prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — Man hör inte hålla ettsammanträde - även om detta i och för sig skulle medföra fördelar framför ettskriftligt förfarande - om kostnaderna och olägenheterna med ett sammanträdeinte slår i rimlig proportion till vad målel gäller. I sådana fall kanemellertid telefonsammanträde enligt 10 § vara ett alternativ lill skriftligförberedelse. I tredje styckel slås också fast att, om rätten väljermunllighet, sammanträde skall hällas sä snart som möjligt. Dettaöverensstämmer med vad som stadgas i 10 § första styckel. \ fiärde stycket anges - liksom i 12 8 förstastyckel - att förberedelsen om möjligt skall avslutas vid det förstasammanträdet. Beroende pä målens skiftande karaktär föreslås däremot - imotsats till vad som gäller för småmålens del - inte nägot högsta antaltillåtna förberedelsesammanträden. Rätlen måste dock i varie enskilt fall nogapröva om det behövs ett ytterligare sammanträde. Som påpekats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.2.3) bör i det stora flertalet mål etl endasammanlräde för förberedelse vara tillräckligt, och fler än tvä sådanasammanlräden bör hållas bara i undantagsfall. Om förberedelsen inte kan avslutas vid det förstasammanträdet kan den enligl förslaget, liksom , fortsättas antingen genomskriftväxling eller vid ett ytteriigare sammanträde. Motsvarande regleringåterfinns i 12 § första och iredje styckena. Del är givetvis ingentingsom hindrar att man -om det bedöms som nödvändigt - dels häller ett ytterligaresammanträde och dels klarar ul vissa frågor genom skriftväxling. Den nuvarande regeln i 12 8 första styckets sista meningom att mälet inte får uppskjutas längre än som oundgängligen påkallas förelåsupphävd. Redan av den föreslagna regeln i 6 8 tredje stycket om att rättenskall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av måletföljer nämligen alt målet inle får uppskjutas längre än som absolut behövs. 42 kap. 10 § En föreskrift motsvarande den nuvarande bestämmelsen iförsta stycket om att vid muntlig förberedelse sammanlräde skall hållas så snart det kan ske har med sikte på normalfallen tagits in i 9 8 tredje stycket. serna isamma stycke om hur kallelse till parterna skall ske har slopats i Prop.1986/87:89 förslaget, se vidare specialmotiveringen till 12 8. Bestämmelserna iandra och tredje styckena om vid vilka påföljder parterna skall kallas tillförberedelsesammanträde har överförts till 12 §. I enlighet med vad jag uttalat i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.4.8) föresläs i denna paragraf i stället en möjlighet för rätlen atthälla sammanträden per telefon under förberedelsen med hjälp av s.k.konferenssamtal. Reglerna skall tillämpas under förutsättning av att detkonstateras att sammanträde skall hållas enligt vad som sägs i 9 8.Sammanträdel fär då enligt förslaget hällas per telefon om endera av tvåförutsättningar föreligger. Enligt det första alternativet fär sammanträdet hållas pertelefon om det är lämpligt med hänsyn till sammanträdets ändamål och övrigaomständigheter. En första förutsättning måste givetvis vara att kostnadernaför processen kan minskas genom alt sammanträdet hälls per telefon. Vidareförutsätter delta alternativ att telefonsammanträdet framstår som, sakligtsett, så gott som likvärdigt med etl vanligt sammanträde inför rätten.Ändamålet med sammanträdel får alltså inte bli lidande av all del håUs pertelefon. Pä grund därav torde det i de flesta fall vara uteslutet alt med stödav detta alternativ hålla telefonsammanträde när sammanträdet motiveras av attparterna skall få tillfälle till förlikningsförhandlingar. Sädana förhandlingartorde erfarenhetsmässigt föras bäst när parterna har personlig kontakt medvarandra. Vidare torde det mestadels vara svårt att finna telefonsammanträdehelt likvärdigt när mer omfattande diskussioner rörande tvistens avgränsningskall föras. Telefonsammanträde med stöd av detta alternativ blir därföraktuellt främst när det gäller alt förbereda mindre komplicerade tvister elleravgränsade frågor inom mer omfattande mål. Enligt det andra alternativet fär emellertidtelefonsammanträde också hållas i vissa fall trots all denna sammanträdesforminte framstår som sakligt sett helt likvärdig med ett sammanträde inför rätten.Förutsättningen är då att ett sammanträde av sistnämnda art skulle förorsakaorimliga kostnader eller olägenheter. Rimlighetsbedömningen skall göras utifrånbetydelsen av den fråga som föranlett sammanträdet. Med detta avses dels måletsbeskaffenhet och dels den konkreta fräga som skall avhandlas pä sammanträdet.Att hålla ett sammanträde per telefon med stöd av delta alternativ kan alltsåbli aktuellt dels i mål som rör bagatellbelopp och dels i mäl om större belopp,där den fräga som kräver sammanträde framstår som mindre betydelsefull. Engemensam förutsättning för att telefonsammanträde skall få hällas i de nudiskuterade fallen är givetvis att sammanträdets ändamål kan antas bli iväsentlig män uppnått även om det hålls per telefon. Är så inte fallet innebärtelefonsammanträdet endast en onödig omgång. Denna förutsättning har inteansetts behöva anges uttryckligen. I lagtexten upptas också en regel om att bestämmelserna iRB om kallelser, förelägganden och påföljder inte gäller vid telefonsammanträde. Bakgrunden till detta förslag har tecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.8). Regeln för med sig alt en förutsättning för att telefonsam manträde skall fä hällas är att parterna kan förväntas medverka frivilligt i 200 förfarandet.Framför alll med tanke pä dessa situationer har regeln om Prop. 1986/87:89möjlighet lill telefonsammanträde givits en fakultativ utformning. Om det finnsanledning att anta att parterna - eller någon av dem - inte kommer att medverkavid ett telefonsammanträde, får rätlen således, om muntlighet behövs, kallatill ett vanligt sammanträde. Det är ingenting som hindrar att den ena parten kallas ivanlig ordning till rätten, medan den andra hörs per telefon, om detta skullevara lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Så kan vara fallet l.ex. närden ena parten befinner sig pä avlägsen ort. 1 sådana situationer blir deregler som gäller för vanligt sammanträde tillämpliga på den part som kallatsatt infinna sig direkt inför rätten. Däremot kan givetvis den part, som skallhöras per telefon, lika lite som vid ett ordinärt telefonsammanträde bliföremål för förelägganden eller påföljder. Vad gäller frågan vilka tekniska hjälpmedel som det kanbli aktuellt att använda vid telefonsammanträden hänvisas tillspecialmoliveringen lill 43 kap. 8 § fjärde stycket. 42 kap. Il § Paragrafen innehåller en reglering av i vad mån enpart vid ett sammanträde för förberedelse får ge in eller läsa upp skriftligaanföranden m.m. Bestämmelserna om delta har förts över till 13 8. Enligt förslagel tas i denna paragraf i stället in enbefogenhet för rätten att i dispositiva tvistemål förelägga svaranden att avgeskriftligt svaromål vid påföljd att tredskodom annars kan komma atl meddelasmot honom. Förslaget har ingen motsvarighet i RB. Däremot finns det enliglsmåmälslagen möjlighet atl ålägga en part att yttra sig skriftligen vidpåföljd av tredskodom. Bakgrunden till förslaget har tecknats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.2,3). Enligt förslaget får etl föreläggande vid påföljd avtredskodom ges till en svarande som skall avge skriftligt svaromål enligt 7 §.Regeln har givits en fakultativ utformning, vilket innebär att rätten i vaoeenskilt fall har att göra en lämplighetsbedömning av om föreläggande skall ske. I vanliga kravmäl där talan väckts genom ansökan omstämning bör det normala vara att föreläggande om skriftligl svaromål förenas med tredsko domspäföljd. Etl exempel på alt sädan påföljd inle bör användas är all svaranden kan antas sakna förmåga att - trots den skriftliga information rörande vad som krävs av honom för att undgå tredskodom som han bör fä av rätten i samband med föreläggandet - skriftligen ge uttryck för sin ståndpunkt i mälet. 1 detta fall bör rätten visseriigen i första hand kallatill sammanträde, men starka processekonomiska skäl kan som tidigare nämnts tala för att man förordnar om skriftligt svaromål även i de nu aktuella fallen. Om parterna bor långt frän domstolen och/eller om pro cessföremålet rör ett mindre värde kan det te sig orimligt att kalla parterna till ett förberedelsesammanträde. Även allernativet att hålla etl telefon sammanträde bör övervägas. Ett annat exempel där det kan finnas anled ning att förelägga svaranden atl komma in med ett skriftligt svaromål utan att förena föriäggandet med tredskodomspäföljd är att käranden uttryckli- 201 gen begäratl tredskodomspäföljd inte skall sältas ul; käranden kanske Prop.1986/87:89 känner lill att svaranden avser all vid en tredskodom sökaåtervinning. Etl föreläggande att avge skriftligl svaromål vid påföljdav tredskodom blir möjligt att använda inte bara i mål där talan väckts genomansökan om stämning ulan även i mål i summarisk process som hänskjutits tillrättegång eller som blivit föremål för återvinning (jfr 33 och 35 8§lagsökningslagen). 1 fräga om tillämpningen av förevarande paragraf i sädanafall hänvisas till specialmotiveringen till 9 § andra stycket. Förslaget innebär att en borgenär får större anledning ännu att i samband med begäran om hänskjutande ange grunderna för sin talan ochlämna bevisuppgift. Om borgenären gör detta och inger sittkostnadsyrkande kommer han, i de fall där gäldenären inte svarar päföreläggandet, att höra av rätten först när han fär tredskodomen. Även efter återvinning av lagsökningsutslag ellerslutbevis i mäl om belalningsföreläggande kan del finnas elt behov avföreläggande vid påföljd av tredskodom för gäldenären. Också i dessasituationer gäller som en förutsättning för ett sådant föreläggande atlborgenären först lämnar uppgifter i enlighet med vad som sägs 12 8. Av skäl som redovisats i den allmänna motiveringenomfattar möjligheten till tredskodomförelägganden endast skriftliga svaromåloch inte föreläggande tUl parterna att avge andra yttranden. Ett föreläggandeom yttrande i en rättegängsfräga kan inte förenas med tredskodomspäföljd. Om etl käromål är uppenbart ogrundat får rätten enligt 5 8genast meddela dom utan att stämning utfärdas. Utöver den prövning av detbefogade i käromälet som sålunda skall göras innan stämning utfärdas, behöverrätten lika lite som vid föreläggande för svaranden att inställa sig lillsammanlräde vid påföljd av tredskodom - göra någon materiell prövning avkäromålet innan ett tredskodomsföreläggande alt avge skriftligt svaromålutfärdas. Liksom vid muntlig handläggning sker en ytteriigare kontroll av attkäromälet inte är obefogat innan tredskodom meddelas, sedan föreläggandel inteuppfyllts (se 44 kap. 8 8). Frågan vad en part. som fått ett föreläggande att yttrasig skriftligen vid påföljd av tredskodom, behöver prestera för att undgåpåföljden regleras i 44 kap. 7 a 8 i förslaget. 42 kap. 12 § 1 första stycket anges att förberedelsen om möjligtskall avslutas vid det första sammanträdet. Denna reglering har i förslagelöverförts till 9 § fjärde stycket. Den bestämmelsen täcker även det nuvarandetredje stycket i 12 8. 1 förslaget har i denna paragraf tagits in reglerna omvad en kallelse skall innehålla. Motsvarigheten till dessa regler återfinns i 10 §. Den föreslagna regleringen läcker även den nuvarande regleringen i 12§ andra stycket angående kallelse till fortsatt förhandling. I första stycket ges bestämmelser om innehållet i enkallelse till förbere delsesammanträde i ett dispositivt mäl. Enligt förslaget skall kallelse av parterna till ett förberedelsesammanträde i ett sådant mål alllid ske vid påföljd av tredskodom. Detta motsvarar gällande ordning i mål som hand- 202 läggsenligt RB men innebär en viss förändring i förhållande lill vad som i Prop.1986/87:89 dag gäller för småmålen. Denna förändring förtjänar någrakommentarer. Åven enligt småmälslagen (16 §) är huvudregeln altparterna skall kallas till sammanträde vid påföljd av tredskodom. Det finnsemellertid ocksä möjlighet för rätten att, om det föreligger särskilda skäl,kalla parterna i elt småmål till sammanträde vid påföljd av antingen tredskodomeller atl målet avgörs utan hinder av parts utevaro. Sistnämnda möjlighet äravsedd att tillämpas huvudsakligen i fall då målet redan handlagts vid etlsammanträde eller där tvisten tidigare behandlats av reklamationsorgan (prop.1973:87 s. 190). Motsvarande möjlighet finns för övrigt i mål som handläggsenligt RB, nämligen vid kallelse till fortsalt huvudförhandling (43 kap. 11 §sista stycket). Den i småmålen valda lösningen innebär att man i vissafal! kan åstadkomma ett i princip mer rättssäkert, och därför inteätervinningsbart, avgörande. Detta gäller mål där tillräcklig utredning kan sketrots att ena parten har uteblivit. I de flesta fall är detta till fördel förden berättigade parten som i allmänhet torde vara identisk med den part sominställer sig till sammanträdet - genom att han undgår risken att belastas meden återvinningsprocess. Även stalsfinansiellt kan, åtminstone teoretiskt, vissaeffektivitetsvinster uppnäs genom denna ordning. Den nu förevarande paragrafen gäller endastförberedelsestadiet. Något praktiskt behov av en möjlighet att kaUa parternatill ett förberedelsesammanträde vid påföljd av att målet avgörs genom domlorde knappast föreligga. 1 praktiken torde domstolarna också nästanuteslutande ha använt tredskodomsallernalivet vid förelägganden i småmål. Mot den nu tecknade bakgrunden föreslås att kallelse avparterna i ett dispositivt tvistemål alllid skall ske vid påföljd avtredskodom. I första styckets andra mening sägs att varie part, somskall infinna sig personligen, skall kallas vid påföljd av vite. Dettamotsvarar helt gällande ordning, såväl enligt RB som enligt småmälslagen. Andra stycket behandlar frågan hur parterna skall kallastill förberedelsesammanträde i etl indispositivt tvistemål. Den föreslagnalösningen motsvarar i huvudsak gällande rätt. Den enda sakliga ändringenutgörs av att rätlen i stället för alt förelägga vite fär besluta att en part.som skall infinna sig personligen, skall hämtas till sammanträdet.Förutsättningen för detta är att del kan antas att han inle kommer att följaetl vitesföreläggande. Enligl gällande rätt krävs för att hämtning skall kunnaske att parlen underlåtit att följa etl vitesföreläggande (44 kap. 5 §). 1brottmål finns däremot möjlighet till omedelbar hämtning av dentilltalade. Motsvarande möjlighet föresläs nu även såvitt avser målsägande (45kap. 15 §) och vittnen (36 kap. 7 §). Hämtningsmöjligheten är avsedd att tillämpasi sådana fall dä rätten har särskild anledning att befara att parten intekommer att ätlyda ett vitesföreläggande. Ett praktiskt fall kan vara attvederbörande i förväg hell enkelt meddelat rätten eller motparten all han inletänker komma lill någon förhandling. I sädana situationer medför etlvitesföreläggande endast en onödig omgång. Tredje stycket reglerar hur parterna i såväl dispositivasom indisposi liva mål - skall kallas till ett förberedelsesammanträde där endast rätte- 203 Förslagel innebär i sak ingen skillnad mot Prop.1986/87:89 gällande rätt (se nuvarande 13 §). Avslutningsvis bör i fråga om kallelser till sammanträdenämnas att de nuvarande bestämmelsema i 10 § första styckel om hur kallelsetill parterna skall ske har slopats i förslaget. Det följer nämligen redan avrätlens allmänna processledande funktioner att man har rätt att utforma kallelsernapå lämpligt sätt. Normalt lorde det vara mest effektivt - inte minst med hänsyntill behovet av att kunna kontrollera att parten verkligen fått del avkallelsen - att denna sker skriftligen och delges med parten, jfrövergångsbestämmelserna till delgivningslagen (1970:428). Men har rätten direktkontakt med parten, t.ex. vid ett sammanlräde, är det bättre att använda denenklare metoden med muntlig kallelse. 1 vissa brådskande fall bör det ocksåkunna accepteras att rätlen kallar parten per telefon. Man måste i sä fallkunna med fog anta dels att rätt person fär del av kallelsen och dels attvederbörande verkligen uppfattar budskapet på ett tillfredsställande sätt (se3 § tredje stycket delgivningslagen). 42 kap. 13 § I denna paragraf i dess nuvarande lydelse slås fast atträtten fär utsätta ett särskilt förberedelsesammanträde för behandling av enrättegängsfräga eller en del av saken, som får avgöras särskilt. Dennareglering har tagits bort såsom onödig. Det följer redan av de allmännabestämmelserna om förberedelse och förberedelsesammanträden att sammanträde fårhållas även för att behandla de nu nämnda frågorna. Den i nuvarande andrameningen intagna regleringen av kallelse till ett sammanträde för behandlingav en rättegängsfräga har i förslaget tagits in i 12 § tredje stycket. I stället har i denna paragraf tagits in regler som syftartill att garantera att sammanträdena ägnas åt ett muntligtåsiktsutbyte och inle i onödan ål uppläsande av i förväg skrivna inlagor elleranföranden. Motsvarande regler finns i 11 §, som innehåller en tämligennoggrann reglering av i vad mån en part vid ett förberedelsesammanträde får gein eller läsa upp skriftliga anföranden m.m. Huvudregeln om förbud för parterna atl ge in eller läsaupp skriftliga inlagor eller andra skriftliga anföranden står kvar i förslaget.Förutsättningarna för att avvikelser från denna huvudregel skall få ske har dockmjukals upp och förenklats. Eftersom munllighelen aldrig bör få bli elt självändamålfär parterna enligt förslagel använda sig av skriftliga inlagor så snart detunderlättar förståelsen av ett anförande eller i övrigt är lill fördel förhandläggningen. Så kan vara fallet l.ex. vid behandling av ett mål med mycketkomplicerade sakförhållanden. En part kan då med hjälp av skriftligahandlingar göra sin ståndpunkt klarare än vid elt rent muntligt förfarande. 1 övrigt hänvisas i denna del till specialmoliveringenlill 43 kap. 5 § där motsvarande reglering finns för huvudförhandling. 42 kap. 14 § Paragrafen innehåller vissa regler om skriftligförberedelse, vilka föreslås upphävda i enlighet med vad som sägs nedan. Första meningen i det nuvarande första stycket ersätts av9 § andra Prop. 1986/87:89 stycket i förslagel. Stadgandet i den nuvarandeandra meningen om atl svaromål skall delges käranden saknar motsvarighet iförslaget. Det saknas anledning atl i RB föreskriva atl just svaromål - till skillnadfrån andra yttranden - skall delges. För att rätten skall få bevis om attkäranden fått del av svaromålet kan det givetvis vara praktiskt med en formelldelgivning. Även den nuvarande sista meningen i första styckel i förevarandeparagraf saknar direkt motsvarighet i förslaget. Del framgår redan avbestämmelserna i 9 § tredje stycket att rätten får besluta om ytterligareskriftväxling. Också andra stycket i denna paragraf är överflödigt. Vad därsägs följer av de allmänna bestämmelserna om muntlig och skriftlig förberedelsei 9 §. Enligt förslaget tas i denna paragraf in vissabestämmelser som syftar till att göra förberedelsen så effektiv som möjligt.Bestämmelserna i första styckel riktar sig till rätten medan andra stycketinnehåller en handlingsregel för parterna. Enligt första st\'cket bör rätlen - under förutsättningatt det är till fördel för utredningen - i förväg tala om för parierna vilkafrågor som enligt rättens mening bör behandlas vid elt sammanlräde eller vidfortsatt skriftväxling. Den föreslagna bestämmelsen motsvaras delvis av nuvarande15 §. Enligt den paragrafen fär rätten meddela närmare bestämmelser om skriftväxlingmellan parterna och föreskriva i vilket avseende en part skall yttra sig.Förslaget innebär i förhällande till den regeln dels en utvidgning till såvälskriftlig som muntlig förberedelse och dels en mer direkt uppmaning till rätlenatt agera aktivt för att styra in förberedelsen på de väsentliga frågorna. Säsnart det är till fördel för utredningen att rätten för parterna framhållervilka frågor som behöver behandlas, skall rätten göra detta om det inte finnsnägra skäl som talar emot ett sådant agerande. 1 andra stycket har intagits en bestämmelse som åläggerparterna att före sammanträdet sätta sig in i saken på sådant sätt att någotytterligare förberedelsesammanträde om möjligt inte behöver hällas.Principiellt sett innebär förslagel inte någon nyhet. All parterna redan i daghar denna skyldighet måste nämligen anses följa av allmänna regler omtillbörlig processföring. Atl skyldigheten blir direkt reglerad i RB haremellertid flera fördelar. Parierna själva uppmärksammas på sina åligganden päett mer effektivt sätt. Viktigare är all rätlen får elt direkt lagstöd för atttillgripa rättegångskostnadssanktioner och andra medel mot den part som inteuppfyller sin skyldighet. Bestämmelsen innebär för det första en skyldighet förvarje part att före sammanträdet för sig själv noggrant klargöra sin egen ståndpunkt i målet - såvitt avser bäde yrkanden och grunder - och att undersöka behovet av och möjlighetema lill bevisning. Vidare måste parten redan i förväg noga studera det material motparten redan då presenterat och tänka igenom vilka spörsmål detta maierial föranleder. Anser parten sig osäker om vad motparten menar pä nägon punkt, kan det ofta finnas skäl att före samman trädet ta en underhandskontakt med denne. Särskilt gäller detta i de tvister där parierna företräds av advokater eller motsvarande. Om rätten anser att 205 det råder oklarhet beträffande någon särskild fråga börrätten i enlighet Prop. 1986/87:89 med första stycket i denna paragraf föresammanträdel kontakta parterna och för dem påpeka atl de vid sammanträdel börklargöra sin inställning i det ifrågavarande hänseendet. En absolut strävan börvara att förberedelsen av mälel skall föras så långt vid sammanträdet att maninte behöver hålla något ytterligare förberedelsesammanträde. 42 kap. 15 § En motsvarighet lill den nuvarande bestämmelsen i dennaparagraf om att rätten fär meddela närmare bestämmelser om skriftväxling mellanparterna och föreskriva i vilket avseende en part skall yttra sig har tagits ini 14 § första slyckel. Till förevarande paragraf har av redaktionella skäl istället överförts reglerna i nuvarande 8 a §. 42 kap. 16 § Den nuvarande bestämmelsen i denna paragraf om att beslutom måls avvisande får meddelas under förberedelsen har i förslaget flyttatstill 18 §. I stället har i förevarande paragraf tagits in en bestämmelse om atträtten i slutet av förberedelsen i vissa fall bör göra en skriftligsammanfattning av parternas ståndpunkter. Bakgrunden till den bestämmelsen, somsaknar moisvarighet i gällande rätt, har tecknats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.3). Förutsättningen för att en sammanfattning, som framförallt skall omfatta yrkanden och åberopade grunder, skall göras är atl del ärtill fördel för handläggningen. I fräga om detta rekvisit bör uppmärksammas attsammanfattningen görs utifrån rätlens egen uppfattning om vad som förekommit.Den blir därigenom elt viktigt kontrollinstrument för parternas del, vilket ärav värde framför allt i mer komplicerade mäl. Genom att parterna får ta del aven sammanfattning av hur rätten uppfattat deras agerande under förberedelsen,minskar risken för överraskningar under elt senare skede. Sammanfattningenbidrar därmed lill koncentrationen under huvudförhandlingen. Den kan ocksämedverka till att förkorta huvudförhandlingstiden genom attsakframställningarna kan förkortas. Det ankommer på rätten att avgöra om en sammanfattninglämpligen bör göras i målel. Hänsyn måste härvid tas liU de skiftandeförhållandena i olika mäl. Mänga mäl är av så enkel beskaffenhet att ensammanfattning endast skulle framstå som en formalitet. I vissa fall kan delvara tillräckligt med en muntlig sammanfattning i anslutning lill etlsammanlräde för förberedelse och en anteckning i protokollet atl delta skett. Även när en skriftlig sammanfattning i och för sig är tillfördel för handläggningen av mälet kan det emellertid finnas skäl för rätten atl avstå frän att göra en sådan. Så kan t.ex. vara fallet när det vid förberedelsens avslutande står klart all det finns goda förutsättningar för uppgörelse före en kommande huvudförhandling.