prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Över huvud taget blir institutet svåradministrerat och förenat med en sådan omgång i olika hänseenden all det på gmnd härav endast skulle få en högst begränsad användning. Möjligen skulle också en övervakning för enat med villkor, vilka i och för sig vore påkallade men som den misstänkte inte kunde förväntas följa, kunna uppfattas enbart som ett medel till häktning när detta enligt de föreslagna reglerna eljest inte var möjlig. Beträffande den föreslagnabeteckningen på det nya institutet vill jag Prop. 1986/87:112 anmärka, altordet "rannsakning" enligt min mening är föråldrat och inte hör hemmai en modern processordning. Ett lämpligare uttryck torde vara "lagföring". Åklagarmyndigheteni : Utredningens förslag om rannsakningsövervakning ärenligt min uppfattning visserligen principiellt intressant men så vagtutformat att det inte kan läggas till grund för lagstiftning i befintligt skick.Som jag tidigare anfört är det oacceptabelt att häktningsmöjligheterna vid riskför fortsatt brott inskränks i den omfattning utredningen föreslagit. Därestdenna inskränkning inte skulle komma att genomföras synes det inte hellerföreligga något egentligt behov av ett nytt övervakningsinstitut. Ominskränkningen får slå som den föreslagits är det nya tvångsmedlet föga ägnatatt få någon brottsavbrytande funktion. De misstänkta det här gäller bör heltbryta med sin normala miljö. En aldrig så intensiv övervakning åstadkommer intedetta. Jag vill också framhålla att utredningsförslaget förefaller bådeorationellt och onödigt kostsamt genom alt man ej tänkt göra bmk av denorganisation som redan finns uppbyggd inom kriminalvårdens ram vad gäller såvälutseende av övervakare, tillsyn över dennes verksamhet som utanordnande aversättning. De lojalitetskonflikter utredningsmannen berör skulle enkelt kunnalösas genom att de inom påföljdssystemel nyttjade övervakarna i huvudsakundantages från denna typ av verksamhet, vilken i stället kan anförtros åt ensärskild, speciellt kvalificerad, gmpp övervakare. Det förefaller under allaförhällande orimligt att lägga kontrollen över ett sä tungt belastat klientel,som det aktuella, på inom området helt oerfarna personer. Ett alternativ somhar såväl principiella som kostnadsmässiga fördelar vore alt låta denna nya typav övervakning omhändertas av antingen polisen eller häktets personal. Delklientel som skulle bli aktuellt i detta sammanhang utgörs största delen avmänniskor med kvalificerade missbruksproblem och en dokumenteradbrottsbenägenhet, vilket medför att en seriös övervakning måste bli mycketingripande och personalintensiv för att ha en möjlighet att fungera, vilket isin tur medför all utredningsförslagets kostnadsöverslag inte synesrealistiskt. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Som inledningsvis anförts kan en minskning av destraffprocessuella frihetsberövandena inte ske utan att realistiska alternativföreligger. Om en sådan minskning genomförs utan möjligheter till användandeav verkningsfulla alternativa åtgärder leder detta omedelbara och negaUvaföljder för samhället och den enskilde. Utredningen konstaterar (sid. 162) althäklningssurrogaten såväl här i landet som utomlands spelar en blygsam roll iden praktiska tillämpningen. Utredningensförslag om rannsakningsövervakning ger enligt min me ning inte anledning tro att den ovan nämnda begränsade användningen av häktningssurtogalen kommer att ändras. Tvärtom framstår förslaget om rannsakningsövervakning föga ägnat för praktisk tillämpning. Del är helt riktigt att del för dem som häktas på gmnd av recidivfara krävs en myckel långtgående kontroll för att förhindra dem att begå brott. kontinuerligtövervaka en person i sådan grad all hans rörelser i samhället i Prop.1986/87:112 detalj kontrolleras - t.ex. att han inställer sig på sinarbetsplats eller uppehåller sig i sin bostad framstår som orealistiskt. Frånpraktisk synpunkt blir del utomordentligt svårt att genomföra sådana kontrollersom exemplifieras. Därtill kommer att kostnaderna för en sådan övervakningmåste bli avsevärda, som svårigheten att hitta villiga och kompetentaövervakare torde bli stor. Slutligen får det anses tveksamt om man i svensk rättstraditionenbör införa husarresl och föreskrifter om privatlivet i sådan omfattning somutredningen är inne på. Jag är benägen tro att man knappast är beredd allacceptera ett sådant intrång i medborgamas privatliv, ulan i sådant fallfinner all ett frihetsberövande i form av häktning framstår som betydligt merakonsekvent och inte minst effektivt från brollspreventiv synpunkt. Åklagarmyndigheteni Handens åklagardistrikt: Rannsakningsövervakning skall vara eninlensivövervakning med ett krav på uppehållsort och så vidare. Detta förslagär naturligtvis mycket bra men lider av den bristen all sådan övervakare ickestår att erhålla. har man stora svårigheter att klara ens enklaövervakningssituationer och tro att någon närstående skulle kunna ställa upp påden här formen av övervakning är orimligt, då de inte klarat avbrollsförhindrande akUvitet Udigare. När det gäller ungdomar finns ju redan numöjligheter inom den sociala ramen alt ha en förhållandevis intensivövervakning och kontaktverksamhet. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Beträffande de nya alternativ till häktning, somföreslås, så framstår dessa som mer eller mindre orealistiska. Antagligenkommer de liksom fallet är i och all utnyttjas i myckel litenutsträckning. Det framstår inte som rimligt att åklagaren skall ha ansvaret föratt skaffa lämpliga personer som övervakare. Kriminalvården som omhänderharverkställigheten av straff borde ligga närmast till för denna uppgift.Åklagaren bör dock få yttra sig, innan övervakarfrågan avgörs. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Ej erinran bortsett från att rannsakningsövervakningenligt min mening kommer alt användas lika lite som reseförbud ochanmälningsskyldighet används . För en åklagare finns sällan någotanvändbart allemativ till häktning. Det skall inte åvila rätten eller åklagarenatt skaffa fram övervakare. Sådan måste kunna erhållas genom hänvändelse Ullskyddskonsulenten. Annars motverkas redan från början möjligheterna altanvända institutet rannsakningsövervakning. Åklagarmyndigheteni Sala åklagardistrikt: Rannsakningsövervakning tror vi inte kommer all kunna verkställas. Vi har det ju svårt med överva kare . Det finns i båda Sala och flera personer som fått skydds- Ullsyn och vilkas övervakare är en assistent vid skyddskonsulenten i mellan från orterna. Delta för att ingen lyckad övervak ning har kunnat ske med övervakare på orten. Vi tror att del kommer att bli samma förhållande som då fylleriet avkriminaliserades. Var finns alla de fina alkoholmottagningarna som skulle mottaga de bemsade? På några störte orter men oftast är det på polisarresten vederbörande får sova ruset av sig. iVästerås åklagardistrikt: Bestämmelsen förefal- Prop. 1986/87:112 lerobsolel redan innan den antagits. Billig (/dagen, s. 181) i allaavseenden. Orealistisk som surrogat för häktning i recidivfall. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Man har vidare konslmerat ett missfoster benämnt"rannsakningsövervakning". Delta kan rimligen icke bli någotalternativ till häktning. Vem eller vilka organ finns att tillgå för effektivövervakning av en misstänkt? Ljungvall och Wranghult är myckel skeptiska tillförslaget. Mina dubier är än störte än deras. Jag skulle bli mycket förvånad omförslaget skulle överieva remissomgången. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Utredningens förslag om rannsakningsövervakning ochnalihäkte är orealistiskt. För den som är brottsaktiv gäller ej några som helstövervakningsföreskrifler. Föreligger recidivfara eller flyklfara äralternativen ej alls Ullämpliga. Jag ifrågasätter humvida lämpliga övervakarekan rekryteras. För s.k. övervakningsfall bör anmälningsskyldighet kunnautnyttjas. Sveahovrätt: Rannsakningsövervakning skall enligt förslaget innebära en myckelintensiv övervakning, t ex i form av husarresl. Även andra villkor ska kunnauppställas för den misstänkte. Dessa måste vara klart utformade för atteffektivt kunna övervakas. Bland exempel på sådana villkor anger utredningenkrav pä aft den misstänkte underkastar sig läkarvård eller annan behandling. Svenskrätt bygger på principen aU så länge den misstänkte inte är dömd skall hanbetraktas som oskyldig. Hovrätten anser del därför inte möjligt att domstolenpä detta stadium av rättegången med stöd av regler i räfte-gångsbalken skallkunna besluta föreskrifter om behandling. Vad som återstår i form avföreskrifter ryms under redan nu gällande regler om reseförbud och anmälningsskyldighetvarför något nytt institut enligt hovrättens mening inte behöver införas. Institutetrannsakningsövervakning synes vidare sakna praktisk betydelse vidkollusionsfara. Det kan inte heller anses utgöra ett realistiskt alternativtill häktning i sådana fall där återfallsrisken framstår som betydande.Hovrätten avstyrker därför förslaget. Skulleförslaget genomföras vill hovrätten göra följande påpekanden. Till övervakarebör inte förordnas nämndemän eller nära släkting. För en nämndeman kan uppslå jäv,och en släkting är ofta inte lämplig med hänsyn den rapporteringsskyldighetsom förutsätts. Enligt innehållet i den föreslagna 25 kap. 8 § får åklagarenbesluta om undantag frän meddelade föreskrifter. Hovrätten anser att åklagarenäven bör fä besluta om ändring av och tillägg till meddelade föreskrifter. Hovrättenöver och : Om möjligheterna alt häkta in skränks, är del av vikt aft finna realisUska alternativ. Förslaget om rann sakningsövervakning inger dock viss skepsis. Del kan befaras alt det uppkommer betydande svårigheter då det gäller att finna övervakare och former för en sådan verksamhet som fyller de uppställda kraven. Förslaget är kanske ändå värt au pröva. Enligt hovräUens mening bör insUtutet benämnas villkoriig häktning vilket bättre uttrycker vad del är fråga om. För införandet av denna nya form av övervakning krävs del stora resurser. Och dessa måste, för attinstitutet skall kunna få någon praktisk använd- Prop. 1986/87:112 ning,finnas tillgängliga den dag då reformen träder i kraft. tingsrätt:Framförallt mot bakgmnd av de strängare föml sättningarna för häktning vid recidivfara föreslås ett nytt häktningsalterna tiv nämligen rannsakningsövervakning. Enligt tingsrättens mening är själva benämningen väl vald och ägnad att inge respekt. Tingsrätten anser som förut sagts att rannsakningsövervakning mänga gånger inte är ett realistiskt alternaUv till häktning. Det innebär emellertid inte att ett försök med del föreslagna insUtutet inte bör komma till stånd. Det kan, även med den nästan oförändrade utformning av reglerna för häktning vid recidivfara som tingsrätten förordar, finnas utrymme för en användning av institutet. En fömtsättning härför kan uttryckas på del sätt utredningsmannen före slagit, dvs. att det finns skäl att häkta någon men del kan antas att syftet därmed kan tillgodoses genom ett mindre ingripande tvångsmedel (se 25 kap. I § 1 stycket förslaget till ändrad lydelse av RB). De brottsmisstänkta som enligt tingsrättens mening i första hand bör komma i fråga för rann sakningsövervakning vid recidivfallen är sådana, som lever under något så när ordnade förhållanden. Faktorer som bör spela in är t.ex. bostads- och arbetsförhållanden. Har den misstänkte fast bostad och/eller arbete synes fömtsättningama för institutets effektivitet vara betydligt störte än om arbete och bostad saknas. En annan faktor är intensiteten av alkohol- eller narkotikamissbmk. Överhuvud synes i första hand den sociala situationen vara avgörande för om effekUv övervakning kan anordnas och därmed också utslagsgivande för om rannsakningsövervakning bör tillgripas i stäl let för häktning. När det gäller övervakarfrågan delar tingsräften utred ningsmannens uppfattning att övervakningen inte bör läggas på kriminal vården. Rannsakningsövervakningen är ett rent straffprocessuellt insUtut och väsensfrämmande för skyddskonsulenlorganisalionens värd- och be handlingsinriktning. Härtill kommer att frivårdens resurser redan nu är hårt ansträngda. Med hänsyn övervakningens inriktning och skyldighe ten för övervakaren att anmäla överträdelser av meddelade föreskrifter - häktning skall enligt 25 kap. 10 § 1 stycket förslaget ändrad lydelse av RB ske om den som har ålagts rannsakningsövervakning åsidosatt sina skyldigheter synes det mindre lämpligt all till övervakare utse någon som slår den misstänkte nära. Utomstående personer bör regelmässigt anlitas. En förutsättning för att rannsakningsövervakning skall kunna an vändas i praktiken är att del finns Ullgång till övervakare, som verkligen har kraft och förmåga att övervaka alt den misstänkte iakttar de villkor, som är förenade med beslutet om rannsakningsövervakning. Del kan knap past tänkas att en domstol skulle lita på att - som utredningsmannen tänker sig - ett sådant uppdrag skall kunna fullgöras av en närstående eller en bekant, vilken skulle kunna råka i en mycket brydsam situation om han måste meddela rätten alt den misstänkte inte rättar sig efter villkoren. Om institutet rannsakningsövervakning skall ges en reell chans att användas av domstol måste man se att professionella resurser används för övervak ningen. Sådana resurser måste tillskapas, eventuellt i anknytning polis väsendet. Av den i betänkandet föreslagna lagtexten följer att rannsakningsöver- 282 vakningkan tillgripas inte bara vid recidivfara utan även i samtliga fall där Prop.1986/87:112 häktning kan ske. Institutet kan alltså formellt sett komma tillanvändning också vid kollusionsfara och som alternativ till s.k.utredningshäktning. Detta berörs inte närmare i belänkandet, varken i allmän-eller spedalmotiveringen. Det ligger emellertid i sakens natur att dettahäktningsaltemaliv praktiskt sett har ett utomordentligt small om ens någottillämpningsområde i de fall som har sagts . Det kan t.o.m. sältas i frågaom rannsakningsövervakning överhuvud bör kunna komma till användning i dessafall. De tankar som ligger bakom rannsakningsövervakning och vad man vill uppnåmed det institutet ligger knappast i linje med rekvisiten för ulredningshäklningsåsom dessa kommit till uttryck i 24 kap. 1 § 3 stycket förslaget ändradlydelse av RB, nämligen bl.a. att det är av synnerlig vikt att den misstänktelas i förvar i avvaktan pä ytterligare utredning om brottet. Enligttingsrättens mening bör man vid det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägafrågan närmare och i allt fall beröra den molivledes. Enfömtsättning för all rannsakningsövervakning skall kunna godtas i dessa fall istället för häktning är alt övervakningen kan antas ha en tillräckligbroltsavhållande effekt. Den kontroll, som den misstänkte blir föremål för,skulle emellertid i huvudsak inskränka sig till att han är skyldig alt undersärskilt angivna lider vara Ullgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplatseller annan anvisad plats (se 25 kap 2 § 1 stycket förslaget till ändradlydelse av RB). En pä detta sätt anordnad övervakning torde inte hindra enmissbmkare från att fortsätta begå brott. Det lär heller inte vara svårt förvederbörande alt dölja sin brottsliga verksamhet för övervakaren.Rannsakningsövervakning kan med hänsyn härtill knappast anses vara etttvångsmedel lämpat för dem som har en mera markerad brottslig läggning ellerbefinner sig i en akut missbmksperiod. Visserligen skall anhållande ochhäktning få ske, om den som ställts under rannsakningsövervakning återfaller ibrott. Delta skulle emellertid i praktiken innebära, alt åklagaren eller rätleni mänga fall nödgas besluta om rannsakningsövervakning, som redan från börjanframstod som verkningslös, för att först då den misstänkte återfallit i brottoch detta uppdagats kunna inskrida med anhållande eller häktning. En sådanomgång är utan förnuftig mening. Härtill kommer följande. I många fall är densom misslänks för brott villkorligt frigiven eller dömd till skyddstillsyn. Somregel slår den misstänkte då redan under övervakning, något som i del enskildafallet inte hindrat honom från alt ånyo begå brott. Att då ingripa medrannsakningsövervakning i stället för häktning torde mänga gånger vara ettslag i luften. Vad som har sagts nu innebär emellertid inte att Ungsrältenställer sig avvisande till insUtutet rannsakningsövervakning. SödraRoslags tingsrätt: Begreppet rannsakning förpassades till rätts historien genom nya RB. Rannsakningen innebar att rätten ledde fömnder sökningen enligt den s.k. inkvisiloriska principen. Genom processrefor men fick brollmälsprocessen en helt annan inriktning. Vi anser att del är olämpligt och föga framåtsträvande att ålemppliva delta förlegade begrepp i det otympliga uttrycket rannsakningsövervakning. Även i sak har vi erinringar mot förslaget i denna del. Den nuvarande övervakningsmöjligh eten har inte kommit praktisk användning. Vi ifrågasätter också alt 283 övervakningkan vara ett realistiskt alternativ till häktning annat än i rena Prop.1986/87:112 undantagsfall, eftersom det fordras att den misstänkte har en fastpunkt i tillvaron i form av arbete och bostad. Övervakning kan exempelvis bliaktuell om den misstänkte bereds plats på ett behandlingshem för missbmkare,men i sådana fall bortfaller häktningsskälen i regel utan att någon särskildövervakning behöver sättas in. Om någon form av övervakning skall framstå somett realistiskt och användbart alternativ, fordras alt man får fram en kader avstabila övervakare. Den intensiva form av övervakning som det är fråga ominnebär alt uppdragen som övervakare blir myckel krävande. Vi anser därför attdel måste vara en uppgift för kriminalvården alt rekrytera lämpligaövervakare. Helt veklighetsfrämmande är utredningsmannens ståndpunkt attåklagare och domstolar skulle påläggas uppgiften att skaffa fram övervakare. Ensådan ordning strider mot domstolens opartiska ställning och åklagarens rollsom den misstänktes motpart. En första fömtsättning för alt ett system medövervakare skall fungera är att det finns ett förslag på lämplig och villigperson som kan åta sig uppdraget, innan en domstol eller åklagare förordnar omövervakning. Vi ställer oss också frågande till utredningsmannens förhoppningatt släktingar till den misstänkte skall kunna utnyttjas som övervakare elleratt ideella organisationer såsom Svenska Röda Korset eller facket kan stå somfaddrar för ett övervakningsstysem som ett led i processuella tvångsåtgärder ibrottmål. Tingsrättema har under alla förhållanden inga möjligheter att ta uppsamråd med släktingar eller med ideella organisationer i syfte att rekryteralämpliga övervakare. Nämndemän kan exempelvis endast undantagsvis vara villigaatt åta sig sådana betungande och ansvarsfulla övervakningsuppdrag som det ärfråga om här. Vi anser sammanfattningsvis alt utredningsmannens förslag tillrannsakningsövervakning inte kan läggas gmnd för lagstiftning. Göteborgstingsrätt: Del ligger i linje med såväl strävandena inom svensk kriminalpolitiksom rekommendationer all häktning kan ersättas med realisUskaallemativ. Enligt tingsrättens uppfattning är emellertidrannsakningsövervakning i den föreslagna formen inte något sådant alternativ.Tingsrätten anser i stället att behovet av häktningssurrogal är Ullräckligltillgodosett med de allemativ frihetsberövande som redan finns. Övervakningi dess nuvarande form bör därför behållas. Fördet fall förslaget om rannsakningsövervakning skulle genomföras villtingsrätten göra vissa reservationer rörande användningsområdet. Det förefallersåledes verklighetsfrämmande att länka sig att rannsakningsövervakning skullekomma till användning vid kollusionsfara, eftersom en misstänkt som verkligenvill försvåra utredningen knappast låter sig hindras av att han står underövervakning. Samma betänkligheter gör sig beträffande mångaåterfallsbroltslingar gällande vid recidivfara, särskilt om det finns missbmkmed i bilden. Varkenåklagarväsendet eller domstolama är organiserade så att de har lämpliga fömtsättningar att skaffa fram bra övervakare eller ge denna verksamhet en effektiv organisation. Tingsrätten avstyrker därför bestämt alt dessa myndigheter ges uppgiften all administrera rannsakningsöver vakningen. Beträffandevilka personer som bör anlitas som övervakare anser tings- Prop. 1986/87:112rätten att del i allmänhet är olämpligt alt anförtro denna uppgift åt denmisstänktes anhöriga. Samhället bör inte annat än undantagsvis överlasta dennagrannlaga uppgift på enskilda personer som ofta kan förväntas befinna sig i ettredan utsatt läge. Det kan inte vara lämpligt att äventyra det förtroende somkan finnas mellan den misstänkte och hans anhöriga. Det finns också en uppenbarrisk att en sådan övervakare känner större solidaritet med den misstänkte änmed myndigheterna och därför på ett olillböriigt sätt häller den misstänkte omryggen. Övervakningen skulle dä förfela sin avsedda verkan. Luleåtingsrätt: Tingsrätten ställer sig positiv det nya institutet och har ingetatt erinra mot de föreslagna bestämmelserna härom. Domstolsverket:Som utredaren påpekat fömtsätter den föreslagna begränsningen av häktning vidrecidivfara att det finns ett användbart häktningsaltemaliv. DV är dock somredan framgått tveksam till om den föreslagna rannsakningsövervakningen är ettsådant användbart alternaUv. Vadförst gäller benämningen av ett nytt övervakningsinstitut ifrågasätter DV omtermen rannsakningsövervakning hör hemma i modernt språkbmk. DV föreslår istället all institutet kallas tillsyn. Syftetmed den föreslagna övervakningen är att fånga upp de fall som genom atthäktningsförutsättningarna skärps inte kommer all häktas. Dessa fall kanantagas i huvudsak utgöras av dem som gjort sig skyldiga till upprepadeförmögenhetsbrott och vilka även i övrigt har en instabil social situation, t.ex. genom alt de är hemfallna ål drogmissbmk. DV ifrågasätter om enrannsakningsövervakning enligt den föreslagna modellen verkligen kan utgöra ettanvändbart häktningsallernaUv beträffande dessa personer. Utredarenhar uttalat att del varken inom eller utanför kriminalvården behövs någonsärskild organisation för att administrera rannsakningsöver-vakningarna. DVdelar inte denna uppfattning. Enligt DVs mening är del i stället så att en avde viktigaste fömlsättningarna för att en övervakning skall fungera är all denslår under fast tillsyn av en myndighet eller annan organisation. En avanledningarna till att den nuvarande möjligheten till övervakning inte användsmer än vad som sker är sannolikt all lagstiftaren inte givit institutet entillräckligt stram utformning. Enannan viktig fömtsättning för alt en rannsakningsövervakning skall fungera är att den misstänkte kan kontrolleras effektivt. Utredaren har anfört att den egenUiga övervakningen i första hand bör läggas på intresse rade lekmän, gärna den misstänktes släktingar eller andra bekanta. I mot sats till den till frivården knutna övervakningen är målsättningen vid rann sakningsövervakning dock inte att bistå den misstänkte med råd och hjälp för att främja hans anpassning till samhället. I stället skall övervakaren i första hand kontrollera att den misstänkte följer de villkor som förenats med övervakningen, dvs. att den misstänkte t.ex. befinner sig i hemmet under nattelid osv. Övervakaren skall alltså i rent egentlig mening över vaka den misstänkte. Det kan inte undgås att man känner en tveksamhet inför en sådan ordning. Det är ett stort ansvar som läggs på övervakaren, särskilt om han står den misstänkte nära och denne inte rättar sig efter de föreskrivna villkoren. Riskerna för all övervakaren av olika skäl under- 285 låter all anmäla attvillkoren inte efterievs är sannolikt betydande. 1986/87:112hänsyn till övervakarens uppgifter kommer del troligen också visa sig svårt attrekrytera lämpliga övervakare. Sammanfattningsvisvill DV uttrycka sin tveksamhet till användbarheten av den föreslagnarannsakningsövervakningen. DV vill emellertid inte motsätta sig att enrannsakningsövervakning prövas i praktisk tillämpning. Även om det är svårt attfinna ett användbart alternativ till häktning bör alla försök i den riktningenvälkomnas.