prop · GA0334 · 1986-12-31 00:00:00 — , RiksförbundelHem och Skola samt promemorians förslag. iMalmöhus län menar alt förbudei att gå mol rött ljus skall göras om rekommendalion. anser atl avkriminaliseringen skallske genom alt den röda trafiksignalen tas borl och ersätls av någon annan irafikanvisningsom l.ex. fast eller blinkande gult sken för gående. Trafikförsäkringsföreningenmenar att röd Irafiksignal för gående kan ersältas med annan signal vid mindrefarliga övergångsställen. TSV anser att man efter norsk modell bör ge den rödatrafiksignalen för gående ny innebörd. Den skulle dä betyda atl det ärförbjudet all gä över gatan om den inle är fri från trafik eller del annars kanske ulan fara eller olägenhel för trafiken. I andra hand kan TSV tänka sig enviss avkriminalisering genom att det införs en allmän slraffrihelsbeslämmelseför mindre allvarliga förseelser i vägtrafikkungörelsen. Denna skulle då kunnatillämpas på fotgängare som går mot rött ljus då ingen trafik finns eller dåtrafiken inte påverkas. Denna uppfattning framförs också av iVärmlands län. Åven andra remissinstanser som och föreslär att irafiksignalsysiemetför gående anpassas bättre lill de gåendes trafiksituation. NTF menar att ensådan anpassning kan ske genom att använda blinkande gult sken, alt släcka nersignalerna och att ha kortare väntetid för folgängare. ,Cykelfrämjandet, Föreningen . ochSvenska åkeriförbundel avslyrker förslaget eller uttalar slor tveksamhet molatt ta bort straffet för alt gå mot rött ljus. De remissinstanser som inte flilstyrkerförslaget åberopar och i vissa fall också svårigheterna alli trafikundervisningen förklara att ett förbud föreligger trots att någon sankfionnormall inte följer pä en överträdelse av förbudet. Skälenför min bedömning: Promemorians förslag till avkriminaliseringar avserbestämmelser i regeringsförfattningar. Frågan om straff för alt gå mot röttljus har emellertid behandlats av vid tidigare tillfällen. Jag villdärför för anmäla min avsikl att upphäva detla straff. Riksdagenbehandlade frågan under föregående med anledning av en motion omupphävande av straffsanktionen för överträdelse av förbudeialt gå mol rött ljus. I sill betänkande (/85: 3) hänvisade Prop.1986/87: 34 trafikuiskollet till den lidigare nämnda rapporten från och tilldel översynsarbete som då pågick i och som resulteradei departementspromemorian Sanktioner i vägtrafiklagstiftningen. Utskottethar tidigare motsatt sig atl slraffel för alt gå mot rött ljus skall upphävas -senast i belänkande /82: 19. Det har då gällt ell enstaka ingrepp i sankfionssyslemeti VTK. I och med atl frägan om straff för att gå mol rött ljus nu genomöversynen i innefattas i en övergripande prövningav sanktionssystemel i väglrafik-lagsliftningen har frågan kommii i ell annalläge och bör nu prövas förutsättningslöst. Någolriksdagens inilialiv med anledning av motion 1983/84:821 (m) är enligt ulskollelsmening inle erforderiigl med hänsyn lill de förulskickade övervägandena inomkommunikationsdepartementet beiräffande bl. a. den här akluella frägan. Molionenbör därför lämnas ulan ålgärd. har i sitl betänkande (/87: 1) om trafiksäkerhet ochtrafikföreskrifter m. m. med anledning av en molion uttalat atl skäl lalar för atlstraffsanktionen för överträdelse av förbudet att gå mol rött ljus upphävs.Även della belänkande har godlagils av . Ipromemorian föreslås avkriminalisering av en rad förseelser i vägtrafikkungörelsen,fordonskungörelsen, terrängtrafikkungörelsen och bilregisterkungörelsen.Skälen för avkriminalisering varierar. Vissa bestämmelser har anseits vara fördelaljerade för att vara straffsanklionerade. Nägra förfaranden har bedömtsvara så bagatellartade atl straff inte erfordras vid överträdelse. I andrafall har förseelserna varit straffbelagda i mer än en straffbestämmelse.Beträffande vissa förseelser har del slufligen anseits tillräckligt atlgärningen är slraffsanktionerad genom stadgandet om vårdslöshet i Irafik. Vissaav de i promemorian framlagda förslagen kräver ytterligare överväganden. Någraharjag emellertid för avsikt all ta upp . Del är förseelser i väglrafikkungörelsenav sådan karaklär alt de bara behöver slraffsanktioneras när de utgörvårdslöshet i Irafik. Som exempel på sådana bestämmelser kan nämnas: 16§ första st. - förbud mol alt kasta eller lämna något på vägen som kan medförafara eller olägenhel för trafiken 43 § -förbud mol all hålla till vänster vid möte med järnvägs- lågeller spårvagn om del inte kan ske utan fara eller olägenhet 55§ försia st. - förbud atl vända eller backa om del inle kan ske utan fara ellerhinder för andra 124§ - förbud för cyklister alt färdas i bredd om del inlekan skeutan fara eller olägenhel 136§ förbud för gående att korsa vägen utanför övergångs- ställeom del inle kan ske utan fara eller olägenhet för Irafiken Deöverväganden som ligger bakom de avsedda avkriminaliseringarna 13 t2 1986/87. förvilka jag nu redogjorl gäller också förbudet all gå mol rött ljus. /87: 34 ställningstagande bör emellertid med hänsyn till frågans tidigarebehandling belysas något yllerligare ochjag vill i denna del anföra följande. Detär allmänt känl alt efterlevnaden av förbudei är myckel dålig. En effektivövervakning av denna regels efterlevnad är i praktiken knappast möjlig altuppnå. Endasl ell fåtal överträdelser beivras medan del slora flerlalel av demsom överträder förbudei går fria. Lagföringen är mer eller mindre slumpartadoch de personer som straffas känner sig ofta, inle ulan fog, orättvistbehandlade. Den bristande respekten för bestämmelsen kan också påverkaefterlevnaden av andra beslämmelser på trafikens område. Det är mot dennabakgrund knappasl etl trafiksäkerhetsinlresse att behålla straffet för andra änsådana förseelser mol förbudei som ocksä ulgör vårdslöshet i Irafik. Defrån några remissinstanser framförda förslagen att ändra irafiksigna-lerna förgående är närmasl en fråga för väghållarna. Del är naturligtvis önskvärt alttrafiksignalerna så längl möjligl anpassas lill de gåendes situation. Fleraremissinstanser har befarat svårigheter i trafikundervisningen på grund av avkriminaliseringen.Jag menar emellertid, i likhet med , atl regeln om förbud allgä mot rött ljus främsl skall ses som elt skydd för den personliga säkerheten.Del lorde i alla händelser inle vara svårare alt förklara att ett förbud kan haden innebörden utan atl vara straffsanktionerat än alt förklara varför del ärstraffbart all bryta mot elt . förbud som så allmänl och öppet överträds. Pågrund av del anförda anserjag i likhei med flertalel remissinstanser att delsärskilda straffet för att gä mot rött ljus nu bör upphävas. 3.5 Ikraftträdande m. m. Denya bestämmelserna bör träda i krafl . Närdet gäller den nya ordningen för överklagande är det enligt min mening lämpligtatt äldre regler tillämpas i fråga om lalan mot beslut som har meddelats föreikraftträdandet. Detla bör komma till ultryck i en särskildövergångsbestämmelse. Ienlighet med del anförda har inom kommunikationsdepartementel upprättatsförslag till 1. lag om ändring i lagen(1978:234) om trafiknämnd, 2. iag om ändring i lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 3. lag om ändring i terrängkörningslagen(1975:1313), 4. lag om ändring i vägtrafikskallelagen(1973:601), 5. lag om ändring i trafikskadelagen(1975: 1410). Deunder 2 och 5 angivna lagförslagen har upprättats i samråd med chefen för . Samråd har vidare skett beiräffande lag förslaget under 3 med chefen för och beiräffande 14 lagförslagetunder 4 med chefen för . 1986/87: 34 Deföreslagna lagändringarna anser jag vara av den beskaffenheten att lagrådetshörande skulle sakna betydelse. Medhänvisning lill vad jag nu har anförl hemställer jag att regeringen 1. föreslår atl anta deupprättade lagförslagen, 2. bereder lillfälle atlla del av vad jag har anförl om att la borl straffet för all gå mol rött ljus. Regeringenansluter sig fill föredragandens överväganden och beslutar alt genomproposition förelägga vad föredraganden har anförl för de älgärderoch det ändamål som föredraganden har hemställt om. BUaga 1 Prop. 1986/87: 34 Utdrag ur betänkandet Det fortsatta delegeringsarbetet iregeringskansliet II, Ds SB1984:3 7 Besvär över beslut om lokala trafikföreskrifter m. m. I betänkandet Del fortsatta delegeringsarbetet iregeringskansliet (Ds SB 1983: 1, s. K9-K10) behandlades översiktligt frågan omregeringens nuvarande befattning med besvär över beslut om lokalatrafikföreskrifter som har meddelats av eller av en kommun genomdess trafiknämnd. Frägan restes om det verkligen är rationellt alt den högsiaadministrativa myndighelen i landet skall belastas med prövningen av ärendenom t. ex. körriktning, parkeringsförbud eller någon liknande reglering av trafikenpå kanske en kort vägslräcka i en glesbygdskommun. Till nackdel förhandläggningen av de slora samhällsfrågorna används personal ocharbetstid i för beredningen av mindre belydelsefullafrågor. Därför bör besvärsgången i ärendena om lokala trafikföreskrifter läggasom. Huvudinriktningen i det förslag som skisserades ibetänkandet var atl trafiksäkerhelsverket, som får meddela föreskrifier omverkställigheten m. m. av olika författningar på trafikområdet och även har tilluppgift all fungera som remissinstans i ärenden om bl. a. lokalatrafikföreskrifter, skulle kunna ersätta regeringen som sista instans iprövningen av sådana ärenden. För alt utröna hur en sädan reglering borde ulformasi delalj samt ocksä för alt eventuellt undersöka andra allernaliv för enrationalisering räknades dock i betänkandet med att frågan behöver ulredasytterligare. Bland annat framhölls atl det bör göras en noggrann genomgång avett stort antal regeringsärenden om lokala för att kunnabedöma närmare hur praxis ser ul. Jag har gjort en sädan genomgång samtvissa andra undersökningar och lägger i del följande fram ell antal förslag om delegering,särskilt med inrikining pä att ändra besvärsgången. Innan det sker vill jagemellertid kort redogöra för bestämmelserna i väglrafikkungörelsen (1972: 603)om lokala trafikföreskrifter. Huvudbestämmelsen finns i 147 § vägtrafikkungörelsen (VTF).Paragrafen har följande lydelse: Särskilda trafikregler för viss väg eller vägslräcka ellerför samtliga vägar inom visst område meddelas genom lokala trafikföreskrifter ulomi fall som avses i 151 och 154 §§. Genom lokal trafikföreskrift får meddelas' I.förbud mot trafik med fordon av visst slag eller fordon med last av vissbeskaffenhet ' Jfr förordningen (1979: 1082) om lokala irafikföreskrifteri vissa fall (anm. här) 16 2. föreskrift om körriktning Prop. 3. förbud motprovkörning eller sådan övningskörning som avses i 72 § körkortsförordningen(1977: 722) 4. föreskrifl om väjningspliktmed avvikelse frän 37 eller 38 § eller om stopplikl i vägkorsning 5. föreskrift om väjningsplikteller stopplikl skall gälla i stället för bestämmelserna i 57 § försia stycket 6. föreskrifl om färdhastighelmed avvikelse från 64 § eller med begränsning till lägre hastighet än somföljer av 65 eller 66 § eller beslul som meddelas med slöd av 65 §" 7. förbud att slannaeller parkera fordon 8. föreskrifl omstannande eller parkering med avvikelse från 69 eller 71 §, 72 § 2, 5 eller 6,73 §, 74§ 3 eller 4 9. föreskrift somavses i 32 § tredje stycket fordonskungörelsen (1972:595)* 10. föreskrifl med inskränkning lillmindre bredd eller längd på fordon, fordonståg eller last än som tillätes i 107§ eller 109 § 11. föreskrifl om axellryck, boggilryckeller bruttovikt med avvikelse från 106 § 12. föreskrift om undantag från 118,121 eller 122 §' 13. föreskrifl om andra särskilda ålgärder förreglering av trafiken. Genom lokal trafikföreskrift får vidare bestämmas att viss väg eller vägslräcka skall anses som huvudled, motorväg eller motorlrafikled.Utformas föreskriften så alt huvudleder kommer alt korsa varandra, skall väjningsplikteller stopplikl regleras särskilt i korsningen, såvida inle annal följer av 37§. Enligl 148 § första stycket meddelas lokalatrafikföreskrifter av i de fall som avses i 147 § andra stycket4, 5 eller 10-12 eller Iredje stycket. meddelar ocksä lokalatrafikföreskrifter som avser transport av farligl gods eller för sådanatävlingar som har lämnal tillstånd till enligl 105 § eller enligl147 § andra stycket 6 i fråga om vägar som är avsedda för genomfarlstrafik (=lydelse fr. o. m. ; jfr not). Om en lokal trafikföreskrift enligt 147 § andra stycket 6avser reglering i samband med väghållningsarbete eller liknande arbete fär den myndighelsom har hand om väg- eller gatuhållningen närmare ange tid och plats förinskränkningen i enlighet med föreskrifier som trafiksäkerhelsverket meddelar(148 § andra stycket). Andra lokala trafikföreskrifter än som avses i första slyckelmeddelas av kommunen. Kan elt beslut av kommunen inte avvakias ulan olägenhetankommer det på polismyndigheten alt meddela föreskriften (148 § tredjestycket). - 37 och 38§§ handlar bl.a. om väjningsplikt ivägkorsning, om användning av accelerationsfält i anslutning till huvudled samtom väjningsplikt vid utköming frän bensinstation och liknande (anm. här) 57 § f. st. handlar om färd i accelerationsfält (anm. här) 1 64 § stadgas om i tättbebyggtområde samt i 65 § om bashastigheten . (första stycket) och om TSV;smöjligheter att föreskriva 90, . (andra stycket). 66§handlar om tillåten hastighet för bussar, lastbilar och för bilar som har tillkoppladefordon (anm. här) ' I paragraferna som nämns här ges de allmännaförutsättningarna för att få stanna eller parkera ett fordon (anm. här) ._ * Om utrustning för hästfordon (anm. här) ' Gäller förandeav terrängfordon pä väg (anm. här) I 159 § VTK finns bestämmelser om vilken myndighet somskall pröva Prop. 1986/87: 34 enskilda frågor om undanlag från VTK och frånlokala trafikföreskrifter. För närmare uppgifterom innehållet i 159 § hänvisas lillförfattningstexten. Jag begränsar mig här lill alt frän I59§ i paragrafenslydelse före den återge vad som gäller beträffande undantag isärskilda fall frän lokala trafikföreskrifter. Frägor om undanlag för visst ändamål från lokalatrafikföreskrifter som avses i 147 § andra stycket 6 eller 12 prövas avlänsstyrelsen.' Rör undanlaget mer än ett län prövas frågan av trafiksäkerhelsverket.Frågor om undanlag för visst ändamål frän lokala trafikföreskrifter som avses i147 § andra stycket 10 eller II prövasav kommunen eller, om trafiken berör mer än en kommun inom ell län, avlänsstyrelsen eller, om den berör mer än elt län, av statens vägverk. Frågor omundanlag för visst ändamål från andra lokala trafikföreskrifter än som avses i147 § andra slycket 6, 10, 11 eller 12 prövas av kommunen eller om Irafikenberör mer än en kommun inom elt län, av eller, om den berör merän ell län, av trafiksäkerhelsverket. Frågor om undantag från lokala trafikföreskriftersom avser transport av farligl gods prövas dock av . Frågor omundanlag för röreslehindrade från sådana beslämmelser eller lokalatrafikföreskrifter som avser stannande eller parkering prövas av den kommuninom vilken sökanden är kyrkobokförd. Skall frågor om undanlag enligl 159§ prövas av kommunenmen kan etl beslut av kommunen inte avvaktas ulan olägenhet, ankommer del istället på polismyndigheten all pröva frågan. Beslut av en polismyndighet enligt VTK får enligt 169 § försiastycket överklagas hos genom besvär. Beslul av rikspolisslyrelsen,irafiksäkerhetsverkel, vägverkel, eller fåröverklagas hos regeringen genom besvär (I69§ andra slycket). Trafiksäkerhelsverketoch vägverkel får överklaga en polismyndighets eller länsstyrelses beslut ifråga om lokal trafikföreskrift och undantag från sådan föreskrift (169 §tredje slyckel). Om överklagande av en kommuns beslul enligl VTK finns föreskrifierpå annat håll, nämligen i lagen (1978:234) om. I 1 § lagen slåsförst fast alt om regeringen med slöd av 2 § lagen (1975: 88) med bemyndigandealt meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer haröverlåtit ät en kommun atl meddela beslämmelser som avses i 1 § första slyckel p.8 (= trafik på väg eller i terräng) lag skall denna uppgift inomkommunen handhas av en trafiknämnd. Del heler sedan i 4§ försia och andra slyckenaangående besvärsgången atl en irafiknämnds beslul får överklagas hoslänsstyrelsen genom besvär, medan beslut får Överklagas UUregeringen genom besvär. a. den ändringen av 159 § har numera genomförts medgiltighet fr. o. m. (se SFS 1983: 114) att frägor om undantag från lokalatrafikföreskrifter som avses i 147 § andra stycket 6, i fråga om vägar som inte är avsedda för genomfartstrafik, prövas av kommunen i stället för av länsstyrelse. Att jag härt. v. uppehåller mig vid de regler som gällde före sammanhängermed att vissa av mina undersökningar om möjligheterna till delegering baserar sigpå ärenden som regeringen avgjorde . säkerhetsverketoch polismyndighet får överklaga en trafiknämnds eller Prop. 1986/87: 34länsstyrelses beslul i en fråga som avses i I § lagen om trafiknämnd. Mellan 150 och 200 besvär hos regeringen Regeringen prövade sammanlagi mellan 150 och160 besvär som gällde lokala trafikföreskrifter m. m. 95 av dem gällde besiämmandeav färdhastighel, 32 av dem parkeringstillstånd (-förbud) och 30 av dem andrasådana möjliga föremål för lokala trafikföreskrifter som nämns i 147 & VTK. Varför bör ärendena delegeras? Om vi tillsvidare bortser från den genomfartstrafik somsker på de slora riksvägarna i värt land är det i de allra flesta fall blolt enkommun, ibland tvä eller flera kommuner i ell län, som berörs av de lokalatrafikföreskrifterna. Det kan med hänsyn till den utpräglat lokala-regionalakaraktären hos ärendena om sådana irafikföreskrifter ifrågasättas om inteärendena hell och hållel bör avgöras på del lokala respeklive regionala planeloch därefter inte kunna överklagas. Kommunen skulle alltså själv svara förtrafiken inom sina egna gränser, liksom länet skulle göra det i en siluaiiondär två eller flera kommuner inom länel berörs. Man skulle dä bl. a. få enbättre anpassning av föreskrifterna fill de lokala (regionala) villkoren. Del är liknande tankegångar som ligger bakom vägverkelsskrivelse till kommunikationsministern med bl. a. förslag omalt i slor ulslräckning flytta beslutanderätt enligt VTK och vägmärkeslagstifiningenfrån länsslyrelserna till väghållningsmyndighelerna. Trafiksäkerheisverkei ärför sin del inne på delsamma i en skrivelse lill kommunikationsministern den 6december 1983 om ändringar i VTK - tyngdpunklen i beslutsprocessen påvägtrafikområdet bör enligl verkels mening i alll väsenfligt ligga hoskommunerna. Ostridigt förhåller det sig väl också så alt alll eftersometl ärende besvärsvägen skjuts högre och högre upp i förvaltningeni/ärwa/- mansig i handläggningen mer och mer från de yttre lokala (regionala) förhållandensom egentligen 1 hög grad bör vara bestämmande för beslutets innehåll.Trafiknämnden och saml även trafiksäkerheisverkei genom sin distrikisorganisalionoch vägverkel genom de regionala vägförvallningarna har alla ganska lätt allhämta in upplysningar i ett ärende genom all besöka plalsen. Kommunikalionsdepartementelhar svårare all göra del. Del skulle bli för tidsödande alt resa runt. Idepartementet får man i beredningsarbetet i stor utsträckning lila fill karlor,skisser och annat skriftligt (tryckt) material. Den administrativa hanteringen av ärenden om lokala irafikföreskrifter står över huvud taget inle i särskUl god överensslämmelse med de slrävan den som finns numera att decentralisera statsförvaltningen. Frägor där lokala eller regionala iniressen väger över bör avgöras slufligt på den nivå där de hör hemma. I del avseendet kan hänvisas lill regeringens lill avlämnade proposition 1983/84:125 med förslag om en försöks- 19 verksamhel där man skall pröva nya och obyråkraflskaformer för samver- Prop. 1986/87: 34 kan mellan stat och kommun. Avsikten meddel förslaget är just atl skapa bättre betingelser för kommunerna att anpassasina beslul och ålgärder fill lokala fömtsättningar och behov. Genom att medgeobegränsad besvärs-rätt upp till högre myndigheter och i sista hand tillregeringen kan del bli så all den myndighel som slufligt prövar en fråga slår helleller delvis vid sidan om de för ärendets bedömning kanske mycket belydelsefullalokala eller regionala förhållandena. I detta sammanhang skall också erinras om prop.1983/84:120 om regeringens befattning med besvärsärenden. I den föreslårregeringen all godkänna vissa riktlinjer för en översyn av reglernaom rält atl överklaga ärenden regeringen och för utformningen avbesvärsreglerna i nya ärendegrupper. Huvudinriktningen i proposilionen är attregeringen normalt inte skall vara besvärsinslans annat än när del behövs en poliliskslyrning av praxis. I sädana fall dä besvärsprövningens huvudsakliga funktionär att tillgodose ett rällsskyddsbehov bör prövningen normalt läggas påregeringen bara om det inle gär atl ordna en tillräckligt kvalificeradbesvärsprövning på lägre nivå. Regeringen bör alltså enligt propositionsförslageti möjligaste mån befrias från besvärsärenden där en politisk slyrning inte ärnödvändig eller önskvärd. Av de alternativa rekommendationer som finns i proposilionenför alt nå en begränsning av regeringsbesvären skall här i sammandrag återgesföljande. I ärenden som enliglgällande föreskrifier kan prövas i två eller flera instanser underregeringsnivån kan man helt enkell ta bort möjlighelen alt överklaga UUregeringen. Undantag från det skall bara få göras när det föreligger särskildaskäl, t. ex. att del behövs en polilisk styrning av praxis, all del i vissaärenden finns elt slarki inlresse av en för hela landet likformig praxis sominte kan tillgodoses på ett smidigare säll än att regeringen fullgör uppgiflensom högsta besvärsinslans (se prop. s. 17). I ärenden somregeringen prövar som andra instans och som av hänsyn tillrättssäkerheten behöver kunna överklagas också i fortsättningen börbeslutanderätten i första insians om möjligl flyttas ner så alt man skapar uirymmeför en besvärsprövning under regeringsnivån. bör man enligl tvåinstansprincipenskära av rätten att fullfölja talan lill regeringen, om inle särskilda skäl lalarmol det (s. 19). I den mån rälienatl fullfölja talan lill regeringen inte kan skäras av ulan vidare eller genomall beslutanderätten flyttas ner, bör man enligl propositionen utnyttja de möjligheiersom finns atl låta centrala myndigheler under regeringen överta regeringens uppgiflsom högsia insians (s. 20). Bland annal bör de centrala myndigheterna i ökadutsträckning fä fill uppgift alt pröva besvär över länsstyrelsebeslul. När såsker, bör man i regel skära av rätten att överklaga de beslul som dencenirala myndighelen fattar som besvärsinstans (s. 20). De cenirala myndigheterna bör dock inle pröva besvär överlänssty relsebeslut i ärenden där det typiskt selt krävs en avvägning mellan olika intressen som förelräds av skilda centrala myndigheter (s. 20). I proposilionen omregeringens befattning med besvärsärenderl disku- Prop. 1986/87: 34 lerasäven ingående (s. 25 ff) frågan huruvida överlämnande av ärenden regeringenkan vara etl alternativ till besvärsprövning. 1 propositionen föreslås i deltaavseende följande. Iärenden där det är önskvärt all regeringen som politiskt organ slyr andra myndighelers praxis bör man med vissa i proposilionen särskilt angivna undantag - i ökad utsträckning låta föreskrifter om överiäm nande av särskilt viktiga ärenden lill regeringens prövning ersälta rälien att överklaga till regeringen. Överiämnande av särskilt viktiga ärenden bör enligl proposifionen också under vissa förutsättningar användas i slället för besvärsprövning när del från rättvisesynpunkt är önskvärt alt t. ex. olika länsstyrelsers praxis skall bli likforrtiig eller när regeringen i exceptionella fall mäste kunna dispensera från praxis. En fömlsätlning bör normall vara atl man i de ärertden som slahnar under regeringsnivån har möjlighet atl få sin sak prövad i två instanser. Proposilionenhar numera prövals av (KU 1983/84:23, rskr 250).