prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Riksdagensombudmän: I paragrafen föreslås att häktning skall få ske om misstanken avser "ett brott, där straffet är fängelse i minst ettår." Till skillnad från det väldefinierade "för brottet är stadgat" (NJA II 1964,s. 134 ff) ger förslagels ordalag intryck av att den aktuella gärningen måste ha ett slraffvärde om fängelse, vilket uppenbarligen inte har varit avsikten. : En språkfråga bör beröras. 1986/87:112 (s.184 y) alt för det häktningsgmndande brottet liksom skall vara stadgatfängelse eller däröver. Detta har i den föreslagna lagtexten, (1 §),fått en modernare språkdräkt, nämligen brott "där straffet är fängelse iminst ". Uttrycket är vilseledande eftersom det språkligt torde betydaalt minimistraffet skall vara fängelse medan det är maximistraffet somåsyftas. Det är vedertaget juridiskt språkbruk att tala om det straff som"är stadgat" för ett brott och förbundet anser att man inte börfrångå detta språkbmk. 1lagförslaget har häktningsgrunderna fördelats sä att flyktfaran och kollusionsfaranbehandlas under punkt 1 medan recidivfaran behandlas under punkt 2. I häklningsframställningaroch häktningsbeslut bmkar ofta hänvisning ske till lagtexten i fråga om häktningsgrunderna.Det skulle därför vara fördel för del praktiska rätlslivet all endast en häktningsgrundbehandlas i varje punkt. Deti lagtexten föreslagna uttrycket "om straffet för brottet inte är Undrigareän fängelse " är emellertid otydligt. har förbundetframhållit att det är vedertaget juridiskt språkbmk alt tala om det straff somär "stadgat" för ett brott när man åsyftar brottets slraffskala.Därifrån skall skiljas både det straff som "kan följa" på ett brottoch del straff som kan beräknas bli utdömt i det enskilda fallet. Uttrycket"är för brottet ej slagdat lindrigare straff' bör behållas. : Enligt vår uppfattning är lagtexten oklar. Den nu gällandeformuleringen "för vilket är stadgal fängelse eller däröver"innebär alt det krävs alt del ingår fängelse i straffskalan.I utredningen finns, så vitt vi sett, inget som tyder på att det är avsiktenalt förändra detta, men lagtexten "där straffet är fängelse i minst ettår" måste anses innebära alt minimistraffet är fängelse . Omdetta är avsikten är det ur vår synpunkt oacceptabelt. I annat fall bör den nugällande lydelsen behällas. 24 kap. 2 § RB JK:I förslaget stadgas bl. a. att del skall finnas en påtaglig risk för alt denmisstänkte genom att fly utomlands undandrar sig lagföring och straff.Uttryckssättet "fly utomlands" är enligt min uppfattning onödigtvärdeladdat. Jag anser att stadgandet skall kunna tillämpas även mot någon somutan att direkt fly har för avsikt att lämna landet. Regionåklagarmyndigheteni : "Påtaglig risk" bör i konsekvens med vad som anförtsbeträffande 1 § I stycket 1 p (se under avsnitt 2.2 De särskilda häktningsfömtsättningarna)ändras "skäligen befaras". Regionåklagarmyndigheteni : Beträffande utredningens förslag till regler i 2 § kan följande sägas. Enligt specialmoUveringen (s. 185) har det endast gjorts en saklig förändring beträffande beviskravet för flyklris- ken. Den invändning jag anfört mot begreppet "påtaglig risk" kvarstår även för detta fall. 1 övrigt har enligt utredningen endast vissa språkliga justeringar gjorts. Frågan är om så verkligen är fallet, även om utredning- 333 ens syfte inte varitannat. I nuvarande 2 § anges "så ock om han saknar Prop. hemvist inom riket".I utredningens förslag anges "om han inte är bosatt här i landet". Enligtmin mening är det inte självklart att dessa två begrepp uttrycker samma sak. Enbosättning kan vara tillfällig medan ett hemvist geruttryck för en mer stadigvarande bosättning (jfr Juridikens termer). Denföreslagna regeln utesluter utrymme för anhållande och häktning även vidhögst tillfälliga bosättningar. För att tvekan inte skall uppstå om att någonsaklig förändring inte är åsyftad bör den nya regeln ges följande lydelse,"om han inte är stadigvarande bosalt här i landet". Åklagarmyndigheteni : Ytterligare en språklig ändring har jag erinranmot. Del gäller utbytet av uttrycket "begiva sig från riket" mot"fly utomlands". Ordet "fly" är alltför dramatiskt och ärväl för övrigt inte heller adekvat på den för Ullämpningen av 2 § vanligasituationer, att en utlänning pä tillfällig vistelse här, avser alt resa hem. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Behov alt häkta finns i de flesta fall endast dåidentiteten ej är fastställd. Jag har dock inte någon erinran mot paragrafenslydelse, då ett anhållande, som dock ej behöver övergå i häktning, måste kunnaske. Riksdagensombudsmän: I paragrafen har uttrycket "begiva sig från riket" ändratsUll "fly utomlands". Delta leder närmast tanken till att denmisstänktes enda syfte med en eventuell utlandsresa skulle vara att undandrasig lagföring eller straff. Den nuvarande lokutionen visar tydligare altundandragandel i sig inte behöver omfattas av något uppsåt ulan all det räckermed det faktum att han kan befaras lämna landet med den angivna effekten. : Det kan förtjänas påpekas att i den föreslagna lagtexten orden"namn och hemvist" bytts ut mot "namn och adress". Ordetadress är otydligt såtillvida att det är oklart om därmed menas bostadsadresseller postadress. Jfr RB 33:1 som skiljer på hemvist pch postadress. De villockså synas som om del är en mer långtgående förpliktelse all uppge sin adressän att uppge sitt hemvist, eftersom del senare kravet torde vara uppfyllt omman anger hemorten eller i vart fall hemförsamlingen. RÅ:I detta sammanhang bör uppmärksammas alt, som flera underremiss-inslanser (tillRÅ) framhållit, förbudet mot häktning i fall då det kan antas att denmisstänkte kommer att dömas till endast böter inte som utredningen föreslagitkan placeras i 3 § utan att lydelsen ändras så att det klart framgår alt regelninte gäller häktning enligt 2 §. Regionåklagarmyndigheteni : Jag har här bara den synpunkten, all sista meningen i §:s första stycke bör utgå och föras över till I §. Som häklningsförbudsregeln nu placerats, kommer den att rikta sig också mot sådan häktning, som ska och bör kunna ske enligt 2 §. Jag fömtsätter nämligen - såvitt jag förslår är detta också utredningens ståndpunkt (s.137- 138, särskilt s. 138 nederst) alt häktningsförbud inte ska gälla vid vägran att uppge namn och adress. Den som misstänks - för att ge ett 334 exempel - för ett trafiknykterhetsbrottav sådant slag som normalt ger en Prop. bölespåföljd, bör såledesockså fortsättningsvis kunna häktas vid sådan Regionåklagarmyndigheteni : Alt nuvarande I § fjärde stycket flyttats till förslagets 3 §första stycket tredje punkten innebär att bestämmelsen blir tillämplig även påde häktningsfall, i vilka 2 § är tillämplig. Inte ens gripande kan ske av t.ex. i utlandet bosatta som smiter från hotellnota. 1 praktikentorde 2 § bli obsolel i de fall, då påföljden endast kan förväntas bli böter, vilket normall är fallet för brott, som inte stadgar fängelse iminst . Jag föreslår alt bestämmelsen kvarstår i 1 § som ett fjärde stycke. Genom den proportionalitetsregel som införs i 3 § första stycket tillgo doses ändock utredarens intentioner. Regionåklagarmyndigheteni : Såsom sista punkt i första stycket i den föreslagna lydelsen av 3 § harutredningen intagit det häklningsförbud i bötesfall som återfinns i sistastycket i 1 §. Av utredningen anförda motiv (s. 142 och 186) ger vid handen attutredningen inte åsyftat någon ändring i förhållande till nu gällande ordning.Den placering regeln fått innebär emellertid att den är tillämplig även i defall som regleras i 2 §. Regeln i 2 § går då inte all tillämpa pä det sätt somär avsett och överhuvudtaget aldrig vid ren bötesbrottslighet. Som den härförbudsregeln endast tar sikte på förhållanden som regleras i 1 § är dessnaturliga placering i detta lagmm. Åklagarmyndigheteni : Bestämmelsen om förbud mot häktning i fall dåendast böter kan antas bli ådömda har enligt förslaget flyttats från 1 § till 3§. Härigenom har den kommit att gälla också 2 §,vilket uppenbarligen inte varit avsett och rimligen inte heller kan komma i fråga. Om den aktuella bestämmelsen placeras i 3 § bör den anges gälla endast "häktning enligt 1 §". Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Del är rimligt att införa en proportionalitetsregelmed föreslaget innehåll. Att flytta förbudet mot häktning vid bötesbrott från 1§ fjärde stycket till 3 § är dock fel. Delta gör det enligt min mening omöjligtalt anhålla enligt 2 §, vilket ju enligt lagstiftaren skall vara möjligt omdel är oundgängligen nödvändigt. Förbudet skall stå kvar i 1 § sista stycket. Åklagarmyndigheteni Sala åklagardistrikt: Med den nya lydelsen går det enligt vårt förmenande ejatt anhålla utlänning (som kanske ej vill uppge sitt namn) för bagalellbrottenenligt nuvarande 2 §. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Utredningen syns inte ha satt förslaget i 3 § omalt häktning inte ska fä ske om den misstänkte kan antas dömas endast tillböter i samband med prakUsk verklighet. Del föreslagna undantaget medför ju aft2 § här inte kan tillämpas i nu avsedda fall. Förutsättningen för gripandeenligt 7 § bortfaller även eftersom an-hållnings/häklningsgmnd saknas.Objektivt sett torde det nämligen i de flesta fall redan från början, dvs.redan när gripande ifrågasätts, finnas möjlighet att "anta" vilkenpåföljd som kan bli aktuell. Sveahovrätt: I förslaget upptas det redan nu gällande förbudet (jfr 1 § Qärde stycket) mot häktning vid brott som kan antas medföra böter. Genom att bestämmelsen enligt förslaget placeras efter stadgandet i 2 §, 335 sominnehåller att häktning under vissa förutsättningar får ske oberoende Prop.1986/87:112 av brottets beskaffenhet, blir det oklart om häktning enligt 2 §får ske när brottet i det särskilda fallet kan antas bara medföra böter.Utredningen har inte avsett alt föreslå någon ändring pä denna punkt. Även omhäktning på grund av bötesbrott bör vara en ren undantagsföreleelse, måstemöjligheten att tillgripa häktning i dessa fall dock behållas. En redaktionellöverarbetning av 3 § bör ske för att klargöra att den inte innebär någoninskränkning av vad som gäller enligt 2 §. SödraRoslags tingsrätt: Se under avsnitt 7 Reseförbud anmälningsskyldighet. : I lagförslaget har den nuvarande regeln i 1 § fjärde stycket omförbud mot häktning då det kan antas att påföljden blir endast böter flyttatstill 3 § första stycket. Detta har fått den ofömtsedda -eller i vart fall intekommenterade - följden att häktning även i de fall som avses i 2 § (denmisstänkte undandrar sig att uppge namn etc. eller är bosalt utomlands) blirutesluten om påföljden kan antas inte bli annat än böter. Därigenom berövas 2 §en stor del av sitt tillämpningsområde. Enligt förbundets mening bör förbudetmot häktning vid bölespåföljd inte gälla de situationer som avses i 2 §.Indirekt är häktningsmöjligheten av betydelse för all förmå misstänkta som ärbosatta utomlands alt deponera bötesbelopp. Förbundet anser att bestämmelsenbör föras till 1 § eller förses med inskränkningen att den skall gälla endastfall som avses i 1 §. 4 och 5 §§ RB Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. Regionåklagarmyndigheteni : Beträffande den ordning som föreslås i 24 kap. 6-8 §§ RB kan följandesägas. Det är bra att lagen nu formellt ger utrymme för den ordning med s. k. ersätlningsförhörsom nu förekommer i praxis. Beträffande de som är anhållna i sin frånvaro anförutredningen (s. 187) att det är viktigt all den misstänkte blir förhörd såsnart del kan ske efter frihetsberövandet. I de flesta fall skall ett förhörkunna hållas innan anmälan till åklagaren görs. Det sätt varpå utredningenutformat sitt förslag till lagtext för 6 § ger emellertid inte utrymme för ensådan ordning. Där anges "skall, så snart beslutet har verkställts,anmälan om detta göres hos åklagaren". Utrymme för att avvakta ettkommande förhör finns ej. Den rimliga ordningen borde ju vara att det inormalfallet alltid först hålls ett förhör som syftar till att fastställa denmisstänktes identitet och kontrollera fömtsättningama för att ett frihetsberövandeföreligger. Därefter kontaktas åklagaren som har att ta ställning denfortsatta ordningen. Lagtexten bör utformas så att detta också är formelltmöjligt så vt fortsättningsvis slipper en ordning som rått med de s.k. ersätlningsför-hören. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Av ordalydelsen och meningarnas inbördes förhällande bibringas man den uppfattningen att 336 åklagaren skall pröva anhållningsfråganinnan förhör skett med den an- Prop. 1986/87:112 hållne. Om man i 7 § kangodta nuvarande praxis, att polisen utan åklagarens uppdrag håller förhör medmisstänkt gripen innan anmälan åklagaren sker måste man desto hellreacceptera att polisen håller förhör med en redan anhållen innan anmälan tillåklagare sker. Regionåklagarmyndigheteni : Se under 24 kap. 6 § RB. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. Riksdagensombudsmän: en polisman får gripa en misstänkt, när ett beslut om anhållande"inte utan fara kan avvaktas" visar bättre än "i brådskandefall" att det är utredningshänsynen som är avgörande för gripanderälten. Regionåklagarmyndigheteni : I specialmotiveringen - s. 187 utgår utredningen ifrån attåklagaren skall tillkallas i tveksamma fall. Detta förhållande bör än tydligareanges genom att tas in i lagtext. I fall då åklagare inträtt somundersökningsledare bör denne givelvis alltid kontaktas i frågor omtvångsmedel. Regionåklagarmyndihgeteni : Lagtexten är här oklar. Ordet "detta" torde syfta på "frihetsberövandet"men kan syfta på "förhöret". Oavsett denna oklarhet är deluppenbarligen resultatet av förhöret, som måste delges åklagaren, om frigivandeinte sker. Det är på gmndval av förhöret, som åklagaren kan bygga ett beslut omanhållande eller frigivande. Förfrågan om åklagarens ställningslagande till,om saken kräver hans personliga närvaro, är ofta meningslös om inte ett förhörföreligger. Ifrågavarande punkt bör därför enligt min mening ges lydelsen:"Friges inte den misstänkte i samband med förhöret skall gripandetskyndsamt anmälas hos åklagaren". Såsomtidigare anmärkts bör i anges att den polis, sombeslutar om frigivande skall fylla visst kvalitetskrav. Åklagarenmåste såsom utredningen framhåller i den särskilda motiveringen ges möjlighetatt komplettera utredningen och ges möjlighet att själv höra den misstänkte.Enär behovet kan uppstå utom kontorstid och en resa kan erfordras, ifrågasattesom inte den oundvikliga tidsutdräkten bör komma uttryck i lagtexten. Regionåklagarmyndigheteni : Se under 24 kap. 6 § RB. Åklagarmyndigheteni : I detta sammanhang vill jag peka på den egendomliga diskrepans som finns i den föreslagna 8 § vad gäller skyndsamhetskravet. Det förefaller omoUveral alt delta krav pendlar mellan "så snart ske kan" (förhör med den gripne)"skyndsamt" (anmälan till åklagare) samt "" (åklagarbeslut). Den gripnesUd som frihetsberövad är väl inte av olika kvalitet beroende av vem som handhar beslutsfunktionen. Det kan också i delta sammanhang pekas på att förutsättningarna för när polis får frige någon som har gripits för brott 337 22 1986/87. dvs.aU det är uppenbart all det saknas gmnd för fortsalt frihetsberövande Prop.1986/87:112 bör framgå i 8 §. Anmälan bör sålunda alltid ske t. ex. om förhöretinte kan genomföras (drogpåverkad m. m.). Vidare synes det förvånandeall krav uppställes på att grunden för ett anhållningsbeslut skall anges isamband med all beslutet fattas medan något krav inte uppställes på åklagarenatt före häktningsförhandlingen precisera på vilken gmnd han yrkar häktning(jfr s. 149 i betänkandet). Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. RPS:Enligt tredje stycket skall åklagaren, sedan ett gripande anmälts för honom,"" bestämma om den misstänkte skall anhållas eller friges.Formuleringen slår i mindre god överensstämmelse med utredningens uttalande,att åklagarens beslut kan uppskjutas för att skaffa bättre beslutsunderlag (s.188). Bättre vore kanske att skriva "", "utandröjsmål" eller dylikt. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. RÅUtgångspunkten för fristberäkningen har i 10 och 11 §§ beskrivits på olikasätt. I klarhetens intresse bör beskrivningen vara enhetlig. Regionåklagarmyndigheteni : Tolkningen på s. 145 av begreppet "synnerliga skäl" i10 § första stycket kan godtagas om den jämställes med vad som sagts på s. 151under punkt 11.6 om transporter. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran om slopande av paragrafen. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Utgångspunkten för den föreslagna lagstiftningen ärEuropakonventionens krav på en frist på efter det faktiska frihetsberövandet.I 10 § har man emellertid till skillnad från i 11 § anhållandedagen somutgångspunkt. Dagen för gripande och dagen för anhållande är ej alltiddensamma. Olika utgångspunkter kan vara ägnade att leda till misstag. 150 framhålls, att det faktiska frihetsberövandet skall vara utgångspunktenför åklagarens anmälan av häktningsfrågan medan det på s. 145 ståratt anmälan skall ske i regel som anhållandet har skett .Oklarheterna bör undanröjas. Möjlighetentill munUig anmälan om häktning är bra. RPS:Förslaget innebär att åklagaren under vissa fömtsättningar kan vänta med attanmäla häklningsfrågan till domstolen till fjärde dagen efter gripandet. Idessa fall kommer alltså häktningsanmälan att göras somhäktningsförhandlingen skall äga mm. RPS vill inte bestrida att det iblandtorde komma att finnas skäl att dröja med häktningsanmälan till fjärde dagen. Dettakan dock vålla olika praktiska problem, som åtminstone borde behandlas i lagmotiven. Hur skall tingsrätten exempelvis göra om häkt ningsanmälan kommer in så sent den Qärde dagen all häktningsförhandling 338 inte hinner hållas sammadag? Man bör därvid ta ställning till om domsto- Prop. lama kan begränsamottagningen av häklningsanmälningarna till på Iandra stycket anges att den anhållne och hans försvarare skall underrättas dååklagaren anmält häklningsfrågan till domstolen. Enligt RPS mening bör det urlagtexten framgå vilken myndighet som svarar för underrättelsen. FöreningenSveriges åklagare: I 10 § sägs att åklagaren till rätten skall"anmälafrågan om häktning". Denna skrivning står ej iöverensstämmelse med 12 §, där del talas om att "den som yrkathäktning" skall vara närvarande. Föreningen föreslår följande lydelse i 12§ "Den som anmält frågan om häktning ...". RÅ:Se under 24 kap. 10 § RB. Regionåklagarmyndigheteni : Se under 24 kap. 10 § RB. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran om slopande av paragrafen. Åklagarmyndigheteni : Se undder 24 kap. 10 § RB. Sveahovrätt: Se under avsnitt 4.2. Utgångspunkt för fristberäkningen. SödraRoslags tingsrätt: 1 10 § i förslaget stadgas mot slutet att om åklagaren inteanmäler frågan om häktning senast tredje dagen efter del faktiska frihetsberövandet,skall den misstänkte friges. Någon motsvarighet finns inte i 11 §och 15 § sista stycket för del fall häktningsförhandling inte hållits efter frihetsberövandet. Av motiven, s. 146 X, framgåralt sådant kan inträffa endast i extrema undanlagsfall. Vi anser dock alt delbör göras klart alt den misstänkte skall släppas, om inte häktningsförhandlinghar hållils inom den Ud som anges i bestämmelsen. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ett synnerligt hinder mot att den anhållne ej ärnärvarande skall kunna vara att det ej varit möjligt att inställa denne pågrund av exempelvis dimma, oväder e. d. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Del torde i många fall uppstå stora problem alt få fömndersökningshandlingartillgängliga vid häktningsförhandlingen. av protokoll tar tid. Konceptsaknas som regel eftersom förhören finns intalade på band. Skilda polismän harhållit förhören i utredningen. Domstolen kommer därför att fatta sitt beslutinte bara på magrare underlag än nu utan också på sämre redovisat material.Kanske behöver utredningsmannen i stor utsträckning vara närvarande vidhäktningsförhandlingen för att bistå åklagaren med uppgifter. FöreningenSveriges åklagare: under 24 kap. 10 § RB. 24 kap. 13 § RB Prop. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Innebörden av " .... skall rätten förordna attden anhållne skall friges." är densamma som förut. När nutillfälle ges kan ifrågasättas om inte ordalydelsen bör förtydligas så att detframgår att den anhållne ej längre skall hållas häktad i målet. Fall harinträffat där kriminalvården tolkat rättens beslut om frigivning bokstavligt,trots att vederbörande på annan gmnd var berövad friheten. FöreningenSveriges åklagare: I paragrafen stadgas följande: "Beslutas ej häktning,skall rätten förordna alt den anhållne skall friges". mening bör i stället slå; "Beslutas ej häktning, skall rättenförordna att den mot vilken häktningsyrkandet riktats ej längre skall varaanhållen". Del har nämligen inträffat att kriminalvården misstolkaträttens beslut att den anhållne skall friges och frigivit den som skall vara frihetsberövadpå annan gmnd. Regionåklagarmyndigheteni : Beträffande paragrafens tredje stycke reser sig en del frågetecken. Därstadgas en anmälningsskyldighet rätten så snart ett häktningsbeslut som harfatlats i den misstänktes utevaro har verkställts eller då hindret för denmisstänktes närvaro har upphört. Vem är ansvarig för att dennaanmälningsskyldighet iakttages? Det är ju inte alls säkert att åklagaren harverkat för häktningsbeslutets tillkomst eller ens varit närvarande då detfattals. I lagtexten bör det fastslås vem som är skyldig tillse att en sådananmälan görs. Denna skyldighet bör läggas på åklagaren. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. SödraRoslags tingsrätt: Se under 24 kap. 11 § RB. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran. RPS:Om den Ud, som domstolen har medgivit åklagaren för att väcka åtal, inte räcker till får rätten medge förlängning av tiden. Enligt andra stycket skall den misstänkte och hans försvarare beredas tillfälle att yttra sig över åklagarens framställning om förlängning. Detta torde innebära att bägge skall få tillfälle att yttra sig, såvida inte den misstänkte utställt fullmakt. Enligt RPS mening torde det i regel räcka med att den offentlige försvararen yttrar sig, varför "och" lämpligen kan utbytas mot"eller". 24 kap. 17§ RB Prop. i : Åklagaren bör gesmöjlighet att frige häktad, när enligt hans mening häktningsskäl icke längreföreligger. En sådan bestämmelse bör ur systematisk synpunkt införas i dennaparagraf. i åklagardistrikt: Ej erinran. Södra Roslags tingsrätt: Vi har tidigare tagit upp fråganom upphävande av häktningsbeslut. Enhgt utredningsmannen, s. 191, skallupphävande av en häktning även kunna ske pä tjänstgöringsfria dagar. Vi anseralt det bör klargöras att åklagaren får befogenhet att släppa en misstänkt, närskäl för häktning inte längre föreligger. 24 kap. 18 § RB i åklagardistrikt: Ej erinran. : Beträffande 18 § p 2 vill hovrätten anmärkaatt det redan av förslagets 17 § andra stycket följer att den misstänkte skallfriges om del inte längre finns skäl för häktning. 24 kap. 19 § RB i : Möjligheten attgöra en konkret bedömning av förekomsten av de särskilda häktningsgmnderna är iprincip störte vid bestämmandel av domen än i inledningsskedet av förundersökningen.Av denna anledning accepteras termen "påtaglig risk" i förevarandefall trots vad som sagts beträffande 24 kap. I § 1 st 1 p RB m. fl. i åklagardistrikt: Ej erinran. tingsrätt:: Om förslaget på denna punkt trotsallt genomförs vill tingsrätten peka på följande. Enligt förslaget till nylagtext i 19 § skall gälla i princip detsamma som när det gäller häktningi avvaktan på laga kraft. "Natthäkte" är uppenbarligen tänkt förhäktning i avvaktan på lagföring men del kan sättas i fråga om insUtutet enligtförslaget är menat att gälla även häktning i avvaktan på laga kraft. Inteheller denna fråga berörs i motiven. EnUgt Ungsrättens mening står det klart,att så inte bör vara fallet. Ett motivuttalande i ämnet eller rent av ett förtydligandeav lagtexten är enligt tingsrättens mening på sin plats. 24 kap. 20 § RB