prop · GA03100 · 1986-12-31 00:00:00 — Arkeologiutredningenunderstryker betydelsen av att förekomsten av eventuella fomlämningar inom ett tilltänkt planområde noga kartläggs. Likaväl somgeotekniska och andra liknande förhållanden utredsgrundligt bör utredning om förekomstav eventuella fomlämningar ingå somett viktigt och naturligt led i planeringen av områden, där det sannolikt finnskulturlager och andr fomlämningar under markytan. Genom förutseende och noggrannautredningar i aktuella hänseendenkan överraskningar och kostnadsfördyringarProp. 1986/87:100 ofta undvikas. B''- 'O Kulturminnesvården, där hänsynentill fornlämningarna utgör enviktig del, får en mera markerad roll genom . Denfysiska planeringen blir också förenkladoch mer aktualitets-inriktad, varjämte planeringsansvaretdecentraliseras ytterligare till kommunerna. Inte minst mot bakgrundav dessa omständigheter är detenligt utredningens mening klart motiverat att kulturminnesvårdensinformationssystem bör kompletteras och förbättras ienlighet med vad utredningen förordat i det föregående. Beträffande åtskilligaområden i landet ger inte tillgängligainformationskällor ett tillförlitligtoch i övrigt tillfredsställandeunderlag för kunskap ora eventuell förekomstav fomlämningar. Det bästa sättetatt undvika överraskningar vid planeringen och exploateringen kanibland vara att göra en fördjupad inventeringinom tilltänkta exploateringsområden. Sådanaspecialinventeringar, dvs. ombesiktningår,analyser och andra åtgärder som vidtas utan markingrepp, ger ett säkrareunderlag för exploatören attpå förhand kunna bedöma dentilltänkta exploateringens omfattning och lönsamhetmed hänsyn till eventuell förekomstav fomlämningar. Fornminnes- ochspecialinventeringar kan ge upplysningar ora och i så fall var fasta fomlämningar kan finnas. Framför allt när det gäller fornlämningarutan synligt märke ovan jord kan kompletterandemetoder och åtgärder, s.k. prospektering, behövatillgripas isamband raed exploatering. Trots att någonskyldighet för kommuner och exploatörer att bekostaspecialinventeringar och prospekteringar inte kan grundas pä fornminneslagensbestämmelser, åtar sig dessa ofta att svara förkostnaderna. Nuvarande kostnadsfördelning i detta hänseendehar i princip aldrig ifrågasatts utan synes vara en ordning som fungerar tillfredsställande.Med hänsyn härtill föreslårutredningen ingen ändring på denna punkt. Liksom hittillsbör dock staten bidra till kostnaderna, om det avspeciella orsaker anses oskäligt att Prop. 1986/87: 100 belasta arbetsföretaget med denna typ av kostnad. Enligt fornminneslagen bör man,när arbetsföretag planeras, inhämtauppgift om fast fornlämning kan beröras avföretaget. Om så ärfallet, bör samråd så snartsom möjligt äga rum me.d . föreslår enviss skärpning av bestämmelsen om samråd av innebörd att det skall råda en samrådsplikt i de fall fornlämning berörs av arbetsföretaget. När någonplanerar att utnyttja mai'k med fornlämningarmåste först tillståndenligt fornminneslagen inhämtas. I samband med tillstånd kanvillkor ställas. I villkoren föreskrivsantingen att särskild undersökningav fornlämningen skall göraseller att särskild åtgärd skall vidtas för att bevara den. Syftet med en arkeologiskundersökning är att förframtiden bevara den kunskap som en fornlämningkan ge om forntida levnadsförhållanden och föreställningar. Hur omfattande denarkeologiska undersökningenbör vara och hur den bör genomföras bedörasutifrån vetenskapliga kriterier. fornlämningstypenär väl bekant genom tidigare undersökningar,kan utgrävningen begränsastill att belysa enbart vissa problem. Undersökningarnasomfatcning kan ocks-å begränsas till ett statistiskturval eller till de delar av fem-lämningensora efter en provundersökning bedömts som mest intressanta. Enligt utredningensuppfattning finns alltid motiv för en rationalisering ocheffektivisering av prospekterings- och undersökningsmetodernaså' att ett önskat vetenskapligt utbyte kanuppnås till så lägkostnad som möjligt. Utredningen understryker vikten av att utvecklingen med att göra undersökningsmetoderna så effektiva som möjligt fortsätter. En arkeologisk exploateringsundersökning avslutas med enrapport . 1986/87: 100 sora tjänar flera syften. Den är en redovisning till arbetsföreta- "" ' get i text och bild. Denutgör vidare ett första led i levandegörandet av en del av vårt kulturarv och är en grund för ytterligare forskning ochvetenskaplig bearbetning. Kostnaden för rapporten ingåri undersökningskostnaden och belastardärmed arbetsföretaget. Enligt utredningensmening bör denna ordning bestå. Efter hand som undersökningsverksamheten har ökat till följd av efterkrigstidensstorskaliga samhällsförändringar har behovet av uppföljning ökat. Resurserna härför har emellertid inte byggtsut i samma takt. Att en fortlöpande och tillfredsställande vetenskaplig uppföljning och utveckling inte kan ske på grund av otillräckliga ekonomiska medel gernegativa konsekvenser av olika slag. Den bristfälliga bearbetningen innebär bl.a. att undersökningsresultaten inte 1 önskvärd utsträckning blir tillgängliga för allmänheten. Allvarligast tordedock vara att en utebliven vetenskaplig uppföljning minskar möjlighetentill kunskapsåterföring, dvs. möjligheten att kontinuerligt fömya och fördjupa de vetenskapliga utgångspunkter och frågeställningar efter vilka nyaundersökningar planeras och utförs. Den vetenskapliga uppföljningen och analysen av undersökningsresultaten tillgodoseri allt väsentligt allmänna intressen, främst forskningen, och bör därför bekostas av staten. Enligt arkeologiutredningen är bristen på vetenskaplig uppföljning av undersökningsresultaten ettallvarligt problem. Det är nödvändigt att tilldelas medel för att kunna leva upp till detcentrala myndighetsansvar sora åvilarämbetet på detta område. Särskildaåtgärder för att bevara fornlämningar Fornminneslagen har som utgångspunkt att fornlämningarna i huvudsak skallbevaras för framtiden. De särskilda åtgärder som föreskrivs för att bevara fornlämningen syftar till att göra ingrepp i densamma eller i fornlämningsmiljön så begränsadesom möjligt. Prop, 1986/87: 100 Byggmetoder och liknandekan behöva anpassas till fornlämningensBil, 10 art ochbetydelse. När det gällerbyggande på områden med kulturlager pågår ettutvecklingsarbete i syfte att göra det möjligtatt bygga på sådant sätt attkulturlagren kan bevaras. Genora att utgrävningaribland kan helt undvikas eller avsevärtreduceras i omfattning minskas behovet av arkeologiska undersökningar.Härigenom nedbringas kostnaderna inte minst förarbetsföretagen som vetenskapligt referensmaterialkan sparas för framtiden. Ett fortsatt utvecklingsarbete vad gällergrundläggningsmetoderna är därförmycket angeläget. I 9 § förstastycket fornminneslagen föreskrivs att, om det med anledning av allmänt ellerstörre enskilt arbetsföretag som berör fastfornlämning erfordras att särskildundersökning av fornlämningenföretas eller särskild åtgärdvidtas för att bevara den, kostnaden härför skallåvila företaget, ora det inte på grundav särskilda förhållanden "finnesobilligt". Enligt arkeologiutredningen är dennuvarande huvudregeln om exploatörens kostnadsansvar med möjlighettill befrielse från detta ansvar i vissa fall lämpligoch väl avvägd med hänsyntill fornminneslagenskaraktär av skyddslag. För bedömningav kostnadsansvaret görs en avgörande gränsdragningmellan å ena sidan allmänteller större enskilt arbetsföretagoch å andra sidan övrigaarbetsföretag. Det ärendast de förstnämnda arbetsföretagensom med stöd av fornminneslagen kan åläggasatt bekostaarkeologiska undersökningar. Gränsdragningen mellan större ochmindre enskilt arbetsföretag har inte närmarepreciserats i fornminneslagens förarbeteneller genom rättspraxis. Riksantikvarieämbetethar dock angett vissa riktlinjer i frågan. Tolkningenav begreppet allmänt arbetsföretaghar inte vållat några svårigheter i tillämpningen. Liksom bör i fortsättningenföljande typer av enskilda Prop. 1986/87: 100 arbetsföretag räknas sora mindre och därför helt eller delvis be- ' frias från dearkeologiska undersökningskostnaderna: till-, på- och ombyggnader avenfamiljshus, uppförande av garage och uthus till enfamiljshus samt vissamarkarbeten i anslutning till sådana hus ävensommindre kompletteringar på jordbruksfastigheter och har övervägt atthänföra uppförandet av ett enstakasmåhus till sådant mindre enskilt arbetsföretag för vilketstatligt bidrag med stöd av fornminneslagen kan utgå menstannat för att det alltjämt börbetraktas som ett större enskilt arbetsföretagi fornminneslagens mening. Utredningen har prövatvilka riktlinjer som bör gälla för skälig-hetsprövningenenligt fornminneslagen. Sora exerapel på fall då det ärobilligt att arbetsföretag skall bekosta arkeologiska exploateringsundersökningaranges i fornminneslagens förarbeten, att undersökningav fornlämning redan varit planerad, att fornlämningenär av så ringa betydelse att det intesynes påkallat att vidta nägon särskild åtgärd för dessbevarande eller att fornlämningeninte varit känd förut. Det är sällan somobillighet kunnat åberopas som grund för hel ellerpartiell befrielse från kostnadsansvaret. I ett avgörandefrän 1982 slog högstadomstolen fast att undantagsregeln i 9 § fornminneslagen endastkan åberopas då det föreliggers.k. särskilda förhållanden.Domstolen avvisade tanken att regeln har karaktär avallmän skälighetsregel, som skulle kunnaföranleda befrielse från eller jämkningav kostnadsansvaret efter en skönsmässigbedömning. Enligt domstolen måste medsärskilda förhållauidenavses sådana omständigheter som nämnts ifornminneslagens motiv eller som ligger i linje med dessa. har prövat omden nuvarande bestämmelsen om kostnadsansvaret bör ändras så att detges utryrrme för en allmän skälighetsbedömning i någon form. En allmän skälighetsprövning utifrån detfaktum att undersöknings- Prop. 1986/87: 100 kostnadernai sig torde vara osedvanligt höga ärmycket svår att Bil. 10 göra, iall synnerhet för beslutande instanser sora saknar erforderligekonomisk kompetens för sådana avvägningar. Särskiltbesvärligt torde det vara att bedöma förutsättningarnaför oskälighet när detuppkotnner fråga om arbetsföretagen skall stå för utgrävningskostnadersom inte kan beräknas bli förräntadegenora avkastningenfrän uppförda bostads- ochlokalbyggnader. Som en annan grund för oskälighetskulle kunna tänkas att undersökningskostnadernaöverstiger de för ortenvanliga. Det är emellertid lika svårt attpå objektiva grunder avgöra när undersökningskostnadernaöverstiger de för orten vanliga som när de är osedvanligt höga. Enligt utredningen bör nuangivna omständigheter inte kunna utgöra motiv för tillämpningav en allmän skälighetsregel. I stället bör en skälighetsprövning iprincip liksom begränsas till klart utmejsladetypfall av markerad undantagskaraktär. Enviss utvidgning av undantagsområdet bör kunnatillgodose syftena att delsvidmakthålla nuvarande principer bakomfomlämningsservitu-tet, dels tillskapa en s.k. säkerhetsventilför vissa fall därmycket starka skäl talar för en lättnad ikostnadsansvaret. Arkeologiut.edningen finner övervägande skäl tala för attden gällande utformningen av 9 §fornminneslagen i princip behålls men attmöjligheterna att fä hel eller partiellkostnadsbefrielse medstöd av paragrafen blir något utvidgade. En skälighetsbedömningkan i vissa fall vara motiverad, om det föreliggeren laglig skyldighet eller eljest tvingande omständigheteratt vidta anläggningsåtgärder ochliknande som kan föranleda arkeologiska undersökningar.Det kan t.ex. gälla anläggandet av vatten-och avloppsledningat under marken eller nödvändigareparationereller omläggningar av ledningarna. Utredningen redovisar någraandra exempel pä situationer då undantagsregelnkan tillämpas. I övrigt överlämnas åt rättstillämpningenatt ge exempel och forma praxis på området. Förutomkostnader för själva den arkeologiska undersökningenkan Prop. 1986/87: 100 exploatörerna drabbas av vissaindirekta kostnader i anledning av t»''- ' undersökningen,t.ex. räntekostnader pånedlagt kapital belöpande för utgrävningenoch fördyrad projektering. En del sådanakostnader beror pä att exploateringen kan försenastill följd av att den arkeologiska undersökningen först måste utföras. finnerinte tillräckliga skäl att frångå nuvarandeordning att exploatörerna betalar de indirekta kostnaderna. Beslut om kostnader enligtfornminneslagen. Ansökan oratillstånd att rubba, förändraeller ta bort en fast fornlämning görs hoslänsstyrelsen, vars beslut kan överklagashos regeringen. Den arkeologiska undersökningskostnadensstorlek prövas av fastighetsdomstolen. Det är inte föreskrivetnågon tid inom vilken talan skall väckas hos domstolen. Omfattningen av ochkostnaderna för en arkeologisk undersökning uppfattasallmänt sora tvä sidor av samma sak. Sr fornlämningensart och omfattning bestämd, kan kostnaderna beräknas på ettmycket säkrare sätt. Omfattningen ochkostnaderna är följaktligen avhängiga avvarandra. Inora kulturminnesvården och exploateringsverksamhetenupplevs det som otillfredsställande att omfattningen öchkostnaderna inte kan prövas och handläggas iett sammanhang. För den arkeologiska instansen kan osäkerhetenom kostnadernas slutliga reglering skapa bl.a. administrativa problem, i all synnerhetsom kostnadsfrågan kan hållas öppen hurlänge som helst, fiven den enskilde torde finna att dennuvarande uppdelningen av ett i stort sett identiskt ärende är tillnackdel, då han för att fåkostnadsfrågan prövad tvingas vända sigtill en annan instans än den som prövat undersökningensomfattning med risk att få stå för alla rättegångskostnader,om han förlorar processen. Anledning saknas att ändra på detnuvarande förhållandet att länsstyrelsenfattar besluten enligt 6 § fornminneslagen. Däremotkan beträffande frågan om undersökningskostnadernasstorlek övervägas en bättre lösning än den nuvarande. Med hänsyn främst tillfrågornas nära saraband förordarutredningen . 1986/87: 100 att fattar beslut omsåväl undersökningens omfatt- "- ' ning som kostnaderna. Länsstyrelsensbeslut rörande undersökningensomfattning och kostnaderna skall kunna överklagas. Som överprövningsinstanskan väljaskammarrätten eller regeringen. föreslår -efter att ha vägt skälen för och emot debåda alternativen - att länsstyrelsensbeslut skall kunna överklagas till regeringen. Sambandet markvärde -taxeringsvärde Vid bedömningav effekterna av arbetsföretagens kostnadsansvar måste frågan ommarkvärdet för fastigheter med fornlämningarbeaktas. Fomlämningsservitutets eventuellainverkan på markpriset och dänned även påmarkens taxeringsvärde kan vara av intresse dels för enmarkägare som riskerar att få betalaarkeologiska undersökningskostnader till följd avett planerat markutnyttjande, dels för en köpare avmarken som planerar exploatering av denna och dänned kankonma att få stå för undersökningskostnader, vilket kan påverkamarkens saluvärde. Utredningen har funnit att en fastighets marknads-och taxeringsvärde endast i undantagsfall torde påverkas av att det finns fomlämningar på fastigheten. Först när en arkeologisk undersökning föreexploatering skall påbörjas, torde fastighetens marknadsvärde ochdärmed även taxeringsvärde påverkas i sänkande riktning. Om fastighetstaxeringskommitténs förslag oms.k. rullande årsvis taxering genomförs,finns förutsättningar för attett sänkt marknadsvärde följs avett sänkt taxeringsvärdeutan att fastighetsägaren behöver ansöka om ändradfastighetstaxering. Genom en sådan successivanpassning av marknads- och taxeringsvärdenaskulle en smidig ordning skapas. Fastighetsägarenskulle åtrainstone temporärt få ett sänkttaxeringsvärde och därmed viss kompensation för undersökningskostnaderna. Finansiering av arkeologiskaundersökningskostnader vid bostads- Prop. 1986/87: 100 byggande B''- ' Byggandet i städernascentrala delar avser i allt väsentligt annat än bostäder.Detta beror huvudsakligen pä en expansion av annancentrumbebyggelse och på de höga markpriser som råderinom sädana områden. Det kan också varasvårt att genom hyresintäkter från bostäderkunna få kompensation förmarkkostnader och andra kostnader i bostadsproduktionen. Komnunerna, som ansvarar förbostadsförsörjningen och vissa åtgärder för attunderlätta bostadsbyggandet, har särskiltsedan mitten av söktskapa förutsättningar förbostadsetableringar i städernas centrala delar. Denna ambition beror främst pä bostadspolitiskaoch miljömässiga hänsynstaganden. Pä grundav bl.a. de höga markkostnaderna har det dock varit svårt attfullfölja strävandena. I fråga omde medeltida städerna tillkonmer ofta de arkeologiska undersökningskostnadernasom en betydande hämsko när det gällerbostadsbyggandet. har inhämtatatt denna typ av kostnader många gångerkan bidra till att en önskvärd bostadsbebyggelse inte kankomma till stånd. Arkeologikostnaderna kan nämligeninte kompenseras genom uttag av en hyra som ryms inom det s.k.bruksvärdet enligt hyreslagens regler. I de fall bostäderbyggs trots dessa kostnader upplåts de som regel med bostadsrätt. Det händerockså att bostäder i ganska stor omfattningkompletteras med lokaler för att underlättafinansieringen. Nuvarande författningari fråga om den statliga bostadsfinansieringen medger inteatt kostnader för arkeologiska utgrävningaringår i låneunderlaget. Byggherren mäste såledesfinansiera kostnaderna med egna medel eller oprioriterade län,vilket medför högrekostnader än om statliga bostadslånkunnat erhållas. Mot bakgrund av vad som anförtsfinner arkeologiutredningen starka skäl talaför att åtgärderbehöver vidtas för attunderlätta bostadsbyggandet på markmed fornlämningar. Eftersom det finns ett system med statligbostadsfinansiering, synes det från flera synpunkter vara enklast och smidigast att inordna åtgärdernai Prop, 1986/87: 100 detta system. Utredningen förordar därför att nödvändigfinansie- t)''- 'O ring möjliggörs inomramen för den statliga bostadsfinansieringen. Enligt utredningens mening bör lån varaden lämpliga stödfonnen. Härigenomsynes de bostadsfinansiella problem som arkeologikostnaderna ger upphov tillkunna lösas på ett tillfredsställande sättsamtidigt som "onödig" exploatering på markmed fornlämningar inte uppmuntras. Eftersom lån skallåterbetalas och exploatörenbl.a. bör svara för vissa kostnader förmaskintid och grovarbetskraft, kommer det alltjämt attfinnas incitament för denne att genom noggrann och förutseendeplanering söka undvika eller begränsaexploatering inom områden, där fomlämningar berörs. Enligt arkeologiutredningensbedömning har det beräknade lånebehovet- ca 5 milj.kr. - en sådan omfattning och betydelse för samhället ochenskilda att läneadministrativa synpunkter inte bör hindraatt lånet inordnas i systemet för denstatliga bostadsfinansieringen. finner attde arkeologiska undersökningskostnaderna i allmänhet kanjämställas raed andra slag av kostnader somfastighetsekonomiskt inte är möjliga att förränta isin helhet. Enligt den gällandeförordningen om tilläggslån förombyggnad av bostadshus m.m. kan tilläggslän erhållas för attfinansiera vissa åtgärder och anordningar som inte kan förräntas isin helhet. Tilläggslån kan lämnas,oavsett vilken upplåtelseform och fastighetsägarkategoridet är fråga om. Lån lämnasdock endast för bostäder avsedda för permanent bruk. föreslår atttilläggslän får lämnas för attunderlätta finansieringen av de arkeologiska undersökningarna.Tilläggslån bör erhållas förarkeologikostnader i samband raed uppförande eller ombyggnad avsåväl flerbostadshus som gruppbyggda och styckebyggda småhus. 'l2-'Jx''£I'6rsökningsverksamheten Prop.1986/87: 100 Ar 1967 inrättades vid en statlig uppdragsverksamhetför arkeologiska undersökningar.För undersökningsverksamheten, som skall vara självfinansierande, gäller taxor som fastställts av efter samråd med riksrevisionsverket.Grundprincipen är full kostnadstäckning för statsverket, vilket innebär att taxan upptar inte baradirekta kostnader för undersökningsverksamhetens personalm.m. utan också kostnader för en del av ämbetetscentraladministration. Exploateringsundersökningar utförs i alla län utom tre av undersökningsverksamhet. På svarar ämbetetsGotlandsundersökningar för undersökningarna.I två län, och Jämtlandslän, är resp. länsmuseum ensam undersökandeinstitution. I övriga län utförsundersökningarna av ämbetetsundersökningsverksamhet ensam eller tillsammans med länsmuseum eller konmunaltmuseum. Kulturminnesvårdens omorganisation 1976 innebar nya förutsättningar för arbete. Meddecentraliseringen av handläggningenav fornminnesärenden till länsstyrelsernaföljde en starkare betoning av ämbetets centrala verksfunktioner. Som central förvaltningsmyndighet för ärendenora kulturminnesvärd och med tillsynsuppgifter enligtfornminneslagen skall riksantikvarieämbetetsvara för rådgivning, information, utbildning och verksamhet med forskning ochutveckling. innebarkulturminnesvårdens omorganisation en väsentligtändrad inriktning avriksantikvarieämbetets undersökningsverksamhet. Denna bleväven en remiss- ochutredningsinstans åt länsstyrelserna när det t.ex. gäller att ta fram underlag för antikvariska bedömningar. Genom en intemomorganisation har ytterligare markerats undersökningsverksamhetens uppgifter att dels varaexpertorgan för arkeologiska undersökningar, dels bedrivaextern-finansierad uppdragsverksamhet. Utvecklingen av denarkeologiska forskningen har inneburit stora förändringarför undersökningsverksamheten. Undersökningarna har blivit merkomplicerade och specialiserade. 1986/87: 100 Exploateringsverksamhetens ändrade karaktär medför också att många '" undersökningarblir mycket stora och kräver betydande administrativa och tekniska resurser.Dessa båda förhållandenhar starkt påverkat undersökningsarbetetsorganisation och varit ett motiv förundersökningsverksamhetens specialiserade undersökningsenheter.Härmed har förutsättningarsamtidigt skapats för en starkare rationalisering av subetet ochett brett utvecklingsarbete såväl tekniskt som vetenskapligt. kan bedöma fyller riksantikvarieämbetetsundersökningsverksamhet väl sin uppgift. Med hänsyntill att den har en extern och fullständigtsjälvfinansierad uppdragsverksamhet, som styrs av förekommandeexploateringar i hela landet, får man räkna medatt undersökningsorganisationens arbete kännetecknasav en viss ryckighet. Detta leder bl.a. till att en långsiktigplanering inte kan utföras i önskvärd utsträckning.På grund av uppdragsverksamhetens natur torde detta dockvara mer ellermindre oundvikligt. Det ärknappast rimligt att riksantikvarieämbetetsundersökningsverksamhet skall vara expertorgan åt länsstyrelsernautan att kunna ta betalt för dessa tjänster.Med hänsyn till att undersökningsverksamhetenskostnader i detta hänseende i viss mån dessutom belastararbetsföretagen i samband raed uppdragsundersökningarbör en annan ordning eftersträvas.Ett lämpligt alternativ kan vara att servicen åt länsstyrelsernabestår men att den ärkostnadsfri. De frigjorda ekonomiska resurserna blir härigenomdisponibla för ökade insatser i fråga omarbete med forskning och utveckling samt rådgivning. Utredningen föreslår att så sker. Personalen vid riksantikvarieämbetetsundersökningsverksamhet och dess regionkontor står för enkvalificerad arkeologisk sakkunskap som kan utnyttjas i olika delar av landet.Behovet av arkeologisk kompetens även hoslänsmuseerna kvarståremellertid. roll som expertfunktion och dessuppbyggnad gör den mindre lämplig för löpandeverksamhet med besiktningar, kontroller och mindre undersökningsföretag. Därför är detviktigt, att alla länsmuseer har kompetens så att dekan bistå länsstyrel- ser och kommuner och ta ansvar för enbasfonktion inom den arkeo- Prop. 1986/87: 100 logiska undersökningsverksamheten.Det är ajigeläget att museerna ''''" generelltförbättrar sin kompetens i angivnaavseenden. Det har inte varit utredningens uppgift att utredaoch eventuellt föreslå enytterligare decentralisering av under3ök.