prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — I förhållande till bodelningsförrättaren svararmakarna solidariskt för dennes ersättning. (Jfr17 kap. 7 § i de sakkunnigas förslag) Av bestämmelsen framgår att bodelningsförrättarenhar rätt att få arvode och ersättning för sina utgifter (jfr 23 kap. 9 § ÄB).Till bodelningsförrällarens kostnader räknas också de kostnader som kanuppkomma som följd av atl denne har nödgats anlita särskild värderingsman förbouppteckning som behövs vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad.När det gäller bouppteckning efter den ena makens död följer av ÄB: s föreskrifteratt kostnaderna skall belasta dödsboet. Kostnaderna för bodelningsförrättarens uppdragskall normalt fördelas lika mellan makarna. Förrättningsmannen kan dock i vissafall bestämma en annan fördelning. Det ena fallet avser att en make genomvårdslöshet eller försummelse har orsakat ökade kostnader. Maken kan t. ex.genom att lämna felaktiga upplysningar eller genom atl undanhålla informationha vållat förrättningsmannen extra arbete. Det andra fallet har däremot inget samband med atlen make uppträtt klandervärt i samband med bodelningen. Det är i stället storaskillnader i makarnas ekonomiska ställning efter bodelningen som kan utgöraskäl atl jämka kostnadsfördelningen. Om den ena maken efter bodelningen harbetydligt mindre egendom än den andra maken, kan det utgöra skäl att jämkakostnadsfördelningen. Som en ytterligare fömtsättning för jämkning bör dockgälla alt den ekonomiskt svagare maken efter bodelningen och sedan kostnadernahar betalats skulle komma att ha kvar egendom till endast ringa värde. Jämkningav kostnadsfördelningen av ekonomiska skäl är således avsedd att komma tillanvändning endast i undanlagsfall. Bodelningsförrättaren kan bestämma om en annanfördelning av kostnaderna bara om förrättningen fullföljs lill bodelning.Fortsätter makarna äktenskapet ellerförfaller förordnandet av bodelningsförrättare av annan Prop. 1986/87: 1anledning, får makarna själva göra upp om fördelningen. Om bodelnings- 17kap. 8 § ÄktB förrättaren hjälper makarna till en överenskommelse om bodelning,bör han också försöka förmå dem att ena sig om kostnadsfördelningen. Iförhällande till bodelningsförrättaren svarar dock makarna enligt tredjestycket solidariskt för kostnaderna. Bestämmelserna i andra och tredje styckena gällerinte för arvode och ersättning lill skiftesmän (jfr den nya lydelsen av 23 kap.5 § första stycket ÄB). Sådana kostnader skall betalas av dödsboet. Den bodelningshandling som bodelningsförrättarenhar upprättat skall i original eller bestyrkt kopia delgesbåda makarna. Är en make missnöjd med bodelningen, får han ellerhon klandra den genom att efter delgivningen väcka talan motden andra maken vid den tingsrätt som har förordnat bodelningsförrättaren.Klandras inte bodelningen , har maken förlorat sin talan. I bodelningshandlingenskall anges vad en make i dessa avseenden har att iaktta. 1 mål om av bodelning får domstolen inhämtayttrande av bodelningsförrättaren och återförvisa ärendet till honom. (Jfr17 kap. 8 § i de sakkunnigas förslag) Bestämmelserna om i förevarande paragrafmotsvarar i huvudsak 23 kap. 8 § andra stycket ÄB. Klandertiden har emellertidförkortals från . Det har vidare föreskrivits atttalan om av bodelning alltid skall väckas vid den tingsrätt som harförordnat bodelningsförrättaren. Till följd härav räcker del med att begärauppgift från denna tingsrätt, om man vill veta huruvida bodelningen har vunnitlaga kraft. För att undvika missförstånd om var och hurklandertalan skall föras skall bodelningsförrättaren i bodelningshandlingenlämna makarna upplysning om klanderreglerna i de hänseenden som anges i andrastycket. Del summariska och förenklade förfarandet införbodelningsförrättaren medför att domstolen ofta kan behöva få mer informationfrån förrättaren än som framgår av bodelningshandlingen och eventuelltförekommande bouppteckning. I så fall kan domstolen enligt tredje stycketinhämta yttrande av bodelningsförrättaren. Om domstolen finner skäl för det,kan domstolen också återförvisa ärendet till bodelningsförrättaren. I kapitlet har samlats några bestämmelser som ärgemensamma för olika former av talan enligl ÄktB. I 1 § finns bestämmelser omgod man för en bortavarande part. Domstols möjlighet all i särskilt ärendebestämma om ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. rättenatl bo kvar i makars gemensamma bostad regleras i 2 §, som också /87'1 innehåller foramregler för sådana ärenden liksom för ärenden om tillstånd i8kap. 1 § ÄktB för en make att utan den andra makens samtycke förfoga överbostad och bohag och ärenden om att en makes egendom skall sättas undersärskild förvaltning. I 3 § regleras när talan mot domstols beslut i vissaäktenskapsrättsliga frågor skall föras särskilt. 4 § anger i vilka sådanafrågor som hovrättens beslut inte får överklagas. I 5 § finns en bestämmelse omkyrkobokföring av vissa äktenskapsrällsliga uppgifter. Om den som talan enligt denna balk riktas motsaknar känt hemvist och det inte heller kan klarläggas var han eller honuppehåller sig, skall dennes rätt i saken bevakas av god man enligt 18 kap.föräldrabalken. Detsamma gäller, om den som har känt hemvist ulom riket intekan nås för delgivning eller om han eller hon underiåter att utse ombud för sigoch det finns särskilda skäl att förordna god man. mannen skall samråda med den som han harförordnats för, om det kanske. I fråga om ersättning till gode mannen gäller 10kap. (Jfr18 kap. I § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar med viss jämkning 15 kap. 31 §GB. Någon saklig ändring är inte avsedd. Om del i ett mål om äktenskapsskillnad som haravslutats inte har beslämts vem som skall ha rätt att bo kvar i bostaden tilldess alt bodelning har skett, får domstolen på ansökan av en av makarna meddelasådant förordnande. Domstolen får även ändra ett tidigare meddelat förordnande.Ansökan skall ges in lill en tingsrätt som är behörig att pröva tvist ombodelning mellan makarna. Till samma tingsrätt skall ges in ansökan omrätlens tillstånd lill förfogande över bostad och bohag eller om rättensförordnande atl egendom skall sättas under särskild förvaltning. Om ett mål omäktenskapsskillnad pågår, skall ansökan dock alltid ges in lill den tingsrättsom har tagit upp målet. Innan domstolen meddelar beslut skall motpartenberedas tillfälle att yttra sig. (Jfr18 kap. 2 § i de sakkunnigas förslag) I bestämmelsen lagfåsls nuvarande praxis, enliglvilken en fråga om rätlen alt bo kvar i det gemensamma hemmet kan prövas ävensedan domstolen har skilt äktenskapsskillnadsmålet från sig (NJA 1966 s. 466och 1972 s. 576 samt SvJT 1969 rf s. 35). Del föreskrivs också att en ansökanom sådan rätt skall göras vid bodelningsforam. Ändradlydelse i propositionsförslaget. 1986/87: I Vissa frågor som i och för sig kanaktualiseras redan när mål om 18 kap. 3 § ÄktB äktenskapsskillnad pågår ärsådana alt de bör tas upp för sig och inte enbart som följdfrågor i målet omäktenskapsskillnad (jfr vad som anförts härom vid 14 kap. 5 §). Det gäller delsfråga om rättens tillstånd till förfogande över bostad och bohag, dels fråga omförordnande att egendom skall sättas under särskild förvaltning. När mål omäktenskapsskillnad pågår skall sådana ärenden anhängiggöras vid den tingsrättsom handlägger målet om äktenskapsskillnad. Om något sådant mål inle pågår, ärbestämmelserna om bodelningsforam tillämpliga. Beträffande innebörden av"mål om äktenskapsskillnad pågår" hänvisas till 9 kap. 9 §. Av bestämmelsen framgår attmotparten alltid skall beredas tillfälle att yttra sig innan domstolen beslutari ärendet. I sammanhanget kan påpekas att domstolen enligt 4 § tredje stycketlagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden har möjlighet att meddelaett interimistiskt beslut angående förordnande att egendom skall sällas undersärskild förvaltning. Det kan bli av betydelse om handläggningen drar ut påtiden och det finns risk för alt en make försöker skaffa undan egendom. Meddelar domstolen underrättegången beslut i frågor som avses i 14 kap. 7, 15 eller 16 § eller 17 kap.,skall talan mot beslutet föras särskilt. (Jfr 18 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen, som motsvarar 15 kap.32 § första stycket GB, innebär atl talan mot interimistiska beslut i mål omäktenskapsskillnad eller underhåll skall föras särskilt. Detsamma gäller beslutom förordnande av bodelningsförrättare enligt 17 kap. Ett sådant beslut ärvisserligen inte interimistiskt. Beslutet skall dock enligl 17 kap. 3 §handläggas på samma sätt som interimistiska beslut, och det är därförföljdriktigt att också talan mot beslut av detta slag skall föras särskilt. Hovrättens beslut i frågor somavses i 14 kap. 7, 15 eller 16 § får inle överklagas. (Jfr 18 kap. 4 § i de sakkunnigas förslag) Denna paragraf, som motsvarar 15kap. 32 § andra stycket GB, avser endast interimistiska beslut i mål omäktenskapsskillnad eller underhåll. Den innebär alltså inte någon inskränkningi möjligheten att överklaga hovrättens beslut om förordnande av bodelningsförrättare. 5 § Prop. 1986/87: I Anteckningar om ingångna eller upplösta äktenskapskall göras i kyrko- |g kap. s § ÄktB böckerna enligt föreskrifter somregeringen meddelar. (Jfr18 kap. 5 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 16 kap. 2 § GB. 4.2Förslaget till lag om ändring i Ändringarna i ÄB innebär framför allt att denefterlevande maken får en förbättrad arvsrättslig ställning. Ändringarna berör3 kap. men medför även följdändringar i ett flertal paragrafer i andra kapitel.De nya bestämmelserna i och den nya lagen om sambors gemensamma hemföranleder också följdändringar i ÄB. Vidare las allmänna arvsfondens arvsrättbort i ett visst fall (3 kap. 8 §). I 3 kap. finns f. n. bestämmelser om efterlevandemakes arvsrätt och om den rätt till efterarv som tillkommer arvingar i andraarvsklassen. I denna arvsklass ingår den avlidnes föräldrar, syskon och syskonsavkomlingar. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1 2.5.6)har frågan om förstärkning av skyddet för den efterlevande maken behandlatsutförligt. Ändringarna i ÄB innebär främst atl den efterlevande maken får enförbättrad arvsrättslig ställning genom atl han eller hon får rätt till arvetefter den avlidna maken framför gemensamma bröstarvingar. Den efterlevande makenärver egendomen med fri förfoganderätt. När den efterlevande maken i sin turavlider, har bröstarvingarna rätt till efterarv avseende kvarlåtenskapen efterden först avlidna maken. Denna nya ordning föranleder ändringar i reglerna i 3kap. Efterdessa ändringar i ÄB gäller följande. När en make avlider skall först bodelning ske (23kap. 1 § ÄB). Bodelning behövs dock inte, om del finns endast enskild egendomi äktenskapet och den efterlevande maken inte begär att få överta bostad ellerbohag (1 kap. 6 § ÄklB). Genom bodelningen klargörs hur mycket som utgörkvarlåtenskapen efter den avhdna maken. Den fördelas därefter genom arvskifte(23 kap. I § ÄB). Om den avlidna maken efterlämnar barn som inte är barn äventill den efterlevande maken, skall dessa om del inte är aktuellt att tillämpabasbeloppsregeln i 3 kap. 1 § andra stycket ÄB - ha rätt alt fä ut sinaarvslotter vid detta arvskifte. I övrigt ärver den efterlevande maken allt, omdet inte finns testamente. Finns det gemensamma bröstarvingar eller arvingar iandra arvsklassen till den avlidna maken, ärver den efterlevande makenegendomen med fri förfoganderätt. De nämnda arvingarna, och i vissa fall ävenarvlåtarens övriga barn och deras avkomlingar, har rätt till efterarv till denna egendom närden efterievande Prop. 1986/87: 1 maken i sin lur avlider. Del är i detta fallviktigt att klargöra hur mycket av 3 kap. 1 § ÄB den efterievande makensegendom direkt efter arvskiftet som har förvärvats genom arv efter den avlidnamaken och hur mycket som har erhållits genom bodelningen resp. har utgjortsådan egendom som maken ägde redan före bodelningen och som inte har ingått idenna. Proportionerna mellan dessa olika egendomsmassor blir nämligen, somframgår av 3 kap. 2 § ÄB, av betydelse när efterarvingarnas andel i denefterlevande makens kvarlåtenskap en gång skall fastställas. Om den först avlidna makenemellertid inte efterlämnar några efterarvingar, dvs. varken bröstarvingareller arvingar i andra arvsklassen, ärver den efterlevande makenkvarlåtenskapen med äganderätt. Vid den efterlevande makens död går arvet tillhans eller hennes arvsberättigade släktingar. Om det inte finns några sädanatillfaller kvariåtenskapen allmänna arvsfonden. Om en efterievande make som harfått kvariåtenskapen efter den först avlidna maken med fri förfoganderätt hargift om sig kan vissa komplikationer uppkomma när någon av makarna i det andraäktenskapet dör. 1 det läget måste nämligen den egendom som den efterlevandemaken i det första äktenskapet innehar med fri förfoganderätt först avskiljasfrån hans eller hennes övriga egendom innan bodelning sker med anledning av attdet andra äktenskapet har upplösts genom dödsfallet. Den egendom som innehasmed fri förfoganderätt skall nämligen inle ingå i bodelningen. Motsvarandegäller även vid bodelning som sker mellan makarna i det senare äktenskapet.Detta problem är emellertid inle något nytt. Det finns när detfinns efterarvingar till den först avlidna maken i del första äktenskapet (se 3kap. 6 § ÄB). En efterievande make har möjlighetatt genom testamente disponera över sin egen kvariålenskap. Över den egendomsom maken innehar med endast fri förfoganderätt får maken däremot inledisponera genom testamente. Var arvlåtaren gift, skallkvariåtenskapen tillfalla den efterlevande maken. Efterlämnar arvlåtaren någonbröstarvinge som inte är den efterlevande makens bröstarvinge, omfattar makensrätt till kvarlåtenskapen dock inte en sådan arvinges arvslott. Den efterlevande maken har alltidrätt att ur kvarlåtenskapen efter den avlidna maken, så långt kvarlåtenskapenräcker, få egendom till så stort värde att den tillsammans med egendom som denefterlevande maken har erhållit vid bodelningen eller som tillhör honom ellerhenne enskilt motsvarar fyra gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring som gäller vid tiden för dödsfallet. Ett testamente av denavlidna maken är utan verkan i den månförordnandet inkräktar på den rätt förden efterlevande maken som avses i detta stycke. (Jfr 3 kap. I och 2 §§ ÄB och 12 kap. 3 § andra stycketÄktB i de sakkunnigas förslag) Ändrad lydelse i propositionsförslaget. 1986/87: 1 Huvudregeln är att arvlåtarens efterievande make ifortsättningen har 3 kap. 1 § ÄB bästa arvsrätt. Makarnas gemensamma bröstarvingarfår således vänta med att få ut sill arv lill dess båda makarna har avlidit. Som har utvecklats närmare i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.5.2) är det däremot inle rimligt att en bröstarvingetill arvlåtaren, som inte är även arvlåtarens makes bröstarvinge, skall behövaavstå från sin arvslott till förmån för den efterlevande maken. I förstastycket har därför angetts att makens arvsrätt inle omfattar arvslott somenligt reglerna i 2 kap. tillkommer en sådan bröstarvinge. En make har inget laglottsskydd för sin arvsrätt.Genom testamente av den avlidna maken kan alltså den efterievande makensarvsrätt sättas ur spel. Om ett sådant testamente föreligger, har dockbröstarvingar möjlighet att göra sina lagloltsanspråk gällande mol testamentstagarnaoch påkalla jämkning av testamentet. Vad en gemensam bröstarvinge därigenomkan erhålla skall tillfalla denne och omfattas alltså inte av den efterievandemakens arvsrätt (7 kap. 3 § i dess nya lydelse). I andra stycket har tagits in den s. k.basbeloppsregel som f. n. återfinns i 13 kap. 12 § GB. Skälen för att flyttaregeln lill ÄB och för alt omvandla regeln frän en bodelningsregel till enarvsrättslig regel har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.6). De nya reglerna i andra stycket är lill sinkaraktär närmast att likna vid lagloltsreglerna. De syftar lill all garanteraalt den efterlevande maken i mindre bon alllid får ut elt visst minimibelopp.Vad maken erhåller genom bodelning och arv skall - tillsammans med egendom somär hans eller hennes enskilda uppgå till minst fyra gånger det vid tiden fördödsfallet gällande basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring. Genom bestämmelserna i 3 kap. 2 § klargörs att vadden efterievande maken förvärvar med stöd av den nya basbeloppsregeln alltidskall omfattas av rätlen lill efterarv. Den nu gällande bestämmelsen i 3 kap.7 § ÄB upphävs. Denna fråga har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.5.6). Det bör observeras att barn till den först avlidna maken som denne harmed någon annan än den efterlevande maken skall ingå i efterarvingarnas kretsnär man vid den efterievande makens död skall fördela sådan egendom som dennamake har förvärvat med stöd av basbeloppsregeln. De sakkunniga har föreslagit den ändringen iförhållande till gällande rätt att även försäkringsbelopp som den efterlevandemaken såsom förmånstagare får vid den först avlidna makens död skall (medundantag för sådan pension som inle skall ingå i bodelning) vid tillämpning avbasbeloppsregeln vara likställt med vad maken får genom bodelning och arv. Vidremissbehandlingen har dock påpekats alt så inle är fallet med vad denefterlevande maken erhåller genom testamente och att del därför inte heller börgälla beträffande försäkringsbelopp som han eller hon får som Prop.1986/87: 1 förmånstagare.Jag delar den uppfattningen. Det bör också beaktas att en 3 kap. 2 § ÄB regel avdet slag som de sakkunniga har förordat skulle minska skyddet för denefterlevande maken och således verka i rakt motsatt riktning mol de strävandentill ett ökat eflerievandeskydd som ändringarna i ÄB i övrigt Någon sådan regel som de sakkunniga föreslagit har därför Lever vid den efterlevande makensdöd någon bröstarvinge till den först avlidna maken eller dennes fader, moder,syskon eller syskons avkomling, skall, om inte annat sägs i tredje stycketeller i 36 §§. hälften av den efterlevande makens bo tillfalla dem som då bästa arvsrätten efter den först avlidna maken. Den efterlevande maken fårinte genom testamente bestämma över egendom som skall tillfalla den förstavlidnes arvingar. Har en bröstarvinge redan vid denförst avlidna makens död helt eller delvis fått ut sitt arv efter denne, skallbröstarvingens andel i den efterlevande makens bo minskas i motsvarande mån. Om det som den efterlevande makenmed stöd av 1 § erhöll av kvarlåtenskapen efter den först avlidne utgjordeannan andel än hälften av makarnas egendom, skall arvingarna efter den förstavlidne ta samma andel i boet efter den sist avlidne. (Jfr 3 kap. 3 och 6 §§ i de sakkunnigas förslag) I första stycket regleras rättentill efterarv. Enligt gällande rätt har endast arvingar i andra arvsklassenrätt till efterarv. De nya bestämmelserna i första stycket innebär alt ensådan rätt i fortsättningen kommer att gälla även för sädana bröstarvingar tillarvlåtaren som är bröstarvingar ocksä lill den efterlevande maken. I vissa fallkommer även andra bröstarvingar all ha rätt lill efterarv (sespecialmotiveringen till andra stycket). När en make avlider och efterlämnarendast bröstarvingar som maken har gemensamt med den efterlevande maken, skallsåledes hela arvet tillfalla den maken. Denne får fritt förfoga över arvetunder sin livstid men får inte disponera över det genom testamente. Makens rätttill arvet motsvarar således den rätt som en make har enligt gällande lag, närdel finns efterarvingar i andra arvsklassen. De gemensamma bröstarvingarna harrätt till efterarv. Del innebär all de av dem som lever när den efterlevandemaken dör i princip har rätt att såsom arv efter den först avlidna makenerhålla hälften av den efterlevande makens bo. I praktiken innebär delta atlboet efter den efterievande maken om testamente saknas - skall delas så attvaije gemensam bröstarvinge erhåller två lotter, en efter den först avlidna ochen efter den sist avlidna maken. Att efterarvingarna ibland skall erhålla annanandel än hälften av den efterlevande makens bo framgår av tredje stycket. ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. Den rätt till efterarv som de gemensamma bröstarvingarnafår överens- Prop. 1986/87: 1 stämmer med den efterarvsrält som i dagtillkommer arvingar i andra 3 kap. 2 § ÄB arvsklassen. Även sådana bröstarvingar tillarvlåtaren som inte är bröstarvingar till den efterlevande maken har rätt tillefterarv. Om dessa helt eller delvis har fått ut sitt arv vid arvlåtarens dödskall deras andel i den efterlevande makens bo emellertid minskas i motsvarandemån. Har ingen bröstarvinge avlidit under liden mellan de båda dödsfallen,innebär detta alt dessa arvlåtarens ej gemensamma barn har fått ut hela sittarv vid förälderns död och att de därför inte kan få något ur efterarvel. Detkan dock tänkas att den efterlevande maken har ärvt viss egendom med stöd avbasbeloppsregeln i 3 kap. 1 § andra stycket. Har detta inkräktat på dessabarns arvslott vid den först avlidnes död, skall de få ut en andel i denefterlevandes bo som motsvarar vad de har gått miste om vid sin förälders död. Ett sådant barn till arvlåtarenskall också vara med och dela på efterarvel, om någon av de gemensammabröstarvingarna har avlidit mellan makarnas dödsfall utan attefterlämna någon avkomling. Detta fall kan belysas med följande exempel. Om en make, vars kvarlåtenskapuppgår lill , efterlämnar den andra maken, två barn som inle är barntill den andra maken och två gemensamma barn, skall de ej gemensamma barnenenligl de nya reglerna ärva var, medan återstående skallärvas av den efterlevande maken med fri förfoganderätt under dennes livstid. Degemensamma barnen får ingenting vid arvlåtarens död. Om etl av de gemensamma barnenavlider före arvlåtarens make och inte har någon avkomling, har arvlåtarensbåda ej gemensamma barn och det återstående gemensamma barnet efterarvsrält närden efterlevande maken dör. Om efterarvingarnas andel i den efterlevande makensbo utgör exempelvis , skall efterarvel fördelas på följande sätt: Detgemensamma barnet skall få (75 000 -l- 25 000=) och varie ejgemensamt skall få . Har i stället ett av de ejgemensamma barnen avlidit före den efterlevande maken, påverkar det däremotinte fördelningen vid den efterlevande makens död. I det fallet blir det alltsåde båda gemensamma barnen som delar på hela efterarvel. Skulle situationen vara den altbåda de gemensamma barnen har avlidit före den efterlevande maken utan altefteriämna avkomlingar, blir det de ej gemensamma barnen som delar pä helaefterarvel. Skulle även dessa dä ha avlidit utan att efteriämna avkomlingarblir det i stället arvlåtarens släktingar i andra arvsklassen som lar hand omefterarvel. En gemensam bröstarvinge kan hafått ul en del av sitt arv efter den först avlidna föräldern redan vid dennesdöd genom alt göra sitt lagloltsanspråk gällande mot en testamentstagare.I så fall skall denne bröstarvinges andel Prop. 1986/87: 1 i efterarvel minskas i motsvarande mån. 3 kap. 2 § ÄB Förarvingar i andra arvsklassen innebär de nya reglerna ingen ändring. Huvudregeln vid efterarv är att efterarvingarna harrätt lill hälften av egendomen i den sist avlidna makens bo. Enligt gällanderätt finns några undantag från den regeln. Fanns del enskild egendom iäktenskapet eller motsvarade kvarlåtenskapen efter den först avlidna maken avannan anledning inte hälften av makarnas egendom, skall efterarvingarnas andeli den sist avlidna makens bo justeras i motsvarande mån. Om den först avlidnamaken genom testamente har förordnat atl något av kvarlåtenskapen efter honomeller henne skall tillfalla annan än den efterlevande maken, skall man vidberäkning av efterarvingarnas andel göra avdrag för det (3 kap. 2 § ÄB). Dessa undanlag från principen om en hälftendelningav den sist avlidna makens bo skall gälla även i fortsättningen. De nyabestämmelserna i 3 kap. 1 § första stycket innebär emellertid atthälftendelningen bör frångås i ytterligare ett fall. Det är om någon arvingeefter den först avlidna maken redan har fått ut sitt arv.