prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Svensk spannmålshandel, ekonomisk föreningoch Svensk ägghandel, förening u.p.a. statligt stöd i marknadsreglerande syfte (SFS 1974:226) obligatorisk kontroll (SFS 1985: 1105) fisk, ekonomisk förening Riksprovplatserna Aktiebo laget provning, Aktiebolaget och prövning av anställnings- och arbetsvillkor och andra frågor som rör statligt reglerad anställning hos skolan Skolor med enskild huvudman och statligt regleradeanställningar Stiftelserna , Riksutställningar,internationella fredsforskningsinstitut (), och statligt stöd i form av stipendier (SFS 1976: 1046) prövning av anställnings- och arbetsvillkor och andra frågorsom rör statligt reglerad anställning hos stiftelsen (SFS 1976: 1046) statligt stöd i form av bidrag till resor och stipendier(SFS 1976:1046) statligt stöd i form av stipendier prövning av anställnings- och arbetsvillkor och andrafrågor som rör statligt reglerad anställning hos nämnden (SFS 1976: 1046) Denna lagträder i kraft den . 5 Förslag till Prop. Lag om upphävande av lagen (1981:485) om förbud motspridning av filmer och videogram med våldsinslag Härigenomföreskrivs alt lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogrammed våldsinslag skall upphöra att gälla vid utgången av . Lagentillämpas dock fortfarande i fråga om gärningar begångna före nämnda lidpunkt. 28919 Riksdagen1986/87. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: juslitierådet Knulsson, f. d. juslitierådet Sterzel,regeringsrådet Totlie. Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 27 november 1986har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådetsyttrande över förslag till 1. lag om ändringi tryckfrihetsförordningen, 2. lag om ändringi regeringsformen, 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100), 5. lag omupphävande av lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogrammed våldsinslag. Förslagen har inför lagrådet föredragits av kanslirådetMarianne och hovrättsassessorn . Föredragningen påbörjades under hand ,sedan del upplysts att förslagen antagits av regeringen vid allmän beredning.Lagrådsremissen överensstämmer - bortsett från några smärre detaljer av formellart hell med den under hand föredragna versionen. Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen Remissen utgör slutprodukten av ett drygt sextonärigtarbete med atl åstadkomma ett förstärkl grundlagsskydd för yttrandefriheten.Åtskilliga praktiskt betydelsefulla nyheter har genomförts tidigare, främstgenom en störte reform av tryckfrihetsförordningen för etl tiotal år sedan. Detprimära syftet med det förslag som läggs fram är att till grundlags nivåupphöja ett skydd, som f n. ges i författningar av lägre valör, och anpassa detså långt som möjligt efter tryckfrihetsförordningens mönster. Den lagtekniska uppgiften är ganska svår, framför allldärför atl så pass många och olikartade medier berörs. Under arbetets gång harockså skiftande åsikter kommit till uttryck om vilka led i yttrandefrihetensom bör grundlagsskyddas och hur regleringen bör byggas upp. Genom att desakliga nyheterna nu i huvudsak begränsas till vad som sammanhänger medanpassningen lill tryckfrihetsförordningen kan uppmärksamheten särskiltinriktas på alt fä till stånd elt så gott lagtekniskt system som möjligt. Detkan anmärkas redan inledningsvis, alt lagrådet i huvudsak ansluter sig till desakliga ställningstagandena i remissen. I fräga om grundlagsskyddets omfattning varutgångspunkten, då mass medieutredningen tillsattes 1970, alt åtminstone radio och television borde las med, sannolikt även film. Yttrandefrihelsulredningens förslag omfattar därutöver sceniska framställningar, utställningar och ljudupptagningar av olika slag. Utredningen har övervägt, om man också bör föra in demon strations- och mötesfriheterna, men har stannat för att de bör lämnas 290 Remissens förslagbegränsar sig till, förutom radio och television, Prop. 1986/87:151 filmoch videogram saml andra ljudupptagningar. Detlångvariga utredningsarbetet har enligt lagrådets mening visat klart, att man ivart fall inte bör gä längre än yttrandefrihetsutredningen. Att föra in t. ex.demonstrations- och mötesfriheterna skulle ge grundlagen ett alltför oenhetligtinnehåll. Det skulle leda lill bristande stringens ulan all, såvitt framgått,medföra några påtagliga vinningar för de medborgerliga friheterna. För denståndpunkten har man etl starkt stöd i remissyttrandena över yttrandefrihetsutredningensbelänkande. Godaskäl har enligt lagrådets mening anförts för att inte heller låta sceniskaframställningar och utställningar omfattas av grundlagsregleringen. Flera avde remissinstanser som företräder de aktuella medierna anser också, alt dessabör hållas utanför. Om det sker är del emellertid enligt lagrådels meningönskvärt, att man såvitt möjligt tar till vara de uppslag till förbättringar pådessa områden, som har kommit fram under utredningsarbetet. Diskussionenbör således nu begränsas till de medier som omfattas av remissens förslag. Inteheller med den avgränsningen undgår man emellertid problem. Delär ofrånkomligt atl ge radio och television grundlagsskydd om inle självagrundtanken bakom lagstiftningsarbetet skall förfalla. Redan på detla områdemöter dock en del svårigheter. Delvis hänger dessa samman med den tekniskautvecklingen. Särskilda frågor aktualiseras t. ex. av satellittekniken. Enöversyn av radiolagsliftningen pågår också genom en särskild utredare, radiolagsutredningen(U 1985:06). Det antyder att tiden kanske egentligen inte ännu är mogen för engrundlagsreglering. Emellertid skulle ett ytterligare uppskov med detta längeförberedda lagsfiflningspro-jekl knappast vara rimligt. Lagrådet tillstyrkerdärför i princip remissens förslag i denna del. En översyn av de nya grundlagsreglemakan dock bli aktuell redan inom en ganska nära framlid. Störretvekan inställer sig inför förslaget atl grundlagsskydda även film ochvideogram. Som sägs i remissen har dessa medier inle samma betydelse för denfria åsiktsbildningen och det fria informationsflödet som 15 kap. 1 § andra styckeli remissens lagförslag hänvisar till - som tryckta skrifter, radio ochtelevision. De har sin väsentliga betydelse för den konstnärliga och kulturellayttrandefriheten. Fråganär om ell grundlagsskydd för filmer och videogram verkligen medför sådanafördelar som väger upp de laglekniska problemen. Regler om t. ex. meddelarskyddoch ensamansvar har inte samma betydelse som i fråga om de medier som ärgrundläggande för samhällsinformationen och den allmänna debatten. En avsevärdnackdel blir i stället all man får in de svårhanterliga problemen med våldsvideogram,pornografiska filmer etc. Med visst fog kan man säga sig att redan de trycktaskrifterna drar med sig tillräckligt av den problematiken. Mankan således tveka om det är välbetänkt alt nu grundlagsskydda film och videogram. Lagrådet vill emellertid från sina utgångspunkter inte motsätta sig remissens förslag. a. har lagrådet beaktat, atl filmen har varit med i diskussionerna . Redan innan massmedieutred- 291 ningen tillsattes hade ettbetänkande (SOU 1969:14) lagts fram med förslag Prop. 1986/87:151 tillfilmlag och filmansvarighetslag. Ettgrundlagsskydd föreslås också för andra ljudupptagningar än sådana som utgörled i radio- eller televisionsprogram, film eller videogram. Det gäller bl. a.grammofonskivor och ljudkassetter. Dessa medier har kommit med först genom ytirandefrihetsutredningen.Remissens motivering är liksom i fråga om grundlagsskydd för film -utomordentligt kortfattad; den utgör närmast en hänvisning lill utredningen ochremissyttrandena. Särskilt som remissen inte tar upp någoldera av utredningensbåda förslag till lagteknisk lösning, framstår motiveringen som tunn. Mankommer onekligen ganska långt bort från de tryckta skrifterna, som dock ärgrundlagens kärna, då man för in de ifrågavarande ljudupptagningarna. Delagtekniska problemen ökar väsentligt utöver dem som filmer och videogram drarmed sig. Det beror inle bara på atl själva begreppsbildningen kompliceras utanockså bl. a. på att systemet med ensamansvar i princip görs frivilligt. Detär svårt alt se något riktigt bärande motiv för atl la med dessaljudupptagningar i grundlagen. Emellertid går det att finna en godtagbarlagteknisk lösning. Lagrådet har därför inte anledning att avstyrka förslaget. Lagrådetövergår härefter till frågorna om hur del utbyggda grundlagsskyddet börutformas. Inte mindre än fyra fullständiga förslag har lagts fram. Massmedieulredningenhar presenterat ett förslag lill massmediegrundlag, som skulle ersättatryckfrihetsförordningen. Ytirandefrihetsutredningenhar förordat att tryckfrihetsförordningen behålls och atl en ny grundlag stiftasvid sidan av den för andra led i yttrandefriheten. Den har också lagt fram ettförslag till en enda, samlad ytlrandefrihelsgrundlag och har antytt sympatierför detla alternativ på . Remissen har stannat för att man börbibehålla tryckfrihetsförordningen men tillföra den en andra avdelning medregler om skydd för radio, television m. m. finner starka skäl tala mot alternativet med två parallellagrundlagar. De synpunkter som anförs på den frågan i remissen förtjänar instämmande.Valet står således mellan atl antingen stifta en helt ny grundlag ellerbibehålla tryckfrihetsförordningen och i den på något sätt infoga regler om de"nya" medierna. En ny, samlad grundlag har elt klart företräde frånallmänna, systematiska synpunkter. Å andra sidan har viktiga skäl ocksåanförts mot en sådan lösning. De sammanhänger främst med att de olika mediernamåste regleras olika på flera väsentliga punkter. Man kan inte helt avfärda defarhågor som har uttalats för att en "sammansmält" grundlag skullekunna leda till en uttunning av skyddet för skrifter enligt den nuvarandetryckfrihetsförordningen. Lagrådethar för sin del stannat för att i princip ansluta sig till remissens förslag.Därvid har lagrådet lagt avgörande vikt vid alt del tryckfrihetsrältsligaskyddet är själva grunden och utgångspunkten för regleringen och atttryckfrihetsförordningen har en lång hävd och en betydande förankring. Enutbyggnad av tryckfrihetsförordningen kan genomföras på olika sätt. Den bästa lösningen hade man sannolikt fält genom att dela upp grundla gen på flera avdelningar, l.ex. en med inledande bestämmelser, en om 292 allmännahandlingars offentlighet, en om tryckta skrifter etc. Lagrådet vill Prop.1986/87:151 emellertid inle pä detla stadium ifrågasätta någon sädan störreomarbetning av remissens förslag utan utgår från den föreslagna uppläggningenmed två avdelningar. Andra avdelningen i förslaget kan emellertid inle godtasutan en del redaktionella förändringar. Som sägs i remissen är det viktigt attgrundlagsreglerna blir så klara och bestämda som möjligt. Lagrådet villsärskilt understryka, alt en grundlag med syftet alt värna yttrandefrihetenmåste vara lätt att läsa och tillägna sig. Den grundläggande begreppsbildningenmåste vara enkel och begriplig och lagreglerna disponeras pä ell sä pedagogisktsätt som möjligt. Från dessa synpunkter kan remissens förslag inte undgå enviss kritik. Lagtexterna har blivit väl krångliga och svårforcerade. De har,som en följd bl, a, av de begrepp som används, kommit att ligga pä en alltförhög abstraktionsnivå. Några vinningar i sak som kan väga upp dessa nackdelarföreligger inle. Enligt lagrådets mening är begreppet "offentligaframställningar" inle tillfredsställande, allra minsl som rubrik överandra avdelningen men inte heller som samlingsbeteckning i den följandelagtexten. Del för tanken vilse genom att det språkligt snarare anknyter tillsceniska framställningar än till exempelvis radioprogram och grammofonskivor.Lagrådet föreslår i stället alt rubriken över andra avdelningen direkt får talaom vad saken gäller, dvs. radio och television saml filmer ochljudupptagningar. Även i lagtexten bör dessa ord användas för att förenkla förläsaren. Begreppet radio kan lämpligen - liksom i nuvarandelagstiftning - få avse både ljudradio och television. Begreppet film bör, somföreslås i remissen (15 kap. 1 § Iredje stycket), omfatta även videogram ochandra upptagningar av rörliga bilder. Lagtexten bör vidare förtydligas genom att den får tala om"radioprogram" i stället för om "program" (remissens 15kap. 5 § andra stycket). Lagrådet har noterat, atl den föreslagna definitionenpå program avviker från definitionen i radiolagen. Lagrådet har inte underlagför någon annan bedömning än att förslaget i denna del kan godtas. Del fårförutsättas att radiolagstiflningens begrepp anpassas till dem som förs in igrundlagen. Lagrådels förslag innebär att man inte får någonsamlingsbeteckning för de olika medier som kommer i fräga. De alternativ somhar övervägts har synts konstlade; de skulle göra grundlagslexlensvårare att förstå. Emellertid är det angeläget att man undviker att betungalagtexten med uppräkningar av de olika medier som avses eller attöverhuvudtaget göra de enskilda paragraferna långa och invecklade. Hur pass lättillgänglig grundlagen blir beror bl. a. påhur den disponeras. Vad som gör den lagtekniska uppgiften svår är, som lagrådet förut framhål lit, att olika medier, som kräver speciella regler på en rad viktiga punkter, skall föras samman i en gemensam avdelning. Del går knappast att undvika all lagtexterna blir rätt krångliga, om samtliga medier genomgående be handlas tillsammans. Å andra sidan är del otvivelaktigt en fördel om man i huvudsak kan ansluta till första avdelningens disposition och allmänna mönster. En vissmotsättning visar sig alltså mellan olika synpunkter. Egenvärdet Prop.1986/87:151 av all följa första avdelningens uppläggning är emellertid inte så slort,alt det bör få ta över hänsyn lill grundlagens lättillgänglighet. Vissa avstegär sakligt starkt motiverade. Radio och film kan utan större olägenheter hållas samman,men svårigheter uppstår om man också tar med de fristående ljudupptagningarna.Lagrådet har funnit atl en väsenlligt enklare och mera lättillgänglig lagtextkan åstadkommas, om bestämmelserna rörande dessa ljudupptagningar bryts ul ochsamlas i ett särskilt kapitel i slutet. Om detta förslag godtas, skulle alliså samtliga kapitel iandra avdelningen utom det sista behandla radio, television och film. Enytterligare förbättring åstadkoms om 16 kap. delas på två, ett om sändning avradioprogram och etl om framställning och visning av filmer. I stället börremissens 24 kap. utgå och bestämmelserna föras in på lämpliga ställen i andrakapitel. Lagrådet har överarbetat remissens förslag i enlighet meddel sagda. Innan lagrådet går in på att närmare kommenteralagtexterna, skall en del av de frågor, som las upp i remissens allmännamotivering, beröras något. Lagrådet kan i huvudsak instämma i vad som sägs omallmänna utgångspunkter (3.1), men några randanmärkningar bör göras. Onekligenligger det mycket i påslåendet, att del bara i undantagsfall behövsförbättringar av skyddet för medborgerliga fri- och rättigheter i vårt landunder normala förhållanden. Det låter sig också sägas, atl grundlagsskyddet harsitt främsta värde i krislägen då vår demokrati och yttrandefrihet hotas inomlandet eller utsätts för påfrestningar till följd av tryck utifrån. Remissentrycker emellertid enligt lagrådels mening väl starkt pä dessa synpunkter. Man får inte bortse från all grundlagens huvuduppgift rentpraktiskt blir att anvisa lösningar på en rad frägor av väsentlig betydelseunder normala förhållanden. En del sådana frägor kan få en alltför ytligbehandling om man överbetonar krisperspektivel. Exempel ger de enskildas skyddmot publicilelsskador, ingripande mot kommersiellt missbruk av yttrandefriheten,motverkande av diskriminering m.m. Flertalet av de sakfrågor, som tas upp i den allmännamotiveringen, är välkända från tidigare diskussioner. Mot slutsatserna harlagrådet i de flesta fall ingen invändning. Detta gäller l.ex. yttrandefrihetsbegränsandeåtgärder av enskilda (3.2.2). Hithörande frägor, som vållade slora svårigheterdå tryckfrihetsförordningen stiftades, framstår även enligt lagrådets meningsom ej ägnade för reglering i grundlag. Något annorlunda ser lagrådet på de frågor som gäller deenskildas skydd mot publicitetsskador. De tas i remissen upp dels i avsnittetom grundlagsskyddet för den enskildes integritet (3.2.3), dels i avsnittet omrättegången (3.8). Del gäller här några olika men i sak nära sammanhörandefrågor av väsentlig betydelse för de enskilda medborgarna. I regeringsformens målsätlningsstadgande i I kap. 2 § sägsbl. a. att det allmänna skall värna den enskildes privatliv och familjeliv. Departements chefen betecknar i lagrådsremissen rätten till skydd för privatlivet som"en av de mest fundamentala fri- och rättigheterna". medger han att 294 delagbestämmelser som finns på området kan förefalla ganska begränsade Prop.1986/87:151 till omfattningen, om man ser pä förhållandena i andra jämförbaraländer. Detla är ovedersägligen rikligt. a. i våra nordiska grannländer finnslagregler som ger den enskilde ett skydd mot oberättigat intrång i privatlivetsfred. När departementschefen lar avstånd frän tanken pä en sädan lagstiftningför svensk del hänvisas framför allt till massmediernas självsanerandeverksamhet. Lagrådetkan i slort sett instämma i vad som sägs i remissen då del gäller rätt lill genmälenoch beriktiganden. Dessa frågor har länge ställ i förgrunden både för denallmänna debatten och för självsaneringen. Det finns onekligen goda skäl atläven fortsättningsvis lita till andra åtgärder än lagstiftning. Utvecklingenbör dock följas med uppmärksamhet, särskilt naturligtvis på radioområdet därsjälvsaneringen ännu inle har hunnit lika långt som inom pressen. Störretvekan inger remissens ståndpunkt när det gäller åtgärder mot kränkningar avprivatlivets fred. Frågan om lagstiftning mot sådana kränkningar diskuteradesav integritetsskyddskommiltén i dess slutbetänkande (SOU 1980:8) Privatlivetsfred. Fyra ledamöter ansåg att den enskildes privatliv skyddas tillräckligtgenom pressens självsanering. En femte ledamot ville förslärka den enskildesskydd genom atl införa en möjlighet lill ekonomisk ersättning. Övriga treledamöter förordade lagstiftning i form av en ny straffbestämmelse ibrottsbalken med en hänvisning i tryckfrihetsförordningen. Straffbeläggningenskulle i sin tur medföra skadestånds-rätt för målsäganden. Vidremissbehandlingen av betänkandet var opinionen ganska jämnt fördelad mellan debåda huvudalternativen. Betänkandet och remissyttrandena överlämnades till ytirandefrihetsutredningen,som för sin del enhälligt avrådde frän lagstiftning. Vid remissbehandlingen avutredningens betänkande har frågan tilldragit sig mycket begränsaduppmärksamhet. Av detla drar departementschefen slutsatsen, alt en stormajoritet bland remissinstanserna stöder utredningens ståndpunkt, något somskulle betyda att flera av dem ändrat uppfattning sedan de yttrat sig över dettidigare belänkandet. Lagrådetkonstaterar alt de pressetiska reglerna - liksom avtalet mellan staten ochSveriges radios programföretag - i och för sig avser att ge ett skydd för denenskildes privatliv. har inte ansett sig kunnaavgöra om standarden inom pressen, radio och television har stigit eller sjunkitunder senare år när det gäller hänsynen till den enskilda människansintegritet. Såväl utredningen som departementschefen gör emellertidbedömningen, all lägel f. n. inte är oroväckande och atl standarden i vårt landär högre än på många andra håll i väriden. Alt allvarliga integriletskränkningarförekommer i en ingalunda obetydlig omfattning torde dock knappast kunnabestridas. Del kan vara fråga om exempelvis publicering av fotografier som hartagils i hemlighet eller av uppgifter - stundom i form av en fikliv intervju -om en namngiven persons intima personliga förhållanden. Publicitetav detla slag kan otvivelaktigt medföra avsevärt lidande och ibland också ekonomisk förlust för den drabbade även i fall då rekvisiten 295 för ärekränkningsbrott inle är uppfyllda. Någon möjlighet lillekonomisk Prop. 1986/87:151 ersättning torde emellertid inte föreligga. Denenda form av upprättelse som står till buds enligt de utomrältsliganormsystemen är att ett klandrande nämndultalande skall publiceras. Har etloffentliggörande skett i ett medium, som inte omfattas av något sådantnormsystem, kan inte ens ett sådant uttalande utverkas. Del kan inte utan fogifrågasättas om detta är en tillfredsställande ordning. I avsaknad av en allmän lagregel till skydd för denpersonliga integriteten skulle man i och för sig kunna tänka sig alt del genomrättspraxis, med utgångspunkt i regeringsformens målsätlningsstadgande,utvecklas regler om rätt till skadestånd för den som har utsatts för ettobefogat intrång i sitt privatliv. När det gäller uttalanden i tryckta skriftertorde emellertid I kap. 3 § tryckfrihetsförordningen lägga hinder i vägen fören sädan utveckling. Delsamma kommer med det remitterade förslaget att blifallet i fråga om andra grundlagsskyddade medier. Mot bakgrund av det anförda vill lagrådet för sin delifrågasätta om det är befogat att avvisa tanken på lagstiftning lill skydd förprivatlivets fred med en sådan bestämdhet som har skett i remissen. Snararetorde statsmakterna ha all anledning atl även i fortsättningen följautvecklingen på området och bevaka att den fundamentala rättighet del är frågaom inte träds för när. En i sak näraliggande fråga gäller rällegångssystemetsutformning. Jurysystemel har, som redovisas i remissen, varit föremål fördiskussion , särskilt i anslutning lill massmedieutredningensarbete. Den uppfattningen har efterhand stabiliserat sig, alt juryinstitulionenbör behållas och i princip införas även för de nya medier som blir skyddadegenom en utsträckt grundlagsreglering. Lagrådet har ingen annan uppfattning i självaprincipfrågan. Det är emellertid viktigt alt anlägga etl nyanserat synsätt. Juryinstitulionenhar onekligen en stark motivering som ett värn för yltrandefrihelen i oroslider,men man måste också beakta hur systemet faktiskt fungerar . ärläget obestridligen att nästan alla tryckfrihetsmål gäller ärekränkning avenskilda. Det finns ingen anledning atl anta, atl denna bild kommer atl ändrasinom överskådlig tid; lagrådet bortser här frän olaga våldsskildringar. Det är uppenbart att skälen för en särskildrättegångsordning inte är lika starka vid alla typer av mål. Motiveringen ärsvag för alt ge massmedierna ett särskilt processuellt skydd vid kränkningar avenskilda medborgare. Givetvis kan även förialsmål vara av sådant slag, altjuryprövning är motiverad. Erfarenheten visar dock att det är ett fåtal mål sominte likaväl skulle kunna prövas av en tingsrätt med nämnd som av enjurydomstol. Det framstår som klart otillfredsställande, att man idiskussioner om en grundlag som skall trygga den medborgerliga yttrandefriheten skall behöva medge behovet av åtgärder för all "minska motlutet" för enskildamänni skor som blir kränkta och söker stöd i rättsordningen. Lagrådet delar sålunda den i remissen uttryckta uppfattningen, att möjligheterna att stär ka skyddet för mälsägandena bör ägnas stor uppmärksamhet i lagstift ningsarbetet. Som en konsekvens härav bör bl. a. frågorna om rättegångs- 296 ordningen inle betraktas som slutligt avgjorda om detla förslag antas. För den meningen talar också de nya jurymålen om olagavåldsskildring. 1986/87:151 Deras antal kan inte uppskattas i dag.Uppenbart är dock att en ordning med en tryckfrihetsjury, som nästan enbarthandlägger mål om ärekränkningar och olaga våldsskildringar, kan ansesstötande redan frän principiella synpunkter. En översyn och utvärdering av jurysystemelbör därför komma lill stånd om inte alltför . Frågor om yttrandefriheten och reklamen (3.2.4) har, somnämns i remissen, behandlats i flera sammanhang, men alla förslag som lagtsfram har fått rätt mycket kritik. Rättsläget torde vara tillräckligtklart för all man även fortsättningsvis skall kunna klara sig utan närmareregler i tryckfrihetsförordningen. Onekligen blir det emellertid här fråga omen brist i grundlagsregleringen, som gärna borde rättas till .