prop · GA0339 · 1986-12-31 00:00:00 — Om skrivelsen inte avvisas, skallden fillsammans med övriga handlingar i ärendet överlämnas till den myndighetsom skall pröva överklagandet. För förvaltningsdomstolarnas del har ändringarav samma innebörd gjorts i 7 § förvaltningsprocesslagen. Omläggningenhar samband med den skyldighet för myndigheterna att ompröva sina egna beslut ivissa fall, som införs genom den nya lagen. Skyldigheten gäller i regel även ombeslutet överklagas, och myndigheten har då att mot bakgrund av vad som sägs iskrivelsen med överklagandet ta ställning till om myndigheten själv bör ändrasitt beslut. Denya reglerna om överklagande skall dock inte tillämpas om det i någon lag ellerannan författning finns en bestämmelse som avviker från dem. För vissamyndigheter finns det nu särskilda regler om förfarandet vid överklagande, somkompletterar eller ersätter föreskrifterna i den gamla förvaltningslagen och förvaltningsprocesslageni dess nuvarande lydelse. I enstaka fall innebär dessa regler att det nyaförfarandet redan fillämpas.I de flesta faU bygger dock reglerna på den gamla förvaltningsla- Prop.1986/87: 39 gen och innebär alltså att en skrivelse med överklagande ges in fillöverinstansen. Det finns därför anledning att pröva om överklagandeförfarandetäven vid dessa myndigheter bör läggas om i enlighet med reglerna i den nya förvaltningslagen.Man bör sträva efter att förfarandet blir så enhetligt som möjligt inomförvaltningen. Inte minst allmänhetens intresse av att kunna orientera sig iregelsystemet talar med styrka för detta. Tillförvaltningsmyndigheterna hör arrendenämnderna och hyresnämnderna. Dessanämnder står dock domstolarna nära, eftersom åtskilliga regler om förfarandetär desamma som hos domstolarna. Även i övrigt gäller särskilda bestämmelser somavviker från eller kompletterar reglerna i förvaltningslagen, som annars ärtillämplig hos dem. Artendenämndernasuppgifter anges i 1 § lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder(omtryckt 1985:660). Bl.a. prövar dessa nämnder tvister om förlängning av artendeavtaloch om villkor för sådan förlängning. En part som är missnöjd med enarrendenämnds beslut är i regel hänvisad tUl att klandra beslutet hosfastighetsdomstolen (23 a § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder). En sådanklandertalan är inte ett överklagande i förvaltningslagens mening. Vissa beslutav en arrendenämnd vilka gäller processuella frågor överklagas dock genom besvärhos fastighetsdomstolen. Hyresnämndernaprövar frågor enligt ett flertal olika lagar: 12 kap. jordabalken,hyresförhandlingslagen (1978:304), bostadsrättslagen (1971:479, omtryckt1982:353), bostadssaneringslagen (1973:531), bostadsförvaltningslagen(1977:792), lagen (1975: 1132) om förvärv av hyresfastighet m.m. (omtryckt1983:438), bostadsanvisningslagen (1980:94) och lagen (1982:352) om rätt tillfastighetsförvärv vid ombildning till bostadsrätt (4 § lagen om arrendenämnderoch hyresnämnder). Dessutom prövar nämnderna frågor enligt lagen (1973:189) medsärskilda hyresbestämmelser för vissa orter. Hyresnämndernas beslut överklagastiU bostadsdomstolen (23 § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder). Beslutenligt 12 kap. jordabalken överklagas dock tUl arbetsdomstolen om saken rör kollekfivavlal(12 kap. 71 § jordabalken). Enskrivelse med överklagande skaU ges in till den domstol som skall prövaöverklagandet. Tiden för att överklaga är från den dag beslutetmeddelades. Denna ordning avviker härigenom från system i vUketen besvärshandling e. d. skall ges in till den instans vars beslut överklagas.Avvikelsen har mofiverats med hänvisning fill den gamla förvaltningslagen (prop.1974:151 s. 118 T). Närman nu på förvaltningslagens område går över tUl samma system som pårättegångsbalkens finns några bärande skäl att behåUa den gamlaordningen när det gäller hyres- och arrendenämnderna. Med hänsyn fill dettaföreslår jag att man går över till en ordning som innebär att en skrivelse medöverklagande skall ges in tUl den artende- eller hyres- nämnd vars beslutöverklagas. Det ankommer på nämnden att pröva om Prop. 1986/87: 39handlingen har kommit in i rätt tid eUer om den skall avvisas. Dennya ordningen bör gälla endast då etl nämndbeslut överklagas. Någon motsvarandeändring bör alltså inte göras för de fall då en arrendenämnds beslut skallklandras hos fastighetsdomstolen. Deändringar somjag nu har behandlat berör bl. 12 kap. 71 § jordabalken. Jaglägger dock inte här fram förslag om ändring i den paragrafen, eftersom denfrågan tillsammans med andra ändringar i samma balk kommer att tasupp av chefen för . Tillnyheterna i den nya förvaltningslagen hör reglerna i 27 och 28 §§ om förvaltningsmyndigheternasomprövning av sina egna beslut. Dessa regler bör dock inte göras tillämpligahos artende- och hyresnämnderna på gmnd av dessas domstolsliknande karaktär. Reglerom statens va-nämnd finns i lagen (1976:839) om statens va-nämnd. Nämnden är enförvaltningsmyndighet och prövar mål enligt lagen (1970: 244) om allmännavatten- och avloppsanläggningar samt mål enligt lagen (1981:1354) om allmännavärmesystem. Också förfarandet hos denna nämnd är till en del reglerat pålikartat sätt som hos domstolarna. Nämndensbeslut överklagas genom vad eUer, när det gäUer vissa rättegångsfrågor,besvär. Överklagandena prövas av i dess sammansättning som vattenöverdomstol.Därvid tillämpas i princip regler om handläggningen av vadeller besvär. Frånhuvudregeln att regler om överklagande skall tillämpas finnsnågra undantag. I stället för frister för vad eller besvärgäller en enhetlig överklagandetid från den dag då klaganden fickdel av det beslut som överklagas. Skrivelsen med överklagandet skall inte gesin till underinstansen utan direkt tiU hovrätten, som prövar om skrivelsen harkommit in i rätt tid. Skrivelsen skall dock inte avvisas för att den felaktigthar getts in tUl nämnden, förutsatt att den kommit in dit föreöverklagandetidens utgång. beslut överklagas fillämpas aUtså ordningen att skrivelsen medöverklagandet ges in till den myndighet som skall pröva överklagandet. Dettahar motiverats med att förfarandet i denna del bör regleras i överensstämmelsemed vad som gäller enligt förvaltningslagen (prop. 1971:176 s. 51). Då man nuenligt den nya förvaltningslagen går över till att ge in överklagandet tUlunderinstansen finns inte några bärande skäl att behålla den gamla ordningennär del gäller statens va-nämnd. Jag gör alltså här samma bedömning som jagnyss redovisat beträffande hyres- och arrendenämnderna. Jagföreslår därför att man går över till en ordning som innebär att såväl vadeinlagorsom besvärshandlingar skall ges in tiU nämnden, som också skall pröva omöverklagandet har skett på rätt sätt och handlingen har kommit in i rätt tideller om handlingen ska avvisas. Detundantag från tillämpningen av 27 och 28 §§ den nya förvaltningsla gen som jag förordat i fråga om arrende- och hyresnämnderna bör ges en 56 motsvarighet beträffande statens va-nämnd. Koncessionsnämndenför miljöskydd är en förvaltningsmyndighet och handhar bl.a. uppgifter enligt mUjöskyddslagen(1969:387; omtryckt 1981:420). uppgifter hör att pröva frågor om miljöskyddsavgift. Nämndens beslut isådana frågor överklagas genom vad eller besvär hos i desssammansättning som vattenöverdomstol. Förfarandetdå koncessionsnämndens beslut överklagas tiU överensstämmer meddet omnämnda förfarandet då beslut av statens va-nämnd överklagas tiUhovrätten. Av samma skäl somjag anförde i det sammanhanget anser jag att manbör lägga om förfarandet när koncessionsnämndens beslut i frågor ommiljöskyddsavgift överklagas så att vadeinlagor och besvärshandUngar ges in fillkoncessionsnämnden. Det bör även ankomma på nämnden att pröva om besluten haröverklagats på rätt sätt och inom rätt tid. Lagen(1962:381) om allmän försäkring (AFL) innehåUer regler om bl. a.sjukförsäkring, folkpensionering och försäkring för tilläggspension. Ärendenenligt lagen handläggs av de allmänna försäkringskassorna och . Beslutav en aUmän försäkringskassa eller får överklagas hosförsäkringsrätten. Försäkringsrättens beslut får överklagas hos försäkringsöverdomstolen. Skrivelsenmed överklagandet skall enligt 20 kap. 13 § AFL ges in tUl den myndighet somhar meddelat beslutet. Däremot innehåller AFL ingen regel om vilken instans somskall pröva om skrivelsen har kommit in i rätt fid. På den punkten gäller i stäUetde aUmänna bestämmelserna i förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen. Denordning som införs genom nya förvaltningslagen och ändringarna i förvaltningsprocesslagenkommer alltså att slå igenom även på socialförsäkringsprocessens område. Detblir i fortsättningen den lägre instansen som både tar emot skrivelsen medöverklagande och prövar om den har kommit in i rätt tid. Eftersomden nämnda ordningen följer av den nya förvaltningslagen finns ingen anledningatt reglera den särskilt i AFL. Bestämmelsen i 20 kap. 13 § AFL att enskrivelse med överklagande skall ges in tiU den myndighet som meddelat beslutetkan alltså utgå. Bestämmelserom val tiU samt av landstingsledamöter och kommunfullmäkfige finns ivallagen (1972: 620; omtryckt 1985:203). Vid val till kyrkofullmäktige gällerlagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval (omtryckt 1985:204). Vid val tiU fördelar verketmandaten mellan partier och fastställer vilka personer som skaU få mandaten som ledamöter.Verket utser också vid en särskUd förrättning en Prop. 1986/87: 39 nyledamot och ersättare för denne då en ledamot har avgått före den tid förvilken han blivit vald. Motsvarande uppgifter när det gäller val avlandstingsledamöter, kommunfullmäktige och kyrkofullmäktige ankommer pålänsstyrelsen. Dessabeslut av centrala valmyndigheten och får överklagas enligtsärskilda regler i vallagen och lagen om kyrkofullmäktigval. Överklagandetprövas av valprövningsnämnden (se 3 kap. 11 § regeringsformen). Skrivelsen medöverklagandet ges in till beslutsmyndigheten, dvs. Den skall ha kommit in efter det att valet ellerförrättningen avslutades. möjligt efter överklagandetidens utgång skaUbeslutsmyndigheten kungöra samfliga överklaganden och sända handUngarna tiU valprövningsnämnden.Denna prövar om besluten har överklagats i rätl lid. Överklagandeförfarandetenligt vallagstiftningen företer alltså likheter med både den gamla och den nyaordningen att överklaga enligt förvaltningslagen. Överklagandet ges in tillunderinstansen liksom enligt den nya förvaltningslagen, men frågan omöverklagandet har kommit in i rätt tid prövas av överinstansen på samrna sättsom enligt gamla förvaltningslagen. Denna ordning är föranledd av de särskildaförhållanden som gäller vid fastställande av utgången av allmänna val. Det ärav stor vikt att få fram ett lagakraftvunnel beslut om vemeller vilka som blivit valda. Atl låla underinstansen avvisa för senl inkomnaöverklaganden skulle, om avvisningsbeslutet överklagades, kunna fördröjahandläggningen hos valprövningsnämnden. Av samma skäl är det enligt min meningheller inte lämpligt att underinstansen omprövar sina överklagade beslut på detsätt som förutsätts enligt den nya förvaltningslagen. Jag har mot dennabakgrund funnit att man bör behålla den nuvarande ordningen när det gäller attöverklaga allmänna val. Vallagen och lagen om kyrkofullmäktigval börkompletteras med vissa regler som klargör att den nya förvaltningslagensbestämmelser inte skall tillämpas i dessa avseenden. Dennu beskrivna ordningen för att överklaga beslut av cenirala valmyndighetentillämpas även enligt folkomröstningslagen (1979:369). Lagen gäller sådanarådgivande folkomröstningar som avses i 8 kap. 4 § regeringsformen. Av sammaskäl somjag anfört anserjag att nuvarande ordning bör behållas även här.Genom en hänvisning som redan nu finns i 16 § kommer den av mig förordaderegleringen i vallagen beträffande tillämpligheten av den nya förvaltningslagenatt gälla även enligt folkom-röslningslagen. Enliknande ordning gäller ocksä enligt lagen (1982:943) om kyrkomötet (omtryckt1985:892). Denna lag får emellerlid ändras endast efter yttrande av kyrkomötet.Frågan om eventuella ändringar i den lagen bör därför tas upp i särskildordning. Enligt9 kap. 3 § lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg(omtryckt 1983:463) överklagas beslut om vallenföro- 58 m. hos den tingsrätt som är sjörättsdomstol i den ort där Prop. 1986/87: 39 dentullmyndighet som meddelat det överklagade beslutet har sitt säte.Besvärshandlingen ges in till fingsrätten. Jag förordar att man går över tillden nya förvaltningslagens ordning för överklagande, vilket innebär att en skrivelsemed överklagande ges in till , som också blir den instans som prövarom skrivelsen har kommit in i rätt tid. Ikommunallagen (1977: 179) och lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheterfinns bestämmelser om kommunalbesvär. Detta rättsmedel innebär att beslut avkommunala församlingar, nämnder m.m. får överklagas av kommunmedlemmar tiU kammartättenom inte annat är föreskrivet. I kommuner och landsfingskommuner är det möjligt attinrätta en särskild besvärsnämnd som Instans mellan övriga kommunalaorgan och kammarrätten i vissa slag av personalärenden. Överklagandet fårendast gmndas på vissa i lagen angivna omständigheter, vilket innebär att detöverklagade beslutet prövas huvudsakligen ur formeU synpunkt och ur laglighetssynpunkt. Ipropositionen om ny förvaltningslag anförde jag att man borde överväga attändra reglerna om kommunalbesvär i linje med ändringarna i förvaltningslagenoch förvaltningsprocesslagen (prop. 1985/86:80 s. 43). Denna fråga kommer attövervägas av en arbelsgmpp inom . Tills vidare bör mandärför på det kommunala och kyrkokommunala området behålla den nuvarandeordningen för kommunalbesvär, nämligen att skrivelsen med överklagandet ges intill överinstansen, som prövar om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Inomtaxeringsprocessen gäller att beslut av taxeringsnämnd, lokal skattemyndighet m.m. överklagas till länsrätten (73 § taxeringslagen 1956:623, omtryckt1971:399). Därvid gäller den nuvarande ordningen enligt förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagenatt skrivelsen med överklagandet ges in tiU överinstansen. Frågan om att ävenhär gå över till en annan ordning kommer att anmälas av chefen förfinansdepartementet. Beslutav en fastighetsbildningsmyndighet får enligt 15 kap. fastighetsbildningslagen(1970:988; omtryckt 1971: 1035) överklagas till fastighetsdomstol. Skrivelsenmed överklagandet ges enligt vad som särskilt föreskrivs i lagen in tillöverinstansen. har i betänkandet (SOU 1986:29)Fastighetsbildning (s. 130 f) föreslagit att man skall lägga om förfarandet såatt överklagandet ges in till fastighets-bUdningsmyndigheten. Förslaget remissbehandlasf n. Med hänsyn tUl det sagda bör frågan om en ändring av den rådande ordningentas upp . Möjligaatt överklaga är inte bara sådana beslut som innebär att en myndighet prövarett ärende i sak. Man kan också överklaga beslut om avvisning av för sentgjorda överklaganden. I den nya förvaltningslagen finns en bestämmelse (30 §)som innebär att frågan om överklagande har gjorts i rätt tid kan prövas i tvåinstanser: beslutsmyndigheten och en högre instans. Men lagen anger inte vUkenmyndighet som är överinstans. Överinstanseni avvisningsfrågan bör vara densamma som i huvudsa ken. De överklagandebestämmelser som finns på olika håU i lagstiftningen kan ofta anses innebära att de reglerar inte bara instansordningen i huvud- 59 sakenutan också vilken myndighel som är överprövningsinstans i frågor om avvisningav för sent gjorda överklaganden. Bestämmelserna är emellertid oenhetliga ochger ibland utrymme för tvekan på denna punkt. Engenomgång av alla dessa bestämmelser om överklagande är inle möjlig att görainom ramen för detta lagstiftningsärende, eftersom också andra frågor om vilkabeslut som kan överklagas då skulle behöva övervägas i många fall därnuvarande regler är oklara. IStäUet bör i tydlighetens intresse i förvaltningslagen föreskrivas att beslutom avvisning av för sent gjorda överklaganden får överklagas i samma ordningsom beslutet i huvudsaken. Ett tillägg av den innebörden bör göras i 30 §. JagskaU avslutningsvis i detta avsnitt beröra användningen av termen besvär. Dennaterm har utmönstrats ur den nya förvaltningslagen. I stället används den förallmänheten mera lättfattliga beteckningen överklagande. bör enligt minmening termen besvär tas bort även från andra författningar inomförvaltningslagens tUlämpningsområde. Det skulle dock föra för långt att göra detlai ett sammanhang eftersom detta skulle kräva ändringar i ett mycket stort antallagmm. Jag förordar därför att ordet besvär tas bort enbart i vissa fall dåordet förekommer i anslutning fill lagrum, som bör ändras av någon annananledning. På samma sätt bör man i fortsättningen avlägsna ordet besvär ur författningamaallt eftersom tillfälle ges i olika lagstiftningsärenden. Förtydlighetens skull vill jag påpeka att termen besvär finns kvar i förvaltningsprocesslagenoch även efter den nya förvaltningslagens ikraftträdande används för attbeteckna ett överklagande hos en förvaltningsdomstol. Likaså kommer begreppetkommunalbesvär att vara kvar tills vidare. Även i , som gällerde allmänna domstolarna, används ordet besvär. 2.2 Förfarandet vid överklagande av beslut av vissaenskilda organ Mitt förslag: Deregler om överklagande av beslut av vissa bolag och andra enskilda organ medoffentliga förvaltningsuppgifter, som finns i en del speciallagar och andra förfallningar,anpassas i möjligaste mån till den ordning för överklagande av myndighetsbeslutsom föreskrivs i den nya förvaltningslagen. Reglema om överklagande av enskildaorgans beslul skall finnas i speciallagstiftningen och alltså inte iförvaltningslagen. I väntan på en närmare genomgång av den nuvaranderegleringen i ämnet införs en särskild lag om överklagande av beslul avenskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter. Bakgrunden till mittförslag: Den offentliga verksamheten bedrivs i regel av statliga och kommunalaorgan. Enligl 11 kap. 6 § regeringsformen får dock förvaltningsuppgifteröverlämnas till bolag, föreningar, samfällig- heter, stiftelser eller enskUdaindivider. Om förvaltningsuppgiften innefat- Prop. 1986/87:39 tarmyndighetsutövning, krävs att överlämnandet sker med stöd av lag. Offentligaförvaltningsuppgifter har överlämnats till enskilda organ i inte obetydligutsträckning. Mofivet tUl detta har växlat. har motivet varit attåstadkomma en så enkel och bUlig form som möjligt för en viss verksamhet. Iandra fall har man använt metoden för att få tUl stånd ett permanent samarbetemellan det allmänna och andra intressenter. Även behov av affärsmässighet,större rörelsefrihet, mer självständighet och friare lönesättning har åberopatsi sammanhanget. Normaltkan beslut av enskUda organ inte överklagas tiU någon myndighet. Jag bortserhär från möjligheterna att angripa vissa beslut genom klandertalan e. d. vid aUmändomstol. När det gäller sådana enskilda organ som har uppgifter som innefattarmyndighetsutövning eller Uknande finns dock i vissa fall möjlighet tUlöverklagande. Jag skall ge några exempel på detta. Vissa aktiebolag är s. k. riksprovplalserenligt lagstiftningen om obligatorisk kontroll genom teknisk provning. Detta bolag beslutar bl. a. i frågor omobligatorisk kontrollbesiktning enligt fordonskungörelsen (1912:595; omtryckt1982:12). Bestämmelser om överprövning av dessa beslut finns i 115 och 116 §§(ändrade senast 1983:116). Ägaren av ett fordon får begäratrafiksäkerhetsverkets prövning av körförbud som bolaget har meddelat. Ettbeslut av bolaget vid besiktning enligt 55 § (typbesiktning) får överklagastill trafiksäkerhetsverket. Bolagets beslut enligt 62 a § (förbud att utfärdatypintyg m. får överklagas till regeringen. De erkändaarbetslöshetskassorna är organiserade som föreningar knutna till den fackligaorganisationen. Kassorna beslutar om ersättning vid arbetslöshet enligt föreskrifteri lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring (omtryckt 1982:432). En kassakan också besluta att avstänga en person från ersättning bl.a. om han avvisarett erbjudet arbete. I 96 a-b §§ finns utförliga bestämmelser om kassansskyldighet att ompröva sina egna beslut. Bestämmelser om överklagande finns i97-99 §§. Kassans beslut får överklagas till arbetsmarknadsstyrelsen.Skrivelsen med överklagandet ges in fiU kassan. Om skrivelsen ges in direkt tiUarbetsmarknadsstyrelsen, skaU överklagandet ändå prövas, förutsatt attskrivelsen kommer in dit före överklagandetidens utgång. Beträffandeöverklagandetidens längd hänvisar lagen om arbetslöshetsförsäkring tiU 1971års förvaltningslag, såvitt gäller kassans beslut. Utanför myndigheternas kretsstår också exportråd. I 1 § lagen (1975:490) om beslutanderätt förSveriges exportråd beiräffande handelssekreterare m. m. (omtryckt 1981: 630)får besluta om bl.a. handelssekreterarnas anställnings- och arbetsviUkor(med vissa undanlag) och om stafiiga bidrag till språkutbildning medinriktning på affärsspråk. Enligt 2 § skall förvaltningslag tillämpasvid handläggning av ärenden enligt 1 §. I fråga om överklagandeav beslut hänvisas till 18 § allmänna verksstadgan (1965:600). a. att en myndighets beslut får överklagas till regeringen. Notariuspublicus är en offentlig insfilulion vars verksamhet går ut på Prop.1986/87: 39 att man genom den skaU kunna få ett officiellt bevis om vissa faktiska Verksamheten utövas av enskildauppdragstagare. Genom en särskild bestämmelse i 1 kap. 8 § sekretesslagen(1980: 100; omtryckt 1985:1059) har offentlighetsprincipen gjorts tillämplig pådels publicus, dels AB såvitt avser bolagetsverksamhet för officieU provning av fordon. EnUgt bestämmelsen skaUtryckfrihetsförordningens regler om rätt att ta del av handUngar hosmyndigheter gälla också hos dessa enskilda organ. Regler om rätt att överklagabeslut att inte lämna ut en aUmän handling finns i 15 kap. 7 och 8 §§sekretesslagen. Om publicus eUer AB meddelar ettsådant beslut, får beslulel enligl dessa regler överklagas lill kammartätten. Enligt lagen (1984:1009) om beslutanderätt förbolag eller annan Juridisk person med uppgifi ait lämna permitteringslöneersättning kan enskilda organ besluta om statsbidrag fill permitleringslön. Arbetsgivare får enligt 3 § överklaga sådana beslut tiU . I fråga om överklagandetid hänvisas till förvaltningslag. Lagen(1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål kräver bl. a.att tillstånd inhämtas från Stiftelsen innan vissa slag avföremål förs ut ur landet. Enligt 13 § skaU förvaltningslag tillämpasdå stiftelsen handlägger sådana ärenden. Stiftelsens beslut får enligt 14 §överklagas till kammarrätten. Enligt 20 förordningen(1986:428) om prisreglering på fiskets område prövar Svensk fisk, ekonomiskförening frågor om stöd i marknadsreglerande syfte inom ramen förprisregleringen på fiskets område. Föreningens beslut får enligt 31 §överklagas hos statens jordbruksnämnd. De nu nämnda exemplen visar att bestämmelserna omöverklagande av enskilda organs beslut är oenhetliga. Bestämmelserna i en delförfattningar (exemplen nr 1, 4 och 7) säger inte mer än att vissa beslut avett enskUt organ får överklagas och att en viss myndighet har fill uppgift attpröva överklagandena. Dessa bestämmelser reglerar inte frågan inom vilken tideller till vilken instans ett överklagande skall ges in, och inte heller vadföljden blir om överklagandet kommer in , utan måste anses bygga på attdet finns allmänna grundregler om detta atl falla tillbaka på. Allmänna grundregler om hur beslut överklagas finns f.n. i1971 års förvaltningslag (12 §). Enligl dessa regler skaU en skrivelse medöverklagande ges in lill den högre instansen. Det skall ske inom tre veckorfrån det klaganden fick del av beslutet. Om skrivelsen kommer in ,skall överklagandet - med vissa undantag - inle tas upp till prövning. Dessa regleri lag gäller beslut av en"myndighet".