prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Huvudskälet för ett förbud är enligtdiskrimineringsutredningen vårt konvenlionsätagande och de allt kraftigareanmärkningar som riklat mot och som kan ha effekt på värallmänna trovärdighet i internationella sammanhang. Utredningen pekar också päatt föreningar som genom närradiosändningar upprepade gånger har gjort sigskyldiga till hels mot folkgrupp inte har kunnat fråntas ;in räll att sända inärradion. Föreningsbildningen är enligt utredningen en förutsättning förförmåner exempelvis i samband med kommunala lokalupplätelser (SOU 1984:55 s.189). Skälen för mitt förslag: Som redan framgått finns det ettsamband mellan ansvarsbestämmelsen om hets mot folkgrupp och frågan om elt förbudmot rasistiska organisationer. Jag tar därför upp båda ämnena lill en gemensambehandling. Eftersom den senare frågans lösning är beroende av den förra börjarjag med brottet hets mot folkgrupp. Jag vill redan här anmäla alt jag i dessafrägor har samrätt särskilt med statsrådet . . I likhet med YFU anser jag alt det är en svär ochgrannlaga avvägning som måsle göras mellan ä ena sidan etniska gruppers behovav skydd mot nedsättande omdömen och yttranden och å andra sidan utrymmet förden allmänna debatten och däri möjligheterna atl anföra kritik. Det är också såatt invandrarfientlig verksamhet inte förebyggs bäst genom straffbestämmelserulan genom information, upplysning och den fria opinionsbildningen. Därför ärdet viktigt alt de straffbestämmelser som trots allt är nödvändiga inte ärutformade så atl de blir ett hinder för den upplysning, information ochsakliga debatt som behövs för att skapa kunskap om och förståelse förinvandrarnas förhållanden och för att motverka rasism. De positiva attitydersom man strävar efter kan skapas genom öppen debatt eller annat meningsutbyteinom ramen för bl. a. den fackliga verksamheten eller i föreningslivet.Folkrörelserna spelar självfallet en viktig roll i detta sammanhang. Genomstraffbestämmelsen om hets mot folkgrupp begränsas otvivelaktigt denmedborgeriiga yttrandefriheten. Frågan om hur bestämmelsen skall vara utformadmåste ses mot denna bakgrund. Det harunder frågans behandling inte framkommit att yttrandefriheten är inskränkt pä ett oacceptabelt sätt genom straffbestämmelsens nuvaran de utformning. Antalet väckta åtal på området har varit ytterligt begränsat. , som har prövat en del av de mål som faktiskt före kommit, har i sitt remissvar över YFU;s förslag ansett att några tolknings- 107 problem avdet slag utredningen har antytt inte har uppkommit i de mål Prop.1986/87:151 tingsrätten har avgjort. Detta styrker mig i min uppfattning attden nuvarande bestämmelsen i och för sig ger tillräckliga garantier för allsaklig kritik på detla område kan framföras slraffritt. Mot intresset av en fri samhällsdebatt slår intresset avalt värna om enskilda människors och gruppers integritet och värdighet. Det harmed den växande andelen invandrare blivit alltmer betydelsefullt alt samhälletmed kraft markerar sitt avståndstagande mot försök att sprida föreställningarom vissa folkgruppers mindervärdighet. Jag är därför inte beredd att föreslå enbegränsning av det straffbara området så att enskilda folkgrupper erhåller vadsom skulle kunna uppfattas som ett sämre skydd än de har . Inte hellerfinner jag det lämpligt att i övrigt justera lagtexten på det sätt YFU harföreslagit. Däremot anser jag att det finns anledning alt ta uppfrågan om en ändring av bestämmelsen frän en annan utgångspunkt. Som jag redan har nämnt tillkom bestämmelsen . Denskärptes i samband med att tillträdde rasdiskrimineringskonvenlionenoch därefter , då den kom att omfatta även kollektiv av invandrare. Avdessa ändringar har endast den som skedde gällt del rekvisit ibestämmelsen som anger atl elt yttrande skall ha gjorts offentligen ellerannars i ett uttalande eller meddelande som har spritts till allmänheten föratt det skall vara straffbart. måste hotel eller förtalet ha skettoffentligen, vari får anses ligga alt det skulle direkt rikta sig tillallmänheten eller i övrigt lill en större krets. Utvidgningen skedde för atläven olika former av propagandakampanjer som skedde i det fördolda genomupprepade uttalanden skulle vara straffbara. Meddelandet behöver alltså sedandess inte på ett direkt sätt vända sig till allmänheten. Det är tillräckligt omdet sprids bland allmänheten. Detta kan ske exempelvis genom upprepade uttalandeni privata samtal (prop. 1970:87 s. 62 1). Det krävs emellertid för straffbarhel att gärningsmannensuppsåt omfattar spridning bland en obestämd krets. Straff skall alltså inleinträda, om hans uppsåt varit inriktat pä en krets av bekanta eller exempelvismedlemmar i en organisation, även om denna krets har varit vidsträckt. Meduttrycket sprider uttalande avses såväl atl göra elt uttalande som att spridavad man hört av annan. Stadgandet omfattar inle bara muntlig och skriftligframställning utan även l.ex. åtbörder eller framställning i bild som inte kananses som skrift. Praxis beträffande hets mot folkgrupp är sparsam. Enligten kartläggning som diskrimineringsulredningen har gjort (Ds A 1984:7 s. 108)meddelades åtta fällande domar under . Utredningen har ocksåframfört kritik mot tillämpningen av lagrummet. Den ansåg att polis ochåklagare i alltför hög grad skrev av ärendena i stället för att väcka åtal. I det regeringsförslag om invandrarpolitiken sompresenterades för riks dagen har jag visseriigen förklarat all jag har svårt all se attdel finns fog för någon mer allvarlig kritik av rättsväsendets handläggning av ärendena rörande etnisk diskriminering (prop. 1985/86:98 s. 113). Proposi- Uonen har antagits av (SfU 1985/86:20. rskr. emellertidinte att det kan finnas anledning all i detta sammanhang över- Prop.1986/87:151 väga om det straffbara området bör ändras med hänsyn till att detmåste anses vara ett starkt samhälleligt intresse att med all kraft motverkarasistiska organisationer. Den nuvarande utformningen av bestämmelsen om hets motfolkgrupp begränsar i praktiken kraftigt möjligheterna till utåtriktadverksamhet frän rasistiska organisationer. En ändring av bestämmelsen vadgäller offent-lighetsrekvisilet skulle kunna innebära ytterligare elt sleg iskärpande riktning och pä liknande sätt lägga hinder i vägen också för internverksamhet. Enligt min mening är del angeläget att ändra spridningsrekvisiteti detla syfte så att det utrymme, som finns för här avsedda organisationeratt verka, i praktiken försvinner. Det är dock uppenbart att kriminaliseringen inte bör gå sålångt att den omfattar yttranden inom den helt privata sfären. Det bör t. ex.fortfarande vara straffritt atl till en nära anhörig uttrycka en i och för sigförgriplig åsikt. Något annat skulle komma atl innebära en alltför långtgåendeinskränkning av yttrandefriheten och dessutom vara omöjligt att övervaka påett någorlunda rimligt sätt. Utanför denna privata sfär bör det dock enligt min meningvara otillåtet att sprida yttranden som uttrycker hot eller missaktning motfolkgrupp på grund av ras e. d. Detta kan bli fallet, om kravet pä attuttalandet måste ske offentligt eller spridas till allmänheten tas bort. Ocksåspridning av rasistiska och liknande uttalanden inom en förening skullehärigenom bli straffbar. En sådan ändring som jag nu har diskuterat är motiveradockså av andra skäl. har pekat på att det förekommitatt rasistisk (nazistisk) propaganda har spritts på en skola men altförundersökningen har lagts ned, eftersom gärningsmannen inte ansågs ha haftför avsikt atl sprida skriften utanför skolan (SOU 1981:38 s. 42 O- skulle delta visa pä en bristande överensstämmelse mellanrättstillämpningen och interrionerna med lagstiftningen. Statens invandrarverkhar mot den bakgrunden framhållit att eventuella oklarheter medoffentlighets-rekvisitet bör undanröjas, om skall kunna hävda attlagstiftningen uppfyller krav. Det anförda visar att gränsdragningen mellan vad som äroch vad som inte är att bedöma som straffbar spridning bland allmänheten kan geupphov till problem. Det är inle hell lätt alt säga när en avgränsad slutenkrets övergår till att bli en större obegränsad krets som kan anses representeraallmänheten. Dessa tveksamheter bör elimineras. Sammanfattningsvis anser jag att man helt bör slopa kravetpå alt etl uttalande måste ske offentligt eller spridas bland allmänheten. Detskall räcka atl uttalandet sprids. Samhället skulle därigenom slå fast attuttalanden som uttrycker rasförakt är oacceptabla så snart de förekommer utanförden rent privata sfären. Ett liknande "rent" spridningsrekvisit finnsredan i bestämmelserna om barnpornografibrott (7 kap. 4 § 12 TF och 16 kap. 10 a § BrB). Paragra fen, som trädde i kraft , straffbelägger den som skildrar 109 barn i pornografisk bild med uppsåt att bilden spridseller som sprider Prop. 1986/87:151 sådan bild av barn. Av förarbetena framgåratl det för att bilden skall anses spridd krävs något mera än alt bilden gjortstillgänglig för endast elt fätal personer (prop. 1978/79:179 s. 59 ff och 62).De förslag rörande tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrotten som jag läggerfram i detla lagstiftningsärende innebär ingen förändring i detta avseende. Det straffbara området i bestämmelsen i 16 kap. 8 § BrB omhets mot folkgrupp kommer i konsekvens med det sagda alt omfatta ävenuttalanden eller meddelanden som når ut lill en grupp av personer, som utgörmer än ett fätal. att man kan säga att det sker offentligt eller blandallmänheten. Någon motsvarande ändring av bestämmelsen om hels motfolkgrupp i 7 kap. 4 § 8 TF behövs inle, eftersom något spridningsrekvisit överhuvud taget inte ingår i den bestämmelsen (jfr 1 kap. 6 S TF). Avslutningsvis bör i detta sammanhang nämnas att någraorganisationer som har yttrat sig över YFU;s förslag anser all även missaktningpå grund av kön skall vara kriminaliserat enligt BrB-bestämmelsen. Syftet meden sådan ändring skulle vara atl komma till rätta med vissa pornografiskaskildringar som av kvinnor upplevs som. Jag förordar i avsnitt 3.6.3att pornografiska skildringar skall kriminaliseras i ökad utsträckning. Syftetmed den föreslagna ändringen i bestämmelsen om hels mot folkgrupp får iväsentliga delar anses tillgodosett pä det sättet. All härutöver införa enallmän kriminalisering av uttryck för missaktning på grund av kön i den nuaktuella paragrafen bedömer jag som alltför vanskligt. Gränsdragningsproblemenskulle bli ytterligt svårbemästrade och bestämmelsen skulle förlora sininriktning på minoritetsskydd. Jag vill i detta sammanhang också nämna att jag inte idetta ärende går in på det förslag om ändring i bestämmelserna om hets motfolkgrupp som har lagts fram av utredningen om homosexuellas situation isamhället i belänkandet (SOU 1984:63) Homosexuella och samhället. Betänkandeti fråga är efter remissbehandling föremål för beredning inom . Förbud mot rasistiska organisationer Jag förordar alltså att ansvarsbestämmelsen om hets motfolkgrupp skärps på det sätt som angetts. Frågan är dä om en sädan skärpning avstrafflagstiftningen undanröjer de tvivel som har yppats om att uppfyllersina åtaganden enligt rasdiskrimineringskonventionen eller om det behövsytterligare åtgärder. Det som i sä fall i första hand är aktuellt att diskuteraär om det i svensk lagstiftning skall införas ett uttryckligt förbud motbildande av eller deltagande i rasistiska organisationer. Jag vill först understryka att organisationer som främjarrasdiskrimine ring givelvis saknar alll berättigande. Del är viktigt att samhället tydligare markerar sitt avståndstagande från sädana organisationer. Så sker genom den ändring jag har föreslagit. Vidare skulle det, som diskriminerings ulredningen har föreslagit, kunna ske genom en bestämmelse som generellt gör det straffbart alt över huvud taget verka i en organisation som ägnar sig 110 åtförföljelse av folkgrupper pä etnisk grund. Jag är emellertid inle beredd Prop. 1986/87:151 att föreslå någon sådan bestämmelse. Skälen lill delta ärföljande. Visserligen förekommer det emellanåt rasistiskaaktiviteter i mer eller mindre organiserad form och det finns anledning attnoga följa utvecklingen pä området. Men även om man beaktar de enstaka oroandehändelser som förekommit , kan man konstatera atl det knappastfinns några mera betydande sammanslutningar med rasförföljelse på programmet.De öppet rasistiska organisationerna har mycket liten anslutning, och de ärinbördes splittrade och utan inflytande. Varhelst de uppträder möts de avstarka reaktioner av avsky från omgivningen, något som f.ö. torde varabetydligt viktigare och mer effektivt än lagstiftning. Genom den ändring i reglerna om hets mot folkgrupp i BrBsom jag likväl förordar kommer emellertid också rättsväsendets möjligheter attingripa mot dem som söker sprida ell rasisliskt budskap atl förbättrasavsevärt. I praktiken torde härigenom det utrymme komma alt försvinna som harfunnits för organisationer av här aktuellt slag att agera. Redan dennareglering är alltså tillräcklig för att tvinga dessa organisationer till totalpassivitet. Därmed skulle det inte heller finnas något egentligt behov av alttillföra lagstiftningen även ett direkt organisationsförbud. Härutöver finns det emellertid särskilda skäl som starkttalar emot att ett sädant förbud införs. Själva förbudet skulle georganisationerna en ökad uppmärksamhet, något som inte är önskvärt.Ingripandena mot dem kan av grupperna själva upplevas som etl spänningsmomentoch ge allmänheten en överdriven föreställning om deras betydelse. Eltformellt förbud skulle vidare kunna uppmuntra organisationerna lillunderjordisk verksamhet vilket i sin tur leder till att verksamheten blirfarligare och svårare atl kontrollera. Svårigheterna att tillämpa enförbudsregel av detla slag kan även föra med sig alt en organisation efter etlrättsligt förfarande oförtjänt kommer all uppfattas som godkänd av samhället.Erfarenheter frän andra länder som har en förbudsreglering visar också att denär föga verkningsfull. Till detta kommer de principiella aspekterna mot enlagstiftning som tar sikte pä en begränsning av föreningsfriheten. Med den lagändring jag här har föreslagit anser jag vidareatt det slår klart att det inte kan göras gällande att lagstiftningen påområdet ej skulle motsvara våra åtaganden enligt FN:srasdiskrimineringskonvention. Varje främjande eller uppmuntrande av rasdiskrimineringkommer ju i fortsättningen praktiskt sett atl vara förbjudet. Isammanhanget vill jag också nämna att närradiolagen har ändrats så alt sändningstillstånd kan återkallas interimistiskt redan efter en fällande men inle lagakraflvunnen dom, om den som har sändningstillstånd gjort sig skyldig lill exempelvis hets mot folkgrupp. Det innebär alt ell av de skäl diskrimineringsutredningen har anfört för en kriminalisering inte längre har bärkraft. Ett annat skäl som utredningen förebär är alt myndig heter skulle vara tvingade alt lämna förmåner även till organisationer som bedriver rasistisk verksamhet. Som JK framhållit i sitt remissvar med anledning av diskrimineringsulredningens belänkande förefaller utredning en ha missbedöml möjligheterna att underiäta alt ge sådana organisationer kommunala förmåner vid exempelvis lokalupplätelser. Om man på goda 111 grunder misstänker rasistisk verksamhet måsle del redan nuanses klart atl Prop. 1986/87:151 man inte är tvungen att ge utrymme åt sådanaförmåner. Mittförslag: Detaljerade brotlsbeskrivningar införs i TF såvitt avser otillåtetoffentliggörande av uppgifter rörande förhållanden vilkas röjande skulle enligtlag innefatta brott mot rikels säkerhet. Om landet är i krig eller omedelbarkrigsfara skall dock nuvarande ordning gälla. En begränsning skall vidare görassåvitt gäller möjligheterna alt straffbelägga publicering av allmännahandlingar som är hemliga. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med mittförslag. Något undanlag för krigsförhållanden skall dock inte göras i fråga ombrotten mot rikets säkerhet. Inte heller skall del göras någon begränsning ifråga om möjligheterna alt kriminalisera publicering av allmänna handlingar. Remissinstanserna är genomgående positiva lill YFU;sförslag. Alla remissinstanser som uttalar sig i frågan tillstyrker sålundaförslaget eller lämnar del utan erinran. Skälen för mitt förslag: Som nämnts tidigare är principenom dubbel täckning inle hell genomförd beträffande brottet otillåtetoffentliggörande. I praktiken bestäms vad som skall anses som otillåtetoffentliggörande av regler i vanlig lag; BrB och sekretesslagen. TF begränsardock möjligheterna till inskränkningar i tryckfriheten genom all det skall varafråga om antingen brott mot rikets säkerhet eller sekrelessbrott. Inom dessaramar kan del straffbara området vidgas redan genom en ändring i BrB ellersekretesslagen. Nägon grundlagsändring är således inte nödvändig. I motiven lill TF anfördes som skäl för den olikabehandlingen av de båda brotten de olägenheter som skulle uppstå - särskiltunder krigsförhållanden - om regleringen i TF i alltför hög grad var bundenvid delaljfor-muleringar. Bestämmelsen i 7 kap. 5 § TF gavs därför en någotallmännare formulering. Härigenom kan jämkningar i de motsvarande allmänna bestämmelserna,bli tillämpliga även på tryckfrihetens område (prop. MMU ansåg alt denna uppdelning från principiell synpunktknappast var motiverad redan med hänsyn lill att vissa brotl kunde utgöra såvälotillåtet yttrande som otillåtet offentliggörande (t. ex. landsförräderi) ochaU gränsdragningen mellan de olika momenten i brolien saknade avgörande betydelse.Vad angick önskemålet att vid krigsförhållanden kunna utvidga räckvidden av vadsom enligt TF skulle straffas som otillåtet offentliggörande framhöll MMU atlsom yttrandefrihetsbrott enligt MMU:s förslag -liksom enligt TF - skulle ansesbl. a. obehörig befattning med hemlig uppgift och vårdslöshet med hemliguppgift. Härigenom straffbelades publicering av uppgifter rörande vissaangivna förhållanden av betydelse för försvaret under förutsättning attuppgifterna rörde förhållanden av hemlig Isistnämnda hänseende skulle det bli av betydelse vilka bestämmel- Prop.1986/87:151 ser somvid krigsförhällanden gällde rörande tystnadsplikt och sekretess. MMU ansågatt grundlagen i förevarande hänseende inle borde göra någon principiellskillnad mellan otillåtet yttrande ocn otillåtet offentliggörande. Allayttrandefrihetsbrotten borde sålunda i grundlagen anges med sina rekvisit(SOU 1975:49 s. 235). 1 den proposition med förslag till grundlagsändringarangående tryckfriheten som förelades med anledning av bl.a. MMU:sförslag (prop. 1975/76:204) anförde föredragande statsrådet alt MMU;s förslagatt i fortsättningen inle skilja mellan sådana brott som utgjorde otillätetyttrande och sådana som innebar otillåtet offentliggörande hade goda skäl försig, liksom tanken alt i grundlag namnge och beskriva de brotl mot riketssäkerhet som innefattade otillåtet offentliggörande. Det fanns emellertid inledå tillräcklig anledning all göra den ganska omfattande omarbetning av 7 kap.TF som förslagets genomförande skulle påkalla (s. 170 0. I direktiven till YFU anförde föredragande statsrådet attdel var uppenbart atl den begränsning av handlingsfriheten i fräga om allmänlag som skulle bli en följd av MMU;s förslag skulle innebära en förstärkning avyttrandefrihetsskyddei såvitt gällde de brotl som betraktades som otillåtetoffentliggörande. YFU borde därför på denna punkt arbeta efter de principersom hade förordats av MMU. YFU har i sitt förslag följt MMU;s uppläggning. Någonuppdelning mellan vad som skall anses som otillåtet yttrande och vad som skallanses som otillåtet offentliggörande görs inte. De brott mot rikets säkerhetsom kan komma i fråga arbetas in i broltskalalogen. Jag anser i likhet medremissinstanserna att den förstärkning av grundlagsskyddet för yttrandefrihetensom det innebär atl i grundlagen ange rekvisiten för de brott mot riketssäkerhet, som bestraffas som otillåtet offentliggörande, är angelägen.Efter en sådan förändring skulle det straffbara området för dessa brott inlekunna vidgas utan grundlagsändring. Å andra sidan kan man inte blunda för att de skäl, som vidTF;s tillkomst anfördes för att grundlagen för krigsförhållanden inte alltförmycket bör binda utformningen av regleringen, alltjämt har betydande styrka. För min del anser jag all man skulle kunna nå en rimligavvägning mellan de starka intressen som här bryts mot varandra, om man låterden ordfiing som f. n. gäller generellt bara tillämpas när landet är i krigeller omedelbar krigsfara (jfr '3 kap. 7 § RF). För andra situationer bör YFU;sförslag genomföras. Lagtekniskt bör mitt förslag utformas på följande sätt.Broltskalalogen i 7 kap. 4 § TF bör utvidgas med brotten spioneri, obehörigbefattning med hemlig uppgift och vårdslöshet med hemlig uppgift. Vidare bör broltsbe skrivningarna där för brotten landsförräderi eller landssvek kompletteras så atl de omfattar även de moment som kan vara otillåtet offentliggörande. I 7 kap. 5 § bör som tryckfrihetsbrotl anges också andra brott mot rikets säkerhet, som innefattar otillåtet offentliggörande och som enligt lag utgör straffbar gärning när riket är i krig eller omedelbar krigsfara. I punkt 2 i 7 kap. 5 § TF anges som otillåtetoffentliggörande uppsåtligt offentliggörande av allmän handling som ej är tillgänglig för envar. 8 1986/87. regeln om ensamansvar följer atl det endast är den som bärdet tryckfri- Prop. 1986/87:151 hetsrättsliga ansvaret enligt TF - l.ex.tidningens ansvarige utgivare eller bokens icke anonyma författare - som kandrabbas av ansvar för otillåten publicering av en hemlig handling. Denna punktblir därmed tillämplig bara i det fall att denne själv har en skyldighet attinte lämna ul handlingen. Han måsle alltså ha fält tillgäng till den i egenskapav offentlig funktionär (1 kap. 6 § sekretesslagen). Har han fått del av den pånågot annat sätt, l.ex. av misstag eller pä grund av atl någon annan harhandlat brottsligt, kan han inte straffas. Det beror emellertid inte pägrundlagsregelns formulering utan på avfatlningen av den nuvarande regeln i 20kap. 3 § BrB enligt vilken bara den kan bestraffas som röjer uppgifter han ärpliktig att hemlighålla enligt lag eller annan författning m.m. Eftersombestämmelserna i 7 kap. 5 S ger utrymme för en mera omfattande kriminaliseringän genom en ändring i vanlig lag kan kravet på dubbel täckning ej sägasvara fullt ut uppfyllt. Jag kan inte finna att en sådan skärpning kan varamotiverad annat än för krigsförhållanden. Den specialregel som jag harförordat bör vara tillräcklig för dessa situationer. För andra fall börbestämmelsen ändras så att del där anges vilka fall del kan vara fråga om.Bestämmelsen bör således omfatta dem som har fått tillgäng till handlingen iallmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt (jfr 2 kap. 12 S fjärdestycket 1 och 8 kap. 7 § första stycket 1 RF), dvs. Med offentliga funktionärer bör här jämställas de som ärverksamma hos de enskilda organ där offentlighetsprincipen enligt lag (I kap. 8§ sekretesslagen) är tillämplig (se vidare avsnitt 3.9). Del kan nämnas i sammanhanget all del fallet alt dentryckfrihetsrätts-ligt ansvarige har fått tillgäng till en hemlig allmänhandling med förbehåll atl inte publicera den (14 kap. 9 och 10 §§sekretesslagen) eller efter förordnande av domstol med samma verkan (5 kap. 4 §RB) täcks av kvalificerade tystnadsplikter enligt punkt 3 (punkt 2 i mittförslag) i 7 kap. 5 § TF och 16 kap. sekretesslagen (jfr prop. 1975/76:204 s.171 f). Som jag kommer att redogöra närmare för i avsnitt 3.7.4föreslär YFU att de tystnadsplikter som bryter igenom meddelarfriheten, de s.k. kvalificerade tystnadsplikterna, fullständigt skall anges i ett särskiltkapitel i grundlagen. Dessa bestämmelser återfinns i 16 kap.sekretesslagen. YFU har i linje med detta också föreslagit att den bestämmelseom otillåtet offentliggörande som rör röjande av en uppgift vilken omfattas avde kvalificerade tystnadsplikterna (p. 3 i 7 kap. 5 § TF) inte längre skallhänvisa till vanlig lag (sekretesslagen) ulan i stället till dessa bestämmelseri grundlagen.