prop · GA0347 · 1986-12-31 00:00:00 — 1986/87: 47 allockså eftertaxering fick beslutas endast av en besvärsinstans. Desynpunkter som låg bakom att taxeringsnämnden inte längre fick eftertaxeratalar för en ordning där institutet besvär i särskild ordning ersätts med ett iliden utsträckt omprövningsförfarande hos skattemyndigheten och däreflertaxeringarna förs tillbaka till en lägre nivå. En sådan ordningligger också i linje med en av de grundprinciper som enligt min mening börgälla för den nya organisationen, nämligen atl taxeringsbeslut i vid mening iförsia hand bör fallas inom skatteadministrationen - med eller utan lekmän -och atl domslolarna bör befrias från uppgiften atl fungera sombeskallningsmyndigheier. Enöverföring av beslutanderätten till skattemyndigheterna kan synas vällångtgående med hänsyn till att ärendena om eftertaxering många gångerinnehåller komplicerade skatterätlsliga frågor och avser belydande belopp.Dessulom är de ofta tvistiga. Del kan vidare göras gällande att ärendena i processuelllhänseende kan innehålla svårbedömda moment. Attsvårighetsgraden i regel är slörre beträffande eflertaxeringarna än deordinarie taxeringarna medför att det ställs höga krav på beslutsmyndigheten.De maleriella frågorna i eftertaxeringsfallen är dock inte svårare än de somuppkommer vid taxeringen avseende löpande år. Skillnaden är i stället alt svårafrägor inte uppträder lika ofta vid den årliga taxeringen. Detförhållandet atl eftertaxeringsfallen ofta är tvistiga talar enligl min meningi och för sig mol en nedflyttning av beslutsbehörigheten till skattemyndigheterna.Om de skattskyldiga regelmässigt skulle överklaga eventuella beslut avskattemyndigheterna, skulle det ju vara en onödig omgång med en sådanbeslutsordning. Jag anser därför att det i vart fall bör finnas en möjlighetatl ta upp ell eftertaxeringsärende direkt i länsrätt. Det kan vidareifrågasättas om inte skattemyndighetens behörighet bör begränsas fill ärendendär den skattskyldige har medgelt yrkandet om efterlaxering. För egen del villjag då betona atl man bör siräva efler en ordning där handläggningen kan blisnabb och effekliv i fräga om alla eftertaxeringsfall och alt denskattskyldiges inslällning till ändringsyrkandet inte helt bör få avgöra vilkeninstans som skall vara beslutsbehörig. En möjlighet att med länsrätt som förstainstans ta upp en fråga om eftertaxering kommer att följa av den ordning somjag (avsnitt 4.4) kommer att förorda beiräffande det allmännas rätt atlyrka taxeringsändring i domstol. Jag kan förutskicka att jag förordar en sådanrätt även vad gäller tvistefrågor som inte prövals avbeskattningsmyndighelerna. Detla innebär all det allmänna ges möjlighel atldirekt vända sig till länsrätt med ett yrkande om eftertaxering och såledesatt man kan undvika den fördröjning som en obligatoriskskatlemyndighetsprövning skulle ha inneburil för de fall där ett beslut avskattemyndighet om eftertaxering med all sannolikhet skulle ha överklagats. Enannan aspekl som har förts fram som skäl mol en nedflyttning av beslutsbehörighelen är alt del för beslul om eftertaxering krävs att spe ciella fömlsätlningar är uppfyllda. Till dessa formella grunder hör framför allt att det måste fastställas alt en oriktig uppgifl föreligger. Skattemyndig helerna är emellertid redan väl bekanta med begreppet oriktig uppgift. lokalaskattemyndighelerna fattar sålunda beslut om skattetillägg och då måste enbedömning av rekvisitet oriktig uppgifl göras. Detsamma är sedan den 1 januari1985 fallet i fråga om oriktig uppgift i uppbördsdeklaration o. d. enligt detnya samordnade uppbördssystemet för socialavgifter. Till bilden hör också attskattemyndigheterna enligt milt förslag skall förslärkas genom skaltenämnderna. Genomatt låta skatlemyndighelerna bli behöriga all meddela beslut om eftertaxeringskapas förutsättningar för en samordning med andra skatte-slag så altskattemyndigheten l.ex. vid s. k. integrerade revisioner kan fatta samtidigabeslut för samtliga berörda skatter. Då bör beslutsprocessen kunna bli avsevärtsnabbare och smidigare. En klar förbättring kan uppkomma även för fall somenbari rör inkomsttaxering, exempelvis när del i samband med granskning av detlöpande årels deklaration uppmärksammas utelämnade inkomster avseende såvällöpande . Kan myndigheten då pröva ärendena rörande samtliga årvid ett enda lillfälle undviks det nuvarande omständliga förfarandet atttidigare års deklarationer måste skiljas ut och bli föremål för prövning avdomslol med den tidsutdräkt det innebär. Pågrund av del anförda anser jag all övervägande skäl talar för attlänsskatiemyndigheterna och de lokala skallemyndigheterna bör bli försiainstans i fråga om beslul om eflertaxering. Mitt förslag:Skatlemyndighelen skall vara försia insians vid prövning av bl.a. ärenden omersättningsskatt och om skatteberäkning för ackumulerad inkomst. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks med något undantag. Skälenför mitt förslag: Länsrätt är första inlåns också i fråga omtaxering till ersällningsskatt enligt lagen (1933:395) om ersällningsskatt.Den kan i vissa fall även vara del beträffande fillämpning av bestämmelserna i49 § KL om grundavdrag för dödsbo och 50 § 2 mom. KL och 9 § 2 mom. lagen omstatlig inkomstskatt, , om avdrag för väsentligl nedsatt skatteförmåga samlbeträffande särskild skalleberäkning enligt lagen om beräkning av statliginkomstskatt för ackumulerad inkomst. Vidare handläggs ansökan om dödsbosbefrielse från skalt enligt 75 § I mom. KL, 15 § 1 mom. SIL och 15 § 1 mom.lagen om statlig förmögenhetsskatt av länsrätten som första instans. Vad gällersamtliga nu angivna ärendegrupper finner jag i likhet med kommittén och remissinslansernainget hinder mot att föra över beslulskompelensen i sin hdhel tillskattemyndigheterna. Förfarandet i sådana ärenden bör därför samordnas medlaxerings- och omprövningsförfarandet i övrigt. Harlaxeringsbesvär anförts kan länsrätten vara första instans i fråga om uppskovenligt lagen om uppskov med beskattning av realisationsvinst. inom regeringskansliel på grundval av betänkandena (SOU1985:38 och 39) Reavinstuppskov -Fastigheter. Vid de övervägandena börställning också las till hur beslutsförfarandet bör ulformas. Vid tillkomsten av lagen(1980: 865) mot skatteflykt ägnades stor uppmärksamhet åt frågan om lagenskulle få tillämpas i försia insians av taxeringsnämnd eller först i domstol.Av rättssäkerhetsskäl valdes den senare lösningen och denna gäller fortfarande.Lagen är lidsbegränsad och har förlängts att tillämpas pårättshandlingar som företagils fram till utgången av . I samband därmedkommer en ulvärdering av lagen från rättssäkerhetssynpunkt att äga mm. Fråganom beslutskompetensen bör enligt min mening inte prövas nu ulan först isamband med den kommande ulvärderingen. Skallelillägg m. m. Mittförslag: Länsskattemyndighelen skall vara behörig att meddela beslul omskattetillägg och förseningsavgift och om beräkning av pensionsgrundandeinkomsi och egenavgifter. Kommitténsförslag: Överensslämmer i allt väsenlligl med mitt. Skälen för mitt förslag:Den nuvarande beslulskompelensen för länsstyrelse och lokal skattemyndighet ivissa frägor som angränsar till taxeringen framslår beträffande fördelningendem emellan som orationell mot bakgrund av att de båda myndigheterna var försig har hand om granskningen av olika delar av deklarationsmaterialet. Dellagäller i fråga om beslut om skattetillägg och förseningsavgift och om beräkningav pensionsgrundande inkomst och egenavgifter. När del gäller desärskilda avgifterna är sålunda lokal skattemyndighet ensam behörig atl somförsia insians falla beslul som föranleds av den årliga taxeringen.Länsstyrelsen får alltså inle pröva dessa frågor beträffande de deklarationersom granskas av Qänsteman hos den egna myndigheten. I praktiken brukar dettalösas så att granskarna där förordnas atl biträda den lokala skattemyndighetensom i sin tur genom särskild delegation ger granskarna behörighet atl fattabeslul på den lokala skallemyndighetens vägnar. De lokala skallemyndighelernaär ensam behöriga även vad avser beslut om pensionsgrundande inkomst ochegenavgifter. I regel används också här ett praktiskt förfarande motsvarandedet som tillämpas för de särskilda avgifterna så all en och samma deklarationinte behöver gås igenom av mer än en Qänsleman. I likhet med kommittén ochremissinslanserna anserjag all den formella kompetensen bör utvidgas i detframtida förfarandet så att länsskattemyndigheten får besluta om skattetilläggoch förseningsavgift och om beräkning av pensionsgrundande inkomsi ochegenavgifter. 9 1986/87. Mitt förslag: Isyfte all få en enkel, smidig och snabb ordning för rättelse av felaktigataxeringsbeslut införs i förhållande till dagens ordning väsentligl utvidgademöjligheter för skattemyndigheterna all ompröva sina beslul. Kommitténsförslag: Förslagets huvudlinjer överensslämmer med milt förslag. Remissinstanserna:De flesta är positiva lill elt utvidgat omprövningsförfarande. Skälenför mitt förslag: Jag har tidigare betonat atl tyngdpunkten i förfarandet påbeskallningsområdel bör förskjutas nedål i instansordningen mot den försiainslansen, skattemyndigheten, och atl domstolsprövning i princip bör varaförbehållen tvistiga ärenden. Syftet är atl fä en enklare, smidigare och inleminst snabbare ordning för ändring av felaktiga taxeringsbeslut. För atl dessamål skall kunna uppnås krävs all skattemyndigheterna i stor utsträckningsjälva kan företa ändringar i redan beslutade taxeringar. 1 delnuvarande systemel kan en laxering ändras, förulom efter besvär till domstolgenom dels omprövning hos taxeringsnämnden, dels rätlelse enligt 72 a § TL hosde ordinarie skallemyndigheterna. Taxeringsnämndenär enligt 69 § 3 mom. TL skyldig att på begäran av den skallskyldige la upp enbeslutad laxering till förnyad prövning. Nämnden kan också på egel initiativompröva ett beslut. Omprövningen kan leda till ett nytl beslut till denskattskyldiges fördel eller till hans nackdel. Omprövningenmåste företas inom taxeringsperioden, dvs. före ulgången avoktober månad taxeringsåret. beslul kan bli föremål för omprövning fleragånger. Beslut som överklagats lill länsrätt kan taxeringsnämnden omprövaendast om särskilda skäl föreligger. Taxeringsrättelseenligl 72 a § TL får avse vissa i lagen uppräknade uppenbara felaktigheter iskattelängden eller i taxeringsnämndens beslul. Taxeringsrättelserna beslutasav lokal skattemyndighet eller länsstyrelse. Rättelse får ske t. o. m. majmånad året efter taxeringsåret. Har den skatiskyldige ansökt om rättelse inomdenna tid får dock beslutet fattas efler nämnda fidpunkt. Denskaltskyldiges nuvarande möjligheter att få sin taxering ändrad ulan att gå denrelativt långsamma och omständliga domstolsvägen är i praktiken ganskabegränsade. Omprövning hos taxeringsnämnden kan som nämnts förekomma bara inomtaxeringsperioden. Möjligheterna att företa laxeringsrältelse enligl 72 a § TLinskränks främst genom all lokala skaltemyndigheten resp. i deflesta fall inte har befogenhel att ompröva ställningstaganden i materiellataxeringsfrågor. undersökning som kommittén företagit i samarbete med framgåratt inemot av målen i länsrätt är hell olvisfiga och ytterligare ärendasl delvis tvistiga. Med ett effeklivare ompröv- ningsförfarande borde detvara möjligt all avlasta domstolarna större delen Prop. 1986/87: 47 avdel betydande antal mål där någon egenflig tvist inte föreligger. fördelar med störremöjligheter till omprövning är atl rättelser därigenom kan göras enklare ochsnabbare. Elt utvidgat omprövningsförfarande på den direkla skattensområde medför även alt förfarandel närmar sig del som gäller för denindirekla beskatlningen. Möjligheterna lill en bälire samordning ökar därmed. Delföreligger således enligt min mening slarka skäl all uividga skaltemyndigheternasmöjligheter atl genom omprövning företa ändringar i de grundläggandetaxeringsbesluten. För alt den önskvärda förskjutningen mot den försiainstansen i beslutskedjan skall kunna åsladkommas bör vidare införas en spärrmol att olvisliga mål förs upp lill domstol. Denna bör skapas genom att maninför krav på att beslut som överklagas till domslol alllid skall bli föremålför omprövning. Engrundläggande förulsältning för att omprövningsförfarandel skall kunna göraseffeklivare är att tiden för omprövning förlängs i förhållande lill vad som gäller. Delta blir möjligt först om det finns en permanent verkandebeskatiningsmyndighet som fattar besluten i försia instans. Som framgåravavsnitt 3.1 föreslårjagatten sådan inrättas genom att taxeringsnämndernasuppgifter förs över till de lokala och regionala skaltemyndigheterna. Genomall skattemyndigheterna fattar taxeringsbesluten saknas vidare anledning attsärskilt överväga de nuvarande möjligheterna till rättelse enligt 72 a § TL.Alla de ändringar som bör få företas bör kunna rymmas inom ramen för ellutvidgat omprövningsförfarande. Vidbestämmandet av omprövningsperiodens längd gör sig delvis motstridigaintressen gällande. För den skallskyldige är del en fördel om han under långtid kan fä felaktigheter som är till hans nackdel rättade. Han har å andrasidan ett berättigat behov av trygghel mot alt skattemyndighelerna ändrartidigare åsatta laxeringar till hans nackdel. Taxeringsmyndigheterna harbeträffande det slora flerlalel skattskyldiga inte nägot siarkare inlresse avall låla deras taxeringar stå öppna . Resurserna behöver istället i försia hand användas lill atl faslställa taxeringarna för det senasletaxeringsåret. För ett mindre antal skattskyldiga med svårkontrolleradebeskattningsförhållanden har däremot skattemyndigheterna ett behov av en längreperiod av granskning och kontroll. Kommittén har inte ansett det lämpligl altanpassa förfarandet för samtliga skallskyldiga till vad som är motiverai för enmindre grupp. Kommittén har också avvisat tanken på etl förfarande med olikalånga omprövningstider för olika kategorier av skattskyldiga. Jag delar kommitténsuppfattning härvidlag. En sådan lösning skulle som kommittén påpekar förulomprincipiella betänkligheter medföra en rad praktiska problem, bl. a. medavgränsningen av de olika grupperna och med skattskyldiga som växlar mellanolika långa omprövningsperioder. Elt mer enhetligt förfarande för samtligaskattskyldiga är därför all föredra. Däremoi kan del finnas anledning att haolika långa omprövningsperioder beroende på om ändringen är till den skattskyldigesfördel eller lill hans nackdel. I det följande skall jagnärmare redogöra för de huvudprinciper som enligt min mening bör gälla för del framtida omprövningsförfarandet. nan dess vill jagemellertid framhålla del nära samband som finns mellan denna fråga och fråganom processformen. Exempelvis är en lång omprövningslid enligl min bedömningsvår all förena med en beloppsprocess. Vid mina överväganden angåendeutformningen av omprövningsförfarandet harjag utgått ifrån att en övergångtill sakprocess kan ske. Somjag närmare kommer alt redogöra för i avsnill 4.6behöver emellerlid vissa frågor rörande processformen utredas ytterligare innandefinitiv ställning tas till dennas närmare utformning. Enligt min bedömningbör delta dock inte komma att påverka gmnddragen av det omprövningsförfarandejag här kommer alt föreslå. 3.3.2Omprövning på begäran av den skattskyldige Mitt förslag: Denskattskyldige får inom fem är efter taxeringsårels uigång begära omprövning avskaltemyndighetens beslut. Några särskilda krav för rätt till omprövning på denskallskyldiges initiativ skall i övrigl inte ställas. färfatta beslut till den skattskyldiges fördel även efter omprövningsperiodensuigång om ansökningen har kommii in inom perioden. Omprövning på denskaltskyldiges inilialiv av samma års laxering och även av samma sakfråga kanske under fömtsättning atl saken inte prövats av domstol. Kommitténsförslag: Överensslämmer i huvudsak med mitl. KommUtén har dock ett alternativtförslag med en ettårig omprövningstid. Remissinstanserna:En majorilel av remissinslanserna lillstyrker kommitténs förslag. Särskiltpositivt har förslaget om en femårig omprövningstid mottagils. Någraremissinstanser anser dock att omprövningsperioden bör vara korlare. Skälenför mitt förslag: Som jag framhållit inledningsvis krävs för etl effekiivtomprövningsförfarande atl den tid under vilken skaltemyndigheten får företaändringar i redan beslutade laxeringar sträcks ut i förhållande till vad somgäller . Kommittén har som sitt förstahands-allernativ föreslagiten omprövningsperiod . För egen del förordar jag della alternativ. Vidomprövning på den skaltskyldiges initiativ föreligger av rättssäkerhetsskälinget hinder mot att man fiUåler omprövning under en lång fid. Som kommiiténframhållit måste del anses som god service och en fördel urrättssäkerhetssynpunkt för de skattskyldiga om de på etl smidigt sätl och underlång lid kan få felaktiga laxeringar rättade. annat viktigt skäl för enfemårig omprövningstid är atl del då blir möjligl att helt slopa de nuvarandereglerna angående extraordinära besvär. Denordinarie besvärstiden för den skallskyldige går enhgt nu gällande regler utden sista febmari året efler laxeringsåret. Om hans besvär kommit in eflerdenna tidpunkt men före ulgången av juni månad året efter taxeringsåret fårlänsrätten ändå pröva besvären om taxeringsintendenlen helt eller delvistillstyrkt dem i sak. Den skattskyldige har dessutom möjlighetatt på flera olika grunder anföra besvär i särskild ordning. Enligt Prop.1986/87: 47 99 § TL får den skatiskyldige anföra besvär hos länsrätt intillutgången av året efter taxeringsåret om han inte under taxeringsåret harerhållil underrättelse om nämndens avvikelse från deklarationen. Har han inteunder laxeringsåret fält skattsedel på slutlig skatl beiräffande den aktuellataxeringen får han anföra besvär efler det han erhållit sådanskattsedel. Extraordinära besvär enligt 100 § TL får anföras efterlaxeringsåret. Besvären får las upp lill prövning om de kan inordnas undernågon av åtta olika besvärsgrunder. Beträffande två av dessa gmnder ärreglerna särskilt komplicerade. Där krävs nämligen att tre ytterligareförutsättningar skall vara uppfyllda nämligen, alt ändringen skall röra ettväsentligt belopp, att den skall grundas på en ny omständighet eller ett nyttbevis och att det skall vara ursäktligt att den skattskyldige inte åberopalomständigheten eller beviset i ordinär ordning. Reglernaom extraordinära besvär är som framgår komplicerade och har sedan längekritiserals av denna anledning. Enligl den av kommittén redovisadeundersökningen är av skattskyldigbesvären i länsrätt besvär i särskildordning som tagits upp till prövning. Det totala antalet extraordinära besvärhar uppskattats lill av målen. Även de extraordinära besvär som intetas upp till prövning medför en hel del arbele för domstolarna. För att avgöraom särskild besvärsrätt enligl 100 § TL föreligger måste domstolen nämligen oftaförst gå in på en bedömning av sakfrågorna. Även om det kan konstateras att ennedsättning av taxeringarna i enlighel med besvären i och för sig är motiveradkan besvären inte bifallas om inte de formella fömtsättningarna i övrigt i IOO§ är uppfyllda, något som ofta måsle te sig svårförståeligt för denskatiskyldige. Enfemårig omprövningslid medför således inte enbart den fördelen att deskallskyldigas möjligheter alt på ett enkelt sätt få sina taxeringar rättadevidgas. Del kan dessutom antas leda lill att domstolarna avlastas större delenav de exiraordinära besvär som handläggs där. Därtill kommer att reglernablir avsevärt enklare atl lillämpa för både skattemyndigheter och domslolar. Kommitténhar ett allernativi förslag med en obegränsad omprövnings-möjlighet endastunder . För tiden därefter skall för rätt till prövning krävas attsärskilda förutsättningar motsvarande de nuvarande kriterierna för extraordinärbesvärsrätt föreligger. Enligt min mening skulle några mer belydande förenklingarav regelsystemet inte uppkomma med detta alternativ. Kommitténsförstahandsförslag är därför enligt min mening bättre. Denkriiik som har riktats mol förslaget om en femårig omprövningstid är främst altskattemyndigheterna därigenom blir tvungna att ha kunskaper om äldrelagsliftning och anvisningar, att praxisändringar skulle kunna ge upphov tillett stort antal ansökningar om omprövning och atl arbelsbelaslningen skullekunna komma all öka avsevärt på gmnd av en krafiig ökning av antalelansökningar om omprövning. Beiräffande den försiainvändningen villjag framhålla att jag i avsnitt 3.2 föreslagit att skattemyndighelerna skall få besluta om eftertaxering. De kommer därför även av denna anledning atl tvingas ha kunskap om äldre lagsliflning. Det kan dessutom antas att omprövningar som rör laxeringar 133 fillbaka i tidenblir relativt få. Det ligger ju i den skattskyldiges Prop. 1986/87:47inlresse alt så snabbt som möjligt få rättat taxeringar som är lill hansnackdel för att få tillbaka för myckel erlagt skall eller slippa beiala kvarståendeskatt. Praxisändringaranses i sig inle utgöra skäl för exlraordinär besvärsräll, menkan ändå i vissa faU leda fill sådan besvärsräll. För det faU en skattskyldigåberopar praxisändring för att få en äldre laxering nedsatt kommer det såledesäven med en begränsad omprövningsrätt ofta alt bli nödvändigt förskattemyndigheten alt gå in på en bedömning av sakfrågan. Som kommitténframhållit torde det i sådana fall i allmänhel vara lika enkelt för myndighetenatl rätta taxeringen, vilkel givelvis är den bäsla lösningen för denskattskyldige. Delfinns enligt min bedömning inle heller anledning befara alt den långaomprövningstiden skulle leda lill någon slörre ökning av skattemyndigheternasarbetsbelastning i förhållande lill l.ex. en ettårig omprövningslid. De flestaomprövningar lorde av skäl som jag nämnt förekomma redan under försia årelefler taxeringsåret. Motbakgrund av vad jag nu anfört anser jag inte de ifrågavarande invändningarnavara av sådan tyngd att de utgör hinder mot en femårig omprövningsperiod. Jagdelar kommitténs uppfattning att det inle finns anledning atl införa en undrebeloppsgräns för rält fill omprövning. Inte heller i övrigt bör några särskildakrav för rätt till omprövning slällas. Omprövningsbesluienbör normall fattas av myndigheten i nämndsam-mansättning. Vissadelegationsmöjligheier bör emellertid finnas, l.ex. för rätlelse av uppenbarafelaktigheter. bör givetvis få fatta beslut till denskattskyldiges fördel även efler omprövningstidens utgång så länge ansökningenhar kommit in i rält tid. Yllerligareen fråga somjag vill ta upp i detla sammanhang är om fiera omprövningar avsamma fråga skall tillåtas. Enligt kommitténs förslag skaU omprövning på denskattskyldiges initiativ av samma års laxering och även av samma sakfråga fåske fiera gånger under förutsättning atl frågan inte varit föremål fördomslolsprövning. Jag ansluter mig till kommitténs förslag i denna del. Attlåta skattemyndigheten ompröva frågor som varil föremål för domstolsavgörandeskulle slrida mol instansordningsprincipen och bör därför inte tillåtas.Däremot bör domstolsprövning av en sakfråga inte utesluta omprövning av enannan sakfråga, även om den rör samma taxeringsår. Som kommittén framhållitskulle annars en omotiverad skillnad uppstå mellan en skattskyldig som nöjtsig med ett omprövningsbeslut och den som klagat och fått elldomstolsavgörande. En begränsning i möjligheten att få flera sakfrågor rörandeett taxeringsår omprövade vid skilda fillfällen skulle dessutom medföra atl maninle kan avvara beslämmelser om extraordinära besvärsrätt. del skulle tillåtandet av flera omprövningar underlätta påså sätt att myndighelen vid en begäran om omprövning inte behöver kontrolleraom frågan tidigare varit föremål för omprövning. JagviU slutligen framhålla att jag även delar kommitténs bedömning att taxeringsändring till nackdel och eftertaxering, somjag närmare kommer 134 att behandla i följandeavsnitt, skall kunna omprövas på begäran av den skattskyldige. 3.3.3Omprövning på skattemyndighetens initiativ