prop · GA0399 · 1986-12-31 00:00:00 — Det är också detta som föranlett kommittén attföreslå direktionen som beslutsinstans, sedan kommittén menat att ärenden avdenna typ inle bör avgöras av en myndighets styrelse. Även med mitt förslag angåendemyndighetsstyrelserna följer atl ärenden som här avses bör avgöras av någonannan än styrelsen. Omdirektionen skulle bli beslutande i disciplinärenden skulle den komma attbetraktas som en disciplinnämnd i den betydelse som anges i kungörelsen ompersonalföreträdare i statliga myndigheters styrelse. Enligt 8 § kungörelsen1974:224 skall personalföreträdarna vara ledamöter av nämnden med sammarättigheter och skyldigheter som andra ledamöter. Jagär inte beredd atl nu föreslå någon ändring angående personalföre trädarnas ställning i dessa ärenden. Det innebär att direktionen inte utan 98 vidare kangöras till beslutsorgan. Det är däremot möjligt all låta direktionentillsammans med företrädare för personalen utgöra en nämnd som fattar beslut iärendena. Jag avseratt återkomma till regeringen med förslag i dessa frågor i anslutning till altjag föreslår de bestämmelser som ska gälla för myndigheternas styrelser. Jagavser att ta kontakt med personalorganisationerna på det statligaavtalsområdet. Eftersom jag således inte finner del motiverat alttilldela direktioner i myndigheterna några särskilda beslutsbefogenheter,finner jag det inte heller motiverat att i författningsbestämmelser föreskrivaom förekomsten av direktioner, deras roller och uppgifter. De principer för ledningsfunktionens utformning somjagredogjort för bör gälla alla cenlrala myndigheter under regeringen, med vissaundantag som jag redovisar i det följande. Till en början vill jag då konstatera att vissamyndigheter som helt saknar lekmannainflytande bör få en styrelse ilikhet med andra. Myndigheter utan styrelse finns främst inom försvars- ochfinansdepartementens områden. Jag återkommer till försvarsmyndigheierna ochvill vad gäller område endast nämna att ingårbland dem som saknar styrelse. Även inom andra departementsområden finnsenstaka exempel, t. ex. kammarkollegiet som tillhör . 8.7.2 Ledningsfunktionens utformning i vissa fall Min bedömning: 1 vissa typer av myndigheter börledningsfunktionen ges en särskild utformning. : Dess förslag överensstämmer medmin bedömning. Remissinstanserna:Deras synpunkter överensstämmer med min bedömning. Vissa myndigheter har sin verksamhet riktad uteslutande,eller nästan uteslutande, mot staten själv och bedriver en verksamhet som imycket är integrerad med arbetet i . Det gäller de s. k.stabsmyndigheter som verksledningskommittén särskilt angav, nämligen RRV,SIPU, statskontoret och SAMN. Ingen av dessa myndigheter har en verksamhetriktad mot allmänheten. Deras funktion är sådan alt de står till regeringensförfogande för de insatser regeringen från tid till annan finner Jag delar kommitténs och remissinstansernasbedömning alt en Prop. 1986/87:99 rådgivningsfunktion för lekmännen är den mestnaturliga och ändamålsenliga i dessa fall. Sammansättningen av rådgivandeorgan bör dock varieras med hänsyn till myndigheternas skilda uppgifter. Ettpariamentariskt inslag ter sig främmande mot bakgrund av att det rör sig omregeringens stabsmyndigheter, men kan ändå aktualiseras för RRV. Det ankommerpå regeringen all närmare klargöra detta i anslutning till att nyainstruktioner beslutas. Forskningsråd och små nämndmyndigheter Ledningsfunktionen i forskningsråden och de många smånämndmyndighelerna skiljer sig från andra myndigheter genom att deras beslutsfunktioni huvudsak eller till väsentlig del gäller rena verkslällighetsärenden. Det ärockså det kollektiva beslutsorganet eller dess ordförande som bår ansvaretinför regeringen. För forskningsrådens del gäller dessutom att ledamöterna inteenbart utses av regeringen. De utses till stor del av särskilda elektorsförsamlingar. fann inte skäl att föreslå nägraförändringar för de nämnda myndighetstyperna. Remissinstanserna instämde i denbedömningen och det gör även jag. Bortsett från vissa förändringar angåendemyndigheternas chefer och angående personalföreträdare bör de nuvarandeledningsfunktionerna enligt min mening således behållas intakta ihu-manistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet, medicinska forskningsrådet,naturvetenskapliga forskningsrådet, forskningsrådsnämnden, skogs- ochjordbrukets forskningsråd, byggforskningsrådet saml vissa andra myndighetermed verksamhet som är snarlik forskningsrådens, t.ex. arbetsmiljöfonden ochtransportforskningsdelegationen. Detsamma bör gälla de små nämndmyndigheter iövrigt vilka inrättats för speciella uppgifter, dvs. presstödsnämnden,exportkreditnämnden, m.fl. De särskilda nämnder som inrättats för atl detbefunnits välmotiverat med en särskild beslutsordning i vissa ärendeslag börgivetvis inte heller beröras av mina förslag. Jag tänker då på myndigheter avdet slag som bl. a. eller hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd utgör exempel på. Inom kultursektorn driver staten verksamhet såväl istiftelse-, bolags- som myndighetsform. Gemensamt för verksamheten är att den bör bedrivas under stor frihet. Kultursektorns myndigheter har i vissa fall uppgifter som skiljer dem från förvaltningen i övrigt. Jag tänker framför allt på museerna. Det kan finnas skäl atl ge styrelserna i sådana myndigheter en mer fram skjuten roll än i förvaltningen i övrigt. Beslut om styrelsens uppgifter bör därför fallas utifrån förhållandena kring den enskilda institutionens upp gifter och roll. Även inom kulturområdet bör dock givetvis gälla atl an svarsfördelningen mellan myndighetschef och styrelse skall vara tydlig. Myndigheterinom försvarsmakten Prop. De centrala myndigheter inom försvarsmakten som berörs avmina överväganden om myndigheternas ledning redovisas i följande tabell. Avtabellen framgår också om dessa myndigheter har en lekmannastyrelse ellerej. Överbefälhavaren har en ledande roll inom försvarsmakten.Rollen preciseras närmare i en rad statsmaklsbeslut , bl. a.förordningen (1983:276) om verksamheten inom försvarsmakten (jfr Regeringensförordningsmotiv 1983:1). Det finns därför anledning alt, utifrån mina allmännaöverväganden om myndigheternas ledning, särskilt pröva frågan om myndighetenöverbefälhavaren bör ha en styrelse. 1977/78:63, FöU 9, rskr. 174) hartidigare behandlat frågan om lekmannainflytande i försvarsmaktens centralaledning. För lekmannainflytandel i fred inrättades etl rådgivandelekmannaorgan, benämnt militärledningens rådgivande nämnd, knutet till överbefälhavaren.Den operativa verksamheten och underrältelseljänsten undantogs från nämndensverksamhet. Enligt min mening har nämnden fungerat väl. Den haremellertid inte de beslutsbefogenheter somjag vill ge myndighelsstyrelser iallmänhet. De allmänna skäl som jag har anfört för sådanabeslutsbefogenheter är inte tillämpliga på myndigheten överbefälhavaren. Denbeslutar endast i undantagsfall om föreskrifter som rör allmänheten. Frågan omförsvarsmaktens långsiktiga utveckling behandlas av statsmakterna i särskildaförsvarsbeslut, som förbereds av pariamentariskt sammansatta försvarskommittéer.Därvid värderas också hur närmast föregående särskilda försvarsbeslut kunnatgenomföras. med beslutsbefogenheter hosöverbefälhavaren behövs därför inte. 1 fråga omförsvarsmaktens övriga myndigheter anser jag, med hänsyn till överbefälhavarens ledande roll, att de inte generellt bör ha lekmanna slyrelser. Att de i vissa fall har del bör ses mot bakgrund av atl dessa styrelser har tillkommil genom separata beslut och vid 101 entid då överbefälhavarens ledande roll inte var lika klart uttalad som den Prop.1986/87:99 är , samt mot bakgrund av myndigheternas uppgifter . Fråganom vilka av dessa myndigheter som i fortsättningen skall ha lekmannaslyrelsefår enligt min mening prövas i varie enskilt fall, t. ex. i samband med störreorganisationsöversyner. Det bör ankomma på regeringen alt besluta härom. Jaghar i denna fråga samrått med chefen för försvarsdepartementet. Vidsidan av de ovan redovisade myndighetstyperna där del kan vara motiverat altgöra avsteg från de principer för ledningens utformning som jag tidigare anmältfinns även vissa andra myndigheter som bör behandlas särskilt. De myndigheterjag åsyftar har, bortsett från stora skillnader i övrigt, så speciellauppgifter atl del är motiverat atl utforma ledningsfunktionen på de särskildagrunder som gäller i del enskilda fallet. Myndigheter inom rättsväsendet, somjustitiekanslern och riksåklagaren, liksom också , kantrots sina skilda förutsättningar få illustrera myndigheter av den typ somjaghär tänker på. Enspeciell fråga som kommittén tar upp gäller länsstyrelsernas ledningsfunktion.Jag delar kommitténs uppfattning alt denna fråga bör bli föremål för prövning isamband med utvärderingen av den försöksverksamhet med samordnadlänsförvaltning, som inleddes i med stöd av ensärskild lag (1985:1073). De förtroendevaldas medverkan har varit en centralfräga under förberedelsesarbetel inför försöket. Den modell som prövas iNorrbottens län innebär betydelsefulla ändringar jämfört med den ordning somgäller i övrigt för den regionala förtroende-mannaorganisationen (jfr ävenförordningen 1986:1123 med instruktion för i ).Länsstyrelsens styrelse utser i sin helhet de s. k. funklionsstyrelserna somersätter lantbruksnämnden, rennäringsdelegationen, länsbostadsnämnden, länsskolnämndenoch fiskenämnden. har ersatts av ett råd förkommunikationsfrågor. Den hittillsvarande ordningen, där utservissa, regeringen andra och åter en del ledamöter medan nägra harvarit självskrivna, har ersatts av att styrelse utser samtliga.Funktionsstyrelserna har ett klart definierat ansvarsförhållande införlänsstyrelsens förtroende-mannastyrelse. Av principiell betydelse är ocksåfrågan om beslutsfördelningen mellan styrelsen och funktionsstyrelserna.Länsstyrelsens styrelse har atl svara för den övergripande ledningen av ettavsevärt större verksamhetsområde . Det innebär i sin tur alt den ihög grad får inrikta sig på övergripande frågor, som rör utvecklingen i stort ilänet, medan frågor av detaljkaraktär skall behandlas i funklionsstyrelserna. Enav huvudfrågorna vid utvärderingen av försöksverksamheten blir att belysa erfarenheterna och effekterna av denna nya ledningsmodell på länsplanet. Minbedömning: Myndigheternas beslutssystem och arbetsformer bör bestämmas avregeringen i en verksförordning och i myndigheternas instruktioner. Verksledningskommittén:Frågan om den rättsliga regleringen har inte särskilt behandlats av kommittén. Skälenför min bedömning: Myndigheternas organisation och arbetsformer bestäms i dagi allmänna verkssladgan och i resp. myndighets instruktion. I vissa fall ärmyndighetens organisation mer eller mindre bunden av elt riksdagsbeslut. Så ärtill exempel fallet om fasl-ställi riktlinjer för en av regeringenföreslagen reform där regeringen underställt en organisatoriskförändring av en myndighet prövning. Äveni andra regeringsförfatlningar som gäller generellt för de statligamyndigheterna finns bestämmelser som rör myndigheternas organisation,arbetsformer och administrativa verksamhet. I elt antal författningar reglerasockså vissa speciella frågor som bevakning av statens rätt, upphandling,redovisning och revision samt förvaltning av statens egendom. Ytterligareregler finns i myndigheternas regleringsbrev. Många av de bestämmelser somjagnu nämnt är mycket detaljerade och lämnar endast etl litet utrymme förmyndigheterna att själva besluta om. Föratt regeringens styrning av myndigheterna skall bli effektivare, tydligare ochklarare krävs att regelsystemet saneras. Somjag nämnt skall regeringen la ettfastare grepp när det gäller alt styra myndigheterna i stort, medanmyndigheterna i siörre mån än själva skall få besluta sin egen inreorganisation. Denna ordning bör också avspegla sig i de regler som skallreglera myndigheternas verksamhet. Jaghar i delta syfte, efler regeringens bemyndigande, tillsatt en särskildutredare (1985:02) som skall se över regelsystemet och komma med förslag ny verksförordning som skall ersätta verksstadgan (dir. 1985:34). Utredarenskall också lägga fram elt principförslag lill utformningen av myndigheternasinstruktioner samt i övrigl förslag lill hur övriga föreskrifter skall fogaslill del totala regelsystemet. En viktig utgångspunkt atl detnya regelsystemet utformas så alt det blir så lättöverskädligt ochlättillgängligt som möjligt. Med de riktlinjersomjag nu har föreslagit som utgångspunkt avser jag, sedan utredaren redovisatsitt uppdrag och detta beretts i vanlig ordning, att återkomma till regeringenmed förslag om de förordningar som behövs. 9Affärsverken och deras dotterbolag Jagbehandlar här frågor om affärsverken och deras bolag. a. uttalas atl verkoch bolag skall behandlas som sammanhållna företagsenheter, s. k. affärsverkskoncerner.Förslagen och bedömningarna syftar lill atl dels Prop. 1986/87:99 förbättrariksdagens och regeringens styrning och kontroll av affärsverkskoncernerna,dels åstadkomma sådana förutsättningar för koncernerna att verksamheten kanbedrivas rationellt i förhållande till fastställda företags-ochsamhällsekonomiska mål. 9.2 Allmänna utgångspunkter 9.2.1 Affärsverken som myndigheter De statliga affärsverken är postverket, ,(), luftfartsverket,(),domänverket och affärsverket FFV. Regeringen har tidigare i åretsbudgetproposition (prop. 1986/87:100 bil. 8) föreslagit att även sjöfartsverketgår över till att bli ett affärsverk. Affärsverken är myndigheter under regeringen. De ärsålunda inga självständiga juridiska enheter utan en del av den statligaverksamheten. Verken äger t.ex. inte sina tillgångar och sitt kapital utanförvaltar dessa åt staten. Det gäller också aktierna i dotterbolagen. För affärsverken innebär detta bl. de ärunderkastade förvallningsrättsliga och andra offentligrättsliga föreskrifter, beslut omavgifter ankommer på regeringen; med undantag av vissa grundtaxor som riktasmot allmänheten har dock verken bemyndigats atl fatta sådana beslut inom ramenför avgiftsprinciper som beslutats av och regeringen. I denverksamhet som bedrivs i fri konkurrens skall priserna av naturliga skälbeslutas av verken under samma villkor som hos konkurrenterna, ett beslut avett affärsverk normalt kan överprövas i en högre instans, verken ärbefriade från statlig inkomst- och förmögenhetsskatt, verksamheten ärunderkastad offentlig insyn; dock ger sekretesslagen (1980:100, omtryckt1985:1059, ändrad senast 1986:1407) bl.a. möjlighet att sekretessbeläggahandlingar till skydd för affärsverksamheten, ochregeringen kan besluta om verkens inre organisation, verken är iutformningen av sin personalpolitik delvis bundna av de bestämmelser somtillämpas inom staten i övrigt, verkschefensställning regleras i , m. fl. verksstyrelsernasbefogenheter finns inskrivna i verkens instruktioner. 9.2.2 Affärsverken som ekonomiska enheter Affärsverken har i ekonomiskt avseende länge intagit ensärställning jäm fört med andra statsmyndigheter. budgetreform slogs fast att verken skulle betraktas som självbärande, affärsdrivande enheter. Det ta markerades genom att driftverksamhelen kom att netloredovisas mot statsbudgeten, dvs. i princip redovisas endast inleverans av överskott/un derskott över statsbudgeten. För tjänster som samhället önskar köpa er- 104 hållerverken särskilda anslag över statsbudgeten i enlighet med det s. k. Prop.1986/87:99 offert systemet. Affärsverken kan också i ekonomiskt hänseende styrasenligt sedvanliga förelagsekonomiska principer och de upprättar t.ex. sedanlänge årsredovisningar och bokslut med resultat- och balansräkningar på liknandesätt som större företag. Verkens självständighet som ekonomiska enheter markeras avalt de har elt ansvar för förvaltningen av det kapital som disponeras iverksamheten. Traditionellt har dessa kapitalinsatser bestått av statskapitallill investeringar och vissl rörelsekapital samt rörlig kredit hosriksgäldskontoret. och regeringen har i sina ägar- och bankmässigarelationer till verken givit tillslånd till nya former förverkens kapitalförsörining, antingen via riksgäldskonlorei eller förteleverkets del också via den öppna, svenska kapitalmarknaden. Till denna bildskall också fogas atl vissa verk fält tillslånd alt bilda finansbolag. Atl affärsverken driver aktiebolag är ingen ny företeelse.Många av SJ:s bolag var tidigare enskilt ägda järnvägsbolag. När de enskildajärnvägarna förstatligades kom också deras bolag att införlivas i den statligasektorn. Vallenfall har successivt kommit atl samarbeta med kommuner och privataintressen i såväl kraft- och värmeproduktionen som i eldistributionen.Aktiebolaget har därvid ansetts vara den mest ändamålsenliga formen attsamarbeta inom. För , domänverkets och FFV:s del har bolags-sektornvuxit till nuvarande omfattning . Verksledningskommiltén har i sitt betänkandet redovisatett antal faktorer som bidragit till att affärsverken skaffat bolag ellerengagerat sig i bolagsverksamhel. Hit hör bl. a. möjligheten att samverka medkommuner och näringsliv, eftersom verksformen inte anses erbjuda tillräckligamöjligheter till fortlöpande samarbete dä verksamheten kräver bestående kapitalinsatseroch risktagande från bägge parter. Hit hör ocksä alt bolagsformen ansettsmedge en snabbare beslutsprocess, en siörre flexibilitet i finansiering ochtjänslestruktur, att verksamheten i företagsekonomiskt hänseende bedrivs underkonkurrensneutrala förhållanden och andra faktorer som är betydelsefulla fören verksamhet som bedrivs på en konkur-rensulsatt marknad. Attityder frän olikaintressenter har också betydelse. 1 några fall har stagnation ellerrationaliseringar inom basverksamheten påverkat de berörda verken att gå in påområden som gränsar till basverksamheterna. För att verken skall få bilda eller förvärva bolag fordrasriksdagens medgivande. För flertalet affärsverk har dock i vissa falldelegerat sin beslutanderäll till regeringen. Tillkomsten av förvallningsbolagmellan verken och de rörelsedrivande bolagen har dessutom lett till bolagsgruppersom är mer fristående i förhållande till verken, men framför alll i förhällandetill och regeringen. 9.3Affärsverkskoncernen - form och ställning Minbedömning: Elt affärsverk och dess bolag bör i fortsättningen i olikasammanhang kunna behandlas som en sammanhållen grupp av företagsenheter - enaffärsverkskoncern. Syftel med denna reform är alt ge förutsättningar för altverksamheten i affärsverken skall kunna bedrivas effektivt. De mål ochriktlinjer som och regeringen fastställer bör i stort gälla helakoncernen. De uppgifter som tilldelats verken bör utgöra grunden för allverksamhet inom resp. koncern. Den verksamhet som bedrivs i dotterbolagen börpå ett naturligt sätt stödja eller komplettera verksamheten i affärsverken. Verksledningskommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker i stort kommitténs förslag. Någraremissinstanser har invändningar mot förslaget. anser sålunda attdet knappast låter sig göras att låta organisation, styrformer, lednings- ochkontrollorgan anpassas till verksamheten oavsett associationsform.Industriförbundet anser att de områden inom affärsverken som arbetar ikonkurrens skall omvandlas till aktiebolag och lämpligen föras över tillProcordia AB, ex. hela FFV, SJ, vissa delar av försäljning ochpostens budverksamhet. pekar på atl offentligrättsligaoch privaträttsliga regler kommer att tillämpas parallellt inom en och sammakoncern. Därför är det viktigt att beslutsprocessen i verk och bolag klarthålls isär. I annat fall kan affärsverken komma att utvecklas till eltmellanting mellan myndighet och privat-rättsligt subjekt, där varken deoffentligrättsliga eller aktiebolagsrättsliga kontrollsystemen fungerar ipraktiken. Skälenför min bedömning: och regeringen har vid olika tillfällen diskuteratbehovet av bättre insyn i och inflytande över verksamheten inom affärsverkenoch deras dotterbolag. Inte minst gäller detta bolagsverksamheten, därriksdagen och regeringen inte har samma möjligheter till kontroll frän sinaegna organ, som när verksamheten bedrivs i myndighetsform. Likasåförsvåras kontrollen från enskilda, organisationer och massmedia. Det var bl.a. mol den bakgrunden som kommittén fick i uppdrag atl se över relationernamellan , regeringen och verken samt de bolag och andra juridiskapersoner som ligger under verken, likaså de styrmöjligheter som regeringen börha. Uppgiften bestod, som kommittén förtydligade den lill, i att söka efterlösningar som med bibehållande av associationsformen kan förväntas effektiveraoch förbättra styrningen av, insynen i och kontrollen av verken, bolagen ochden samlade verksamhet som dessa utövar. Redan i direktiven konstaterades attsådana förslag inte fick förhindra eller försvåra för affärsverken atl bedrivaverksamheten på ett kommersiellt riktigt sätt. Skillnaden mellan affärsverk ochandra myndigheter betonades. För affärsverken har och regeringen sedan längelagt fast Prop. 1986/87:99 ekonomiska mål. Målen eller kraven är olikautformade för olika verk. För vissa verk. t.ex. SJ och Vallenfall, gäller eltavkastningskrav på disponerat statskapital. För fastställs mål försoliditet och räntabilitet vid sidan av krav på avkastning till statsbudgeten.Anledningen till alt de ekonomiska målen varierar är att verksamheterna inomaffärsverken skiljer sig ål i flera avseenden, bl.a. i fråga omkapitalintensitet och finansieringsformer. Vid sidan av dessa ekonomiska mål finns det andrasamhälleliga mål som affärsverkens verksamhet syftar lill alt uppnå. Vissa avdessa mål är mer uttalade för en del av verken än för andra. Jag avser då t.ex. de regionalpo-liliska hänsynstaganden som görs i postverkets, televerkelsoch SJ:s verksamheter inom ramen för de ekonomiska mål som ochregeringen har ställt upp. De verksamheter som bedrivs inom affärsverken ärvidare av stort allmänt intresse och berör direki eller indirekt mycket storadelar av samhället. Flera av affärsverken har dessutom betydelsefulla uppgifterinom totalförsvaret. Det är dessa samhälleliga krav som enligt min mening utgördet främsta skälet för alt bedriva verkens huvudsakliga verksamheter iverksform. De samhälliga uppgifterna och den kommersiella verksamhet som ärförenad med dessa bör vara grunden för all den verksamhet som ryms inom eltverk och dess dotterbolag. Det utesluter inte alt viss sidoordnad verksamhet ärbåde önskvärd och nödvändig. Sådan verksamhet måste dock på etl naturligt sättstödja och komplettera de uppgifter som verken tilldelats av ochregeringen. Jag delar således kommitténs uppfattning att eltaffärsverk och dess dotterbolag bör behandlas som en sammanhållen grupp avföretagsenheter. De mål och riktlinjer som och regeringenfastställer skall i stort gälla hela gruppen. är det enligt minmening angeläget att understryka de skillnader som finns mellan affärsverkenoch dotterbolagen. Etl viktigt motiv för bolagsformen är ofta alt åstadkommaen anpassning av villkoren för verksamheten lill vad som gäller förnäringslivet i övrigt. Del kan bl.a. gälla en annoriunda ekonomisk styrning ochverksamhetsstyrning än vad som gäller för ett affärsverk. Enligt min mening bör man även la lill varadet bästa hos de bägge associationsformerna i en kombination av verk och bolag.Betoningen av en helhet bör som kommittén föreslagit åstadkommas genom altaffärsverken och deras bolag mer uttalat än tidigare betraktas och behandlassom koncerner. Affärsverkskoncernen, med affärsverket som moderföretag, bördärvid definieras på ett sätt som överensstämmer med en aktiebolagskoncern. Attbehandla affärsverk och deras företag som koncerner ger enligt min uppfattning förutsättningar för atl åstadkomma de styr- och konlrollformer som behövs för olika verksamheter, liksom förutsättningar för en samord ning i vissa avseenden mellan olika verksamhetsgrenar oavsett deras asso- cialionsrältsliga status. De förslag och bedömningar som fortsättningsvis lämnas utgår också från detta synsätt. De ansluter därmed till en redan etablerad syn på affärsverken och deras dotterbolag liksom de former för styrning och uppföljning som böriat tillämpas.