prop · GA03143 · 1986-12-31 00:00:00 — Fullmäktigetillstyrker detta förslag som på ett naturligt sätt fångar in gällande praxis.Det bör dock observeras alt formaliseringen inte avser sådanasamrådsförfaranden som förekommer pä tjänslemannaplanel före vissapenningpolitiska beslut. Visserligen torde de ärenden där denna typ av samrådförekommit i allmänhel ej ha gällt "beslut av större penningpolitiskvikt". Men viktigt är naturligtvis att den föreslagna formaliseringeninte får leda lill att de bredare kontakter som förekommit mellanfinansdepartementet och före penningpolitiska beslut avtar därföratt lagen nu kommer att föreskriva en formell kontakt på högsta nivå. Noterasskall också atl när synnerliga skäl föreligger, dvs. när föreskrivet samråd ejkan tas, ger lagförslaget handlingsfrihet. Betydelsefulltär att samrådet också i fortsättningen kan ske i relativt fria former. Fullmäktige vill understryka behovet av flexibilitet beträffande formerna för samrådsförfarandet och anser all samrådet liksom bör kunna ske informellt, t. ex. via ett telefonsamtal som inte behöver proto kollföras. Genom kommitténs förslag att lagfästa samrådsförfarandetoch att ord- Prop. 1986/87:143 föranden i fullmäktige skall väljas av fullmäktigei stället för av regeringen blir klarlagt atl samordningen med regeringensekonomiska politik skall ske genom samrådsförfarandet. Föreslagna regler om valav ordförande utesluter inte att till ordförande i fullmäktige väljs någon somdirekt företräder regeringens ekonomiska politik. Dock kan enligt 33 § andrastycket i lagförslaget statsråd ej utses. Men samordningen skall ske genomsamrådsförfarandet med det av regeringen utsedda statsrådet. Utan att närmare gå in på innehållet i lagförslagets olikadelar vill vi framhålla värdet av att de lagbestämmelser som reglerarriksbankens verksamhet för samman i en lag. Det är utan tvekan angeläget attden nuvarande föråldrade och svåröverskådliga lagstiftningen ersätts med entidsenlig och mer lättillgänglig riksbankslag. Kommitténs förslag utgör enliglvår uppfattning en god gmnd för en sådan förändring. Vi erinrar om att enmotsvarande sammanslagning skedde genom den nya lagen om riksgälds-kontoret somträdde i kraft . verksamhet har alltmerrenodlats lill alt avse egentliga centralbanksuppgifter. Detta bör nu somkommittén förordar komma till klart uttryck i lagstiftningen. Motsvarandebedömningar som dem kommittén har gjort låg till grund för riksdagensrevisorers förslag och det därpå fattade riksdagsbeslutet om en ändringav regionala organisation (Förs. 1982/83:11, FiU, rskr. 183 och184). Innan fattar beslut av störte penningpolitiskvikt skall samråd ske med statsråd som regeringen bestämmer, om intesynnerliga skäl föranleder annat (42 §). Bestämmelsen syftar till attsäkerställa att regeringen kan samordna genomförandet av den ekonomiskapolitiken. Kommittén säger vidare "I samband med behandling avriksbankens redovisning av sin verksamhet torde frågor om underlätet samråd ochom inte uppnådd enighet mellan och företrädare för regeringen fåbehandlas". Vi anser oss inte böra kommentera lagförslaget i denna del ividare mån än att det känns angeläget påpeka att revisorersjälvfallet utgår från att de inte skall ha att lämna underlag för dennaefterhandsgranskning eller att behandla frågan i sin ärliga berättelse övergranskningen av verksamhet. biträder utredningens uppfattning att detinte kan vara aktuellt att i överiåla ansvaret för penningpolitikentill en autonom institution bortom eller regeringens politiskainflytande. Det är då följdriktigt atl, som utredningen föreslär,penningpolitiken ges etl efter omständigheterna lämpligt utrymme i beslut om den allmänna inriktningen av den ekonomiska politiken. Delta avses ske så att regeringen i finansplanen föreslår penningpolitiska mål att gälla under den 139 periodsom omfattas av beslut. skall ta ställ- Prop.1986/87:143 ning till dessa förslag och beslut skall ges inle bararegeringen utan även lill känna. anser att en sådanordning kan tjäna till viss ledning för marknaden och därför vara till gagn,även om givetvis uppställda mål måste kunna ändras till följd av inträffadeomständigheter. Uppnående av penningpoliliska mål har också belydelse somförutsättning för tillgripande av regleringar enligt lagstiftningen omkreditpolitik och valutapolitik. Det är då angeläget att sädana mål finnsfastslällda genom beslut av . Defastställda målens uppnående förutsätter, som utredningen anger, samråd medregeringen innan fattar viktigare penningpoliliska beslut.Bankföreningen tillstyrker förslaget alt det skall klart markeras allriksbanken självständigt fattar del slutliga beslutet. En sålunda formelltfastslagen ordning kan ha sin särskilda betydelse vid minoritetsregering.Såvitt avser förhållandet mellan och regeringen innebär dennaståndpunkt ett bidrag till den avpolitisering av som bankföreningenanser önskvärd. Kommitténföreslår omfattande ändringar i de lagar som styr och dessverksamhet. finner ingen anledning alt ge allmännasynpunkter på den samordning och modernisering av lagstiftningen som föreslås.De motiv till förändringarna som ges i kommitténs betänkande är enligt bedömning väl grundade. Förändringarna bör leda lill altriksbankens verksamhet kommer att styras av en lagstiftning väl anpassad tillmoderna förhållanden på penning-och kredilmarknaden samt ge riksbankenmöjlighel alt bedriva en effektiv penning- och kreditpolilik inom ramen för enövergripande ekonomisk politik. Dockanser atl de grundläggande problem som finns påpenningmarknaden med två centrala aktörer, ochriksgäldskontoret, inte har lösts i kommitténs betänkande. Det är intetillfredsställande att marknaden riskerar att få motstridiga uppgifter omintentionerna i penningpolitiken eller alt i efterhand medmarknadsoperationer korrigerar effekten av de åtgärder som riksgälden gör,eller tvärtom. Ävenefter den föreslagna förändringen av riksgäldskontorels ställning kvarstår dock den gmndläggande konflikten. Den konflikten har sin grund i alt det de facto finns två centrala organ för penningpolitiken. I detta avseende anser att kommittén inte har löst sin uppgift på ett tillfredsställande sätt. Konflikten kan tillfälligt döljas genom att göra riksgälden till ett organ under . Men om det gmndläggande problemet inte löses, finns i stället risk för att konflikterna tar sig andra former, exempelvis genom att det uppslår mål konflikter mellan finansdepartement och riksbank, vilket vore olyckligt för en framgångsrik ekonomisk politik. En fortsalt genomgång av riksgäldens uppgifter är därför önskvärd. Vidare bör samordningen mellan 140 ochriksgälden lösas på ett långsiktigt tillfredsställande sätt och så att del Prop. 1986/87:143 inte uppstår oklarheter på marknaden om de penningpolitiskaintentionerna hos centrala myndigheter. har dock inga konkreta förslag utan förutsätter att fråganpä nytt behandlas utifrån de direktiv som gällt för den . Utöverovanstående synpunkter på samordningen mellan och riksgäldskonloreivill även framlägga sin syn på en fråga som harbehandlats mycket summariskt i betänkandet, men som har avsevärd betydelse förspar- och föreningsbankernas verksamhet. SFFanser att kommittén gjort ett förtjänstfullt arbete. Ett genomförande avkommitténs förslag innebär en välbehövlig modernisering av gällande lagreglersom ger erforderlig handlingsfrihet att under skiftande yttreförhållanden utforma kredit- och valutapolitiken. bör lagen ge stadgaoch fasthet åt verksamhet och garantera att den bedrivs iöverensstämmelse med de intentioner för den ekonomiska politiken som riksdagenoch regeringen ger uttryck för. SFF vill därför tillstyrka förslaget. Hypoteksbankenfår inledningsvis konstatera, att de nuvarande tvä lagar som reglerarriksbankens verksamhet överges, om det föreliggande förslaget till en nyriksbankslag genomförs. Den ålderdomliga prägel som kännetecknar nuvarandelagstiftning om motiverar väl en modernisering. Genom denföreslagna lagen renodlas verksamhet till typiskacentralbanksuppgifter, vilket enligt Hypoteksbankens mening är riktigt, liksomatt den nya riksbankslagen fär innehålla de centrala bestämmelserna om landetspenningväsen. Hypoteksbankendelar kommitténs uppfattning, att det inte är lämpligt att ett detaljeratekonomiskt-politiskt ändamål för formuleras i den nya lagen. Istället bör det ankomma på politiskt ansvariga organ atl besluta om denövergripande inriktningen av penningpolitiken. Hypoteksbanken tillstyrker attändamålet för uttrycks som en allmän precisering av rolloch verksamhet genom att det i lagen uttalas, att är landetscentralbank, atl skall föra valuta- och kreditpolilik samt attriksbanken skall främja etl säkert och effektivt betalningsväsen. Närdet gäller ställning i förhållande till och regeringen föreslår kommittén, att viktigare penningpolitiskt beslut av skall föregås av samråd med statsråd som regeringen bestäm mer. Förslaget på denna punkt förefaller stå i överensstämmelse med dagens praxis och korresponderar med hur man gör på flera håll utom lands. Hypoteksbanken tillstyrker därför förslaget. Försäkringsbolagenfinner att de i betänkandet framlagda förslagen i väsentliga avseendenöverensstämmer med de synpunkter bolagen tidigare framfört. Sålundanoterar försäkringsbolagen atl självständiga ställning förstärks iolika avseenden och att även fortsättningsvis skall vara enmyndighet under . Förslaget ger bl.a. möjlighet till ökad kontinuitetoch effektivitet i riksbankspoliliken genom att riksbankschefen inte längretvingas sitta på ett politiskt mandat i riksbanksfullmäktige. Även förslagetatt regeringen inte längre skall utse ordförande i riksbanksfullmäktige utanatt denne skall utses av fullmäktige själva ökar självständighet,vilket enligt försäkringsbolagens mening är av utomordentlig vikt för eneffektiv riksbankspolitik. Ändamåletför verksamhet ges i förslaget en övergripande beskrivning. I 4 §sägs att skall föra valuta- och kreditpolitik saml främja elt säkertoch effektivt belalningsväsen. Av kommitténs resonemang på s. 84 framgår attkommittén anser att i ändamålsangivelsen ligger atl vid utformningenav sina åtgärder fäster särskilt avseende vid pris- och växelkursstabililet.Försäkringsbolagen anser dock att en från samhällssynpunkt så betydelsefulluppgift för som den att vid utformningen av kreditpolitiken strävaefter att bevara penningvärdet bör skrivas in direkt i lagen. Om denna uppgiftinte betonas i själva lagtexten ökas risken att ekonomisk-politiska problem geskortfrisfiga lösningar som kan komma att få negativ inverkan på penningvärdet. Medden ökade självständigheten i ställning gentemot regeringen finnerförsäkringsbolagen del naturligt att del i lagen inskrivs att viktigarepenningpolitiska beslut av skall föregås av samråd med statsråd somregeringen bestämmer. Det innebär som kommittén påpekar att befästande avdagens praxis, varigenom en samordning kan ske av den ekonomiska politikensolika delar. Ansvaretför den ekonomiska politiken kan inte delas enligl LOs mening. Det fallerdirekt på regeringen. Grundlagarna och lagstiftningen beträffande riksbankenfår därför inle sätta begränsningar vad gäller regeringens rätt atl påverkariksbankens agerande i valuta- och kreditmarknadsfrägor. Riksdagensrätt att i det parlamentariska systemet kontrollera slatens agerande är ocksåobestridligt. Mest direkt och detaljerat är detta inflytande i fråga om finans-och budgetpolitik. Valuta- och penningpolitiken är av en så teknisk, oftakortsiktig och snabb växlande natur att del bara kan bli tal om ett indirektinflytande, dvs. via regeringen med dess övergripande ansvar för den faktisktförda politiken. Dettaindirekta samband bör ha formen av en prövning av valuta- och penningpolitikens huvudinriktning i samband med att finansplanen be handlas, eventuellt också vid andra tillfällen. I samband med finanspropo sitionens behandling granskas den ekonomiska politiken i sin helhet. Existensen av fullmäktigeär viktig för att fortlöpande förse representan- Prop. 1986/87:143 ter förriksdagen med detaljerad information om valuta- och kreditmarknadsutvecklingen. Meddetta synsätt kan det tyckas vara omotiverat atl behälla systemet med riksdagensom huvudman för . Denna borde i stället vara elt organ som myndigheteller i annan form under regeringen, närmast inom finansdepartementetsansvarsområde. Ensådan slutsats är inte ologisk, men LO önskar inle ifrågasätta den formella ochgenom en läng utvecklingshistoria väl förankrade traditionen med somett myndighetsorgan. Men verkliga roll fär begränsas tilladministrativa frågor, ekonomisk revision och kontroll av riksbankslagstiftningensefterlevnad. vad gäller valuta-, penning- ochkreditpolitik måste vara uppbyggd efter den tidigare nämnda modellen, därregeringen har ansvaret för den förda politiken. Dettafordrar att kompetens för dessa områden byggs ut avsevärt.Här råder en eftersläpning med hänsyn till den avsevärt ökade betydelse somriksbankens åtgärder kommit att fä. En viss eftersläpning i fråga omkompetensuppbyggnad inom har f ö. också omvittnats i flerasammanhang. Givetvis bör och resursuppbyggnadinte få leda till en dubblerad uppsättning av nödvändiga resurser. Riksbankenbör dock ha ett självständigt ansvar för genomförandet av de valuta- ochkredilpolitiska intentionerna och motsvarande ätgärder. åsin sida har ansvaret för att de övergripande riktlinjerna och styrsignalernages utifrån de krav stabiliseringspolitik samt stmkturpolilik på mellanlångoch ställer. Kommitténföreslår att riksbankslagen bör föreskriva att vikfigare penningpolitisktbeslut av ska föregås av samråd med företrädare för regeringen. Ibetänkandet har genom en uppräkning angetts vilka slags åtgärder som enligtkommittén bör anses som vikfiga. Ensådan principiell uppläggning av regelsystemet bör i och för sig varatillräcklig. LO anser del dock vara mest lämpligl att ansvaret för valuta-,penning- och kreditpolitiska åtgärder uttryckligen läggs pä regeringen.Därigenom kan en debatt i i efterhand om vidtagna äigärder lättarekomma till stånd, varvid regeringen ges möjlighet att lägga fram uppgifter omutgångsläge, problemdiagnos och vald handlingslinje. LOvill betona att utvecklingen i riktning mot en stark och aktiv roll förriksbanken är oundviklig och nödvändig genom den stmktumtveckling somfinansmarknaderna genomgår. Både problem och nya chanser för samhällsekonomisktillväxt finns med i detta sannolika scenario. Beskrivningen gäller ocksåinternationellt. En tydlig tendens finns till att centralbanker ochfinansministerier tillsammans behöver samordna åtgärder för att stabiliseraväxelkurser och den sammantagna ekonomiska utvecklingen i varje fall på kortsikt. En i denna mening aktiv och förstärkt centralbanksroll måste enligt LOsuppfattning förenas med ett sammanhållet och övergripande ansvar hosregeringen för den ekonomiska politiken i sin helhet. LOvill vidare understryka att det är angeläget att allmänhetens informa tion om och engagemang för den monetära sidan av ekonomin kan växa i 143 Därför hänger översynen av riksbanks- ochriksgälds- Prop. 1986/87:143 lagstiftningen nära samman med frågan omförbättrad slafisfik och annan information på området. Reella problem därvidlagär dels den särskilda sekretess som utövas i frågan om vissa aspekter avpenning- och valutamarknaderna och dels existerande luckor ochbristfälligheter i motsvarande statistik (utanför sekretessområdet). I avsnitt 6.4.2 berör kommittén medverkan i destatliga belal-ningslransaktionerna och hävdar att denna medverkan börbegränsas så långt detta är praktiskt lämpligt. RRV delar denna uppfattning. Idet utvecklingsarbete som RRV bedriver avseende moderniseringen av det statligabetalningssystemet utgör delta en av utgångspunkterna. I avsnitt 6.6.3 behandlar kommitténberedskapsplanläggningen pä bank-och betalningsväsendets område och förordaratt skall svara härför. I 30 § lagförslaget preciseras denna uppgiftmed angivande av samrådsskyldighet med bl. a. postverket och överstyrelsen förcivil beredskap. Mot bakgmnden av RRVs roll som ansvarigt för den statligaredovisningen såväl i fred som i krig bör erforderligt samråd ske även medRRV. Verket föreslår därför att 30 § kompletteras i delta avseende. I avsnitten 8.1 och 8.2 behandlas frågor omårsredovisning, revision, bokslut och ekonomiadministration. För statligamyndigheter gäller i de flesta fall sådana bestämmelser som kommittén föreslärför och kan därför tillstyrka förslagen. Kommittén tar också uppfrågan om sedelförstöringskontorets ställning. RRV delar kommitténs uppfattningatl denna fråga behöver utredas närmare. Kommittén har arbetat med målsättningen alt söka renodlariksbankens och uppgifter, vilket kollegiet finner positivt och natur ligt. För vidkommande har detta bl.a. medfört att bankens befattning med vissa verksamheter föreslås upphöra. En sådan verksam hel är den låneverksamhet som avser lån för erläggande av arvsskatt - den enda fråga i betänkandet som mer direkt berör kammarkollegiet, om än marginellt. Lika med kommittén anser kollegiet att denna läneverksamhet bör upphöra. Om det även kommer all finnas behov av en sådan låneverksamhet, anser kollegiet del mest rationellt att denna överförs till kammarkollegiet. Det må nämnas att kollegiet tagit del av arvs- och gåvoskattekommitténs remissyttrande över nu aktuellt betän kande. Regeringsformeninnehåller inte någon bestämmelse om möjligheter för attdirektdelegera normgivningsrätt till myndighet under . Det är endastmöjligt beträffande vissa slag av bemyndiganden och föratsätter att regeringenbemyndigats meddela föreskrifter i del aktuella ämnet (8:11). Valutalagen(1939:350) och lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel är exempel på sådanlagstiftning. har emellertid i viss utsträckning, utöver vad somföljer av RF 8; 11, direktdelegerat normgivningskompetens till myndighet underriksdagen. Det gäller l.ex. om rätten att besluta arbetsordningar och liknandeföreskrifter. Bristen på möjlighet att i vidare mån direktdelegeranormgivningsrätt till myndighet under har uppmärksammats i sambandmed finansutskottets behandling av förslaget att överföra tillverkning ochutgivning av mynt till (FiU 1985/86:1). Efter yttrande avkonstitutionsutskoUet (KU 1985/86:7) fann utskottet att inte kundedelegera rätt till - i stället för som tidigare till regeringen -att utfärda föreskrifter om mynts sammansättning, vikt och utförande. Utskottetförordade därför atl sådana föreskrifter skulle inlagas i lagen om rikets mynt.Samfidigt framhöll emellertid utskottet att en sådan lösning inte var rimlig ilängden och skulle betraktas vara tillfällig. Statsskuldspolitiska kommitténförutsattes av utskottet lägga fram förslag om bl. a. ändring i regeringsformensom ger ett mer odelat ansvar för myntutgivningen. Fråganom delegering av normgivningsrätt lill har aktualiserats ocksåunder en annan del av kommitténs arbete, nämligen i samband med utformningen avkommitténs förslag atl flytta över kassakravsbestäm-melserna i lagen omkreditpolifiska medel till den nya riksbankslagen. Den kreditpolitiska lagen äruppbyggd enligt föreskrifterna i RF 8:11, dvs. regeringen har bemyndigatsmeddela föreskrifter och har uppdragils meddela närmare bestämmelser.Eftersom bör ha elt självständigt ansvar vid uppställande avkasskrav liksom vid utnyttjande av andra iradifionella centralbanksinstmmenl ärdel inte lämpligt atl behålla den ordningen. Vid överflyttning tillriksbankslagen skulle den också bryta systematiken i den lagen. De av kommitténpresenterade förslagen innebär att de aktuella frågoma - normgivningsrätt för beträffande sedel- och myntutgivning en samt uppställande av kassakrav - löses men innebär att den störte frågan om generell möjlighet för alt direktdelegera norm givningsrätt till myndighet under kvarstår. Förslaget till ändring i regeringsformen avser nämligen inte någon ändring i de grundläggande reglerna i 8 kap. utan avser ett tillägg i 9 kap. varigenom efter bemyndigande i lag får meddela föreskrifter om utformningen av sedlar och mynt (9:13). I kassakravsfrägan innebär kommitléförslagel att bestäm melsen i riksbankslagen blir så utformat atl någon normgivningsrätt för inte skall behövas. Det föreslås nämligen att skall få uppställa kassakrav "genom beslut i särskilda fall" (20 §). Genomdenna formulering skall beslut fattas i form av förvaltningsbeslut 145 riktade till varje enskilt institut i stället för genomnormföreskrifter som avser alla institut vilka omfattas av föreskrifterna. 10 1986/87. Från rent teknisk synpunkt kan förslagel till ändring i RF9:13 godtas. 1986/87:143 Efter bemyndigande i lag kan "meddela föreskrifter om utformningen av sedlar och mynt". Iriksbankslagen lämnas bemyndigande att meddela sådana föreskrifter (5 §) ochföreskrivs i vilka valörer sedlar och mynt får utges (6 §). Förslaget löserdärmed de problem som finansutskottet pekat pä. Möjligen kan uttrycket"föreskrifter om utformningen av sedlar och mynt" föranleda tvekanhumvida härmed avses inte endast betalningsmedlens utseende m. m. ulan också ivilka valörer sedlar och mynt skall utges. Det synes emellertid varafillräckligl om detta klargörs i propositionen. Förslaget tillkasskravsbestämmelser synes också kunna godtagas från teknisk synpunkt även omman här kan hysa viss tvekan. Identiskt likalydande förvaltningsbeslut tillsamtliga som berörs skulle ju få samma effekt som en normföreskrifl. Detnaturliga hade givetvis i stället varit att vid överflyttningen avbestämmelserna till riksbankslagen behålla beslutens karaktär avnormföreskrifler och att ge rält atl besluta om sådanaföreskrifter. Från praktisk synpunkt finns inte någon erinran mot denföreslagna ordningen. Antalet institut är inte siörre än att redantillämpar elt förfarande som innebär att varje institut fillskrivs individuelltvid ändringar i tillämpningen av elt kreditpolitiskt medel. Utgivningen av sedlar och mynt Förslagen beträffande sedel- och myntutgivningsrätlenavser ändring i RF 9:13, som berörts ovan, och bestämmelser i riksbankslagenvilka huvudsakligen motsvarar dem som gäller efter anpassning lillmyntutgivningsrättens överförande till . Egentliga ändringsförslaginskränker sig lill att fullmäktige skall få vidgade möjligheter att besluta ombl.a. sedel- och myntvalörer och alt gällande sedeltäckningsbestämmelser i 10 §riksbankslagen inte skall få någon motsvarighet i den nya lagen. Fullmäktige tillstyrker förslagen. Den ulelöpandesedelmängdens storiek bestäms i praktiken inte avsedeltäckningsbestämmelserna ulan av allmänhetens behov av sedlar och som ettav flera betalningsmedel. Något behov av sedeltäckningsbestämmelser finns inteoch dessa har efter hand ändrats så att de nu är meningslösa. Fullmäktige instämmer med kommittén i bedömningen attnågon detaljerad målsättning för valutapolitiken inte bör anges i lagtextenoch att skrivningen bör vara sä flexibel som möjligt så att ändringar itekniken för att styra kronans externa värde inle behöver föranleda ändringar ilagen. Det lagförslag som kommittén presenterar tillgodoser dessa behovsamtidigt som befogenheter anges i lagen. När det gäller förvaltningen av valutareserven är detviktigt att lagtexten är av sådan karaktär att de möjliggör en rationell förvaltning av valutare serven med beaktande av kraven på säkerhet och likviditet. Detaljerade bestämmelser om vilka instmment som fär användas blir snabbt obsoleta genom den utveckling som sker på de finansiella marknaderna. randeriksbankslagen brister i detta avseende. Det lagförslag som kommit- Prop.1986/87:143 tén framlägger kommer enligt fullmäktiges mening tillrätta med deflesta av bristerna i den existerande lagen. En förmodligen icke avsedd brist iförslaget är emellertid alt del begränsar utrymme för transaktionermed svenska banker. 1 16 § begränsas nämligen möjligheter attemottaga valuta- och gulddepositioner samt genomföra motsvarande insättningartill atl gälla endasi utländska bankinrättningar. Detta skulle t. ex. hindrariksbanken från att låna i utlandet via svensk valutabank. Det hindrar ocksåriksbanken från att utnyttja svenska banker som kanal för placeringar iutländsk valuta.