prop · GA0316 · 1986-12-31 00:00:00 — Vidare framförs den åsiktenatt envar av parterna bör kunna ansöka om förhandsbesked. ,, har framhållit att utredningsarbetet i samband med förhandsbeskeden kommeratt bli krävande. Skälenför mitt förslag: UBL ger en arbetsgivare som är osäker på om han är skyldigatt göra skatteavdrag eller inte två olika möjligheter att få besked om detta. Den ena möjligheten är altbegära bindande förklaring från RSV. Det åligger RSV att efter framställningfrån länsstyrelse, lokal skattemyndighet, arbetsgivare eller när anledning därtillannars uppkommer meddela bindande förklaring beträffande frågor om sättet föruttagande av preliminär skatt samt om verkställande av skatteavdrag (72 § andrastycket UBL). Sådana ärenden skall avgöras inom RSV av en särskild nämnd,. Talan får inte föras mot beslut som avser bindandeförklaring. Denandra möjligheten som åsyftas är att vända sig fill den lokala skatte- Prop.1986/87:16 myndigheten. Den lokala skattemyndigheten på den ort, därarbetsgivaren har sitt kontor eller lönen annars utbetalas, skall på begäran avarbetsgivare eller arbetstagare lämna besked i frågor som angår skyldigheten atlverkställa skatteavdrag, beräknandet av sådant avdrag eller tillämpningen iövrigt av bestämmelserna i 39-43 §§ UBL (44 § tredje stycket samma lag). UBLinnehåller däremot ingen bestämmelse om att dessa besked har bindande verkan.Det torde dock i praktiken vara så i de fall beskedet inneburit attskatteavdrag inte skall göras. Det beror på att bestämmelserna om arbetsgivaresansvar för arbetstagares skatt omfattar också ett oaktsamhetsrekvisit. Detta rekvisitkan naturligtvis inte anses vara uppfyllt om en arbelsgivare underlåtit attgöra skatteavdrag i enlighet med ett besked som den lokala skattemyndighetenmeddelat med stöd av 44 § UBL. Hardäremot den lokala skattemyndigheten i sitt besked sagt atl skatteavdrag skallgöras men arbetsgivaren underlåtit detta får hans ansvarighet för arbetstagarensskatt prövas i vanlig ordning. Situationennär det gäller besked om socialavgifter är f.n. en annan än den som redovisatsbeträffande skatteområdet. Medstöd av bestämmelser i och den numera upphävda lagen (1959:552) om uppbördav vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter bemyndigadesriksförsäkringsverket, RFV, att utfärda de närmare föreskrifter som behövdesför tillämpningen av nämnda lagar. ansågs endastkunna ges en generell innebörd, dvs. det skulle vara fråga om föreskrifter tillallmän efterrättelse. RFV ansågs därför inte kunna med stöd av berörda bemyndigandenmeddela förhandsbesked i det särskilda fallet. Inteheller inom det nya systemet för en samordnad uppbörd av källskatl ocharbetsgivaravgift finns möjlighet att meddela förhandsbesked i avgiftsfrågor. Socialavgiftsutredningensförslag till en företagarregistrering syftar till alt en uppdragsgivare medledning av uppdragstagarens skattsedel lätl skall kunna konstatera om han harskyldighet att göra skatteavdrag och beiala arbetsgivaravgifter eller inte.Den föreslagna företagarregistreringen säkerställer emellertid uppdragsgivarenmot senare krav på betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter endast om uppdragstagarenär en s.k. enmansföretagare. Är den registrerade en fysisk person, som utförarbetet med hjälp av sina anställda, har uppdragsgivaren inga garantier för atthan inte senare bedöms ha varit arbetsgivare för dessa och därmed skyldig allbetala arbelsgivaravgifter. Företagarregistreringen omfattar vidare intejuridiska personer. Den som uppdrar ett arbete fill en sådan person kan därför inleheller undgå risken att bli bedömd som arbetsgivare för dem som utfört arbetetsåsom anställda av den juridiska personen. Detär framför allt för att minska olägenheterna av denna begränsning av företagarregistreringens effekter som socialavgiftsutredningen också öppnat en möjlighet och skyldighet för de lokala skattemyndigheterna att lämna för handsbesked i socialavgiflsfrågor på gemensam ansökan av uppdragsgivaren och uppdragstagaren. Det är emellertid tydligt att en sådan möjlighet måste finnas även i ett system i vilket företagarregistreringen vidgas betydligt iför- 24 hållande till ulredningensförslag. En annan sak är alt behovet av förhands- Prop. 1986/87:16 besked iett sådant utvidgat system blir slarki begränsat. Somframhållits förut har arbetet med en vidareutveckling av socialav-giftsulredningensförslag påbörjals inom regeringskansliel. Resultatet av detla arbete bör dockinte avvaktas när det gäller en sådan del av en kommande slörre reform sominförandet av en möjlighet atl meddela bindande förhandsbesked isocialavgiftsfrågor. Det är ju framför allt utformningen av de nuvarandegrunderna för skyldigheten alt betala socialavgifter som kräver att sådanabesked kan lämnas. En möjlighel att meddela förhandsbesked isocialavgiftsfrågor bör därför öppnas möjligt. Defall i vilka ett behov av förhandsbesked kan uppkomma för en uppdragsgivare ärdå han skall Iräffa ett arbetsavtal med en uppdragstagare som är fysisk personoch som anser att han är skyldig alt själv svara för socialavgifter och preliminärskatt. Ett förhandsbesked kan en uppdragsgivare ibland också anse nödvändigtnär uppdraget skall ges lill en juridisk person. Som lidigare nämnts finns jurisken atl uppdragsgivaren senare bedöms ha varil arbetsgivare för dem somutfört arbetet såsom anställda hos uppdragstagaren. I de här angivnasituationerna har uppdragstagaren däremot ett myckel begränsat intresse av attmöjlighet fill förhandsbesked öppnas. Han ulgår ju från och kräver ersättningmed hänsyn lill att han själv skall betala socialavgifter och preliminär skatt.Han är med andra ord i motsats till uppdragsgivaren i den situationen att hanär ekonomiskt skyddad oberoende av vilken bedömning myndigheterna kan komma altgöra . Härangivna förhållanden talar för att del borde vara möjligt för en uppdragsgivareatt för egen del begära och få ett förhandsbesked i fråga om skyldigheten attbetala arbetsgivaravgifter. En sådan ordning är dock av flera andra skäl intelämplig. Fördet första måste ett förhandsbesked i socialavgiftsfrågor ofta grundas på enmycket utförlig beskrivning av de omsiändigheter och villkor under vilkaarbetet skall utföras. Särskilt viktigt är alt uppdragstagarens förhållandenredovisas på ett korrekt sätt. Detta förutsätter att både uppdragsgivaren ochuppdragstagaren får redovisa sin uppfattning. Etl förhandsbesked som lämnadesenbart på uppdragsgivarens begäran skulle vidare, och detta även om delformellt gavs rättsverkan endasl i fråga om uppdragsgivarens skyldighet, kunnage inte önskvärda konsekvenser för uppdragstagaren. Ett förhandsbesked enligtvilket uppdragsgivaren förklaras skyldig att betala arbelsgivaravgifter skullesålunda i praktiken innebära att uppdragsgivaren upplysts om attuppdragstagaren mot sin egen uppfattning skall ses som arbetstagare. Beskedetskulle kunna medföra att uppdragsgivaren avstod från atl ge något uppdrag utanatt uppdragstagaren haft någon vetskap om vad som förekommit. Beskedet hadekanske för övrigt fått etl annat innehåll om uppdragstagaren fått redovisa sinasynpunkter. Elt villkor måste därför i varje fall vara att ett förhandsbeskedinte skall få ges utan atl uppdragstagaren lämnals lillfälle att yttra sig överuppdragsgivarens ansökan. Jagdelar emellertid utredningens uppfattning att man bör kräva atl parl erna gör en gemensam ansökan .Härigenom ökar förutsättningarna att ge etl snabbi förhandsbesked. En sådan ordning stämmer också bäst överens med vad som bör gälla i fråga om den innebörd ett förhandsbesked bör ges. förhandsbesked bör sålundages rättsverkningar för båda parterna. En an- Prop. 1986/87:16 nan ordningskulle skapa både prakliska och processuella svårigheter och i vissa fallmedföra att några socialavgifter över huvud taget inte betalades. Ombeskedel exempelvis innebär all uppdragsgivaren (arbelsgivaren) skall betala arbelsgivaravgifterbör beskedet i konsekvens härmed också fastslå all den andra parten(arbetslagaren) skall hänföra ersättningen till inkomsi av anställning enligt AFLoch alltså inte är skyldig att betala socialavgifter. Innebär beskedet attuppdragsgivaren inte skall betala arbetsgivaravgifter bör i detta samtidigtanges all den andra parten skall räkna ersättningen som inkomst av annat förvärvsarbeleenligt AFL och därmed blir skyldig atl betala egenavgifter. Iansökan bör parlerna så noggrant som möjligt ange villkoren för arbetet ocharbetets uppläggning i övrigt samt parternas egen verksamhel. Om ansökan omförhandsbesked är ofullständig bör parlerna ges tillfälle att komplettera den.Den lokala skattemyndigheten bör ges möjlighet att avvisa en ansökan omförhandsbesked när tillräckligt underlag för ett ställningstagande saknas. Ettförhandsbesked kommer regelmässigt att få de rättsverkningar som anges ibeskedel utan att någon av parterna gör något särskilt yrkande om detla. Mankan nämligen utgå från alt myndigheiema endast undantagsvis kan få anledning atlifrågasätta en redovisning som parterna gjort i överensslämmelse med etlförhandsbesked. När så ändå sker bör det vara tillräckligt att en avparterna hänvisar till förhandsbeskedet för atl få detla beaklal avmyndigheten. Ettförhandsbesked bör vidare enligt min mening begränsas i huvudsaklig överensstämmelsemed vad som föreskrivs om förhandsbesked som lämnas enligl lagen (1984:151) ompunktskatter och prisregleringsavgifter. Jag föreslår därför att ettförhandsbesked i fråga om skyldigheten att betala socialavgifter skall gällabeträffande ersättning som utges efter det att beskedet meddelals men intesenare än därefler. I den nämnda lagen finns också en bestämmelse om altett förhandsbesked upphör alt gälla vid författningsändringar som påverkar denfråga som beskedet avser. Om man sätter en tidsgräns på etl år synes man dockkunna avstå från att ha någon motsvarande föreskrift i fråga omförhandsbeskeden beträffande socialavgifterna. Då detta enligt min meningförenklar tillämpningen föreslår jag inte någon föreskrift av detta slag. Desmåhusägare och lägenhetsinnehavare som omfattas av bestämmelserna i lagen(1983:850) om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272)berörs inle av mitt förslag om förhandsbesked i de situafioner som avses i denlagen. I det fall betalning för ett arbete eriäggs mot en faktura sominnehåller uppgift om utställarens registreringsnummer till mervärdeskatt ochmervärdeskattens belopp eller uppgift om att utställaren är skyldig atl betala B-skattskall således också i fortsättningen gälla att de socialavgifter som belöperpå ersättningen skall betalas av utställaren av fakturan i form av egenavgifter. Föratt en ordning med förhandsbesked skall fungera på ett tillfredsstäl lande sätt förutsätts bl.a. att den lokala skallemyndigheten kan lämna svar ulan någon slörre lidsuldräkl. I vilken mån detla i prakliken också kan bli möjligt blir i huvudsak beroende av i vilken utsträckning institutet kommer 26 atlutnyttjas och hur pass ingående den lokala skattemyndigheten skall undersökaett uppdragsförhållandes rätta innebörd. Delär nalurliglvis inte möjligl all förulsäga i vilken omfattning institutet kommeratt utnyttjas. Mycket beror på vilken publicitet det kommer all få och hur detkommer att uppfattas. Skulle den uppfattningen bli utbredd atl det enda sättet atlskydda sig på är alt alltid begära förhandsbesked kan en viss fidsutdräktuppkomma. Men man måste då hålla i minnet all del här är fråga om enprovisorisk reform och atl elt enklare syslem bör kunna lillämpas inom enrelativt nära framtid. När det gäller frågan hurpass ingående den lokala skattemyndigheten skall undersöka ettuppdragsförhållande blir utgångspunkten i försia hand hur parternas skriftligaredovisning i ansökningen har gjorts. Enligl min mening torde det ofta bliofrånkomligt atl komplettera sökandenas redogörelse med förfrågningar och vissaundersökningar. Man måsle sålunda räkna med att det inte sällan kommer att taviss tid att lämna ett förhandsbesked. Jag är medveten om att det finns en riskför alt det kan skapa irritation om förhandsbeskeden inte kan lämnas så snabbtsom parterna önskar. Å andra sidan är det enligt min mening en så allvariigbrist att förhandsbesked inte f.n. kan lämnas att detta får bli avgörande förmitt ställningslagande. Detförslag om möjlighet lill förhandsbesked som jag nu redovisat fordrar nyaförfattningsbestämmelser på såväl socialavgifts- som förmånssidan. Jag återkommertill detta i specialmotiveringen (avsnitt 4.1 - 4.3). 2.3 Eftergift av betalningsskyldighet 2.3.1 Allmänt Mitt förslag: Enarbetsgivares betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter får helt eftergesom han inte insåg att han var arbelsgivare för den som utförde arbetet och hanmed hänsyn till föreliggande omständigheter måste anses ha saknat anledningräkna med att han var arbetsgivare. Var den med vilken arbetsgivaren avtaladeom arbetets utförande registrerad till betalning av prehminär A-skatt fåreftergift medges endast om särskilda skäl föreligger. Fråga om eftergift prövasav den lokala skattemyndigheten. Utredningens förslag: Överensslämmeri princip med mitl. De av utredningen föreslagna bestämmelserna om eftergiftav arbetsgivaravgifter ingick dock i ett system med företagarregistrering avfysiska personer och fick sin utformning med hänsyn till delta. Remissinstanserna: Ulredningensförslag om eftergift av arbetsgivaravgifter har fått ett blandat mottagande.Kammarrätten i Siockholm hyser starka betänkligheter mot att ett eftergiftsinslilutinförs isolerat inom socialavgiftsområdet. I och för sig anser kammarrättenatt bestämmelserna säkerligen skulle fylla en angelägen funktion genom att deger en möjlighet att rätta tillde värsta olägenhelerna av en oformlig lagstiftning. Det finns därför, en- Prop.1986/87:16 ligt kammarrättens mening, goda skäl alt införa bestämmelser omeftergift även om det vore naturligare att det sker i samband med en översyn avskalle- och avgiftslagstiftningen i stort. RSV, som inte motsätter sigförslaget, framhåller att bestämmelserna bör tillämpas restriktivt. Länsstyrelsernai samt anser att det kan vara rimligt atl ivissa fall låta bli att fastställa avgifter men för detta bör inte beteckningeneftergift användas. i anser att utredningens förslagom eftergift inte bör genomföras eftersom det kan få förödande konsekvenserför revisioner av förelag med grå arbetskraft. /SR, LRF, SAF, , Svenska Handelskammarförbundel och SHIO-Familjeföretagen är posilivatill förslagel om eftergift. Skälenför mitt förslag: Enligt UBL (75 §) är en arbetsgivare, som utan skäliganledning underlåter att göra skatteavdrag på arbetstagares lön, ansvarig förarbetstagarens skatt till ett belopp som svarar mot vad han underlåtit all draav. Om arbetsgivaren inte haft skähg anledning för sin underlåtenhet är detden lokala skattemyndigheten som skall ålägga arbetsgivaren betalningsskyldighetför beloppet. Som synes innebär denna beslämmelse att någon ansvarighet inteinträder om arbetsgivaren har haft skälig anledning att underlåtaskatteavdrag. När den lokala skattemyndigheten prövar frågan om enarbetsgivares ansvarighet och därvid finner att han haft skälig anledning försin underlåtenhet, kan dock sägas att bestämmelsen i prakliken innebär attmyndigheten efterger arbetsgivarens betalningsskyldighet för skatten. Någonmotsvarande möjlighet att efterge en arbetsgivares betalningsskyldighet förarbetsgivaravgifter finns inte enligt nu gällande bestämmelser. Detta sammanhängermed principerna för socialförsäkringssystemet och dess finansiering genomarbetsgivaravgifter och egenavgifter. Enhgt detta system har förutsatts att densom i egenskap av arbetsgivare betalar ul en ersättning (lön) skall betala dearbetsgivaravgifter som behövs för atl finansiera de sjukförsäkrings- ochpensionsförmåner som mottagaren (arbetstagaren) får lillgodoräkna sig på grundav ersättningen. Skall mottagaren på grund av att han är rörelseidkare hänföraersättningen till inkomst av annat förvärvsarbete anses denne på samma sättvara ovillkorligt betalningsskyldig för de egenavgifter som svarar mot denämnda förmånerna. Avsaknadenav en möjlighet alt medge eftergift för arbetsgivaravgifter har kommit atl framslå som alll mer otillfredsställande och blivit särskilt uppmärksammad i några fall som rört mycket stora belopp. Vad som också bidrar lill atl framhäva skillnaden mellan arbetsgi varnas ansvarighet för källskatl och arbetsgivaravgifter är det införda systemet med en samordnad uppbörd av källskatten och arbetsgivar avgifterna. Det är därmed en och samma myndighet som har att pröva en arbetsgivares ansvarighet för både källskatl och avgifter. Om det vid en sådan prövning anses att arbetsgivaren har haft skälig anledning att uppfatta arbetslagaren som rörelseidkare och att han på grund därav inle är ansvarig för dennes skatt är det förståeligt att det ses som en allvarlig brist atl kravet på arbetsgivaravgifterna ändå måste stå kvar. Del är emellertid inle bara synpunkter av detta slag som lalar för alt också samordna källskat- 28 ten ocharbetsgivaravgifterna i vad del gäller eftergiftsbestämmelser. Som Prop.1986/87:16 kommer att framgå av det följande gör också de föreslagnabestämmelserna om förhandsbesked det önskvärt atl en möjlighet öppnas att ävenmedge eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter. Fråganom behovet av eftergiftsregler beträffande arbetsgivaravgifter har behandlatsav socialavgiftsutredningen. De av utredningen föreslagna bestämmelserna omeftergift skall främsl ses mot bakgrund av att företagarregistreringen enligtutredningens förslag har rättsverkan endasl i fråga om den registrerade själv. Beslämmelserom eftergift behövs därför särskilt för att i möjligaste mån utjämna deskillnader i konkurrenshänseende som annars skulle kunna uppkomma mellan enmansföretagareoch dem som bedriver sin uppdragsverksamhet med hjälp av anställda. Enmöjlighet att efterge betalningsskyldigheten för arbetsgivaravgifter behövsemellertid inle bara i samband med en reform av del slag som socialavgiftsutredningenföreslagil. Del har blivit allt tydligare att man för att undvika stötande effektervid tillämpningen av bestämmelserna om socialavgifter behöver en möjlighet altavstå från åläggande av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter i likheimed vad som gäller vid lillämpningen av UBL;s bestämmelser om arbetsgivaresansvarighet när föreskrivet skatteavdrag inte görs. Såvitt nu går atl bedömakommer del all finnas behov av en sådan möjlighel även om man senare inför enregistrering för företagare och företag. I princip blir skillnaden endast denatt tillämpningen av en möjlighet till eftergift kommer all aktualiseras ilångt mindre ulslräckning sedan en sådan registrering införts. Avsaknadenav en möjlighel alt efterge arbetsgivaravgifter kommer atl bli minsl likaframträdande om man inför föreskrifter om förhandsbesked. Del kommer nämligenalt uppstå fall där parlerna uppfattar situationen som sådan att någotförhandsbesked inle behöver inhämtas och där parlerna hafl skälig anledning försin uppfattning. Införandelav förhandsbesked förutsätter enligt min mening bestämmelser om eftergift ävenfrån en annan synpunkt. En förutsättning för att etl förhandsbesked skall fåbindande verkan är att de förhållanden och villkor som legat till grund för myndighelensställningslagande överensstämmer med vad som i prakliken kommii all gälla. Delligger i sakens natur att del ibland kan komma atl föreligga skillnader sommedför en annan bedömning än den som gjorts enligt förhandsbeskedet. Ombeskedet inneburit att arbetsgivaravgifter skall belalas är det då lämpligtalt del finns en möjlighet att efterge arbetsgivarens betalningsskyldighet. Tillvad som har sagts nu kommer att det enligt UBL finns möjlighet att undvika betalningsskyldighet för en arbetsgivare som inte gjort föreskrivet skatteavdrag men haft skälig anledning för sin underlåtenhet. Avsaknaden av motsvarande möjlighet beträffande arbelsgivaravgifterna har blivil sär skilt markant sedan uppbörden av källskatl och arbetsgivaravgifter samordnats för att ombesörjas av en och samma myndighel, den lo kala skattemyndigheten. Jag anser all det är uppenbari all myndigheterna vid tillämpningen av UBL:s beslämmelse om arbeisgivares ansvarighel för källskatl kan påverkas av alt arbelsgivaren inle under några omsiändigheler kan undgå betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifterna. Risk finns sålunda 29 för allmöjligheten alt fria arbetsgivaren från ansvarighet för källskatl blir Prop.1986/87:16 för snävt lillämpad. Den möjlighet som finns enligt UBL att undvikabetalningsskyldighet för en arbetsgivare som inte gjort föreskrivetskatteavdrag grundas på en bestämmelse i 75 § första stycket som innebär attarbetsgivaren inte är ansvarig för skatl som rätteligen skulle ha innehållits,om han haft skälig anledning underlåta att göra skatteavdrag. Beslämmelser som skall göra del möjligl att när skälföreligger undanta en arbetsgivare från skyldigheten att betalaarbetsgivaravgifter bör uppenbarligen konstrueras på ett annat sätl. Vad somfrämst lalar för della är att arbetsgivaravgifterna grundas på arbetsgivarensegen avgiftsskyldighei medan hans ansvarighet för icke innehållen skatt endastär en solidarisk betalningsskyldighet för annans skall. Elt annal förhållandesom också bör uppmärksammas är att UBL;s och socialförsäkringslagstiflningens arbetsgivare-/arbetstagarebegreppinte är identiska och alt detta i det särskilda fallel kan medföra att skyldighelatt betala arbelsgivaravgifter föreligger medan del inte finns någonprincipiell skyldighet att göra skatteavdrag på grund av att det inte är frågaom ett arbetsgivare/arbetstagareförhållande enligt UBL;s bestämmelser. En utgångspunkt för de följande övervägandena måsteemellertid vara atl förutsättningarna för att undgå betalningsskyldighet förarbetsgivaravgifter och icke innehållen skatt är desamma, om man bortser frånde speciella förhållanden som följer med att en arbetsgivare kan befrias frånbetalningsskyldighet för källskatl på grund av missuppfattning angående huvudarbetsgi-varbegreppeteller arbetstagarens skallsedel. För detla krävs sålunda att innebörden avbestämmelsen i 75 § första slycket UBL jämkas något. Med en sådan jämkningskall enligl vad sagts inte följa att tillämpningen av en avbefrielsereglerna alltid skall medföra att arbetsgivaren blir fri från betalningsskyldighetbåde vad gäller arbetsgivaravgifter och icke innehållen skatl. Det kan nämligentänkas uppkomma fall där del bara finns skäl atl befria från betalningsskyldighetför underlåtenheten att göra skatteavdrag. Arbetsgivare/arbetslagareförhållandeikan sålunda ha stått hell klart för arbetsgivaren men denne har på etl sådantsätt bibringats uppfaltningen alt arbetslagaren haft B-skattesedel eller annansom huvudarbetsgivare att han inle bör vara belalningsskyldig för den ickeinnehållna skatten. 1 andra fall bör en tillämpning av befrielseregeln kunnainnebära, atl skäl som godlas för att inte ålägga betalningsskyldighet på grundav elt av åliggandena även godlas i fråga om del andra. Vid tillämpningen avbefrielsereglerna skall sålunda inle behöva tas någon hänsyn till den skillnadsom finns mellan uppbördslagens och socialförsäkringslagsliflningensarbetsgivare/arbetstagarebegrepp. 2.3.2 Förutsättningarna för eftergift ocheftergiftsbestämmelsernas utformning Fråga är då under vilka förhållanden man bör kunna undantaen arbetsgivare frän skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Det kanhärvid fastslås atl 30 delinle nu är fråga om eftergiftsregler som skall kunna tillämpas av det skäl- Prop.1986/87:16 et alt en arbelsgivare visar sig ha svårighet atl betala avgifterna.Reglerna skall inriklas på att man skall kunna avslå från krav på belalning närarbetsgivaren haft sådana skäl för att inte uppfatta sig som arbetsgivare atldet för det allmänna rättsmedvetandet inte skulle framstå som rimligt atlutkräva avgifterna.