prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — homosexuell samlevnad, vuxna släktingar som har gemensamthem och hushåll eller storfamiljer. Utredningen har övervägt möjligheten atlsådana andra samboende skulle kunna komma in under ett och samma regelsystem genomt. ex. registrering eUer avtal. Enligt SFRs mening blir otvivelaktigt denekonomiska sammanflätning en i många sådana relationer fullt jämförbar med andra samboförhållan- " Därmed skulle starkaskäl tala för en frivillig praktisk reglering av Prop. 1986/87: 1 dessaförhållanden. är dock medvetet om alt en sådan möjlighet förandra parter att avtala sig lill samma lösning skulle inbjuda till missbrak,t.ex. i skalteundandragande syfte. frikyrkoråd delar i huvudsak den bedömningutredningen har gjort när det gäller bestämningen "äktenskapsliknandesamlevnad". Avgörande för bedömningen av vad som är äktenskapsliknandesamlevnad måste vara praktiska förhållanden av den typ utredningen angivit:gemensamt hem och hushåll samt en viss varaktighet. Enligt frikyrkorädetsmening måste dock beteckningen äktenskapsliknande samlevnad reserveras enbartför varaktig samlevnad mellan en man och en kvinna. Eftersom ingen registrering eller annan konstituerandehandling äger ram då samboförhållandet inleds kvarstår en principiellt viktigskillnad jämfört med äktenskapet. Familjelagsakkunniga tar inte ställning till fråganom de föreslagna reglerna om äktenskapsliknande samlevnad skall omfatta ävenhomosexuella samboende. Den definition man uppställer pä sambor ges dock ensådan avfaltning atl den lämnar denna möjlighet öppen. frikyrkoråd har i sitt remissyttrande överulredningsprome-moria nr 37 från utredningen om Homosexuell samlevnad bestämtavvisat tanken pä atl beteckna en homosexuell samlevnad som äktenskapsliknande.Skälen är dels rådets principiella syn på äktenskapet som gör atl en gemenskapmellan två människor av samma kön aldrig kan kallas äktenskapsliknande, delsde svåra gränsdragningsproblem, som skulle uppstå mellan homosexuellt samboendeoch annat samboende mellan människor av samma kön. Del avgörande kriteriet blirförekomsten av en sexuell förbindelse mellan partema, som knappast kankontrolleras av samhället. Del är tveksamt och blir lätt godtyckligt atl grandarättsverkningar enbarl på en sexuell förbindelse. Om de regler som föreslås för sambor också skalltillämpas för homosexuella samboende bör detta enligt frikyrkorådets meningske i sädana former alt samma regelsystem kan gälla också för andra typer avsamboende, som lever varaktigt tillsammans i andra former än äktenskap elleräktenskapsliknande samlevnad t. ex. genom ett anmälnings- eller registreringsförfarandeeller genom avtal. Etl sådant regelsystem hör principiellt inte hemma iäktenskapsbalken. Lagreglerna rörande familjen uppfattas i allmänhetutgöra ett centralt civilrältsligt ämnesområde. Denna lagstiftning namnes ocksåsärskilt i 8 kap. 2 § regeringsformen. Därutöver har delta lagsliflningsfält ocksåen medborgarrättslig sida, även om rättighetskatalogen i 2 kap. RF icke upptarnågra regler om skydd för familjen. har emellertid genom alt anslutasig till konvention angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grandläggande friheterna gjort vissa åtaganden lill 91 Se även I kap. 2 § regeringsformen. Art 8 i ger envar rätt tillskydd för sitt familje- Prop. 1986/87: 1 liv. Offentlig myndighet får ickestöra åtnjutandel av denna rättighet annat än i vissa angivna fall. I Art 12 ikonventionen ges giftasvuxna män och kvinnor en rätt att ingå äktenskap ochbilda familj. Den familjebildning som sker i äktenskapets form har ikonventionen givits en framskjuten plats. Ur dessa bestämmelser, vilkaspraktiska innebörd närmare skildras av i Mänskliga rättigheter 2uppl (s 104-113), kan utläsas att gjort klara åtaganden alt ge denäktenskapliga familjen särskilt skydd. Samhället är så uppbyggt att del för sinkontinuerliga fortvaro till medborgarnas gagn är beroende av familjen sombasenhet. All erfarenhet visar att genomsnittligt sett de långvarigt beståendefamiljeförhållandena i äktenskapets form ger de bästa förutsättningarna förett välfungerande samhällsliv, där konflikter och dissonanser av olika slagkan minimeras. Äktenskapet har också sedan årtusenden varit den grundläggandeformen för familjebildning. har därför haft goda skäl för all påla siginternationella förpliktelser till skydd för äktenskapet. har i ett mycket stort antalpar valt att ha gemensamt hem och hushåll och leva under äktenskapsliknandeförhållanden utan att ingå äktenskap. I etl fritt samhälle skall människornagivetvis ha denna möjlighet. Däremot är del mot den angivna bakgranden enligtMRR: s mening icke välbetänkt att böria lagstifta om egendomsgemenskap ochbostadsgemenskap för dessa fall. Män och kvinnor som väljer all leva sammanutan att ingå äktenskap får antas i allmänhet bruka denna form för samlevnadjust för att undgå de formella bindningar som äktenskapet ger. Genom attlagstifta beträffande vad familjelagssakkunniga kallar sambor uppnår man justdet som de sakkunniga sagt sig vilja undvika, nämligen en sorts andra klassensäktenskap. Den tilltänkta , som alltså skallnormera även andra samlevnadsformer än äktenskapet, föresläs få regler blott påvissa delar av ämnesområdet som framgår av 19 kap. förslagel tilläktenskapsbalk. Därigenom markeras att det systematiskt är fråga om en avsamhället skyddad form för familjesamlevnad men av lägre dignitet. Enligt MRR: s mening är det vikligt attlagstiftaren håller fast vid att äktenskapet är den form förfamiljesammanlevnad som samhället anvisar och för vilken ett normsystemtillhandahålles. Vill de som önskar leva samman undvika äktenskapets särskildarättsverkningar får de göra detta. Men de kan inle påräkna atl uppnå någotjuridiskt äktenskapsliknande med stöd av särskilda lagregler. I lagförslagetlämnas stora delar av sammanlevnaden oreglerad och öppen för avtal mellan desammanboende parterna. Alltefter innehållet i dylika avtal i tillägg till vissatvingande lagregler skulle man med familjelagssakkunnigas förslag få fleraolika slag av rättsliga samboförhållanden. Definitionen i 19 kap. 1 § i förslagel tilläktenskapsbalk på vilka som skall anses som s. k. sambor är så vag alt det icke går att dra en klar gräns mellan sammanboende som blir sambor i lagens mening och sådana vilkas 92 förhållandenkommer att betraktas som lagligen helt oreglerade. De civilrättsliga arterna av samboförhållandena somskulle skapas, dä- Prop. 1986/87: 1 rest balkförslaget realiseras, bör ses motbakgranden av de särskilda regler som redan gäller inom skatterätten. Därinnehåller 65 § kommunalskaltelagen andra definitioner. Enligt detta lagramjämställes i beskattningshänseende med gifta de som utan att vara gifta levatillsammans, om de tidigare varit gifta eller om de gemensamt har eller haftbarn. Denna skatterällsliga definition bygger på faktorer som kan klartkonstaleras -tidigare äktenskap eller förekomsten av barn. Det måste enligtMRR: s mening framkalla oklarheter i samhällslivet om man här får dubbla regelsystemmed ett civilrältsligt sambobegrepp och ett annat skatterätlsligt. I övriga nordiska länder har man visat obenägenhetatt lagstifta om sammanboende utanför äktenskapets ram. Det finns ingenanledning för alt här böria experimentera med ett syslem som införolika rättsliga grader av äktenskaplig samlevnad. Under hänvisning till det anförda fårMedborgarrättsrörelsen avstyrka att del i en ny äktenskapsbalk införs särskildaregler om s. k. sambor (19 kap. förslagel lill äktenskapsbalk). () anser attfamiljesplillringen är samhällets allvarligaste kris. Skilsmässorna drabbarbarnen hårt. De skapar fysisk och psykisk ohälsa och leder till missbrak ochutslagning. Familjeupplösningen innebär en försvagning också av samhället.Utvecklingen är så alarmerande att samhället med alla medel måste försökavända den. KDS har sedan det bildades hävdat det orimligaoch destruktiva i den "neutralitelsideologi" som är vägledande isamhällets samlevnadslagstiftning. , när vi ser dess verkningar, framstårdet tydligare än någonsin att neutralitetsideologin är föråldrad och ohållbar. KDS menar att samhället på alla sätt måste strävaefter alt skapa stabila familjerelationer i opinionsbildning och vialagstiftningen. Lagstiftningen kan inte ha som målsättning atl skapa valfrihetför de starka som själva genom avtal och försäkringar kan bygga upp etttrygghetsnät. Målet måste vara alt skapa trygghet och säkerhet för samhälletssvagaste. Familjelagsakkunnigas förslag till Äktenskapsbalkbygger på den föråldrade neutrahtetsideologin. Lagens uppgift är enliglutredningens synsätt, att erbjuda lösningar på praktiska problem oavsett om detgäller äktenskap eller samboende. Samlevande utan äktenskap framhålls som enfullt acceptabel samlevnadsform "som har ett eget värde". Tillskillnad frän utredningen anser vi att lagstiftningen i hög grad ärnormerande. Del är svårt alt bortse från ett samband mellan den myckel liberalaskilsmässolagstiflning-en och den höga skilsmässofrekvensen. Vi är övertygadeom att det ocksä finns ett samband mellan samhällets neutralitetsideologi ochden ökande instabiliteten i mänsklig samlevnad. Samhället har i sin äktenskapslagstiftningformulerat regler som skall tillvarata makamas intressen och garantera dem trygghet. Det är då inkon- 93 sekvent avsamhället alt hävda att det är likgiltigt om medbor- Prop. 1986/87:1 garna väljer att omfattas av reglerna eller ej. Självfallet ligger det isamhällets intresse att sä många som möjligt berörs av lagstiftningenstrygghetsnät. Att jämställa fri samlevnad ochäktenskap är ett vilseledande som främst drabbar de svagare i samhället.Rapporten (SOU 1978: 55) visar attokunnigheten är stor om de betydande skillnaderna mellan de bådasamlevnadsformerna, skillnader som består också med utredningens förslag trotsatt äktenskap och sambo enligt detta jämställs. Rapporten visar också atlflertalet samboende inte har några principiella betänkligheter motäktenskapet. Man har, av neulralitetslänkandet, vilselelts att tro attäktenskapet endast är en rituell handling innehållande tomma krav och löften. Innebördenav äktenskapet när del gäller arv, pensionsfrågor, bodelning m. m. är i storutsträckning okänd. Detta är ett svek av samhället. Starka skäl talar enligt våruppfattning för att neutralitetslinjen överges: o Den skapar oklarhet om gällande regler. o Den medför rättsosäkerhet för den enskilde ochlolkningssvårigheler för o Den drabbar dem som inte har möjlighet attgenom avtal och testamenten gardera sig mot oföratsedda händelser. o Den ledertill förhastade familjebildningar och ökad familjesplittring. (Familjestabiliteten är klart större bland gifta än bland ogifta sammanboende).o Den leder lill ökad otrygghet för barnen eftersom familjen kan upplösas utanbetänketid. Samhället har i sinäktenskapslagstiflning utformat regler för samlevnad. Det finns ingen anledningatl bygga upp alternativa regelsystem och därmed skapa "ett andraklassens äktenskap". Samboförhållandena bör regleras i så få och enklaregler som möjligt. De bör inte ingå i . De sakkunniga föreslår atlsamboende person skall benämnas sambo och att med sambor skall "avses de, som, ulan att vara makar, har gemensamt hem och hushåll och samlever under äktenskapsliknande för hållanden". Med gemensamt hem och hushåll menar de sakkunniga att parterna delar hushåll och bostad och att de har gemensam ekonomi eller har ett ekonomiskt samarbete. Däremot anses det inte möjligt atl i en lagregel mer konkret bestämma de krav som bör uppställas för att en samlevnad skall kunna betecknas som äktenskapsliknande. Mot bakgran den av de erfarenheter vi har från över 10 000 samboutredningar ansluter vi oss i denna del till det resonemang som de sakkunniga för, nämligen att som riktpunkt får gälla vad som normalt förknippas med äktenskapslik- 94 nande förhållanden men attbedömningen alltid måste göras utifrån den Prop. 1986/87: 1 totalasituationen. Bland de omständigheter som de sakkunniga anservara av stor betydelse för bedömningen av om samlevnaden varitäktenskapsliknande är att samlevnaden som sådan haft en viss varaktighet. Desakkunniga avvisar emellertid tanken att underiätta för de tillämpandemyndigheterna genom atl i lagen ange en minsta tid som samlevnaden skall havarat. I stället pekar de sakkunniga på flera omständigheter som allmänt settsägs utvisa att samlevnaden har erforderiig stadga, t. ex. kyrko- ellermantalsskrivning på samma bostadsadress och förekomsten av gemensamma barn. Detär i allt sådant som spelar en stor roll vid bedömningen i vår praxis.Beträffande denna praxis kan i övrigt förQäna framhållas följande. Grandvillkoret för att en individ som samboendeskall kunna tillerkännas förmänstagarrätt till försäkringsbelopp är attparterna som ogifta verkligen varit sammanboende, dvs. haft gemensam bostad.Däratöver krävs att sammanboendet dels skall ha varit stadigvarande, dels skallha skett under äktenskapsliknande förhållanden. Varaktigheten har i vår praxisknutits till en viss minimitid, för AFAs och KFAs del (för denstatliga grupplivförsäkringens del kan minimitiden inte anges lika bestämt).Kortare tid har accepterats om särskilda skäl förelegat, t. ex. gemensamma barneller tidigare äktenskap. Längre tid brakar krävas om parterna är mycket unga.Kraven för alt ett sammanboende skall ha varit äktenskapsliknande har intelika entydigt kunnat anges. Bedömningen har alltid måst göras utifrån dentotala situationen. Om två individer av motsatt kön varit sammanboende harpresumtionen varit att det skett under äktenskapsliknande förhållanden omövriga upplysningar om förhållandet, som alltid inhämtas isammanboendeutredningar, inle motsäger denna bedömning. Den som i sådant fallpåstår att förhällandet inte varit äktenskapsliknande måste göra delta troligtför att försäkringsgivaren skall anse presumtionen vara bruten.Försäkringsgivaren har emellertid all självständigt göra en bedömning pågrandval av alla i ärendet föreliggande omständigheter. Vid den praktiska tillämpningen har sammanboendetsvaraktighet i hög grad kommit att ha betydelse även för om förhållandet kananses ha varil äktenskapsliknande. Det innebär alt ett sammanboende med denangivna minimilängden normall anses vara ett sammanboende under äktenskapsliknandeförhållanden. Grappens medlemmar har funnit atl detta för det normalasammanboendet är en enkel och klar tillämpningsregel. Sammanfattningsvis kan alltså sägas, atl kravet påvaraktighet spelar en mycket väsentlig roll vid vår bedömning. De sakkunnigas förslag till definition avsambobegreppet kommer att, om det genomförs, ligga till grund för bedömningen i ett flertal olika sammanhang. Det blir en bedömning som ankommer inle bara på domsto lar utan också på andra, t. ex. skiftesmän. Och en sammanboendesituation kan vid samma domstol komma att prövas i flera ärenden, t.ex. både vid fastställande av arvsskatt och i mål om av bodelning. Med hänsyn till våra erfarenheter anser vi det angeläget att det skapas förutsättningar 95 för attbedömningen i de olika fallen sker efter så likartade normer som Prop.1986/87:1 möjligt. Enligt vår mening skulle detta bäst ske genom att det ilagtexten skrivs in att sammanlevnaden skall vara varaktig eller stadigvarandeoch att det sedan i motiven ges riktlinjer för vilken sammanlevnadstid som inormalfallen bör krävas för atl delta rekvisil skall anses uppfyllt. Med denna reservation ansluter vioss till de resonemang som de sakkunniga i övrigt fört om sambobegreppet. Ytteriigare remissynpunkter, se avsnitt 11.1 under 19 kap. 3 Gifta eller ogifta samboendes gemensamma bohag ochbostad (avsnitt 3 i betänkandet) Den principlösning de sakkunnigahar stannat för beträffande bostad och bohag som har förvärvals för gemensamtbegagnande innebär alt parterna vid upplösning av samlevnaden skall ansesinneha egendomen med lika delar. En sådan samäganderätlslösningtorde stå i klar överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. Denföreslagna lösningen torde i sak inle innebära någon större skillnad iförhållande till nuvarande rätt och jag tillstyrker förslagel i denna del. Som jag har framhållit tordedet förefalla naturligt för de flesta makar och samboende att den egendom somde har förvärvat lill det gemensamma hemmet innehas av dem tillsammans. Deflesta anser nog t. o. m. att samäganderält uppkommer redan vid förvärvet.Trots detta kan man inle bortse från att det finns makar som vill ordna sinaekonomiska mellanhavanden på annat sätt. När de sakkunniga diskuterar i vad månman skall kunna avtala om undanlag från lagens regel om samäganderält för manfram synpunkter somjag ställer mig myckel tveksam lill. Jag kan för min delinte inse alt det finns något skäl till att inte fulU ul respektera den avtalsfrihetsom råder meUan två makar eller sambor. Givetvis är allmänna ogiltighets- ochjämkningsregler tillämpliga även på sådana avtal men att sådana avtal t. ex. pågrand av atl de generellt avser all makarnas egendom skulle frånkännasrättsverkan finner jag svårt att acceptera. Ett sådant betraktelsesätt tordeinle stämma överens med uppfattningen hos medborgarna i allmänhet och allmännarällsgrandsatser. 3.3.4 Vilken egendom skall lagen omfatta? De nu berörda reglerna avsesomfatta bostad och bohag. För gifta finns redan speciallagstiftning rörandebostad av varje slag (lag 1959:157); för dem innebär således förslaget att"bohag" undantas frän de vanliga bodelningsreglerna. Lagen 1973:651om sambors bostad avser bara hyres- och bostadsrätt; för sambor innebär därför förslaget enutvidgning, föratom till 96 bohag, även till fastighet som Qänar som gemensam bostad. Hovrätten finner det rimligt alt reglema om sambors bostadbringas i Prop. 1986/87: 1 överensstämmelse med lagstiftningen för makar. Enligt förslaget skall för bostadoch bohag i några väsentliga hänseenden gälla andra regler än för övrigegendom. Under samlivets bestånd skall sålunda beträffande denna egendom gällasärskild rådighetsinskränkning (7 kap. 2 § jfrt med 19 kap. 2 § I st.). Vidupplösning av förhållande skall, oavsett äganderätten och oberoende av om sagdaegendom utgör enskild egendom eller inte, behovssynpunkten läggas lill grandför skifte (7 kap. 7 § jfrt med 19 kap. 4 § 1 st. sista meningen). När detgäller bodelning efter ena partens död skall för bostad och bohag gälla ensärskild jämkningsregel (12 kap. 4 § 1 st. jfrt med 19 kap. 4 § 2 st.). Uppenbart är att värdet av alt fåbehålla bostaden ofta ter sig ringa om en make inte får så mycketbohag att hemmet kan fungera. När ena maken dör tillkommer för den efterlevandedet beaktansvärda intresset av atl få behålla sin miljö okränkt. Det finns således skäl att vidäktenskaps upplösning särbehandla bostad och bohag. För atl säkerställa attdessa skyddsregler då kan fungera krävs också den rådighetsinskränkning underäktenskapet som FLS föreslår. Hovrätten biträder förslaget att i dessa styckenge samma regler för sambor som för makar. Begreppet bohag får i förslagetinte någon definition; de exempel som ges i 7 kap. I § 2 st. är sä knapphändigaatt man inte ens kan tala om en precisering. För fastställande av begreppetsnärmare innebörd kommer man därför att vara hänvisad till rättspraxis ochdoktrin. Till ledning härför framlägger FLS en del synpunkter påavgränsningsfrägan. Enligl lagtexten skall bohag föratl falla under särreglering vara "avsett för familjens bruk". Denekonomiska gemenskap som FLS åsyftar skapas enligt motiven i och med attegendomen "förvärvas för gemensamt begagnande". Därav följer enligtFLS - i viss motsättning till lagtextens ordalydelse att vad vardera för medsig i boet inte skall omfattas av denna gemenskap såvida inte egendomenförvärvats med tanke därpå. FLS:s mening synes således vara att vad parternaanskaffat innan de alls träffals är helt uteslutet från begreppet"bohag". Denna ståndpunkt torde vara sväratt upprätthålla i praktiken, eftersom den förutsätter atl båda parter vet ochminns hur egendomen anskaffats före äktenskapet/samboendel. Ståndpunkten medföremellertid ocksä andra komplikationer. Del är ju fullt möjligt att parternavid sammanflyltning-en har dubbel uppsättning av olika nödvändighetsartiklaroch väljer att behålla bara den ena, som därefter uppenbarligen är avsedd förfamiljens brak men enligt motiven ändå inte skulle komma att utgöra bohag.Motsvarande kan vara fallet om den ena maken ärver något typiskt bohag ochparterna därför avstår från att gemensamt skaffa samma sak eller gör sig av medvad de redan gemensamt anskaffat. Med hänsyn till del anförda bör mansåvitt gäller uppkomsten av gemen skapen i stället konstalera att bohag är sådan som antingen förvärvas för gemensamt begagnande eller i samband med äktenskapets ingående eller 97 7 1986/87. enderas senare förvärvuppenbarligen är avsett för familjens gemensamma Prop. 1986/87: 1 brak. Omman intar denna ståndpunkt slipper man också de väl subtila resonemang omsubstitut som FLS för beträffande sådana nyanskaffningar som träder i ställetför lösöre som make medfört i äktenskapet. Åven när det gäller vilka föremål som skall ansesingå i "bohag" är FLS: s resonemang ofullständigt. Att till bohag börhänföras allt som "behövs" i den gemensamma bostaden låter sig sägassom en huvudregel. Dit räknar FLS också "konst och prydnadsföremål".Dock, sägs del, "ligger i kravet på att egendomen skall ha förvärvats förgemensamt begagnande (elt krav som ju egentligen ej uppställs i lagtexten) enviss begränsning". Har det som förvärvals huvudsakligen karaktär avinvestering för den förvärvandes egen räkning såsom kan vara fallet vid inköpav mycket dyrbar konst, kan lägel sägas vara delsamma som när egendomenförvärvats för den enes personliga brak, även om det placeras i hemmet. Attförvärvet i huvudsak skett som investering måste emellertid ha stått klart vidinköpet. Har elt förvärv av viss egendom skett för gemensamt begagnande bör denomständigheten att affären senare visar sig ha varit ekonomiskt gynnsam ochkanske "mer lyckad som investering" inle leda till att den skallfalla utanför en reglering. Den syn FLS sålunda anlägger på konst kanuppenbarligen anses gälla även sådant som silver, möbler och mattor. Delförefaller emellertid alltför enkelt att kategorisera dessa föremål somantingen jämställbara med "prydnadsföremål" eller sominvesteringsobjekt. - ensamlare - anlägger i regel inle så entydiga synpunkter på sina förvärv. För honom har konst vilket hovrätten här använder som sam lingsbegrepp - elt värde i sig; det rådande och blivande marknadsvärdet är mången gång sekundärt. Att konstsamlaren ofta kan se"värdet" bådedel konstnärliga och det ekonomiska - långt före den investerings- benägna allmänheten är en annan sak. Vad här sagts leder till två diametralt motsattaslutsatser. Å ena sidan ter del sig för samlaren regelmässigt naturligt attlåta konsten ingå som en del av hemmet och Qäna till "familjensbruk". Om någon direkt investeringsavsikt ej föreligger skulle konsten dåenligt FLS: s förslag framstå som bohag. Å andra sidan innebär konslsamlandet isig en på sakkunskap grundad investering av samma slag som den en erfarenaktiesparare kan uppvisa. Det ligger därför nästan i sakens natur attkonstsamlingens värde växer efterhand som de representerade konstnärernas namnblir mera kända och deras verk mera eftertraktade. Del skulle då i själva"samlandet" regelmässigt ligga en åtgärd som kunde parallelliserasmed andra penningplaceringar, vilket oavsett inköpsvärdet borde leda lill atlkonst föll utanför begreppet bohag. Det är naturligtvis rikligt att den konst och demöbler och mattor som finns i hemmet bidrar till dettas atmosfär och alltså utgör den miljö som en efterlevande i allmänhet bör fä behålla okränkt. Detta är emellertid förhål landet i lika män om föremålen skaffats för investering som om de inköpts av intresse eller "kärlek". Eftersom förslaget till ÄskB innehålleren del 98 andra bestämmelser lillskydd för efterlevande, inom vilkas ram sagda Prop. 1986/87: 1 intressenofta kan tillgodoses, får i detta sammanhang den efterlevandes anspråk mindrebetydelse.