prop · GA03157 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1986/87:157 om vissa avfallsfrågor m. m. Regeringenbereder tillfälle att ta del av vad som har tagils upp i bifogadeutdrag ur regeringsprotokollet . 1skrivelsen redovisar regeringen för kännedom sina ställningstagandentill vissa avfallsfrågor. Regeringens principiella inställning är att mängdenavfall bör minskas genom åtgärder i såväl produktions- som konsumentledet.Ämnen och produkter som genom att blandas med annat avfall kan förorsakasärskilda miljöstörningar bör hanteras för sig. Även i övrigt böromhändertagande och behandling av avfall ske under iakttagande av striktamiljöskyddskrav. Iskrivelsen redovisas regeringens ställningstagande till riktlinjerna för demiljökrav som skall ställas i fråga om utsläppsbegränsningar vid prövningenligt miljöskyddslagen (1969: 387) av anläggningar för avfallsförbränning.Åtgärder bör vidtas så att befintliga förbränningsanläggningar uppfyllerkraven års utgång. Tillstånd till nya anläggningar bör i princip lämnasendast under förutsättning att de skärpta kraven uppfylls. 1 skrivelsenbehandlas bl. a. också frägor om deponering av restprodukter samt om forsknings-och utvecklingsinsatser på avfallsområdet. Rättelse S. 1 rad 2 Står; Rättat till: S. 2 rad 2 Slår: Rätlat till: . Rad 4: Sigurdsenutgår. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 maj1987 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, , , R. Carisson, , , , ,, G. , Lönnqvist Skrivelse om vissa avfallsfrågor m. m. Genom beslut uppdrog regeringen åt statensenergiverk och att utreda frågan om de energitekniskaförutsättningarna för förbränning av avfall och vilka utsläppskrav som börgälla vid sädan förbränning. Uppdraget har genomförts gemensamt av de bådamyndigheterna. Verken redovisade resultaten avutredningsarbetet och sina förslag till åtgärder i en gemensam utredning.Energi ur avfall, den s.k. EN . Utredningen innehåller förutombakgrundsbeskrivningar av nuvarande förhållanden, bl. a. bedömningar avenergivärdet i avfallet, redovisningar av luftföroreningsutsläppen, hälso- ochmiljörisker och olika reningsmetoder, beskrivningar av restprodukterna ocholika möjligheter att omhänderta dessa samt arbetsmiljöfrågorna vidavfallsförbränning. Vidare görs vissa ställningstaganden tillavfallsförbränning som behandlingsmetod samt lämnas vissa förslag tillriktlinjer för högsta tillåtna utsläpp av luftföroreningar samt till forskningoch utveckling. Till protokollet i detta ärende bör som bilaga 1 fogaskapitel 10 i verkens utredning Förbränning som avfallsbehandling ochenergiåtervinning. Utredningen har remissbehandlats. En förteckning överremissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 2. 1 fråga om nuvarande förhållanden i övrigt hänvisar jagtill utredningen. I fräga om de närmare överväganden som redovisas i dennahänvisas till bilaga I. 1 mitt anförande kommer jag att redovisa mitt förslag tillregeringens ställningstaganden till de miljökrav m. m. som bör gälla föravfallsförbränning. Härutöver redovisas också de åtgärder som regeringen harvidtagit för att få till stånd en ökad återvinning och återanvändning avavfall. För information redogör jag även för vissa frågor om slamoch handelsgödsel. 2Föredraganden v- Skr. 2.1 Utvecklingen inom avfallsområdet I genomsnitt gör varje person i av med ca 300 kgavfall , vilket resulterar i totalt ca hushållsavfall.Till detta kommer bl.a. ca slam (torrsubstans) frånreningsverk och sjukhusavfall. Dessutom uppkommer storamängder industri- och byggavfall, gruvavfall m.m. återvinner viendast av hushållsavfallet, huvudsakligen papper, glas och aluminiumburkar.Återstoden går alltså till olika former av slutligt omhändertagande. 1975:32 om återvinning och omhändertagande avavfall framhölls att återanvändning bör vara en ledande princip vidomhändertagande och behandling av av avfall. Sparsamhet, hushållning och återanvändningbör vara vägledande när vi utnyttjar våra naturresurser och vår varuproduktion.Det grundläggande synsättet bör vara att avfall är en resurs som i störstamöjliga utsträckning skall användas pä nytt. Omfattande åtgärder har vidtagits i syfte att skyddamiljön från påverkan av avfallshanteringen. Flertalet av dessa åtgärder harkommit till stånd som följd av beslut enligt miljöskyddslagen (1969:387).Antalet avfallsupplag har minskat kraftigt . Öppen förbränningförekommer inte längre som avfallsbehandlingsmetod. Antalet upplag med lakvattenreninghar ökat och är f. n. drygt 100. Såväl kommuner som enskilda har gjort stora ansträngningaratt leva upp till det grundläggande synsätt som anges proposition.Kommunerna har investerat i anläggningarför att separera och kompostera avfall. Grundtanken var att insamlingssystemenför avfall skulle kompletteras med centrala anläggningar, i vilka ettorganiskt jordförbättringsmedel - kompost - kunde tillverkas och olikaefterfrågade material, såsom metallskrot, papper, glas och plast, återvinnas. 1inledningsskedet förelåg en rad tekniska problem. Dessa har man numera tillstor del kommit till rätta med. Vissa problem kvarstår, såsom obehaglig luktoch att komposten innehåller bl. a. glas, plast och tungmetaller. Dessaanläggningar har trots problemen dock givit vissa miljövinster bl. a. genom attavfallsmängderna minskats. Parallellt med att avfallet sorterats vid störreanläggningar har försök gjorts med att dela upp hushållsavfallet i fraktionersamt att sortera ut hälso- och miljöfarliga produkter före insamling, s.k.källsortering. Dessa försök har ökat i anial . Motiven för dennaverksamhet är främst önskemål om att öka återvinning av material, att bättre tahand om miljöfariiga komponenter i avfallet samt att framställa ett renareavfall som är bättre lämpat för den efterföljande avfallsbehandlingen. Erfarenheterna av insamlingsförsöken är begränsade menövervägande positiva. Försök i en kommun. Klippan, med källsortering har t. ex.inneburit att avfallsmängden har kunnat minskas . En förutsättning föratt verksamheten skall fungera smidigt och effektivt är att kommunen har en välutbyggd organisation för insamling och hantering av avfallet. Det ärockså av avgörande betydelse för resultaten atl hushällen får cn god Skr.1986/87:157 och allsidig information. Det har visat sig att hushållen iallmänhet ställt sig positiva. En viktig faktor för hushållens medverkan tordevara att källsortering framstår som en aktiv del i arbetet med att lösamiljöproblemen och att hushålla med naturresurserna. Det är därför viktigt attde produkter som separeras verkligen kommer till avsedd användning. Ett exempel på en framgångsrik satsning på återvinning äranvändningen av returpapper för framställning av nytt papper. Denna användningav returpapper har i ökat från till 748000 lon ar1986. Returpapper utgör därmed numera av den svenska pappersindustrinstotala förbrukning av träfiberrävara. Förbrukningen av returpapper i form avtidningar och tidskrifter har 1986 ökat från 90000 tontill , varav respektive består av tidningar ochtidskrifter som samlats in från hushållen. Man kan räkna med att omkringhälften av hushållens konsumtion av tidningar och tidskrifter nu återvinns förproduktion av nytt papper. Vissa problem finns med att avsätta återvunnetpapper. Användningen av returglas är ett annat exempel påframgångsrik återvinning. återlämnas ca returglasper år, dvs. ca per person. 1 många kommuner har man även organiseratinsamling av flaskor och glasburkar med s. k. glasigloos. fattade beslut om återvinning avdryckesförpackningar av aluminium. Enligt beslutet skulle återvinningen uppgåtill senast . Ett särskilt bolag, AB Returpack, ägt avhandeln, bryggerinäringen och förpackningsindustrin, inrättades för att drivapantsystemet. Bolaget har redovisat attåtervinningen uppgick till . aprilseptember1986 redovisas preliminärt en återvinning pä 67,. Det ankommer enligtriksdagsbeslutet på bolaget att genomföra de åtgärder som behövs för att nå upptill återvinning. För att uppnå denna grad av återvinning harstatens jordbruksnämnd och bolaget kommit överens om att fördubblapanten till per burk. Även när det gäller vissa materialslag inom industrin haråtervinningen nått en betydande omfattning. De system för återanvändning avrestprodukter och återvinning av material som byggts upp inom såväl kommunersom industrin har medverkat till att avfallsmängderna inte ökat . Av central betydelse är även insatser att minskainnehållet av miljöfarliga ämnen i avfallet. För att minska avfallets innehåll av tungmetaller harregeringen bl. a. i proposition 1986/87:55 om åtgärder mot miljöfariigabatterier redovisat ett åtgärdsprogram. 1 en första etapp skall utsläppen avkvicksilver från batterier minska med . Regeringen har vidtagit enrad åtgärder, bl. a. beträffande insamling, information och märkning, för attuppnå detta mål. Åtgärderna är avgiftsfinansierade. Enligt förordningen(1986:1236) om miljöfarliga batterier får sådana batterier inte blandas medhushållsavfall. Ett annat exempel på åtgärder med denna inriktning ärförbudet mot användning av kadmium i bl. a. färger och plaster. att detfinns goda möjligheter att minska belastningen på miljön genom Skr.1986/87:157 åtgärder i produktledet. Enligt vad naturvårdsveiket beräknat har tillförselnav kadmium minskat med till per är genom övergång till andraämnen. uppkommer ca 1 milj. ton slam vid våraavloppsreningsverk. Användningen i jordbruket har ökat till av de totala slammängderna.Ca 10% av slammet används som anläggningsjord medan deponeras.Naturvårdsverket gav ut allmänna råd för hantering av slam frånavloppsreningsverk. Dessa innebär att det är bättre att utnyttja slam än atllägga det på upplag. En förutsättning för att användning av slam somgödningsmedel skall tillåtas är att det kan ske utan risk för människors hälsaoch miljön. Användningen av slam i jordbruket ställer särskilda krav påbegränsningar av innehållet av föroreningar och på spridningen av slam. Vad somdärvid främst har uppmärksammats är att slam kan innehålla kadmium. Riksdagenhar uttalat att åtgärder bör vidtas (JoU 1985/86:24, res. 22, rskr 344) sä attåkermarkens långsiktiga produktionsförmåga och produkternas kvalitet inteäventyras. arbetar mot denna bakgrund med attrevidera gällande allmänna råd för hantering av slam frän avloppsreningsverk.Ett förslag till reviderade allmänna råd beräknas föreligga under första halvåret1987. Trots de åtgärder som vidtagits kvarstår en rad problem isamband med avfallshanteringen. Problemen hänger, som framgårovan, samman medde stora avfallsmängder som vårt samhälle producerar . De medför ettständigt behov av att avsätta ytterligare mark för deponier, avfallsupplag, medde konflikter detta innebär med bl. a. markanvändnings- och naturvårdsintressen.Avfallsdeponierna medför också miljöproblem genom bl. a. lakvatten och dåliglukt. Jag skall något närmare beröra problemet med lakvatten från deponier. Avfallet innehåller en hel del giftiga och stabilaföreningar, som inte bryts ned i naturen. Dessa ämnen lagras i avfallsdeponiernamen lakas även ut och förorenar miljön. Lakvattnet innehåller även en hel delandra föroreningar. Läckaget av giftiga och stabila föreningar till yt- ochgrundvatten har kommit att uppmärksammas allt mer. De åtgärder som f. n. vidtasför att klara dessa problem är främst lakvattenrening och övertäckning för attminska lakvattenmängderna. Även kommer man att behöva övervaka ochi vissa fall behandla lakvatten från våra avfallsupplag. Utsläppen från avfallsdeponierminskas också genom att avfallet i största möjliga utsträckning befrias frånolika giftiga och stabila föroreningar exempelvis genom insamling av miljöfariigabatterier. Som redovisats har en hel del åtgärder vidtagits för attreducera avfallsmängderna genom materialåtervinning och källsortering.Återvinningen av material i större skala vid särskilda anläggningar haremellertid inte motsvarat förväntningarna. Avgörande har varit svårigheternaatt få avsättning för de återvunna produkterna. Man har bl. a. haft problemmed att få fram så rena kvaliteter som efterfrågas. Det är också svårt attkonkurrera prismässigt. Motsvarande problem finns också när det gäller källsorterat material.Här är emellertid möjligheterna större att få fram rena produkter Skr.1986/87:157 som är lättare att återvinna. Härigenom underlättas avsättningen avinsamlat och återvunnet material, vilket är en central fråga för möjligheternaatt få till stånd en ökad återvinning. 1 de fall avfallet bränns för att bl. a. reducera volymenoch för att utvinna energi uppstår bl. a. luftföroreningsproblem. Jag övergårnu till att behandla miljöproblemen vid avfallsförbränning. Avfallsförbränningen har under de senaste två decenniernai utvecklats från att främst ha varit en metod för volymreduktion avavfallet till att även innefatta utvinning av energi. Energiutvinning ur avfallär inte nägon ny företeelse. Som exempel kan nämnas att vid Lövstaanläggningenutanför installerades en turbin för framställning avel. Billigare sätt att framställa el gjorde dock att metoden inte då fick någonstörre användning i vårt land. har det skett en snabb utbyggnadav anläggningar för avfallsförbränning med energiutvinning. Utbyggnaden är enföljd av snabbt ökande oljepriser, goda förutsättningar för avsättning avenergin som värme i fjärrvärmenäten och en energipolitik inriktad på attersätta olja med inhemska bränslen. En ytterligare faktor som haft väsentligbetydelse för denna utveckling är kommunernas centrala ansvar för bådeavfallshantering och värmeförsörjning. Genom det kommunala renhållningsmonopolethar kommunerna både skyldighet att ta hand om hus-hällsavfallet och möjlighetatt utnyttja det som bränsle. bedömer i EN attförutsättningar finns för att öka utvinningen av avfallsenergi för användningsom fjärrvärme från nuvarande bränsle till omkring ,räknat som bränsleenergi. Det innebär att avfallsförbränningens andel avfjärrvärmeleveranserna nästan skulle fördubblas från nuvarande ande! på ca10%. Förutsättningar för en sådan ökad avsättning av avfallsenergi som fjärrvärmeföreligger framför allt i och ett antal tätorter i södra ochmellersta . konstaterar också att produktion av el i kraftvärmeverkbaserade på avfall kan bli aktuell . Detta innebär ett bättreutnyttjande av avfallets energiinnehåll som behovet av annanmiljöstörande elproduktion minskas. Tekniskt sett är dock elproduktion medavfall mer komplicerad än elproduktion med bränslen som kol. Den genomgång avfrågor kring avfallet som bränsle och dess egenskaper som gjorts i utredningenvisar att en del av industriavfallet kan användas för att framställa bränsleflis.Genom utsortering av en inte förorenad träfraktion skulle ca 0,75 milj. ton perår kunna utvinnas. Vid användning i konventionella fastbränslepannor skulledetta kunna ge ett energitillskott på 2,5-3,bränsle . Remissinstanserna liar inte framfört några invändningarmot de gjorda bedömningarna.Svenska har pekat på möjligheter- Skr. 1986/87:157 natill metangasutvinning vid avfallsdeponier. För egen del anser jag att frågorna om elproduktion,framställning av bränsleflis ur industriavfallet och metangasutvinning vidavfallsupplag är intressanta från energipolitiska utgångspunkter. Om dessamöjligheter kan utnyttjas kan utbyggnaden av andra anläggningar minskas imotsvarande utsträckning. Den teknik som utvecklats för lagring avavfallsbränsle ger möjlighet att undvika avfallsförbränning närvärmebehovet är litet. Jag har erfarit att och naturvårdsverketarbetar vidare med dessa möjligheter från olika utgångspunkter och även bidrartill erforderliga utvecklingsinsatser. Jag kommer i det följande att utvecklamin syn på hälso- och miljöfrågorna vid avfallsförbränning. 2.2.2 Hälso- och miljörisker och framhåller i sinutredning att utbyggnaden av anläggningar för avfallsförbränning medenergiutvinning har medfört vissa fördelar från miljösynpunkt. Utnyttjandet avavfallsenergin har ersatt annan energiproduktion som annars skulle ha belastatmiljön. präglades avfallshanteringen av att hushålls- ochindustriavfall deponerades på ett stort antal upplag under relativtokontrollerade former. Öppen förbränning direkt pä tipparna eller i enklabrännburar var vanligt förekommande. Dessa primitiva former föravfallshantering förekommer inte . Miljökraven på avfallsupplagen harskärpts, bl. a. när det gäller att ta hand om lakvattnet. Olika typer av avfall innehåller varierande mängder avgiftiga och stabila ämnen. Vid deponering riskerar dessa ämnen att lakas ut.Behandling av avfall genom förbränning vid höga temperaturer leder ofta tillatt sådana ämnen bryts ned - destrueras - till mindre giftiga ämnen. Genomförbränning minskar också avfallets volym väsentligt och man får enrestprodukt som innehåller obetydliga mängder organiskt material. Detta innebärfördelar vid avfallsdeponeringen. års forskning har emellertid visat på hälso- ochmiljöproblem vid avfallsförbränning som man tidigare inte var medveten om. Detgäller framför allt de långsiktiga effekterna av luftföroreningarna. Olika undersökningarhar medfört att avfallets och rökgasernas innehåll av giftiga och långlivadeämnen uppmärksammats allt mer. Det har också kommit fram att dessa ämnensprider sig över stora avstånd och i näringskedjorna. Intresset har särskiltfokuserats till klorbensener, klorfenoler, dioxiner, kvicksilver, kadmium ochvissa andra tungmetaller. Även utsläpp av sura ämnen som klorväte haruppmärksammats bl. a. med tanke på risken för skogsskador. 1 utredningen framhålls att resultaten av senare årsforskning, framför allt när det gäller dioxiner, har gett hälso- ochmiljöproblemen vid avfallshantering en annan dimension . Dettagäller givetvis avfallsförbränningen men också andra former föravfallsbehandling. Forskningen har bl. a. visat att nedfallet av kvicksilveröver vårt land beror både på våra egna utsläpp och på intransport vialuftströmmar från andra länder. preliminäraresultaten tyder också på att situationen är likartad när det Skr.1986/87:157 gäller spridningen av dioxiner. Det skulle innebära att inte hellerdioxin-problemen kan lösas genom miljöskyddsåtgärder i enbart . Bildenkompliceras också av att dioxiner lagras i födoämnen som kan importeras och exporteras. Enligt de preliminära bedömningar som gjorts i rapportensvarar avfallsförbränningen för hälften av de totala dioxinutsläppen till lufti . uppskattningar tyder på att denna andel är lägre. Riskernaför att utsläpp av dioxiner skall medföra negativa effekter och skador pä människorshälsa är framför allt knutna till intag av födoämnen, t. ex. fisk ochmjölkprodukter. Däremot bedöms riskerna för att hälsoeffekter skulle kunnauppstå genom direkt inandning vara försumbara vid de mycket låga halter som kanförekomma i utomhusluften. Statens miljömedicinska laboratorium (SML) har inom ramenför och utredningsarbete utvärderathälsoriskerna med utsläpp av dioxiner och andra föroreningar. Dessa utvärderingar,som redovisas i en bilaga till utredningen, tyder på att det uppskattadedagliga intaget av dioxin kan komma att överskridas vid konsumtion av fisk frånÖstersjön. Intaget av dioxin kan dock begränsas genom att man t. ex. undvikeralltför stor konsumtion av livsmedel som innehåller högre halter. och är mer oroade över de halter somuppmätts i modersmjölk. Data är ännu ofullständiga, men de pekar enligtforskningsrapporter på att spädbarn kan utsättas för halter som klart överskriderdet föreslagna gränsvärdet för tolerabelt intag, 1-5 picogram TCDD-ekviva-lenterper kilo kroppsvikt och dag. I utredningen dras slutsatsen att den nuvarandesituationen vad gäller dioxiner är otillfredsställande från hälso- ochmiljösynpunkt. Belastningen på miljön med dioxiner måste begränsas starkt. Detär därför nödvändigt att sådana åtgärder vidtas att utsläppen av dioxiner frånolika källor, bl. a. avfallsförbränning, minskas kraftigt. Utredningsarbetet har visat att det är möjligt attväsentligt minska utsläppen av dioxin från avfallsförbränning. Från befintligaanläggningar kan utsläppen dras ner till 0,5-2,0 ng/nm-(l) torr gas vid CO2samt för nya anläggningar till 0,1 ng/nm, räknat som TCDD-ekvivalenter enligt Eadon.Värdet för nya anläggningar bör enligt utredningen betraktas som ett riktvärdeunder en prövotid. Eftersom mätmetoderna ännu inte är helt färdigutvecklade kanmätmetodiken komma att förändras liksom ekvivalentbegreppet. Ett utsläpp på den angivna nivån har av SML bedömts vara miljömedi-cinsktacceptabelt. Andra källor till dioxinutsläpp skulle bli helt dominerande medså låga utsläpp. utreder f. n. möjligheterna till åtgärderäven när det gäller dessa källor. Förbränning av avfall ger upphov till restprodukter i formav slagg, flygaska och rökgasreningsprodukter. Deponeringen av restprodukternafrån avfallsförbränning medför risker för utlakning av olika giftiga ämnen. ' 1 ng/nin (nanogram pernormalkubikmeter) = /nm' Jämfört med direktdeponering av avfallet innebärförbränning av avfall Skr. 1986/87:157 emellertid att behovet av deponeringminskar volymmässigt med . 1 båda fallen måste tillräckliga åtgärdervidtas för att skydda miljön mot utlakning av giftiga ämnen. Vid lokaliseringoch utformning av avfallsdeponier bör även stor hänsyn tas till hurlandskapsbilden påverkas. Jag återkommer till deponeringsfrågorna . och drar i utredningenslutsatsen att, om utsläppen av i första hand klorväte, kvicksilver, kadmiumoch dioxiner begränsas till de låga nivåer som föreslås, kommer bidragen frånavfalls-förbränning att endast vara marginella. De bedömningar som gjorts avnaturvårdsverket i samarbete med främst SML talar för att de återståendebegränsade utsläppen bör vara acceptabla från hälso- och miljösynpunkt. I utredningen dras också slutsatsen att avfallsförbränningär en acceptabel behandlingsmetod för hushälls- och industriavfall.Förutsättningen är dock att utsläppen verkligen kan bringas ned till och hållaspå de föreslagna låga nivåerna. Det innebär ett åtgärdsprogram med hårdautsläppskrav för de befintliga anläggningarna och att nytillkommandeanläggningar redan från början utrustas för att klara de strängautsläppskraven. Därutöver fordras aktiva produktkontrollåtgärder, källsorteringm. m. för att undvika att miljöfarliga ämnen som kvicksilver o.dyl. tillförsavfallet. I ett sådant program kommer även att ingå krav pä åtgärder viddeponering av restprodukter från förbränning och rökgasrening. Remissinstanserna ställer sig bakom den beskrivning ochanalys av hälso- och miljöproblemen som görs i utredningen. Flera instanser,bl. a. , pekar på de stora kunskapsluckor som för närvarandefinns när det gäller bl. a. dioxinernas toxiska effekter. Andra effekter avutsläppen som försurning och inverkan på skogen av bl. a. klorväte framhållsockså. i jämför tungmetallutsläppen frän olikabränslen med avfallseldning och konstaterar att avfallet kräver specielluppmärksamhet. pekar även på möjligheten att utvinna gas ur avfallsdeponiernasom ett miljömässigt lämpligt alternativ. Utredningens allmänna ställningstaganden och förslagentill åtgärder accepteras av flertalet remissinstanser. Många instanserunderstryker behovet av ökad återvinning och ett renare avfall. Ett parremissinstanser ställer sig dock tveksamma till fortsatt avfallsförbränning ochytteriigare ett par vill avveckla avfallsförbränningen. För egen del vill jag framhålla att en förutsättning förfortsatt avfallsför bränning är att utsläppen av skadliga ämnen bringas ned så långt som möjligt så att riskerna från hälso- och miljösynpunkt görs så små som möjligt. Mot bakgrund av det underlag beträffande avfallsförbränningens belastning på miljön som lagts fram i utredningen är det uppenbart att effektiva miljöskyddsåtgärder måste vidtas. Med avfallsförbrän ningens roll som en av de största källorna till dioxinutsläpp måste givetvis åtgärder beträffande befintliga förbränningsanläggningar prioriteras. Om nya avfallsförbränningsanläggningar skall få komma till stånd måste ut släppen hållas på så låga nivåer att de kan anses vara acceptabla för hälsan och miljön.