prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Vad som sägs om offentlig förevisning av en film skall därvid avseoffentlig uppspelning av en ljudupptagning. 2 § Bestämmelserna i 15 kap. 4 §andra stycket och 17 kap. 1 § om granskning och godkännande skall inte gällaljudupptagningar. 3 § Vad som sägs i 18 kap. 1 §andra stycket om skyldighet all utse utgivare gäller i fråga omljudupptagningar endast för de fall som föreskrivs i lag. Övriga bestämmelserom utgivare gäller även i andra fall när en sådan utses. 4 § Om utgivare har utsetts fören ljudupptagning utan atl skyldighet därtill förelegal, skall vid tillämpningav 20 kap. den som utsett utgivaren jämställas med den som är skyldig att utseutgivare. 5 § Ansvaret för yttrandefrihetsbrotti en ljudupptagning, för vilken inte har utsetts eller skall finnas enutgivare, ligger på upphovsmannen till framställningen och den som framträder iupptagningen, om de är atl anse som gärningsmän och uppgift om dem har lämnatsenligt 3 kap. 2 §. Den som inte har samtyckt till att upptagningen lämnas utför spridning eller till alt uppgift lämnas om vem han är ansvarar dock inteför yttrandefrihelsbrolt i upptagningen. 6 § Den som har låtit framställaen ljudupptagning som avses i 5 § ansvarar för yttrandefrihetsbrott i denna,om 1. varkenupphovsmannen eller den som framträder i upptagningen kan hållas ansvarig enligt nämnda paragraf, 2. båda var avlidna närupptagningen lämnades ut för spridning, eller 3. båda saknar känd hemortsadressi riket och ingen av dem kan påträffas här under rättegången. 7 § Istället för den som anges i 6 § ansvarar den som sprider ljudupptag- Prop.1986/87:151 ningen för yttrandefrihelsbrolt i denna, om upptagningen saknar i 17 kap. 3 § föreskriven uppgift om vem som har låtit framställaden samt del inte kan klarläggas vem denne är eller han saknar kändhemortsadress i riket och inte heller kan påträffas här under rättegången. Vad som sägs i första stycket för del fall alt en uppgiftsaknas gäller också om en lämnad sådan uppgift innebär att den som har låtitframställa ljudupptagningen har hemvist utomlands eller om uppgiften är orikligoch den som sprider ljudupptagningen känner till detta. 8 § I fräga om sådana ljudupptagningar som avses i 5 §skall hänvisning ar till 20 kap. i stället avse 5-7 §§ i detta kapitel. Denna lagträder i kraft . De nyaföreskrifterna skall inle tillämpas pä radioprogram som har sänts föreikraftträdandet. I fräga omfilmer och ljudupptagningar som har lämnats ul för spridning här i riket föreikraftträdandet skall de nya föreskrifterna tillämpas med följande undantag; a) Filmen ellerljudupptagningen skall anses ha blivit utlämnad för spridning den dag dennalag träder i kraft. b) Föreskrifternai 15 kap. 8 §, 17 kap. 3 § saml 4 § första och andra styckena, 18 kap., 20 kap.1-3 §§ saml 25 kap. 3-8 §§ skall inte tillämpas. c) Den som sprideren film är ansvarig för yllrandefrihelsbrott i denna, om spridningen skulle havarit straffbar även enligt äldre bestämmelser. d) Ansvaret för yltrandefrihetsbrolt i en ljudupptagningligger på upp hovsmannen till framställningen och den som framträder i upptagningen, om de är att anse som gärningsmän, samt på den som har låtit framställa upptagningen och den som sprider denna, allt under förutsättning alt deras handlande skulle ha varit straffbart även enligt äldre bestämmelser. e) I stället för vad som föreskrivs i 22 kap. 2 § förstastycket gäller atl skadestånd kan krävas ut av den som bär del straffrättsliga ansvaret enligt c) eller d). f) De nya föreskrifterna tillämpas inle på spridningföre ikraftträdandet av filmer med skildringar av sexuellt våld eller tvång eller närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot människor eller djur. g) De nya föreskrifterna tillämpas inle vid prövning avtalan som har väckts före ikraftträdandet. Skulle en tillämpning av de nya föreskrifterna ha lett lill frihet från brottspåföljd, får dock någon sädan inte ådömas. 22 1986/87. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 april1987 Närvarande; statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , S. , ,, , , R. , , , , , ,, Lönnqvist Proposition om ändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande (beslut omlagrådsremiss fattal vid regeringssammanträde ) över förslag till 1. lag om ändring i tryckfrihetsförordningen, 2. lag om ändringi regeringsformen, 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi sekretesslagen (1980; 100), 5. lag omupphävande av lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogrammed våldsinslag. Föredraganden redogör för lagrådels yttrande och anför. Yttrandefriheten i radio, TV, filmer, videogram ochljudupptagningar Lagrådet har i alll väsentligt anslutit sig till deställningstaganden i sak som redovisas i remissen samt i princip godtagit den laglekniskautformning av ett utbyggt grundlagsskydd för yttrandefriheten som jag där harföreslagit. Lagrådets yttrande ger mig därför inte anledning alt förorda någramera genomgripande ändringar i förhällande lill lagrädsremissens förslag. Somjag strax återkommer till vill jag dock nu inte förorda alt de remitteradeförslagen genomförs till alla delar. I enlighet med vad jag anförde har lagrådet i principanslutit sig lill bl. a. ställningstagandena i remissen beträffandegrundlagsskyddets omfattning i fråga om olika uttrycksformer och den laglekniskalösningen, nämligen att TF byggs ut med en ny, andra avdelning som innehållerregler om yllrandefrihelen i radio, TV, filmer, videogram och ljudupptagningar. Frågan om i vilken författning en viss reglering lämpligenbör ingå är till sin nalur huvudsakligen etl juridisk-tekniskt spörsmål och har normalt begränsad saklig betydelse. I detla lagstiftningsärende har frågan emeller tid på många håll ansetts ha avgörande vikt. Jag vill därför i det följande 318 förstberöra frågan om den lagtekniska metoden för att ge grundlagsskydd Prop.1986/87:151 ät yttrandefriheten i radio, TV och de övriga nämnda medierna. Denna fråga tilldrog sig stor uppmärksamhet vidremissbehandlingen av YFU;s belänkande, och jag redovisade i remissprotokolletutförligt motiven för den lösning som jag där föreslog. Jag kan nu konstatera all lagrådet delar min bedömning inte bör välja altemalivel med en ny grundlag som bygger på tanken pä ensammanhållen reglering av både tryckta skrifter och andra medier, i enlighetmed den modell som YFU presenterade i en bilaga till sitt huvudbetänkande mensom utredningen inle själv förordade i nuvarande läge. Vidare anser lagrådetliksom jag och ett stort antal remissinstanser att starka skäl talar mot YFU;sförslag med en ny grundlag för de nya medierna vid sidan av TF. Den lösning som jag föreslog i remissen innebär atlgrundlagsregleringen av tryckfriheten behälls oförändrad i TF och atl skyddetför de andra aktuella medierna regleras i den föreslagna nya andra avdelningentill förordningen. I enlighet med vad jag har utvecklat i remissprolokollelundviker man därmed de nackdelar som otvivelaktigt är förenade med de båda av YFUdiskuterade alternativen. Självfallet har jag övervägt även andra länkbaralösningar. Den risk för oklarheter i rättstillämpningen och därmed även förförsvagning av yttrandefriheten - som för mig utgör huvudskälet mot YFU:sförslag skulle i och för sig kunna undvikas, om man väljer en delvis annanutformning av en ny grundlag än den som YFU har förordat. Man skulle nämligen iden nya grundlagen kunna i stor utsträckning hänvisa till TF;s regler omtryckta skrifter, ungefär så som har skett i den andra avdelningen i delremitterade förslaget lill ändringar i TF. Inte heller en särskild grundlagutformad efter dessa linjer är emellertid något bra alternativ. En grundlag börstå pä egna ben. Kvar står vidare all man - som jag ser det - på godagrunder kan sätta i fråga, om inte området för den nya grundlagen blir alltförbegränsat för all tanken på en sådan framstår som rimlig. Detla gäller inteminst mot bakgrund av att vissa av YFU:s förslag i övrigt inte synes kunnaföras vidare pä de skäl som har anförts i remissprotokollet och som lagrådet i alllväsenlligt har godtagit. Redan att välja rubrik för en sådan grundlag skulleerbjuda svårigheter; man skulle knappast kunna använda den av YFU föreslagnarubriken "ytlrandefrihelsgrundlag". Jag anser därför att den lösning som förordas i lagrådsremissenerbjuder avgörande fördelar från både saklig och systematisk synpunkt iförhållande lill de olika länkbara alternativen. I den allmänna debatten har del emellertid sedanlagrådsremissen publi cerades gjorts gällande atl denna lösning skulle innebära risker för tryckfri heten. Den bakomliggande tanken förefaller vara att det tryckta ordet skulle kunna komma att drabbas av krav på inskränkningar som i första hand riktar sig mot andra medier. Eftersom skyddet för de nya medierna inte kan göras fullt ut lika omfattande som det som gäller för tryckfri heten har man vidare hävdat att det skulle föreligga en "smittorisk"av innebörd att tryckfriheten skulle kunna drabbas av inskränkningar l.ex. vad gäller etableringsrätten. Somjag har framhållit redan i remissprolokollel (avsniU 3.1) är del en Prop.1986/87:151 given utgångspunkt för mig aU grundlagsskyddet för tryckfriheteninte får försvagas därför atl andra uttrycksformer ges ell liknande skydd. Jagkan emellertid inle finna farhågorna för en sådan utveckling befogade. Vad somframför allt bär upp det konstitutionella skyddet för de grundläggande fri- ochrättigheterna är etl levande engagemang för de värden för vilka dessa fri- ochrättigheter är ett uttryck. Det engagemanget är starkt till förmån förtryckfriheten. Det finns ingen anledning att tro atl del skulle påverkas av denlaglekniska lösning som väljs. Jag kan ändå hysa viss förståelse för detangivna resonemanget om risker för tryckfriheten till den del det anförts somargument mot tanken på en sammanhållen grundlag av den typ som YFU diskuterade.Men gentemot den lösning som jag har förordat vilken innebär alt man bådeformellt och sakligt behåller nuvarande grundlagsreglering av tryckfrihetenoch reglerar yllrandefrihelen för övriga medier separat - saknar argumentetbärkraft. mån valet av lagteknisk lösning över huvud laget skulle ha någon betydelsenär det gäller en teoretisk risk för uttunning av tryckfriheten synes man medstörre fog ha anledning atl tveka inför tanken på en särskild grundlag vidsidan av TF. En sådan fristående grundlag skulle ju till sin dignitet framträdasom jämställd med TF. Det skulle med denna lösning ligga närmare tillhands atl åberopa lösningar beträffande de "nya" medierna till stödför molsvarande ändring i fråga om det tryckta ordet än med en ordning där desenare medierna behandlas i en särskild avdelning till en i övrigt sakligt settoförändrad TF. Tilldetla kommer att en särskild ytlrandefrihelsgrundlag kan komma att ses somnågot av etl mediepolitikens experimentomräde. Det kan inte uteslutas att en sädanutveckling på lång sikt skulle innebära risker för tryckfriheten lika väl somför yttrandefriheten i övriga medier. Minbedömning av vilka förslag som bör föreläggas grundar sigemellertid också på andra omständigheter än dem som jag har uppehållitmig vid. Vidgrundlagsändringar av den typ som här är aktuell eftersträvas normall enförhållandevis bred enighet i . Det får i nuvarande läge bedömas somosäkert om en sådan bred enighet finns i fräga om den lagtekniska lösningen avhur man bör skapa ett utbyggt grundlagsskydd för fler medier än det trycktaordet. Denna situation är enligt min mening mycket beklaglig, eftersom den somjag ser det måsle få lill följd atl frågan inle kan lösas i detla sammanhang.Ytterligare beredning måste äga rum, och denna bör naturligtvis ske på ettsådant sätt atl företrädare för riksdagspartierna i någon form deltar i beredningen.Jag förordar därför att frågan om en förstärkning av grundlagsskyddet förradio, TV, filmer, videogram och ljudupptagningar bryts ut. Däremot föreslårjag all de grundlagsändringar m. m. som avser tryckta skrifter redan nu blirföremål för förslag till . Mittställningstagande kan i slort sägas gå ut på all lagrådsremissens förslag, efter vissa justeringar som främst föranleds av lagrådets yttrande, tas upp i en första etapp utom såvitt gäller tillägget av en ny, andra avdelning i TF och att man i det fortsatta beredningsarbelei undersöker, 320 om del är möjligt alt nä en bred enighet om att i en ellerannan lagteknisk Prop. 1986/87:151 form förbättra grundlagsskyddet för denya uttrycksformerna. Lagrådet har gett uttryck för viss tvekan när det gällermina överväganden om grundlagsskyddet för den enskildes integritet (avsnitt3.2.3). Efter en utförlig diskussion har lagrådet ifrågasatt om det är befogatatt avvisa tanken på lagstiftning till skydd för privatlivets fred med en sådanbestämdhet som enligt lagrådets uppfattning har skett i remissen. har statsmakterna all anledning att följa utvecklingen på området ochbevaka att den fundamentala rättighet det är fräga om inte träds för när. För min del vill jag bara deklarera att jag givetvis äveni fortsättningen avser atl vara observant på hur massmedierna utnyttjar sinfrihet på detta område. I nuvarande läge finns emellertid som jag ser del intetillräckliga skäl att inta någon annan ståndpunkt än den som återspeglas iremissen. I fråga om förhållandet mellan tryckfriheten och reklamen(avsnitt 3.2.4) noterar jag alt lagrådet har uttalat att rättsläget tordevara tillräckligt klart för att man även fortsättningsvis skall klara sig ulannärmare regler i TF. Lagrådet anser dock att det här blir fräga om en brist igrundlagsregleringen som gärna borde rättas till . För egen de! anser jag det svårt atl nu med bestämdhetutlova en framtida reglering på området. Som framgår av min redogörelse hardet, trots flera utredningsförslag, inte gäll atl finna en lösning som skullekunna tänkas tillgodose de olika intressen som gör sig gällande. Lagrådet har anslutit sig till ståndpunkten att någon meraallmän regel om åsiktsneutralitet vid samhällelig stödgivning (avsnitt 3.3)inte bör införas men säger sig sakna en närmare diskussion av möjligheternaalt utforma en godtagbar regel i TF som lar sikte endast på pressen. Lagrådetförordar att frågan om en sådan bestämmelse övervägs under den fortsattaberedningen av ärendet. Själv vill jag först erinra om 57 § förordningen(1981:409) om stafligt stöd lill dagstidningar. Den paragrafen innehåller enregel om att press-stödsnämnden vid tillämpningen av förordningen inte fär tahänsyn till vare sig en tidnings politiska inställning eller till dessställningstagande i enskilda frågor. Man kan naturligtvis överväga om dennaoch andra presstödsbestämmelser bör ges i form av lag (jfr KU 1975/76:46 s.20). Den principiella neutralitet som har lagts lill grund för utformningen avpresstödet är ju av stor betydelse. Den är nödvändig för atl stödet skallfrämja den allsidiga upplysning, som TF syftar till att säkerställa. Mot vad lagrådet har anfört kan dock invändas atl TF inleheller i övrigl ger nägon fullständig bild av tryckfriheten ur alla aspekter. En grundlagsre gel om enbart presstödet skulle vidare te sig oegentlig med tanke på atl TF omfattar alla tryckta skrifter. Enligt min mening saknas tillräcklig anled ning att låta presstödets existens återspeglas i TF. Principen om neutralitet kommer ju ändå även i fortsättningen att följa av grunderna för såväl TF som RF. På grund av del anförda finner jag inte skäl all nu intanågon annan Prop. 1986/87:151 ståndpunkt i fråga om neutralitetsregeln än densom framgår av remissprolokollel. Jag vill dock erinra om atl presstödet förnärvarande ses över av utredningen (U 1985:11) om det statliga stödet lilldagstidningar. Om resultatet av den översynen skulle ge anledning till del, färfrågan om neutraliletsregelns konstitutionella valör tas upp lill nyaöverväganden. Lagrådet har i fråga om jurysystemel (avsnitt 3.8) ingenannan uppfattning än jag i själva principfrågan att juryinstitulionen börbehållas och införas även för de nya medier som enligt remissen skulle bliskyddade genom en utsträckt grundlagsreglering. Enligt lagrådet är det emellertid viktigt all anlägga ellnyanserat synsätt. Lagrådet anser atl del är uppenbart atl skälen för ensärskild rättegångsordning inte är lika starka vid alla typer av mål.Motiveringen är svag för alt ge massmedierna elt särskilt processuellt skyddvid kränkningar av enskilda medborgare. Givetvis kan även förlalsmål vara avsådant slag, att juryprövning är motiverad. Erfarenheten visar dock att del ärett fåtal mål som inle likaväl skulle kunna prövas av en tingsrätt med nämndsom av en jurydomstol. Lagrådet delar den i lagrådsremissen uttrycktauppfattningen all möjligheterna all stärka skyddet för mälsägandena bör ägnasstor uppmärksamhet i lagstiftningsarbetet. Som en konsekvens härav anserlagrådet atl bl. a. frågorna om rättegångsordningen inle bör betraktas somslutligt avgjorda, om det remitterade förslaget antas. För den meningen talarockså enligt lagrådets mening de nya jurymål om olaga våldsskildring som skulletillkomma vid ett utvidgat grundlagsskydd för yttrandefriheten. Deras antalkan inte uppskattas . Uppenbart är dock atl en ordning med en iryckfrihetsjury,som nästan enbart handlägger mål om ärekränkningar och olaga våldsskildringar,kan anses stötande redan från principiella synpunkter. Lagrådet anser därföralt en översyn och utvärdering av jury-systemet bör komma till stånd om intealltför mänga år. För egen del vill jag erinra om att jag - som framgår av remissprolokollel- inte står helt främmande inför den kritik som kan riktas mot jurysystemel.Det är givetvis viktigt alt sträva efter ett så bra skydd för medborgarna motkränkande publicitet som möjligt. Men det är långt ifrån någon självklarhet attjuryns medverkan i rättskipningen har lämnat ett otillbörligt stort utrymme förpubliciteten i massmedierna. Och det är under alla förhållanden lätt att pekapå svårigheter som skulle uppkomma om man försökte särskilja de mål som intebehöver underställas en jury frän andra. Det går självfallet inte alllid atldra någon klar gräns mellan kritik av myndigheter eller andra allmänna organoch angrepp på namngivna personer, som verkar där. Det kan inte förnekas atl integriletskränkningarförekommer i massmedierna och att de inte sällan måsle betecknas somallvarliga. Det finns därför skäl att inte släppa uppmärksamheten påutvecklingen. Enligt min mening bör dock åtgärder, om sådana skullevisa sig nödvändiga, inte ske i form av en förändring av jurysystemet, som juär en grundpelare i skyddet för yttrandefriheten. Del som lagrådet har anfört i fråga om de olika laglexiförslageni 322 remissen föranleder följande kommentarer från min sida.Jag tar bl. a. upp Prop. 1986/87:151 också vilka konsekvenser mittställningstagande i fråga om grundlagsskyddet för de nya medierna bör ha pådessa förslag. Förslaget lill lag om ändring i tryckfrihetsförordningen Det nya andra styckel i / kap. 7 § i det remitterade förslagetbör utgå, eftersom det rör de nya medierna. Nuvarande reglering efter mönsterav TF av ansvaret för innehållet i radio- och kassettidningar kommer till följdhärav att bestå lills vidare. I 1 kap. 8 §, som inte omfattas av något förslag i remissen,bör första stycket utgå. Förbudet mot privilegier i fråga om utgivning avskrifter är historiskt betingat. Enligt tryckfrihetsförordning krävdesdet privilegium för rätten att ge ul periodiska skrifter. ochsenare tryckfrihetsförordning förbjöds sådana privilegier. Maj:lfick emellertid räll atl förnya redan givna privilegier med högst isänder. En molsvarande bestämmelse infördes TF. Del senast givnaprivilegiet, som avsåg privilegium på utgivningen avalmanackor, upphörde (jfr prop. 1969:66, SU 115, rskr. 293).Lagrummet fyller därför inle längre någon funktion som grundlagsstöd förförnyande av privilegier. Inte heller behövs något särskilt förbud motprivilegier, eftersom sådana inte är förenliga med övriga bestämmelser iTF. Som lagrådet föreslår bör andra stycket i I kap. 8 §ändras så att en hänvisning till lag görs även beträffande upphovsrättennärstående rättigheter. De rättigheter som avses är visserligen främst de somtillkommer utövande konstnärer, fonogramframslällare saml radio- ochtelevisions-förelag och som skulle få betydelse i fråga om de nya medierna.Beträffande de tryckta skrifterna aktualiseras emellertid det s.k. katalogskyddetenligt 49 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärligaverk. Det av lagrådet förordade tillägget bör därför göras fastän de nyamedierna inte nu skall ges något förstärkt grundlagsskydd. Första stycket i 10 kap. 11 §, som inte heller berörs i lagrädsremissen,bör justeras med anledning av den nya lagstiftningen om disciplinförseelser avkrigsmän m. m. 1985/86:9, JuU 24, rskr. 213, SFS 1986:645). Det nya andra stycket i 12 kap. 6 § i det remitteradeförslaget bör med vissa huvudsakligen redaktionella justeringar bilda en nyparagraf sist i samma kapitel. Del är avsett atl föreskrifter om anstånd medval av jurymän och om verkan av sådant anstånd skall meddelas i en ny lag omförfarandet m.m. hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarnaunder krig eller krigsfara. Elt förslag lill en sådan lag har nyligenremitterats till lagrådet. Några särskilda övergångsbestämmelser vid sidan av ikraftträdandebe-stämmelsenbehövs inte, eftersom några nya medier inle skall regleras i TF. Förslaget till lag om ändring i regeringsformen Någon ändring av 2 kap. 1 § och övergångsbestämmelserna ärinle behöv lig med tanke på den begränsning av ändringarna i TF som har gjorts. Förslagettill lag om ändring i Prop. Lagrådet har haft erinringar mot förslaget till ändring avbestämmelsen om hets mot folkgrupp . Lagrådet anser del tveksamt om denlagändring som föreslås i nägon mera betydande mån underlättar bekämpningen avorganisationer som verkar för rasdiskriminering. Lagrådet är därför närmastbenäget att förorda atl paragrafens nuvarande lydelse lämnas oförändrad. Lagrådet menar alt organisationernas utåtriktadeverksamhet kan beivras redan nu och atl möjligheterna alt ingripa mot vad somförekommer vid slutna möten i praktiken begränsas väsentligt av svårigheten attfå fram en tillfredsställande utredning. Lagrådet anser också attgränsdragningsproblem kan uppstå även med den nya lydelsen och ifrågasätterockså om inte paragrafen efter ordalagen får en alltför vidsträckt räckvidd. Jag instämmer med lagrådet i att det redan nu går attkomma åt den utåtriktade verksamheten. Delta framgår redan av remissprolokollel(avsnitt 3.6.4). Avsikten med mitt förslag är, som jag anförde där, att läggahinder i vägen också för den interna verksamheten. Dessa möjligheter förbättrasavsevärt genom mitt förslag. Atl del kan förutsättas bli svårtatt få fram tillfredsställande utredning är naturligtvis riktigt, men deltaproblem föreligger i många andra sammanhang och kan som jag ser del inle vara ellavgörande skäl mot en kriminalisering. Enligt min mening kan det inte anses alt bestämmelsen fåren alltför vidsträckt räckvidd genom det remitterade förslaget. Som jag anfördetill remissprolokollel anser jag alt uttalanden som uttrycker rasförakt är oacceptablaså snart de förekommer utanför den rent privata sfären. De bör då omfattas avkriminaliseringen. Visserligen kan det som lagrådet har anfört uppstågränsdragningsproblem även med det remitterade förslaget. Skall inte varjeyttrande som uttrycker rasförakt vara straffbelagt, måste man dock ha kvar engräns som kan vara svår att dra i praktiken. Jag ser det emellertid som envinst atl i och för sig straffvärda yttranden i fortsättningen mera otvetydigtskall falla inom det straffbara området. Jag vidhåller därför min tidigare uppfattning och förordarföljaktligen inte nägon ändring av det remitterade förslaget på denna punkt.