansluter sig till konventionens avtalsdel. Svensk avtalsrätt förutsättersom bekant inte någon prisangivelse för att ett giltigt anbud eller avtal skallföreligga. Del är däremot fallet enligt t. ex. fransk rätt. Föralt utgöra etl anbud måste ett förslag till avtal, som nämnts, vara ställt eller flera bestämda personer. Ifall del är riktat till en obestämd kretsföljer av andra slycket att del endast skall anses som en anmodan att inkommamed anbud, om inte den som framför förslaget klargör alt det är fräga om ettanbud. I första slycket i denna artikel slås fast att ett anbud får verkan när detkommer fram lill anbudstagaren. Andrastyckel handlar om atl etl anbud dras tillbaka. Regeln i detta stycke, liksomreglerna i art. 16, bygger på den distinktion som görs i angloamerikansk rättmellan alt dra tillbaka ("withdraw") och att återkalla ("revoke")ett anbud. Enligtandra stycket i förevarande artikel får ett anbud dras tillbaka ifallmeddelandet om alt det dras tillbaka kommer fram lill anbudstagaren före ellersamtidigt med anbudet (jfr 7 § avtalslagen). Detta gäller även om anbudet är,som det heter, oåterkalleligt ("irrevocable"). Artikel16.1 denna artikel anges under vilka fömtsättningar ett anbud får återkallas("be revoked"), något som i så fall kan ske även efter det attanbudet kommil fram lill anbudstagaren. Enligtförsta stycket gäller att ett anbud kan återkallas til! dess att ett avtal harslutits, om återkallelsen kommer fram till anbudstagaren innan denne har avsäntetl antagande svar. Enligt konventionen är ett anbud alltså inte bindande påsamma sätl som enligt svensk rält (jfr I § avtalslagen). Principeni första styckel modifieras emellertid väsenUigt av det som sägs i andrastycket. Ett anbud kan sålunda inte återkallas om del, genom att enbestämd lid för svar har fastställts eller på annat sätt, anger att det intekan återkallas (punkt a). Ett anbud kan inte heller återkallas, om det varrimligt för anbudstagaren att räkna med att anbudet var oåterkalleligt och anbudstagarenhar handlat i föriitan på anbudet (punkt b). I denna artikel slås fast att ett anbud upphör att gälla när ett svarvarigenom anbudet avslås - ett avslag kommer fram till anbudsgivaren (jfr 5§ avtalslagen). Detta gäller även om det är fräga om ett i konvenfionens meningoåterkalleligt anbud. 19 framgår att åven etl antagande svar under vissa förutsättningar skallbetraktas som ett avslag, om det innehåller tillägg, begränsningar eller andraändringar. I denna artikel anges vad som konstituerar en accept och när en accept fårverkan. I första stycket sägs attett uttalande eller ett annat uppträdande från anbudstagarens sida, som visar atl han samtycker till ett anbud, utgör ett antagande svar, dvs. Tystnad eller overksamhet, sägs det vida re, utgör inte "i sig" en accept. Det utesluter alltså inte att passitiviteti 105 förening med särskildaomständigheter kan utgöra en accept. Humvida en Prop. 1986/87: 128 partsuppträdande skall tolkas som etl samtycke till anbudet får avgöras med ledningav art. 8. Enligtandra stycket får en accept verkan när den kommer fram till anbudsgivaren.Innebörden av att en accept får verkan är att accepten inte får dras tillbakaefter denna tidpunki och atl avtalet därmed är slutet (jfr art. 22 och 23). Anbudstagarenhar dock inte obegränsad fid på sig för atl acceptera ett anbud. Ifallanbudsgivaren har bestämt för svar, får accepten inte verkan om deninte kommer fram . Anbudstagaren bär alltså risken för atl acceptenförsenas eller inte kommer fram. Om inte någon tid har satts ut för svaret,skall accepten ha kommit fram inom skälig tid för atl få verkan. Elt muntligtanbud måste antas , om inte annal framgår av omständigheterna (jfr 2och 3 §§ avtalslagen). Avtredje stycket framgår att en accept av ett anbud också kan ske genom en realhandling.Det förutsätter emellertid att detta har stöd i anbudet eller i praxis som harutbildats mellan parterna eller i nägot handelsbruk eller annan sedvänja. Somexempel på handlingar som kan få samma verkan som en uttrycklig accept nämnsleverans och betalning. I denna artikel regleras verkan av att anbudstagaren avger en oren accept,dvs. ett svar som är avsett att vara ett antagande svar pä ett anbud men sominnehåller tillägg, begränsningar eller andra ändringar. Enligt första stycketskall ett sådant svar anses som ett avslag på anbudet och utgöra ett nytt anbud ett motbud. Denna huvudregel överensstämmer med regeln i 6 § första stycketavtalslagen. Ifalldet inte är fråga om väsentliga ändringar, skall svaret dock gälla som en accept,om inte anbudstagaren utan oskäligt dröjsmål framför invändningar mot svaret.Underlåter anbudstagaren att framföra invändningar i Ud, utgörsavtalsvillkoren av anbudets villkor med de ändringar som har gjorts i accepten.Konventionens regel bygger alltså pä etl objektivt kriterium, att det inte ärfråga om någon väsentlig ändring, medan 6 § andra stycket avtalslagen bygger pätvå subjektiva kriterier, att anbudstagaren skall ha ansett acceptenöverensstämma med anbudet och atl anbudsgivaren måste ha insett detta. Itredje stycket preciseras att vissa ändringar alltid skall utgöra väsentligaändringar. Det är fallet med ändringar som hänför sig till - bland annat - priset,betalningen, varans kvalitet och kvantitet, tid och plats för leveransen,omfattningen av ena partens ansvar gentemot den andre och lösning av tvister.Om en ändring hänför sig till någon av de uppräknade frågorna, år enligtordalydelsen en tillämpning av andra styckel således utesluten även om detskulle röra sig om en helt obetydlig ändring. Denna artikel innehåller vissa regler om beräkning av acceptfristen närdenna har angetts som en viss fid och inte genom utsättandet av en viss sistadag det vill säga när anbudsgivaren har sagt att han vill ha svar t. ex. "senaslinom " och inte t. ex. "". Förstastycket anger när acceptfristen böriar löpa. Om anbudsgivaren har satt ut för svar i telegram eller brev, böriar acceptfristen löpa från den tidpunkt då telegrammet lämnas in för befordran eller från 106 det datum som framgår avbrevet eller eventuellt av poststämpeln (jfr 2 § Prop. 1986/87: 128 andrastycket avtalslagen). Vid anbud genom telefon, telex eller andra omedelbarakommunikationsmedel böriar fristen löpa när anbudet kommer fram ("reaches","parvient") till anbudstagaren. Enligtandra stycket skall officiella helgdagar och arbetsfria dagar som infallerunder acceptfristen tas med vid beräkningen av fristen. Om emellertid ettantagande svar inte kan avlämnas på den utsatta fristen sista dag därför attden dagen infaller som är eller arbetsfri dag på den ortdär anbudsgivaren har sitt affärssiälle, förlängs fristen till första följandearbetsdag. I denna artikel, som behandlar sen accept, görs ett par undantag från den iart. 18(2) uttalade principen alt en accept måste komma fram för atlfä verkan. Enligtförsta styckel gäller sålunda att etl antagande svar som kommer för sent ändåfår verkan som en accept, om anbudsgivaren utan dröjsmål underrättar anbudstagarenom detta. En sädan underrättelse kan göras muntligen eller genom attanbudsgivaren skickar ett meddelande till anbudstagaren. Skickas ett sådantmeddelande går det på anbudstagarens risk, och ett bindande avtal kommer alltsåtill stånd utan att anbudstagaren har fått besked om att anbudsgivaren översettmed förseningen. - Konventionens bestämmelse skiljer sig från regeln i 4 §första stycket avtalslagen, enligt vilken ett antagande svar som kommer försent skall gälla som ett nytt anbud. Iandra stycket behandlas det fallet att ett antagande svar har försenats på gmndav onormala kommunikationer. Om det av svaret framgår att det har sänts undersådana förhållanden att det vid normal befordran hade kommit fram i fid, skalldel enligt huvudregeln i detta stycke gälla som en accept. Ifall anbudsgivareninte vUl godta detta, måste han utan dröjsmål meddela anbudstagaren att anbudetenligt hans mening hade upphört att gälla. - Skillnaden mellan konventionen ochavtalslagen (4 § andra slycket) är här principiellt setl densamma som den somvid oren accept föreligger mellan art. 19(2) i konventionen och 6 § andrastycket avtalslagen. Medan kriteriet enligt konventionen är att svaret mednormala kommunikationer skulle ha kommit fram , bygger regeln iavtalslagen pä att anbudstagaren utgått från alt svaret har kommit fram i tidoch anbudsgivaren måste ha insett detta. Artikeln anger hur länge en accept kan hållas öppen. En accept kan drastillbaka, om meddelandet om detta kommer fram till anbudsgivaren innan ellersamtidigt med att accepten skulle ha fått verkan (jfr 7 § avtalslagen). Av art.18(2) framgår att en accept som regel fär verkan när den kommer fram till dennefram till anbudsgivaren. En förutsättning är emellertid atl den kommer framtill denne inom acceptfristen, om inte något av undantagen i art. 19 ärtillämpligt. I denna artikel slås fasl att etl avtal har slutits när elt antagande svarpå elt anbud får verkan. 1konventionen hänvisas på flera ställen fill tidpunkten för avtalsslutet. Denna tidpunki kan sålunda vara avgörande för felbedömningen (art. 35 och 42). Den kan vidare ha betydelse vid fastställandet av prisei (art. 55). Också när det gällerskadeståndsansvar och skadeståndets omfattning kan Prop. 1986/87: 128tidpunkten för avtalsslutet vara av betydelse (art. 74 och 79). Partemakan komma överens om alt sträcka ut tiden för avtalsslutet till efter dentidpunkt som anges i art. 23 t. ex. genom att ställa upp ett villkor som förstmåste uppfyllas. Om det i så fall är den tidpunkt som anges i art. 23 eller ensenare tidpunkt som skall gälla när hänvisning sker till tidpunkten föravtalsslutet, är en fråga som får avgöras från fall till fall. Omen stal gör en reservation beträffande konventionens avtalsdel (del II), kan de nämnda bestämmelsemas innebörd komma att variera beroendepå den lag som tillämpas på frågan när köpeavtalet skall anses slutet. I flera av bestämmelserna i avtalsdelen fästs avgörande vikt vid när ettanbud, ett antagande svar eller någon annan viljeförklaring kommer fram ("reaches","parvient") till adressaten. I denna artikel definieras uttrycketkomma fram. Ensådan viljeförklaring som det är fråga om kommer fram till adressaten när dengörs muntligen till honom eller på något annat sätt avlämnas till honompersonligen. I konventionens mening kommer den också fram när den avlämnas påhans affärsställe eller postadress eller - om han saknar affärsställe ochpostadress - på hans hemvist. Avden gjorda definitionen följer att den rättsverkan, som knyts fill att enviljeförklaring kommer fram, inträder även om adressaten inte har tagit del avförklaringen och även om han inte känner till att den har kommit fram. 6.3 Del III Köp av varor Medandel II handlar om hur köpeavtal ingås, regleras frågor omköpeavtalets innehåll i del III av konvenfionen. Bestämmelserna i denna delgäller sålunda parternas rättigheter och skyldigheter och följderna avstörningar i eller brott mot avtalet. Det är den mest omfattande delen avkonventionen. Del III är uppdelad i fem kapitel. I det första kapitlet (art.25-29) ingår vissa allmänna bestämmelser, bl.a. om väsenthgt avtalsbrott,risken för vissa meddelanden och "specific performance". Det andrakapitlet (art. 30- 52) gäller säljarens förpliktelser och påföljderna avsäljarens avtalsbrott. Det tredje kapitlet (art. 53-65) handlar om köparensförpliktelser och påföljderna av köparens avtalsbrott. I det fjärde kapitlet(art. 66-70) behandlas frågor med anknytning till vem som bär risken för attvaran förstörs m. m. Det femte kapiUet (art. 71-88) innehåller bestämmelser somär gemensamma för säljaren och köparen, bl. a. vad gäller befarat avtalsbrottoch skadestånd. Artikeln innehåller en definition av rekvisitel väsentligt avtals brott. Detta rekvisit är av betydelse för köparens rätt att kräva omleverans (art. 46) och i flera sammanhang som har att göra med en parts rätt att häva 108 köpet (art. 49, 51. 64,70, 72 och 73). Enligt konvenfionen skall bedömning- Prop. 1986/87: 128 enav vad som är elt väsentligt avtalsbrott göras på principiellt samma sättoavsett vilket avtalsbrott del är fråga om. Det spelar alltså ingen roll om detgäller ett fel i varan eller köparens dröjsmål med betalningen. Ettavtalsbrott från ena partens sida är väsentligt, om det medför en sådanolägenhet för den andra parten att del i huvudsak berövar honom vad han haderätt att vänta sig enligt avtalet. Det är alltså inte fråga om en abstrakt väsentlighelsbedömningutan om vad som är väsentligt för den drabbade parten. A andra sidan skall mangöra en objektiv bedömning av vad denne hade rätt att vänta sig och inte tahänsyn till vad vare sig han själv eller den andra parten kan ha hafl föruppfattning om detta. Föratt etl avtalsbrott skall bedömas som väsentligt uppställs emellertid också etlsynbarhelsrekvisit. Elt avtalsbrott är sålunda inte väsentligt, om den part somär skyldig till avtalsbrottet inte fömtsåg att detta skulle leda till att denandra parten i huvudsak berövades vad han hade rätt atl vänta sig enligtavtalet. För atl ett avtalsbrott skall bedömas som väsentligt får inte helleren förnuftig person i samma ställning under samma omständigheter ha förutsettett sådant resultat. Densvenska köpllagens väsenllighetsrekvisil skiljer sig från konventionens -förutom alt det uttrycks negativt (inte ringa betydelse) genom alt det t. ex.vid köparens dröjsmål med betalningen inte förutsätts alt avtalsbrottet skallvara väsenUigt just för motparten eller att den avtalsbrytande parten skall hainsett väsentligheten (jfr 21, 28, 42 och 43 §§). Avsikten är att även detförslag till ny köplag som förbereds i skall ha väsenllighetsrekvisilsom är utformade efter vad som är motiverat vid varie särskilt avtalsbrott. I denna artikel föreskrivs att en hävningsförklaring är giltig endast omden görs genom etl meddelande till den andra parten. Meddelandet kan ske muntligeneller skriftligen. Meddelandet får verkan även om den andra parten inte nås avdet (jfr art. 27). Artikel27.1 artikeln anges vem som bär risken för att vissa meddelanden försenas,förvanskas eller inte kommer fram. Demeddelanden som avses med bestämmelsen är sådana underrättelser, uppmaningaroch andra meddelanden som en part lämnar i enlighet med bestämmelserna i delIII av konventionen. Arfikdn är alltså inte tillämplig på meddelanden sominnehåller anbud eller svar på anbud och liknande besked utan bara på sådanameddelanden som parterna lämnar till varandra när ett köpeavtal väl har kommittill stånd. Enligthuvudregeln i artikeln går de ifrågavarande meddelandena på mottagens risk. En fömlsåtlningär emellertid atl avsändaren har anlitat ett med hänsyn till omständigheternalämpligt medel för befordran av meddelandet. Om avsändaren har lämnatmeddelandet för befordran på detta sätl, får han åberopa meddelandet även omdet försenas eller kommer fram i förvanskat skick. Detsamma gäller ommeddelandet över huvud tagel inte kommer fram till adressaten. Elt praktisktoch viktigt exempel på ett meddelande som sålunda går på mottagarens risk ärköparens reklamation enligt art. 39. Meddelandenagår på mottagarens risk om inte annat är uttryckligen 109 Bestämmelser som uttryckligen fömtsätter attett meddelande Prop. 1986/87: 128 skall ha mottagits av adressalen finns iart. 47 (2), 48 (4), 63 (2), 65 (1), 65 (2) och 79(4). Infallsvinkeln till det nu behandlade problemet år någol annoriundai den svenska köplagen, där det i 61 § uttryck ligen anges vilka meddelanden somgår på mottagarens risk (jfr även 40 § avtalslagen). Avsikten är att dennateknik skall användas även i köplagsförslaget. Artikeln innebär en begränsning avskyldigheten för konventionsstaternas domstolar att ge dom på naturafullgörelse.Genom artikeln modifieras bestämmelserna om naturafullgörelse i art. 46 och 62.Naturafullgörelse kan enligt dessa artiklar komma i fråga när köparen krävervarans avlämnande, omleverans eller avhjälpande av etl fel eller når säljarenkräver betalning eller annan fullgörelse av köparen. Enligt artikel 28 är en domstol inte skyldig att ge dom pånaturafullgörelse, om inte domstolen skulle göra delta enligt sin egen lagbeträffande liknande köpeavtal som inte regleras av konventionen. Bestämmelsenhar tillkommil för alt tillmötesgå staterna inom det angloamerikanska rättssystemet,vars domstolar bara har en begränsad möjlighel att ge dom på naturafullgörelse (specificperformance). Om ansluter sig till konventionen behöver svenskadomstolar alltså inte förplikta t.ex. en säljare att avlämna varan, om en sädanskyldighet för säljaren inte skulle följa av vad som enligt svensk rätt gällerför nationella köp. Artikeln anger vad som i vissa avseendengäller om ändring av ett köpeavtal. I första stycket sägs att etl avtal kan ändras ellerbringas att upphöra enbart genom en överenskommelse mellan parterna. Genomdetta klargörs att den i angloamerikansk avtalsrätt förhärskande uppfattningenatt varie prestation fömtsätter en motprestation (the doctrine of considération)inte skall tillämpas inom ramen för konventionen. Bestämmelsen kan få praktiskbetydelse bl.a. när det gäller ändringar avseende tekniska specifikationer,leveransdatum och liknande. Överenskommelser om sådana ändringar är alltsågiltiga trots att de kan sägas utgöra ensidiga eftergifter. Detsamma kan gällaändrade avtalsvdlkor som tas in i dokument vilka sänds efter det att avtalethar slutits. Har parterna faktiskt kommit överens om villkoren, skall de gälla. Enligt andra stycket kan en regel i ett skriftligt avtal,som föreskriver atl en överenskommelse om att avtalel skall ändras ellerupphöra måste ske skriftligen, inte ändras eller upphävas annat än skriftligen.En part kan dock genom sitt handlande bli förhindrad att göra gällande kravetpå skriftlig form. Detta är fallet om han ger motparten anledning atl förlilasig på att en ändring skall gälla trots att den inte har gjorts skriftligen. Omköparen muntligen har modifierat avtalel och sedan har godtagit varor somlevererats i enlighet med modifikationen, kan han inte beträffande leveransersom skett som en följd av detta agerande med framgång göra gällande attmodifikationen är utan verkan därför att den inte har gjorts skriftligen. 6.3.2 Kap.II Säljarens skyldigheter Prop. 1986/87: 128 Andra kapitlet, som handlar om säljarens förpliktelser, äruppdelat i tre avdelningar. Efter en inledande bestämmelse (art. 30) följer iavdelning 1 bestämmelser om varans avlämnande och överlämnande av dokumentavseende varan (art. 31-34). Avdelning II handlar om varans avtalsenlighet och tredje manskrav med avseende på varan (art. 3544). I avdelning III (art. 45-52) regleraspåföljderna av säljarens avtalsbrott. Artikeln slår i allmänna ordalag fast attsäljaren är skyldig att avlämna varan och överlämna de dokument som hänför sigtill varan samt alt överföra äganderätten fill varan. Belräffande skyldighetenatt avlämna varan finns närmare bestämmelser i art. 3133, medan bestämmelserom skyldigheten atl överlämna dokument finns i art. 34. Med säljarens skyldighet att överföra äganderätten tillvaran får förslås hans ansvar för att varan inte är belastad med etl s. k.rättsligt fel i den meningen att tredje man har äganderätt till varan. Dettabehandlas närmare i art. 42. Det kan anmärkas att det bara är säljarens ansvargentemot köparen som regleras av konventionen (jfr art. 4). Den sakrätlsligafrågan om gilfigheten av tredje mans anspråk på varan skall avgöras enligt desakrättsliga reglerna i det lands lag som enligt internationellt privaträtlsligaregler skall tillämpas på köpet. Säljaren skall fullgöra sina skyldigheter såsom avtaletoch denna konvention fömtsätter. Av art. 6 framgår atl konventionensbestämmelser i princip är dispositiva. Vid en konflikt mellan innehållet ikonventionen och det som har överenskommits mellan parterna tar alltsåparternas överenskommelse över. Varans avlämnande och överlämnande avdokument I artikeln anges hur och framför allt varavlämnandet skall äga rum.