prop · GA03106 · 1986-12-31 00:00:00 — Det är också enligt min mening ytterst väsentligt att man snabbt och effektivt kan ingripa vid eventuella kontraktsbrott och att den dömde är medveten om att sädana möjligheter finns. Jag är emellertid angelägen om att understryka att den fömtsatta nya ordningen inte befriar vare sig skyddskonsulenten eller övervaknings nämnden från det ansvar som följer av gällande lagstiftning. Innanjag går över till frågan om kontraktsvård som ett led i verkstäl- Prop.1986/87:106 lighet av fängelsestraff, vill jag återkomma till möjligheten attomhänderta den som är dömd till skyddstillsyn och som allvarligt missköter sig.Ett beslut om sådant omhändertagande får meddelas av övervakningsnämnd eller avdomstol bl. a. om fråga uppkommer om att undanröja skyddstillsynen. Denomhändertagne får inte kvarhållas längre än . Om det föreligger synneriigaskäl, får dock genom ett nytt beslut förordnas att han skall kvarhållasytterligare högst . Bestämmelsernaom omhändertagande kommer att vara tillämpliga när fråga uppkommer om attundanröja skyddstillsyn med kontraktsvård. Åklagaren och skyddskonsulenten bördärför vid behov samråda om behovet av ett omhändertagande, när de får rapportoch underrättelse från vårdinstitutionen om att den dömde har gjort sig skyldigtill kontraktsbrott. Skäl för ett omhändertagande torde oftaföreligga, i vart fall när det finns risk för återfall i allvarligt missbruk.Skyddskonsulenten bör då ta upp frågan med övervakningsnämnden, som iinledningsskedet torde ligga närmast till hands att avgöra detta. Har åklagarenredan väckt talan om att skyddstillsynen skall undanröjas, torde det dock varalämpligt att han vänder sig till domstolen med ett yrkande om att den dömdeskall omhändertas. Densom har omhändertagits får som jag tidigare nämnde inte hållas kvar längre änen vecka. Tiden kan dock förlängas med ytterligare högst . Har talan omundanröjande av skyddstillsynen väckts, ser jag det för min del som ganskanaturligt att frågan om en förlängning prövas av domstolen även om det förstabeslutet fattats av övervakningsnämnden. Klart är emellertid att den utredningsom åklagaren behöver för att ta ställning till om talan om undanröjande skallväckas inte kommer att vara särskilt omfattande och tidskrävande. Åklagarensoch domstolens handläggning bör präglas av sådan skyndsamhet att domstolensprövning av undanröjandefrågan kan komma till stånd inom den tid som omhändertagandetkan bestå. Föratt säkerställa en snabb och effektiv verkställighet av det fängelsestraff somådöms när skyddstillsynen undanröjs, bör emellertid införas en möjlighet fördomstolen att förordna att den dömde skall vara omhändertagen till dess attavgörandet vinner laga kraft. Denna möjlighet bör inte begränsas till kontraktsvårdsfallenutan ges generell räckvidd. På sä sätt tillgodoses det önskemål om effektivareverkställighetsregler i situationer av det här slaget som har framförts i olikasammanhang, bl. a. i en skrivelse från övervakningsnämnden i som är redovisadi remissammanställningen. Jagvill påpeka att det enligt nuvarande ordning inte ske någon avräkning av tiden för omhändertagande, om någon som är dömd till skyddstillsyn har varit omhändertagen innan påföljden undanröjs och ersätts med fängel se. Det hänger .samman med att omhändertagande inte används som ett straffprocessuellt tvångsmedel utan ingår som ett led i verkställigheten av skyddstillsynsdomen. Någon generell ändring i detta avseende är inte motiverad med anledning av de förslag som jag har berört. Däremotbör avräkning ske för sådant omhändertagande som äger mm frånbeslutet om undanröjande av skyddstillsynen och fram till dess att fängelsestraffetbörjar verkställas. 1 dessa fall tjänar frihetsberövandet i allt väsentligtsyftet att säkerställa en snabb och effektiv verkställighet av beslutet attersätta skyddstillsynen med fängelse. Jag föreslär därför att bestämmelserna omavräkning av häktningstid i lagen (1974:202) om beräkning av strafftidkompletteras med en föreskrift om att tid, varunder den dömde har varitomhändertagen i målet efter det att slutligt beslut meddelades, skall räknassom tid varunder straffet verkställts. Lämpligenbör i samma lag även en möjlighet öppnas för den dömde av avge nöjdförklaringavseende det ålagda fängelsestraffet. Frågorom omhändertagande kan komma upp till prövning också i överrätt. Sålunda kansjälva beslutet om omhändertagande överklagas hos hovrätt vare sig beslutet harfattats av övervakningsnämnd eller av tingsrätt. Har åklagaren fått bifall tillsin talan i tingsrätten, kan den dömde överklaga beslutet till hovrätten ochyrka att ett ev. omhändertagandebeslut skall upphävas. Detta följer redan avnu gällande bestämmelser. undanröjande av skyddstillsyn förordnats att den dömde skall varaomhändertagen till dess att avgörandet vinner laga kraft, bör vid fullföljd avtalan mot beslutet, i konsekvens med vad jag anförde, högre rätt förordnaom avräkning av den tid som den dömde sålunda har varit omhändertagen under fömtsättninggivetvis att talan bifalls såvitt avser undanröjande av skyddstillsynen. I ettfullföljt mål av detta slag bör den dömde betraktas som häktad. För nu angivnaändamål bör ändringar göras även i reglerna om avräkning av häktningstid i 33kap. BrB och i 19 § lagen (1946:804) om införande av nya . Hartingsrätt lämnat åklagarens talan om undanröjande av skyddstillsyn utan bifalloch i förekommande fall förordnat att den dömde inte längre skall varaomhändertagen, kan åklagaren fullfölja talan mot beslutet och i hovrätten yrkaatt den dömde skall omhändertas på nytt. Förordnar hovrätten omsådant omhändertagande, får den dömde enligt vad jag påpekade inte varaomhändertagen än . Målet bör därför avgöras inom den tidenoch någon avräkning blir inte aktuell i detta fall. Vidarebör lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. kompletterasmed en föreskrift om att den även gäller för personer som är omhändertagna iavvaktan på att beslut om undanröjande av skyddstillsyn skall vinna laga kraft. 2.4.7Utvidgad tillämpning av 34 § KvaL Mitt förslag: Jagföreslår en utvidgad tillämpning av 34 § KvaL samt en föriängning av tiden förvistelse utanför anstalt enligt samma lagrum. Kommitténs förslag:Kommittén har diskuterat möjligheten att generellt införakontraktsvård som en form av verkställighet av fängelsestraff men Prop.1986/87:106 avvisat en sådan lösning. Remissinstanserna: Åtskilliga remissinstanser har intagitden principiella hållningen att kontraktsvård, om en sådan ordning införs, börutformas som en del av verkställighet av fängelsestraff Andra har dock godtagitkommitténs förslag. Skälen för mitt förslag: Om den som är intagen ikriminalvårdsanstalt genom vistelse utanför anstalten kan bli föremål försärskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kanenligt 34 § KvaL medgivande att för sådant ändamål vistas utanför anstalten gesunder lämplig tid, om särskilda skäl föreligger. För sådan vistelse skall vidareställas de villkor som kan anses erforderliga. har avdessa vistelser avsett narkotika- och alkoholmissbmkare. I praktiken är denvård och behandling som sker i form av sådana vistelser jämförbar medkontraktsvård. Kommittén har för sin del diskuterat lämpligheten av attinföra kontraktsvård enbart som en form för verkställighet av fängelsestraff, gmndadpå denna paragraf (s. k. 34 §-placering). Enligt kommittén skulle emellertid ensådan ordning vara förenad med många nackdelar. Sålunda fordras enligt bestämmelsen i dess nuvarandeutformning att det finns särskilda skäl för beslut om en 34 §-placering. torde det dä inte vara tillräckligt att den tilltalade ärdrogmissbrukare och beredd att underkasta sig vård, varför en utvidgning av 34 §-institutetskulle krävas. En annan nackdel med den angivna principlösningen ärenligt kommittén att kontraktsvården bör påbörjas efter det attdomen meddelats medan 34 §-placering är avsedd att förekomma som en avslutningpå straffverkställighet i anstalt. Om kontraktsvård generellt utformas som enform av 34 §-placering, skulle den dömde utan domstolens kontroll möjligenredan från verkställighetens första dag kunna placeras utom anstalten. Kommitténpekar vidare bl. a. på att kontraktsvård i form av sluten sjukvård, vård påbehandlingshem eller familjevård är väl förenlig med tankarna bakom 34 §-institutet,medan det förhåller sig annorlunda med kontraktsvård i form av öppen vård.Under sådan vård skulle den dömde vistas i sitt hem. Detta stämmer enligtkommittén mindre väl med att 34 §-placering skall vara någoriunda jämförbar medanstaltsvistelse. Verkställighetsorganen kan därför inte beräknas vara bereddaatt mera regelmässigt medge 34 §-placering i eget hem utan att en väsentligutvidgning först görs av 34 §-institutet. Ett av de största problemen med att utforma kontraktsvårdsom en 34 §-placering är emellertid enligt kommittén att en sådan lösning inte är förenlig med tanken bakom kontraktsvården att den dömde vid kontrakts brott skall avtjäna hela det straff som påföljden satts i stället för. En 34 §-placering räknas som en del av strafftiden. för ett kontraktsbrott kan en stor del av strafftiden ha gått. Tidpunkten för vill korlig frigivning kan ha inträtt. Tanken med kontrakts vården kan enligt kommittén då inte realiseras. Åtskilliga remissinstanser har som jag tidigare varit inne på intagit den 56 principiellaståndpunkten att kontraktsvård inte bör införas som en fri- Prop.1986/87:106 värdspåföljd. Flera av dessa instanser menar att kontrakts vård, omen sådan ordning införs, i stället bör kunna ingå som ett led iverkställigheten av ett fängelsestraff Självvill jag till en början nämna att i genomsnitt 90 intagna varplacerade utom anstalt enligt 34 § KvaL. var antalet 99. 1 årberäknas antalet öka till omkring 130. Bestämmelsernai 34 § KvaL används redan nu i de flesta fall för att låta intagna medmissbruksproblem undergå särskild behandling för missbruket i behandlingshemeller familjehem. Genom att särskilda villkor ställs upp för en sådan vistelsesynes denna form av verkställighet tillgodose de intressen som ligger tillgrund för tankarna på kontraktsvärd. Åsidosätts de uppställda villkoren,föranleder det nämligen regelmässigt att den dömde på nytt tas in i anstalten. Denverksamhet som sålunda har kunnat bedrivas med stöd av 34 § KvaL har visat sigmycket värdefull och bör självfallet fortsätta. Jag har också i olikasammanhang, bl. a. i prop. 1984/85:19 om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik, förespråkat att 34 §-institutet får ökad användning och attsådana vistelser påbörjas tidigare än vad som sker . Med anledning avAIDS- problemet har jag i förra årets budgetproposition poängterat attkriminalvårdens personal i ökad utsträckning bör försöka arbeta fram lämpliga34 §- placeringar. Jag vill här också erinra om att chefen försocialdepartementet prop. 1985/86:171 om särskilda medel för bekämpningen avAIDS har uttalat att en satsning bör göras för att öka antalet 34 §-placeringarpå behandlingshem och i familjevård. En av (1985:1) om tillämpning och utfall av sådana vistelser visar atterfarenheterna av 34 §-verksamheten är mycket goda och att den utgör ettutomordentligt värdefullt instmment vid verkställandet av fängelsestraff Bl.a. i belysning av att kontraktsvård nu föreslås bli införd som en särskiltkvalificerad form av kriminalvård i frihet för personer som annars skulle dömastill fängelse och till de positiva erfarenheterna av 34 §-verksamheten ser jagdet för min del som naturligt att verksamheten vidareutvecklas. Avnaturliga skäl kommer vistelser utanför anstalt enligt 34 § KvaL i regel inteatt kunna inledas i direkt anslutning till domen. Man kan dock tänka sig falldå den dömde varit häktad som svarar mot en så stor del av detstraff som dömts ut att en 34 §-placéring kan bli aktuell i nära anslutning tillstraffverkställighetens början. Det kan också förekomma fall då det avpraktiska skäl inte varit möjligt att under en häktningstid planera lämpligkontraktsvård i form av skyddstillsyn. Visar det sig i ett sådant fall kort tidefter en fängelsedom att adekvat behandling kan ske i form av 34 §-placeringbör också en sådan komma till stånd, om övriga fömtsättningar är uppfyllda.Däremot bör det naturiigtvis i princip inte komma i fråga att ett av domstolenförkastat kontraktsvårdsförslag i form av skyddstillsyn används för 34 §-placeringi nära anslutning till en fängelsedom. För att ge stöd åt denredan pågående utvecklingen av den verksamhet som bedrivs med stöd av 34 § KvaL förordar jag att lagrummet komplet- 57 teras.Lämpligen kan en sådan markering ske genom en föreskrift av innebörd att detvid övervägande av frågan om § 34-placering kan tillgripas särskilt skallbeaktas om den intagne behöver vård eller behandling mot missbruk av beroendeframkallandemedel. Som tidigare nämnts börenligt min mening 34 §- placeringarna påbörjas tidigare än vad som ofta sker . Det är dock viktigt att dessa vistelser utanför anstalt inte påbörjas sätidigt att vården eller behandlingen hinner avslutas före verkställighetstidensutgång. I sädana fall måste den intagne fullfölja strafftiden på anstalt,vilket i de flesta fall måste te sig mycket negativt för honom och kanske ivissa fall kan spoliera den rehabilitering som skett under 34 §- vistelsen. Lagmmmetbör därför också kompletteras med en föreskrift som motverkar så tidigaplaceringar att detta problem uppstår. 2.4.8Särskilt om kontraktsvård vid rattfylleri Mitt förslag: Ingasärregler föreslås om kontraktsvård som påföljd för rattfylleri. Ärförutsättningarna i övrigt uppfyllda, bör dock skyddstillsyn i förening medkontraktsvård kunna komma i fråga som påföljd även för rattfylleri. Kommitténsförslag: Det överensstämmer med mitt förslag. Remissyttrandena:Vid remissbehandlingen har kommitténs uttalanden lämnats i stort sett utanerinran. Några remissinstanser anser att kontraktsvård kan vara ett lämpligtalternativ till fängelse som påföljd för rattfylleri i vissa fall, medan ettpar remissinstanser ställer sig tveksamma till en sådan ordning med hänvisningtill allmänpreventionens krav. Skälen för mitt förslag:Kommittén har särskilt behandlat frågan i vad mån kontrakts vård skall kunnaförekomma som påföljd vid rattfylleri. Det finns enligt kommittén mycket somtalar för att de former av kontrakts vård som kommittén föreslår förmissbrukande lagöverträdare i allmänhet även skulle vara lämpliga förrattfyllerister. Någon särbehandling av dessa anser kommittén inte varanödvändig. Sålunda finns det enligt kommitténs mening flera skäl mot attutveckla någon speciell kontraktsvård för rattfyllerister i form av t. ex.enbart trafikundervisnfng. Ett är att det, både enligt utländska erfarenheter ochmed tanke på den insikt i trafiksäkerhetsfrågor som allmänt finns i vårt land,är tveksamt om några rehabiliteringseffekter står att vinna den vägen. Ettannat är att det är det mest brotts- och missbruksbelastade klientelet somskulle kunna komma i fråga för kontraktsvärd, om påföljden skulle fungera somen ersättning för fängelsestraff Ett ytterligare skäl är att det, med hänsyntill de osäkra rehabiliteringseffekterna, måste anses alltför resurskrävandeatt bygga upp en särskild undervisningsorganisation fördetta ändamål. Vidremissbehandlingen har kommitténs uttalanden lämnats i stort sett utan erinran.Svea hovrätt, TCO och har uttryckligen sagt sig anseatt kontraktsvård kan vara ett lämpligt alternativ till fängelsesom påföljd för rattfylleri i vissa fall. Ett par remissinstanser - Prop.1986/87:106 länsåklagaren i och de båda polischefsföreningarna- har emellertid gett uttryck för tveksamhet i frågan under hänvisning tillvikten av att allmänpreventionen upprätthålls på området. Föreningen pekat på att frivården behöver resursförstärkningar, om kontraktsvård merafrekvent skall tillämpas vid brott av aktuellt slag. Detförslag som jag har redovisat i det föregående innebär dels att kontraktsvårdskall kunna förekomma inom ramen för påföljden skyddstillsyn, dels att enutvidgad tillämpning av de s. k. 34 §-placeringarna skall komma till stånd. Detär uppenbart att den senare behandlingsformen saknar intresse när det gällerrattfylleri, eftersom det här rör sig om helt kortvariga fängelsestraff. Närdet däremot gäller sådan kontraktsvård som kan förenas med skyddstillsyn anserjag i linje med vad kommittén har anfört att sådan kontraktsvård skall kunnaförekomma också vid rattfylleri och att någon särbehandling av rattfylleristerinte är motiverad. Samtidigtmåste i detta sammanhang beaktas att nuvarande ordning på området har visat sigleda till en ganska ojämn rättstillämpning, något som jag utförligt harutvecklat i den sedermera återkallade prop. 1984/85:21 (se bl. a. s. 14 ff).Det är naturligtvis av grundläggande betydelse att en utökad möjlighet attkombinera en straffrättslig påföljd med vård- och behandlingsarrangemang integenomförs på ett sådant sätt att den riskerar att öka splittringen i praxis. Detypfall där kontraktsvärdande inslag i en skyddstillsynspåföljd kan bliaktuella enligt de allmänna principer som jag fömt har redovisat sammanfalleremellertid till mycket stor del med dem där kriminalvård i frihet anses kunnaförekomma redan enligt nuvarande praxis i rattfyllerimål, sådan som den harutvecklats av högsta domstolen. Enligt denna praxis har man i fråga omalkoholproblematiker ansett sig kunna gå ifrån normalpåföljden fängelse isådana fall då det föreligger ett klart vårdbehov och den tilltalade påbörjatförsök med rehabiliterande åtgärder som det står klart att dennaprocess försvåras, om den dömde berövas friheten. Att det är självarattfylleribrottet och upptäckten av detta som utgjort incitamentet tillrehabiliteringsförsöken har inte i sig ansetts vara något hinder mot att frångåhuvudprincipen om fängelse som påföljd (jfr t. ex. NJA 1980 s. 74, 1982 s. 190och 1983 s. 491). Jagvill här skjuta in att RÅ i en skrivelse till samtliga åklagarmyndigheterhar erinrat om behovet av att eventuella missbruksproblem uppmärksammas redanpå förundersökningsstadiet för att man pä så sätt skall kunna förbättradomstolarnas underiag för prövning av behovet av personutredning irattfyllerimål. Inom pågår vidare arbete på endepartementspromemoria som bl. a. är avsedd att innehålla förslag om attpersonutredning i ökad omfattning skall införskaffas i denna typ av mål.Syftet är att en större enhetlighet skall uppnås när det gäller tillämpningenav de riktlinjer för påföljdsvalet som högsta domstolen har slagit fast. Deprinciper för kontraktsvårdande inslag i påföljden skyddstillsyn som jag förut har förordat innebär inte några stora skillnader i förhållande till 59 dagenspraxis såvitt gäller rattfylleriklientelet. Klartär sålunda till en början att ett användande i rattfyllerimål av Prop.1986/87:106 skyddstillsyn med föreskrift om en behandlingsplan måste förutsättaatt ett behov av behandling föreligger. Att avgöra om denna fömtsättning är uppfylldtorde i dessa mål endast sällan erbjuda några svårigheter, om den tilltalade självförklarar sig villig att genomgå en behandling som kan erbjudas honom genomsjukvärdens eller försorg. Som regel har man nämligen i dessafall inte anledning att befara simulationsför-sök e. d. Det förtjänar här atterinras om att redan den omständigheten att en person har kunnat framföramotorfordon med den höga alkoholkoncentration som enligt promilleregeln krävsför rattfylleriansvar anses utgöra en mycket stark indiktion på allvarligaalkoholproblem. Densituationen kan tänkas föreligga att den tilltalade vid tiden för rättegångeninte har påbörjat några rehabiliteringsförsök men förklarar sig ämna göra detenligt ett för honom uppgjort program så snart domstolen har dömt i målet,under fömtsättning att han inte döms till fängelse. Ett utrymme för atttillämpa skyddstillsyn bör föreligga även i sådana fall, om den tilltaladesföresats bedöms som allvarligt menad. Detta torde kunna ske även enligtnuvarande praxis. Somframgått förut torde emellertid nuvarande ordning vidare innebära att domstolenskall göra ett slags hypotetisk prövning av om ett fängelsestraff kan befaraslägga hinder i vägen för en tillämnad eller påbörjad rehabilitering. Enprövning av detta slag måste enligt min mening göras också i fortsättningen,även om det här är fråga om vanskliga bedömningar som inte kan pressas alltförhårt. Den praktiska situationen torde dock inte sällan vara att den pågående lagföringenoch önskemålet om att slippa ett fängelsestraff utgör själva incitamentet förden tilltalade att vilja underkasta sig ett behandlingsprogram. Ådömsfängelse, bortfaller motivationen till denna del. Så till vida kan det dåfinnas anledning befara att ett fängelsestraff kan få negativa effekter ibehandlingshänseende. Domstolen måste inte desto mindre alltid söka bilda sigen uppfattning av om förklaringen från den tilltalades sida att han ämnarundergå behandling verkligen är allvarligt menad och om det program som hargjorts upp för honom är realistiskt och kan leda till positivt resultat. Vadgäller själva vården och innehållet i kontraktet bör samma riktlinjer gälla somför kontraktsvård i övriga fall. Antabusbehandling i öppen vård med stöd ochkontroller kan här som eljest ibland tänkas komma till användning. Men ocksåinstitutionsvård kan bli aktuell. Liksom i andra fall är det viktigt attvillkoren för vården anges tydligt i den behandlingsplan som den dömdeförklarar sig införstådd med och som domstolen fastställer. Också reaktionernapå kontraktsbrott skall givetvis i princip vara desamma som jag harbeskrivit. Uppfyller den dömde inte villkoren, skall alltså regelmässigtskyddstillsynen undanröjas och ett fängelsestraff dömas ut. Ävenom i enlighet med det anförda de ändringar som jag här förordat kan väntas i någon utsträckning öka utrymmet för att tillämpa kriminalvård i frihet som påföljd vid rattfylleri, kommer detta dock knappast att ge några märkbara spår i statistiken. Fängelse kommer fortfarande att bli påföljden i det helt övervägande antalet fall. De synpunkter som jag härhar utvecklat har föregåtts av överläggningar med företrädare förriksdagspartierna. Jag vill i dettasammanhang sluthgen erinra om att regeringen har beslutat om tilläggsdirektivtill utredningen (K 1986:01) om översyn av vissa körkortsfrågor. Enligttilläggsdirektiven skall den särskilda utredaren undersöka i vad män nuvarande spärrtidssystemvid körkortsåterkallelser bör vid trafiknykterhetsbrott kompletteras med ensärskild lämplighetsprövning. Denna skall innebära att rätten att få tillbakakörkortet görs beroende av om föraren kan visa att han numera uppfyllerkörkortslagstiftningens krav pä ett nyktert levnadssätt, t. ex. genom attförete intyg om genomgången vård eller behandling. Mitt förslag:Frågan om kontraktsvärd bör aktualiseras under personutredningen i målet.Initiativet kan komma från den misstänkte själv, personutredaren,skyddskonsulenten eller åklagaren eller frän organ inom ellersjukvärden som den tilltalade tidigare haft kontakt med. Även domstolen börkunna ta initiativ till att förutsättningarna för kontrakts vård utreds.Utredningen bör ske enligt samma principer som den efter vilka päföljdsvaletförbereds . Skyddskonsulenten bör således ha ett övergripande ansvar förförberedelsearbetet, som går ut på att etablera kontakt mellan den tilltänktavårdinrättningen och den misstänkte och att vid behov biträda närbehandlingsplanen utformas. Den gjorda utredningen, behandlingsplanen jämte iförekommande fall det undertecknade kontraktet skall ges in till domstolen föratt ligga till gmnd för dess bedömning av påföljdsfrägan. Kommitténsförslag: Det överensstämmer i allt väsentligt med mitt förslag såvitt avserkontraktsvård som kriminalvård i frihet. Remissinstanserna:Dessa har i allt väsentligt godtagit kommitténs förslag. Från flera håll haremellertid påpekats att särskilda svårigheter kan uppkomma när det gäller attordna en godtagbar kontraktsvård på den korta tid som står till förfogande,särskilt om den misstänkte är häktad i målet.