prop · GA03106 · 1986-12-31 00:00:00 — I dendelen framhålls också att kontraktsvården inte får leda till attbehandlingsinstitutioner som bygger på frivillighetens grund blir mera fängelselika.Några remissinstanser menar dock att vården åtminstone i inledningsskedet börvara institutionsbunden och tiden för vistelsen på institutionen stå iproportion till brottslighetens svårhet. Uppfattningenatt värden bör inledas i slutna former på en institution -medsjukvårdsmyndigheterna som ansvariga organ - kommer till uttryck också i denpreliminära utvärdering av Ulleråkersförsöket som jag har redogjortför. Jagställer mig för egen del mycket tveksam till att detaljreglera den vård som kanbli aktuell genom kontraktsvård. En sådan ordning med exempelvis krav .på enviss tids sluten institutionsvård - skulle uppenbarligen medföra storasvårigheter för de ansvariga huvudmännen när det gäller att åstadkomma enintegration av den här aktuella vården med den reguljära. För min del anser jagatt det från både principiell och praktisk synpunkt skulle vara mindreföljdriktigt som allmän princip att inrätta särskilda vårdinstitutioner för denvård som skall etableras inom kontraktsvårdens ram. vill jag dockerinra om det utvecklingsarbete som pågår för att få fram flerbehandlingshem som är inriktade på vård av missbrukare från kriminalvården (sebl. a. prop. 1985/86:171 s. 15). Förmig ter det sig alltså naturligt att utnyttja de olika slag av missbrukarvårdsom nu finns. Där finns en samlad kunskap som det enligt min mening skulle varafel att inte ta till vara. Genom det skiftande utbud av vårdformer som dåkommer att stå till förfogande ges också goda möjligheter att i det särskildafallet anpassa vården efter det aktuella vårdbehovet. Endetaljreglering av formerna för vården skulle uppenbarligen kunna leda till attpåföljdsvarianten inte kan användas i alla de fall där den annars kan varabefogad. Jag vill i sammanhanget också erinra om att samma metodik naturligtvisinte kan tillämpas vid behandlingen av alkoholproblematiker som när det gällernarkotikamissbrukare. I de låt vara sannolikt rätt sällsynta fall dåkontraktsvård tillämpas i fråga om lagöverträdare vilkas problem inte består i missbmkav beroendeframkallande medel gäller i än högre grad att metodiken måste anpassastill förhållandena i det särskilda fallet. Ihuvudsaklig överensstämmelse med kommitténs uppfattning menar jag sålunda att det i princip bör vara å ena sidan missbrukets art och omfatt ning samt behovet av vård och, ä den andra, de tillgängliga institutionernas 46 inriktning och tillgångenpå vårdplatser som blir avgörande för valet av Prop. 1986/87:106 vårdform.Självfallet måste också en förutsättning vara att lagöverträdaren är motiveradför den behandling som i praktiken kan bli aktuell. Attvårdbehovet i princip skall styra valet av värdfoi-m innebär dock inte attbrottets art och svärhet är utan betydelse. Som jag har framhållit ärdet domstolen som i sista hand skall avgöra, om kontraktsvården i det enskildafallet skall kunna träda i stället för fängelsestraff. Vid denna prövning måstedomstolen naturligtvis beakta hur den tilltänkta kontraktsvården är utformad ifråga om vårdtid, regler och behandlingsinnehåll. Det är då naturligt att enkontraktsvård bestående av exempelvis några månaders poliklinisk behandlingunder boende i eget hem endast kan förekomma vid förhållandevis lindrigkriminalitet medan den andra ytterligheten, en längre tids institutionsvård medefterföljande öppen vård, kan förekomma även i samband med tämligen grovbrottslighet. Dettabetyder dock inte att vissa former av kontraktsvård bör väljas enbart avallmänpreventiva skäl. Valet av vårdform skall göras uteslutande medutgångspunkt från vårdbehovet och visar sig i något fall den tänkta vårdformenalltför kortvarig eller öppen för att kunna accepteras av domstolen med hänsyntill brottets beskaffenhet, får man avstå från kontraktsvård. Mantorde inte kunna komma ifrån att möjligheten att använda kontraktsvård ocksåkommer att styras av tillgången på behandlingsplatser och i vissa fall av dentilltalades bostadsort. Det är även av dessa skäl angeläget att så mängavårdformer och sä många vårdinstitutioner som möjligt kan utnyttjas förkontraktsvärd. Vidare får man hålla i minnet att det måste varavårdhuvudmannens sak att bestämma om man i ett givet fall vill tillämpasystemet eller hellre engagera sig för den dömde i andra former. Någramöjligheter för domstolarna att framtvinga ett kontraktsvårdsarrangemang börinte lämpligen tillskapas. Deexempel på kontraktsvård som kommittén har lämnat ger enligt min mening en klaruppfattning om hur systemet torde kunna fungera i praktiken. Enform av behandling skall kunna bestå av institutionsvård vid ettbehandlingshem. Vårdprogrammet torde här få anpassas efter de behandlingsformersom praktiseras vid institutionen. Vårdtiden kommer då i enlighet med nuvarandepraxis att i regel vara och vården kommer oftast att bl. a.kännetecknas av bestämda krav på drogfrihet och skötsamhet även i övrigt. Manbör dock iaktta restriktivitet när det gäller kontraktsvård vid sådanainstitutioner som enbart erbjuder ett skyddat boende. I den mån kontraktsvårdvid en institution av denna typ kommer till stånd bör boendet kombineras meden skyldighet att hålla regelbunden vårdkontakt med någon annan vårdinrättning,exempelvis en alkohol- eller narkotikamottagning. Enannan form av kontraktsvård skall kunna bestå av familjevård. Den dömdeplaceras då i ett enskilt hem med skyldighet att stanna där . Envårdtid bör då framstå som normal. Entredje form kan bestå av öppen poliklinisk behandling. kanexempelvis innebära en skyldighet för den dömde att var eller varan- Prop.1986/87:106 nan dag infinna sig vid en alkohol- eller narkotikamottagning förkontroll av drogfriheten och den sociala situationen, medicinering samtpsykoterapeutisk behandling. kan han bo i sitt eget hem. Vad som redovisats är bara exempel på yttre ramar förvården. Att binda kontraktsvården till vissa former framstår i enlighet med vadjag redan har angett som mindre lämpligt. Fördelen med att avstå frän ett formbundetsystem är också att det finns utrymme för nya behandlingsformer att utvecklasinom ramen för kontraktsvård. På en speciell punkt torde dock förutsättningarna vidkontraktsvård skilja sig från dem som föreligger vid missbmkarvård i allmänhet.Vid i synnerhet alkoholproblem består erfarenhetsmässigt en mycket viktig delav arbetet i att skapa en insikt hos missbrukaren om problemens omfattning,något som i sin tur är ägnat att ligga till grund för en motivation från hanssida att försöka bli kvitt problemen. Vid kontraktsvård måste däremotförutsättas att missbrukaren, eventuellt med hjälp av insatser under detförberedande arbetet, har uppnått missbmksinsikt och motivation när detegentliga behandlingsarbetet tar sin början. Detta kan säkeriigen ofta skapaproblem och utgör i viss mån en begränsande faktor när det gäller urvalet av deklienter som kan komma i fråga för kontraktsvård. Den grundläggande idén byggeremellertid på tanken att det hotande fängelsestraffet i sig skall verka i motivationshöjanderiktning, något som säkerligen i åtskilliga fall är realistiskt. Jag har i det föregående närmast uppehållit mig vidkontraktsvård för missbmkare. I de fall vårdbehovet har annan karaktär kommerde yttre ramarna för vården sannolikt i allmänhet att ha liknande utformningmedan naturligtvis innehållet i själva vården blir ett annat. De fall som dethär gäller kan förutsättas vara mera speciella till sin natur och vårdplanenblir därmed i hög grad anpassad till det individuella fallet. Eftersom kontraktsvärden enligt mitt förslag inrättas somett inslag i skyddstillsyn, kommer den dömde att stå underövervakning av kriminalvårdens frivårdsorganisation. Ansvaret för självabehandlingen måste dock ligga hos den institution som har träffat vårdavtaletmed den dömde eller som annars svarar för behandlingsplanens fullföljande.Under tid då den dömde vistas på institution kommer naturligtvis generellt settkriminalvårdens tillsyn över den dömde inte att vara särskilt krävande, lätvara att detta, som jag strax skall återkomma till, i någon mån är beroende avhur vården är ordnad. När behandlingen i ett senare skede ändras och övergår imera öppna former, bör emellertid frivårdsorganisationen på ett mera aktivtsätt utöva sin tillsyn över den dömde. Jag förutsätter att man på ett praktisktsätt kan få till stånd ett fungerande samarbete mellan frivården och debehandlingsansvariga. Jag vill nämna att den av mig förordade principlösningeninte ställer några krav på en särskild prövotid för kontrakts vård. I den delen kommer att gälla den prövotid som gäller vid skyddstillsyn, nämligen . Där emot bör den som döms till skyddstillsyn med kontraktsvård i vissa fall stå under övervakning än vad som normalt gäller vid skydds tillsyn. Domstolen bör i sådant fall redan i domen kunna förordna att 48 övervakningenskall upphöra än av ett Prop. 1986/87:106 ärsom anges i 28 kap. 5 § BrB. Jag skall återkomma till detta i specialmotiveringen.Här vill jag bara nämna att denna möjlighet bara bör användas när den dömdeskall genomgå någon form av institutionsbehandling och kan antas behöva stöd avkriminalvårdens frivårdsorganisation under när hanlämnar institutionen. Ivilken utsträckning man vill använda sig av formliga vårdkontrakt bör enligtmin mening bero på vederbörande huvudmäns bedömning. Detta anses ofta ha enfördel från pedagogisk synpunkt, men frågan är omdiskuterad och skrivna"kontrakt" bör inte vara obligatoriska. Det väsentliga frånrättsväsendets synpunkt är att den dömde samtycker till att undergå behandlingenligt en på förhand uppgjord plan som tydligt anger de villkor han skalliaktta. Avvärde är naturligtvis om de institutioner som önskar bedriva kontraktsvård avlagöverträdare i samarbete med kriminalvårdens frivård tar fram typplaner försådan vård. Med institution åsyftas då även alkohol-och narkotikamottagningar.Här som i övrigt gäller att frågan om en sådan behandlingsplan kan accepterassom en ersättning för fängelsestraff i det enskilda fallet får avgöras avdomstolen med hänsyn till brottets art och gärningsmannens personligaförhållanden. Idet fallet att en dom pä kontraktsvärd följs av ett beslut om inskrivning viden institution, åtar sig denna det omedelbara ansvaret för vårdens genomförande.Vem som beslutar för institutionens räkning bestäms av dess egen organisation.I vissa fall fattas därför beslutet av socialnämnden eller av eninstitutionsstyrelse och i andra fall av en föreståndare. I fråga om sjukhusankommer beslutet normalt på den ansvarige läkaren. Närdet gäller familjevård är läget delvis annorlunda. Vissa mindre familjevårdsenheterarbetar under ledning av en gemensam styrelse, exempelvis StiftelsenSmålandsgårdar och Föreningen . För sådan familjevård finns deteller går det att tillskapa en ansvarig ledning för vården som kan fatta deerforderliga besluten. För annan familjevård finns det däremot inte någonmotsvarighet. Isådana fall får kriminalvårdens frivårdsorganisation ett större ansvar än närfråga är om exempelvis inskrivning vid en institution. Över huvud taget gälleratt frivårdens tillsynsansvar blir störst i de fall då vården bedrivs i enklaformer utan särskild ledning, såsom exempelvis vid vård i ett enskilt hem sominte tillhör någon särskild organisation eller öppen poliklinisk vård. I sådanafall är det också nödvändigt att frivården tar på sig det huvudsakliga ansvaretför att ett vårdavtal tas fram. Som jag harberört är det också min avsikt att den som har behandlingsansvaret skall kunna åläggas att rapportera till åklagaren, om den dömde bryter mot de regler som gäller för behandlingen och som han har åtagit sig att följa. 1 nästa avsnitt skall jag gå in på frågan om vilka åtgärder som bör vidtas vid kontraktsbrott från den dömdes sida. Här vill jag bara påpeka att man i princip måste se allvarligt på alla kontraktsbrott som inte är av bagatellartad karaktär och att det är viktigt att rapportering sker. I annat fall riskerar man att kontraktsvården inte får den skärpa som det är meningen att påföljdsvarianten skall ha. 4 1986/87. som lämpligen synes kunnaskrivas in i vårdkontraktet när sådant används, Prop. 1986/87:106 utgör ettpåtryckningsmedel mot den dömde och ett väsentligt inslag i kontrakts vården. Kommitténhar också tagit upp frågan hur man bör förfara, om behandlingsplanen behöverändras under löpande vårdtid. Utgångpunkten är här att kontraktsvärden skallpågå som har angetts i planen. Det kan emellertid under vårdtidenvisa sig att vården hellre bör fortsätta i andra former eller att andraväsentliga ändringar behöver göras i det fastställda vårdavtalet. En sådanändring innebär att fömtsättningama för domstolens påföljdsbestämning ändrasoch bör därför inte få göras utan vidare. borde i ett sådant läge påföljdsvalet helst på nytt underställasdomstolens prövning. Kommittén anser emellertid att detta skulle vara enonödigt komplicerad lösning som dessutom skulle kunna medföra olämplig tidsutdräkt.I stället föreslår kommittén att frågan om ändring av vårdavtalet skallunderställas övervakningsnämnden som kan pröva frågan på likartat sätt somdomstolen. Nämnden skall pröva frågan efter samma gmnder som dem somtillämpades vid det urspmngliga valet av påföljd. Om nämnden skulle finna attdet nya vårdavtalet inte kan accepteras och det ursprungliga avtalet intelängre kan följas, återstår för nämnden inget annat än att låta kontraktsvårdenupphöra. Med den av kommittén föreslagna konstmktionen skulle i så fallövervakningsnämnden besluta att det villkorliga fängelsestraffet skall gå iverkställighet. Förslagetatt frågor om ändringar i vårdavtalet skall prövas av övervakningsnämnden harinte rönt någon särskild uppmärksamhet vid remissbehandlingen. Självvill jag först erinra om att kommitténs ställningstagande skall ses motbakgrund av att den föreslagit att kontraktsvården skall förenas med villkorligtfängelse och att det enligt förslaget generellt skulle ankomma på övervakningsnämndenatt pröva frågor om undanröjande av anstånd med verkställighet avfängelsestraff. Med den utformning av kontraktsvården som jag föreslår liggerdet naturligtvis ännu närmare till hands att överlämna åt övervakningsnämndatt pröva frågor om ändringar av villkoren för en ådömd kontraktsvård.Övervakningsnämnderna har ju att i andra fall ta ställning till frågor om bl.a. upphävande eller ändringar av föreskrifter vid skyddstillsyn ellervillkorlig frigivning (26 kap. 16 § andra stycket och 28 kap. 6 § BrB). Jag ärmot den bakgmnden beredd att så till vida godta den ordning som kommittén härhar föreslagit att övervakningsnämnden bör ha befogenhet att besluta även omändring av villkoren för en ådömd kontrakts vård. Några nya regler om dettabehöver inte införas. 2.4.6Den dömdes skyldigheter m. m. Mittförslag: Ett gmndvillkor vid kontraktsvård av missbmkare bör som regel vara attden dömde håller sig drogfri. Också de övriga villkor som skall gälla, t. ex.för kontroll av drogfriheten, skall vara tydligt angivna i den av domstolenfastställda planen. Den som svarar för vården skall själv kunna ingripa vid mindreallvarliga förseelser frän den dömdes sida, exempelvis genom varning ellerrestriktivare regler. Även sådana frågor bör regleras i planen. I den månrätten har föreskrivit det skall kontraktsbrott dock rapporteras tillskyddskonsulenten och direkt till åklagaren som har att överväga om talan skallväckas vid domstolen om att skyddstillsynen med kontraktsvård skall undanröjas.Undanröjs påföljden, skall den dömde tillgodoräknas vad han har undergått tillföljd av den tidigare domen. Den dömde kan vara omhändertagen under målets handläggning.Undanröjs påföljden, skall domstolen kunna förordna att han skall varaomhändertagen till dess att beslutet vinner laga kraft. Tiden för sådantomhändertagande skall räknas som verkställighetstid. Kommitténs förslag: Vid kontraktsbrott skall det enligtförslaget ankomma på övervakningsnämnden att besluta om förverkande av detvillkorligt medgivna anståndet med fängelsestraffet, vilket då i principoavkortat skall gå i verkställighet. Beslutet skall verkställas . Iövrigt överensstämmer kommitténs förslag i sak huvudsakligen med mitt förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ansluter sigtill kommitténs förslag i den här delen. Från några håll påpekas att det kanuppstå konflikter mellan å ena sidan det regelsystem som gäller förkriminalvården och, ä den andra sidan, de behandlingsideologier som präglar deberörda vårdinstitutionernas verksamhet. Vissa instanser framhåller att det börklargöras i vilka situationer som det villkorligt medgivna anståndet skallförverkas. Enligt några remissinstanser bör sådana beslut fattas av domstol. Skälen förmitt förslag: Kontraktsvård tar som jag förut har framhållit huvudsakligensikte på behandling av lagöverträdare med missbruksproblem. När det gällernarkotikamissbruk bör av naturliga skäl ett krav på drogfrihet vara engrundläggande förutsättning för behandlingen. En utfästelse om drogfrihetsynes i dessa fall också normalt böra skrivas in i vårdkontraktet när sådantförekommer. Konsekvensen av detta blir att återfall i missbruk skall bedömassom kontraktsbrott, vilket i sin tur betyder att man måste överväga om åtgärderskall vidtas för att ersätta värden med fängelse. Ofta synes samma ordning böragälla när det är alkoholproblem som ligger till grund för behovet avbehandling. Det kan mot bakgmnd av det anförda ofta finnas ett behovav att drogfriheten kan kontrolleras och eventuella återfall styrkas pä etttillförlitligt sätt. De kontrollmetoder som ligger närmast till hands ärurinprov för narkotikamissbrukare och blodprov eller utandningsprov föralkoholmissbrukare. Sådana kontrollmetoder torde vid behov kunna användas ivart fall i fråga om missbrukare som har kontakt med sjukhus. har framhållit är det emellertid sällsynt att behandlings- Prop.1986/87:106 hem använder sig av sådana medel för att kontrollera drogfrihet.Det är också tveksamt hur många av hemmen som skulle kunna tänka sig att begagnasådana metoder i samband med verkställighet av kontrakts vård. Från hemmenssida brukar det hävdas att man genom den ständiga kontakten med klienten harmöjlighet att upptäcka drogmissbmk utan sädana kontrollmetoder. Inomfamiljevård förekommer kontroller av detta slag inte alls. Jaghar ingen anledning att betvivla att man inom många vårdformer kan klarakontrollen av drogfrihet utan särskilda kontrollmetoder. En god kännedom om ochnära kontakt med klienten kan ofta vara tillräcklig. Jagdelar kommitténs uppfattning att något krav på provtagning för att kontrolleraeventuell drogfrihet inte kan ställas vid alla former av kontraktsvård. Vilkaregler som skall gälla i det avseendet får bestämmas från fall till fall isamband med att planen upprättas. Därvid kommer naturligtvis arbetsmetodernavid den tilltänkta vårdinstitutionen e. d. att få betydelse. Men genom attvillkoren skall anges i planen som i sin tur skall fastställas av domstolen fårockså denna ett inflytande. Konstruktionen innebär också att den dömde skallförklara sig införstådd med vilken kontroll som i förekommande fall skall ske. Kriminalvärdensbehov av narkotikaanalyser av urinprov tillgodoses av statens rättskemiskalaboratorium. Där bör även i fortsättningen analyser kunna ske, i den män detinte finns tillgång till andra analysresurser. Jag tänker då närmast på de falldär de dömda har kontakt med alkohol- eller narkomanvårdskliniker och därbehövliga analyser bör kunna utföras på sjukhusen. I vart fall torde behovet avkontrollanalyser av det slag som jag nu har berört bli ganska begränsat,eftersom antalet kontraktsvårdsklienter, åtminstone till en början, inte kanantas bli särskilt stort. Klartär vidare att den dömde även på andra sätt än genom återfall i missbmk kan görasig skyldig till kontraktsbrott genom att inte fullfölja vården i enlighet medkontraktet. Han kan t. ex. undandra sig drogfrihets-kontroll eller andraaktiviteter som ingår som ett led i den överenskomna behandlingen. Jag erinrardärför om att en av tankarna bakom kontraktsvården är att ett kontraktsbrott iprincip skall leda till att det fängelsestraff som har ersatts medkontraktsvärd skall dömas ut och gå i verkställighet. För att detta skallsäkerställas behövs också en särskild ordning som medger att skyddstillsynenmed kontraktsvård snabbt kan undanröjas i händelse av kontraktsbrott. Somjag har anfört anser jag att den institution eller motsvarande som svarar för värden skall kunna åläggas en skyldighet att rapportera till åklagaren när den dömde gör sig skyldig till kontraktsbrott. Naturligtvis måste det dock finnas ett utrymme för vårdinstitutionerna att reagera på mindre allvarlig misskötsamhet och ordningsförseelser utan att något formellt sanktionssystem behöver tillgripas. I vart fall behandlings hemmen torde, som kommittén har framhållit, i regel ha en klar praxis i fråga om de åtgärder som skall vidtas i sådana situationer. Det kan t. ex. röra sig om samtal, tillämpning av restriktiva regler för vistelsen och intagning i mera slutna former. Åtgärder av det slaget bör anses omfattade 52 av institutionsledningensbefogenhet och bör regleras i vårdplanen så långt Prop. 1986/87:106 dettaär möjligt. Huruvidaen överträdelse skall anses utgöra ett allvarligt kontraktsbrott eller enmindre allvarlig förseelse får avgöras med utgångspunkt från den aktuellavårdplanen och omständigheterna vid överträdelsen. ett åsidosättande av kravet på drogfrihet i princip alltid börarapporteras. Detsamma bör gälla om den dömde utan giltigt skäl underiåter attunderkasta sig drogfrihetskontroll eller om han undandrar sig andra aktivitetersom enligt kontraktet ingår som ett led i behandlingen. I vart fall gällerdetta om överträdelsen är upprepad eller annars framstår som så allvariig attden dömde inte kan sägas följa behandlingsplanen. Närrapport skickas till åklagaren om att den som är dömd till kontraktsvård intefullföljer vården enligt gällande plan, skall skyddskonsulentenunderrättas. Omständigheterna kan vara sådana att skyddskonsulenten hosövervakningsnämnden omgående bör aktualisera frågan om att omhänderta den dömdeenligt 28 kap. 11 § BrB. Åklagarensuppgift när han får en rapport av angivet slag blir att ta ställning till omkontraktsbrottet är sådant att han bör väcka talan vid domstolen om attpåföljden skall undanröjas och fängelse i stället ådömas. Frågan bör avgörasskyndsamt. Självfallet kan det ibland också krävas ytterligare samråd med densom svarar för vården liksom även med skyddskonsulenten ellerövervakningsnämnden. Såvitt möjligt bör även den dömde beredas tillfälle attyttra sig innan beslut i frågan fattas. Pre-sumtionen bör vara att en sådan talanskall väckas. Å andra sidan torde omständigheterna i de enskilda fallen varaalltför skiftande för att någon automatik lämpligen skall kunna gälla i frågaom vare sig åklagarens eller domstolens avgörande. Kan kontraktsbrottet i detsärskilda fallet sägas vara av ringa betydelse eller finns det gmndad anledninganta att det inte kommer att upprepas, måste man ha möjlighet att ge den dömdeytterligare en chans. Jagvill tillägga att åklagaren bör kunna väcka en talan av nu angivet slag även omhan på annat sätt än genom en rapport från den vårdansvarige får kännedom omatt den dömde allvarligt åsidosätter sina åligganden enligt vårdplanen. skisserade ordningen med anmälningsskyldighet för den som svarar för behandlingen avviker från vad som normalt gäller vid skyddstill syn. Då skall frågan först tas upp hos skyddskonsulenten för bedömning av om den skall föras vidare till övervakningsnämnden. Det är därefter nämn den som beslutar om att göra framställning hos åklagare om att denne skall väcka talan vid domstol om att påföljden skall undanröjas. Den ordningen skulle emellertid, som jag har konstaterat i det föregående, ibland bli onödigt omständlig i de fall som här avses.