prop · GA0386 · 1986-12-31 00:00:00 — Om del vid försäkringsfallet gäller ett förmånstagarförordnandetill förmån för någon annan än maken, kommer emellertid försäkringsbeloppetatl tillfalla förmånstagaren. Detta kan leda till att maken inte kan få ut sinandel i bodelningen. De sakkunniga föreslär att försäkringen i denna situationskall beaktas med det värde den hade före försäkringsfallet och alt förmånstagarenvid behov skall vara tvungen att avstå så mycket av försäkringsbeloppet sombehövs för att maken skall få ut sin andel i bodelningen. Som mest kanförmånstagaren bli tvungen att avstå frän hälften av det värde försäkringenhade före dödsfallet. Jag delar de sakkunnigas uppfattning. Genom en regel avdet slag som de sakkunniga har föreslagit förhindras att den efterievandemakens rätt i bodelningen försämras genom dödsfallet. Den etlårsfrist somjagnyss har föreslagit bör dock gälla också för den nu behandlade typen av jämkningskrav. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Nuvarande jämkningsregler är alltför krångliga och svårtillämpade. De leder också till slumpartade och ibland olämpliga resultat. De bör därför ersättas av en smidigare regel, som dels gör det möjligt att ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, dels gör jämkningen till en angelägenhet bara mellan förmånstagaren och den som begär jämkning. För det speciella fallet att försäkringstagaren avlider innan en bodelning på grund av äktenskapsskillnad har hunnit göras, bör det införas en regel som garanterar att den andra makens rätt i 61 bodelningeninte försämras genom dödsfallet. 2.3.3Underrättelse om förmånstagarförordnande till försäkringstagarens make Minbedömning: Några lagbestämmelser om skyldighet för försäkringstagaren ochförsäkringsbolaget atl underrätta försäkringstagarens make om etlförmånstagarförordnande bör inte införas. Familjelagssakkunnigas förslag: Försäkringstagaren skallvara skyldig att underrätta sin make, om försäkringstagaren sätter in ellerutesluter maken som förmånstagare. Några sanktioner för en försäkringstagaresom underlåter att hälla sin make underrättad föreslås inte.Försäkringsbolaget skall vara skyldigt att på förfrågan underrätta maken om ivilken omfattning denne är förmånstagare. Det förslagel kräver en ändring iförsäkringsrörelselagen, där utlämnande av sådana uppgifter nu förbjuds (sebetänkandet s. 65, 80-81, 278-280, 465-466 och 477). En av experterna avstyrkerförslagen (se belänkandet s. 492493), Remissinstanserna: De fiesta remissinstanser som harberört frågan är tveksamma eller negativa till de sakkunnigas förslag. Särskiltförslaget om försäkringsbolagets upplysningsskyldighel har mött kritik. tillstyrker båda förslagen. Skälen för min bedömning: Enligt 1 kap. 4 §äktenskapsbalken skall makar lämna varandra de upplysningar som behövs för attfamiljens ekonomiska förhållanden skall kunna bedömas. Häri ingår naturligtvisi många fall upplysningar om de försäkringar som makarna har. 1 samband medbodelning finns det enligt 17 kap. 5 § möjlighet att genomvitesföreläggande av domstol tvinga fram upplysningar av en treds-kande make. 1övrigt är regeln inle förenad med någon sanktion. Enligt 10 § datalagen (1973:289) har den som ärregistrerad i ett databaseral personregister en i stort sett ovillkorlig rättatt fä veta vilka uppgifter som finns registrerade om honom eller henne. Enligt7 kap. 20 § försäkringsrörelselagen (1982:713) gäller dock etl undantag fråndenna princip. Ett försäkringsbolag fär enligt denna bestämmelse inte lämnauppgift om elt förmånstagarförordnande till förmånstagaren, om förordnandet ärregistrerat i ett personregister enligt datalagen. Försäkringsbolagen anservidare att de på grund av avtalsförhållandet till försäkringstagaren alltid ärskyldiga att hälla dennes förordnande hemligt före försäkringsfallet, oavsetthur uppgifterna har registrerats. 1 det lagstiftningsärende som ledde fram till1982 års försäkringsrörelselag föreslog Svenska Försäkringsbolags Riksförbundalt det i den lagen skulle införas en generell sekretessbestämmelse efterförebild av bankrörelselagstiftningen. Departementschefen fann all förbundet hadeanfört beaktansvärda skäl för sitt förslag men ansåg att fråganbehövde övervägas ytterligare och att den därför borde lösas i ett annatsammanhang (se prop. 1981/82:180 s. 202-203). Jag delar självfallet de sakkunnigas åsikt att det är viktigtatt makar håller varandra insatta i sådana försäkringsfrågor som rör familjensekonomi. Särskilt angeläget är det all inle en av makarna oriktigt tror althan eller hon är förmånstagare till en försäkring som maken vet att den andramaken har. Som remissinstanserna har framhållit finns det emellertid fiera skäl som talarmot införandet av sådana regler som de sakkunniga har föreslagit-Till allbörja med måste konstateras att ingen av reglerna skulle ge maken nägotsärskilt effektivt skydd. Inte ens ett positivt besked från försäkringsbolagetom atl maken är förmånstagare ger denne någon egentlig trygghet, eftersomförsäkringstagaren när som helsi därefter kan återkalla förordnandet ellerbegära återköp av försäkringen utan att maken får kännedom om del. Och man kanknappast räkna med att en osanktionerad regel om skyldighet förförsäkringstagaren alt lämna upplysningar till sin make skall ha någon effekt -vid sidan av I kap. 4 § - i ett äktenskap där sådanaupplysningar inte lämnas frivilligt. Här kan den nya jämkningsregeln i 104 §andra stycket fä större betydelse. Den som gör eii förmånstagarförordnande lillnågon annan än sin make har ett gott skäl att berätta detta för maken, eftersomen underrättelse ökar möjligheterna att förordnandet skall stå sigmol ett jämkningsanspråk (se vidare nedan i specialmotiveringen till 104 §). Till dettakommer att båda de föreslagna reglerna strider mot den vedertagna principenatt testamenten och liknande förfoganden över huvud taget fär hällas hemligaunder den förfogandes livstid. 1 många fall skulle det dessutom bli svårt elleromöjligt att ge besked om att maken inte var förmånstagare utan att samtidigtindirekt upplysa om att försäkringstagaren hade gjort elt annat förordnande,vars innebörd dennes make säkert ofta skulle kunna ana sig till. 2.3.4 Fördelning av försäkringsbeloppet när förmånstagaresaknas Minbedömning: Frågan om en särskild fördelningsregel för det fall atl det intefinns nägot förmånstagarförordnande bör prövas slutligt först i samband medbehandlingen av de förslag som kan bli resultatet avförsäkringsrättskommitténs arbete. Familjelagssakkunnigasförslag: De sakkunniga har föreslagit en särskild regel iförsäkringsavtalslagen om fördelning av försäkringsbeloppet när det inte finnsnågot förmånstagarförordnande vid försäkringstagarens död. Beloppet skallenligt förslaget tillfalla i första hand försäkringstagarens make och i andrahand hans eller hennes arvingar och universella testamentstagare. Efterlevandemake skall inte ha rätt till någol belopp, om det vid försäkringstagarens dödpågick ett mål om äktenskapsskillnad mellan makarna (se betänkandet s. 65,280-282 och 466-467). Remissinstanserna:De sakkunnigas förslag har fält ett blandat mottagande. Några remissinstansergodtar förslaget eller lämnar det utan erinran. Andra avstyrker förslaget helt,medan åter andra i princip godtar en regel av den föreslagna typen men föreslåren annan fördelning av beloppet. De remissinstanser som är kritiska har hävdatatt försäkringar utan förmånstagarförordnande är så sällsynta atl någonsärskild fördelningsregel inte behövs. Det har vidare gjorts gällande att detkan ha varit försäkringstagarens avsikt att beloppet skall ingå ikvarlåtenskapen för atl belala hans eller hennes skulder eller tillgodose en legatarie. Del harockså hävdals atl del Prop. 1986/87:86 inte finns skäl all gynnaförsäkringstagarens make på ett så markerat sätt som de sakkunniga harföreslagit. Särskilt från sida har framhållits all regeln kan vållavissa praktiska svårigheter; bl.a, skulle den inle passa för vissa försäkringarav typ begravningshjälp. Försäkringsrättskommitlén har uppgett att den villtona ned förmånstagarförordnandets betydelse för utmätningsskyddet ocharvsskatleprivilegieringen och att detta enligt kommitténs mening lagleknisktgörs bäst genom alt alla förvärv av försäkringsbelopp görs tillförmänstagarförvärv. Kommittén avser därför att ta med en liknande regel i sittkommande förslag om ny personförsäk-ringslagsliftning. Skälen för min bedömning: Om del vid försäkring påförsäkringstagarens eget liv saknas förmånstagarförordnande vid hans ellerhennes död, kommer det utfallande beloppet att ingå i kvariåtenskapen efterförsäkringstagaren och fördelas på samma sätt som egendomen i övrigt. Från deefterievandes synpunkt har denna ordning den nackdelen, jämfört med vad somnormalt gäller när det finns etl förmånstagarförordnande, att försäkringsbeloppetblir tillgängligt för försäkringstagarens borgenärer och att man går miste omde förmåner vid arvsbeskattningen som tillkommer en förmånstagare. En fördel,å andra sidan, är atl beloppet kan fördelas helt i enlighet med de önskemål somförsäkringstagaren kan ha gett uttryck ät i testamente. Det kan finnas goda skäl att behandla alla förvärv avförsäkringsbelopp lika på det sätt som de sakkunniga ochförsäkringsrättskommittén har förordat. Med hänsyn till att det i praktiken ärsällsynt att försäkringar saknar förmånstagarförordnande är det emellertid intenågon brådska med en sådan reform, och uppenbariigen återstår det vissalagtekniska och försäkringstekniska problem att lösa. Jag förordar därför attfrågan om införande av en särskild fördelningsregel fär anstå till dess attresultatet av försäkringsrättskommilténs pågående arbete med en nypersonförsäkrings-lagstiftning föreligger. Kommittén har i sitt arbetemöjlighet att överväga olika praktiska frågor som har aktualiserats iremissvaren, t.ex. hur en försäkringstagare skall gä till väga som vill attbeloppet skall användas för att beiala hans eller hennes skulder. Jag vill dockframhålla att den nya regeln enligt min mening inte bör medföra störreförändringar i den fördelning som görs i motsvarandesituationer än som är påkallat av tekniska skäl. Fördelningen bör alltså görasi så nära anslutning som möjligt till fastlagda principer för bodelning ocharv. Ett par av de sakkunnigas övriga lagförslag, nämligen desom avser 3, 115 a och 116 §§ försäkringsavtalslagen, 20 kap. 5 § förstastycket samt lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden, är helteller till största delen konsekvenser av den särskilda fördelningsregeln. Ocksådessa ämnen får i mån av behov tas upp i samband med behandlingen avförsäkringsrällskommitléns kommande förslag. Bortsett från de frågor som jag nu har berört är delagändringar som föreslås i denna lagrädsremiss av huvudsakligen lagtekniskkaraktär. av dem har nämnts redan i prop. 1986/87:1. den ändring i Prop. som innebär atl överförmyndarens tillståndskall inhämtas, om en förmyndare eller god man vill låta en omyndig avslåfrån sill arv efter en förälder till förmån för förälderns efterlevandemake (se nya 3 kap. 9 § i prop. 1986/87:1; jfr prop. s. 239). Etl annat fall är den ändring i jordabalken som innebär alt lagfart inle kanbeviljas på gåva av fastighet mellan makar förrän gävan har registreratsenligt bestämmelserna i ; jfr prop. 1986/87:1 s. 75. En fråga av principiellt slag är emellertid om införandelav den nya sambolagen bör medföra atl sambor i lagstiftningen mera allmäntskall likställas med makar. Enligt gällande rätt likställs sambor med makargenom uttryckliga lagbestämmelser endast i ett mindre antal fall. 1 förarbetenatill olika lagbestämmelser har dock gjorts uttalanden som syftar till atl iviss utsträckning jämställa sambor med makar. Detta gäller särskilt inom delfastighetsrättsliga området (se t.ex. beträffande arrendelagstiftningen prop.1983/84:136 s. 103, beträffande jordförvärvslagstiflningen prop, 1978/79:85 s,21 och beträffande lagstiftningen om ombildning lill bostadsrätt prop.1981/82:169 s. 79). I två fall under senare är har frågan om att likställasambor med makar varit föremål för uppmärksamhet i samband medbehandlingen av arrendelagstiftning. 1 9 kap. 31 § jordabalken finns en regel om överlåtelsetill anhöriga av jordbruksarrende i vissa fall. Regeln tillkom genom lagstiftningär 1984. När det gäller den krets av anhöriga till vilken överlåtelse kan skeerinrades i den proposition som låg till grund för lagstiftningen om alljordägaren, enligt 9 kap. 8 § första stycket 3 jordabalken, kan återtaarrendestället endast om jordägaren själv, hans eller hennes make elleravkomling skall bruka det. Enligt föredragande departementschefen var det medhänsyn härtill inkonsekvenl att medge arrendatorn en mera vidsträcktöveriålel-serätt (prop. 1983/84:136 s. 60). delade i och för sigdepartementschefens uppfattning att reglerna om jordägarens självinlräde kundevara vägledande. Utskottet ansåg dock alt det fanns starka skäl för att såväl isjälvinträdesfallen som i överlätelsefallen med make jämställa den somjordägaren respektive arrendatorn sammanlever med under äktenskapsliknandeförhållanden. Med hänsyn lill alt frågan om sambors ekonomiska förhållandenövervägdes inom ansåg sig utskottet visserligen inte dåböra förorda en ändring av arrendereglerna. Utskottet förutsatte dock attfrågan fick en tillfredsställande lösning i samband med ställningstagandet tillfamiljelagssakkunnigas förslag. följde utskottet (LU 1983/84:35,rskr 394). Också vidsin behandling av förslaget till lag om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället (SFS 1985:658) log lagutskottei upp frågan om atl jämställa sambor med makar. Enligt utskottet var det en strävan inom den familjerätisliga lagstiftningen att så långt möjligt jämställa sambor med makar. Det fanns därför - ansåg utskottet - starka skäl för att i den aktuella lagen föra in ett uttryckligt undantag också för dem som bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. Med hänsyn till att frågan om lagstiftning om sambors ekonomiska förhållanden fortfarande 65 5 1986/87. varaktuell, ansåg sig utskottet visserligen inte dä böra förorda någon Prop.1986/87:86 ändring i reglerna. Utskottet förutsatte dock att frågan fick entillfredsställande lösning i samband med ställningstagandet lill förslagen omsambors ekonomiska förhållanden. följde utskottet (LU 1984/85:35,rskr. När det gäller frågan huruvida sambor i lagstiftningenmera allmänt skall likställas med makar är min bedömning följande. Den lagreglering för sambor som regeringen har föreslagiti propositionen om äktenskapsbalk m.m. grundar sig pä uppfattningen atl maninte bör skapa sä utförliga regler för sambor att man därigenom åstadkommer vadsom skulle kunna betecknas som ett äktenskapsliknande system av lägre dignitet(se prop. 1986/87:1 s. 40). De som vill att etl mera heltäckande juridisktsystem skall tillämpas pä deras samlevnad fär alltså låta registrera sinsamlevnad genom att ingå äktenskap. Avsikten är att lagstiftningen genom lagenom sambors gemensamma hem i begränsad utsträckning skall tillhandahållalösningar på praktiska problem av juridisk art när det är särskilt påkallat föratt skydda den svagare parten i ett samboförhållande. Att i fastighetsrättslig eller annan lagstiftning allmäntjämställa sambo med make skulle alltså strida mot den syn pä frågan omlagreglering av samboförhållanden som ligger till grund för förslagen i nämnda propositionen. I stället bör man enligt min mening analysera varielagstiftningsfråga för sig och överväga i vad män det - främst med hänsyn lillden svagare parten - är påkallat med särskilda lösningar av de juridiskaproblem som kan uppstå vid samboförhällanden. I gällande fastighetsrättsligoch annan lagstiftning finns ofta en särskild reglering som innebär att ensambo i praktiken jämställs med make. Enligt min mening är det entillfredsställande lösning. Med hänsyn lill vad jag nu har anfört är jag inte bereddatt föreslå några ändringar av det ovan antydda slaget i t.ex. arrendelagstiftningen.I enlighet härmed innebär ocksä de ändringar som föresläs ihyreslagstiftningen (12 kap. jordabalken) i huvudsak bara anpassningar till dennya sambolagen. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inom justitiedepartementetupprättats förslag till 1. lag om införande av , 2. lag omikraftträdande av lagen (1987:000) om sambors gemensamma hem, 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi jordabalken, 5. lagom ändring ibrottsbalken, 6. lag om ändringi , 7. lag om ändringi utsökningsbalken, 8. lagom ändring isjölagen (1891:35 s. 1), 66 9, lag om ändring i lagen (1904:26 s. I) om vissa iniernalionellarättsför- Prop. 1986/87:86 hållanden rörande äktenskap och förmynderskap, 10. lagom ändring i lagen (1904:48 s,I) om samäganderätt. 11. lag om ändring i konkurslagen(1921:225), 12. lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal, 13. lagom ändring i lagen (1936:83)angående vissa utfästelser av gåva, 14. lag om ändring i lagen (1946:807)om handläggning av domstolsärenden, 15. lag om ändring i lagen (1960:729)om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 16. lag om ändring i lagen (1966:680)om ändring av vissa underhållsbidrag. 17. lag om ändring i lagen (1968:576) om stadshypotekskassa och omstadshypoteksföreningar. 18. lag om ändring ifastighetsbildningslagen (1970:988), 19. lag om ändring i rennäringslagen(1971:437), 20. lag om ändring i bostadsrältslagen(1971:479), 21. lag omändring i rätlshjälpslagen (1972:429), 22. lag om ändring i vapenlagen(1973:1176). 23. lag om ändring i riksdagsordningen, 24. lag om ändring i gruvlagen(1974:342), 25. lag om ändring i lagen (1981:131)om kallelse på okända borgenärer, 26. lag om ändring i lagen (1982:352)om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt, 27. lag om ändring i lagen (1985:658)om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 2. Samråd har skett med statsrådet beträffandelagförslag 17, med chefen för beträffande lagförslag 19,med chefen för bostadsdepånementerbeträffande lagförslagen 4, 20 och 26 samtmed chefen för industridepartementet beträffande lagförslag 24. 1 det följande används förkortningarna ÄktB för ,GB för , ÄB för , Äktp för lagen om införande aväktenskapsbalken, BrB för och FAL för lagen (1927:77) omförsäkringsavtal. 4.1 Förslaget till lag om införande av (lagförslag I) Äktp innehåller ikraftträdande- och övergångsbestämmelserlill ÄktB. Den inleds med vissa allmänna bestämmelser (1-3 §§). Därefter följer ett av snitt om tillämpning av övergångsbestämmelser till vissa lagar om ändring i (4-7 §§). De närmaste följande paragraferna (8-14 §§) innehåller övergångsbestämmelser till olika regler i ÄktB, varefter Äktp 67 avslutas med treparagrafer om äktenskap som har ingåtts Prop. (15-17 §§). Äktenskapsbalkenoch denna lag träder i kraft . (Jfr1 § i de sakkunnigas lagförslag 2) Skälenför att reformen skall träda i kraft den har angetts i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Ikraftträdandebestämmelsentill förslaget till lag om ändring i ÄB är utformad så attärvdabalksändringarna kommer att träda i kraft som ÄktB (se prop.1986/87:1 s. 31). 1 förevarande lagstiftningsärende föresläs också en särskildlag om ikraftträdande av lagen om sambors gemensamma hem (lagförslag 2). Även idet lagförslaget har tidpunkten för ikraftträdandet satts till den I januari1988. Genomäktenskapsbalken upphävs, med den begränsning som följer av denna lag,i rikes lag och lagen (1959:157) med särskilda bestämmelserom makars gemensamma bostad. (Jfr2 § i de sakkunnigas lagförslag 2) Lagen(1959:157) med särskilda bestämmelser om makars gemensamma bostad reglerarfrågor som i fortsättningen kommer att regleras i ÄktB. lag skallalltså upphöra att gälla när reformen träder i kraft. Den lagen hartidsbegränsad giltighet och har senast förlängts att gälla till och medutgången av (prop. 1986/87:9, LU 8, rskr 22, SFS 1986:910). Den kanemellertid genom den nya lagstiftningens ikraftträdande upphävas ett årtidigare. Enligt 11 § Äktp skall dock bestämmelserna lag fortfarandetillämpas, om talan om äktenskapsskillnad har väckts eller någon av makarna haravlidit före ikraftträdandet. Lagen(1920:406) om införande av nya gäller nu och bör inte upphävas(se 15 §). Det innebär att äldre , som är tillämplig pääktenskap som har ingåtts , fortfarande kommer att gälla för dem.Att vissa regler i ÄklB skall gälla även för äldre äktenskap framgår av 15-17§§. Omdet i lag eller annan författning hänvisas till föreskrifter som har ersattsgenom bestämmelser i , skall i stället de nya bestämmelsernatillämpas. (Jfr 3 § i de sakkunnigaslagförslag 2) 1 paragrafen har påbrukligt sätt tagits upp en bestämmelse som anger att om del i en lag ellerannan författning förekommer hänvisning till en föreskriftsom har ersatts genom en bestämmelse i ÄktB, den nya bestäm- Prop.1986/87:86 melsen i stället skall tillämpas. 1 denna lagrådsremiss föreslås beträffande fiera lagar atthänvisningar till GB skall bytas ut mot hänvisningar till ÄklB. Det kanemellertid inte uteslutas att det finns andra lagar som innehåller enhänvisning till GB. 1 sådana fall blir alltså förevarande paragraf tillämplig. Tillämpning av övergångsbestämmelser till vissa lagar omändring i 1 samband med ändringar i GB har i mänga fall ställts uppövergångsbestämmelser enligt vilka äldre bestämmelser fortfarande skall gällaeller tillämpas i vissa fall. Sädana övergångsbestämmelser till ändringar i GBbehäller sin giltighet även efter det att GB har upphört all gälla i den män deär avsedda att reglera övergången från äldre till ny lag. Övergångsbestämmelsersom inle är av den karaktären upphör däremot alt gälla, om inle annat sägs. Huvudprincipen bakom övergångsbestämmelserna i samband medatt ÄktB träder i kraft är emellertid, som redan har nämnts, att ÄktB skalltillämpas även om ett äktenskap har ingåtts före ikraftträdandet. Atl GB skalltillämpas i vissa undantagsfall framgår av 814 §§ förevarandepro-mulgationslag. Av övergångsbestämmelser till ändringar i GB följer att deti vissa av dessa fall kan bli aktuellt att tillämpa en äldre lydelseav . I 4-7 §§ förevarande promulgationslag är det däremot frågaom ett antal undantag från huvudprincipen att ÄktB skall tillämpas, i vilka detdirekt anges i lagtexten att det inte är GB generellt utan en äldre lydelse avGB som skall tillämpas i stället för ÄktB. Valet har här alltså inle ståttmellan atl tillämpa GB eller ÄktB ulan mellan att tillämpa antingen en äldrelydelse av GB eller ÄktB. Tredje stycket i övergångsbestämmelserna till lagen(1970:999) om ändring i skall fortfarande gälla. (Paragrafen saknar motsvarighet i de sakkunnigas förslag) Genom ändringar 1970 (se SFS1970:999), vilka trädde i kraft , infördes en ny paragraf (13a §) i 13 kap. Paragrafen behandlar verkan av en bodelning som resulterat i attmakarna har fått skilda andelar av en fastighet. I övergångsbestämmelserna tillden lagändringen anges bl.a. (tredje stycket i övergångsbestämmelserna) atlfrågan om giltigheten av en förrättad bodelning som innebär atl endel av en faslighet har kommit i en särskild ägares hand fortfarande skallbedömas med tillämpning av de regler som gällde före lagändringen. 13 kap. 13 a § GB motsvaras av 13 kap. 5 § ÄktB. Den ifrågavarande övergångsbestämmelsen till 13 kap. 13 a§ GB bör gälla även sedan ÄktB har trätt i kraft. En föreskrift om det har tagits in i förevarande paragraf. Punkt 5 fjärde stycket i övergångsbestämmelserna tilllagen (1973:645) om ändring i skall fortfarande gälla, såvittgäller verkan av hemskillnad. (Jfr 10 8 i de sakkunnigas lagförslag 2) Innebörden av förslagel är alt verkan av hemskillnadfortfarande skall bedömas med tillämpning av de regler som gällde före är 1974.Bakgrunden är följande. Hemskillnadsinslitutel avskaffades genom lagstiftning somträdde i kraft . 1 övergångsbestämmelser föreskrevs alt äldrelag fortfarande skulle gälla i fråga om verkan av hemskillnad. att egendom som en make har förvärvat efter hemskillnaden är hans ellerhennes enskilda.