prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — 4. beslutet om frihetsinskränkninggenom avslag på häktningsframställning eller efter överprövning, fullföljd avtalan eller anlitande av särskilt rättsmedel upphävs eller ersätts av beslutom mindre ingripande åtgärd eller undanröjs utan förordnande om nyhandläggning. Den som på grund avmisstanke om flera brott har utsatts för en sådan frihetsinskränkning som avsesi första stycket har rätt till ersättning av staten, om det beträffande någotav brotten inträffar en omständighet som nämns i första stycket 1 3 och det äruppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för denövriga brottsligheten. Den som har varit häktadeller i sträck har varit anhållen som misstänkt för etteller flera brott har också rätt till ersättning, om brottet eller något avbrotten i domen hänförs till en mildarestraffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen vid en sådanbedömning inte skulle ha beslutats. Denna lag träder i kraft den . Lag om ändring i passlagen (1978:302) Härigenom föreskrivs att 7§ passlagen (1978:302) skall hanedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Passansökan skall avslås, om 1. bestämmelsernai 6§ ej har iakttagits och sökanden ej har efterkommit uppmaning att avhjälpabristen, 2. ansökningenavser pass för barn och barnels vårdnadshavare ej har lämnatmedgivande samt synnerliga skäl e/föreligger alt ändå utfärda pass, 3. sökandenär anhållen, häktad eller underkastad övervakning enligt 24 kap. 3 § förstastycket eller reseförbud eller anmälningsskyldighet enligt 25kap. I § samma balk. 4. sökanden ärefterlyst och skall omhändertagas vid anträffandet, 5. sökanden genomlagakraft-vunnen dom har dömts till frihetsberövande påföljd, som e/'har börjatverkställas, och det finns sannolika skäl att antaga, att han ämnarundandraga sig verkställigheten. Passansökan skall avslås, om 1. bestämmelserna i 6 § inte har iakttagits och sökanden inte har efterkommit en uppmaning att av hjälpa bristen, 2. ansökningenavser pass för barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnatmedgivande samt det inte finns synnerliga skäl att ändå utfärda pass, 3. sökandenär anhållen, häktad eller underkastad tvångsmedel enligt 25 kap.rättegångsbalken, 4. sökanden ärefterlyst och skall omhändertas vid anträffandet, 5. sökanden genomlagkraft-vunnen dom har dömts till en frihetsberövande påföljd, som inte harbörjat verkställas, och det finns sannolika skäl att anta att han ämnarundandra sig verkställigheten. Denna lagträder i kraft . Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet 1 Allmänna synpunkter ....................................... 143 2 Häktning ....................................................... . 163 2.1 Brottsmisstankens styrka ochbrottet som kvalifikations-grund 163 2.2 De särskildahäktningsgmnderna .................. . 168 2.3 Häktning vid lindriga och svårabrott .............. . 199 3 Proportionalitetsprincipen ................................ 205 4 Frister - förfarandet ....................................... . 208 4.1 En anpassning UllEuropakonventionen .......... . 208 4.2 Utgångspunkt förfrislberäkningen ................. . 225 4.3 Söndagsregeln ....................................... 229 4.4 Kommunikation mellan parter ochdomstolen .. 233 4.5 Prövningen avanhållningsfrågan ................. . 239 4.6 Fommfrågan ............................................. . 244 4.7 Försvararfrågan ....................................... . 254 4.8 Utredningshäktning,omprövningsförhandling och hävandeav beslut om häktning ..................... 259 4.9 Frister för åtal ochhuvudförhandling ............ . 271 4.10 Gemensam häktnings- ochhuvudförhandling .... 274 4.11 Häktning i högre rätt .................................. 275 5 Rannsakningsövervakning................................... 276 5.1 Allmänt ................................................... 276 5.2 Beslutsbefogenheter ochavräkning av övervakningslid .... 297 5.3 SankUoner ............................................... 298 6 Natthäkte........................................................ 299 7 Reseförbud anmälningskyldighet .................... 305 8 Häktning på nya grunder - talanmot häktningsskäl 305 9 Organisatoriska frågor -kostnadsfrågor .............. 306 10 Övriga frågor ................................................. 328 11 Närmare synpunkter på deenskilda lagförslagen ... 331 Remissyttrandenaåterges i regel i oavkortat skick och utan bearbetning. 1 Allmänna synpunkter Prop. RÅ:När det gäller de straffprocessuella tvångsmedlen bör en allmän strävan varaatt så långt hänsynen till samhällsskydd och effektivitet medger begränsaanvändandet av desamma. De får heller aldrig tillålas tjäna andra syften än altsäkra lagföringen eller tjäna vissa i lag särskilt utpekade ändamål. Enrestriktiv tillämpning är speciellt angelägen beträffande de personellatvångsmedlen. Ett frihetsberövande utgör alllid ett utomordentligt starktingrepp i den personliga integriteten. Mot detta står givelvis ett starkt ochbefogat allmänt intresse att skydda den enskilde mot broH och att skapafömtsättningar för en effektiv brottsbekämpning. I det förra hänseendet gör sigsärskilt recidivfaran gällande och i det senare kollusionsfaran ellerflyktfaran. Lagstiftaren ställs här inför en svår avvägningsfråga. Denallmänna målsättningen för utredningsarbetet har enligt direktiven varit alt sålångt möjligt begränsa användningen av de straffprocessuella frihetsberövandenaulan all samhällsskyddet försämras eller effektiviteten i brottsutredning ochlagföring minskar. Särskilt har här pekats pä fömtsättningama för häktning p.g. a. recidivfara. Enligt direkUven är en fömtsättning för att antalethäktningar p. g. a. recidivfara skall kunna minskas i någon större utsträckningalt realistiska alternativ till häktning finns att tillgå. Även utredningen harfunnit (se bl. a. avsnitt 12.2) en fömtsättning för att antalet anhållanden ochhäktningar skall kunna minskas i någon utsträckning vara all frihetsberövandenkan ersättas med realistiska alternativ. Utredningen har emellertid enligt minmening - som jag närmare utvecklar i del följande - inte kunnat anvisa någrasådana alternativ. Beträffande det huvudalternativ till häktning som föreslås -rannsakningsövervakning - har utredningen själv (s. 165 m) förklarat alt detkan förväntas komma att Ullämpas i ett förhållandevis litet antal fall.Fömtsättningama för att på underlag av den föreliggande utredningen genomföraen reform som på något mera genomgripande sätt minskar användningen av destraffprocessuella frihetsberövandena är därför inte särskilt goda. Ipraktiken har emellertid användningen av anhållande och häktning relativt sett - i förhållande till en ökad och allt grövre brottslighet - minskat. En bidragande förklaring härtill kan vara att man i praxis i viss mån skärpt beviskravet för de särskilda häktningsgmnderna, dvs. Det kan finnas anledning alt befästa en sådan utveckling genom att i lagtexten ge de särskilda häktningsgmnderna en sådan utform ning att del klart framgår alt tillämpningen inte får vara slentrianmässig. Del är enligt min mening en fördel om det därvid, såsom utredningen föreslagit, skapas ett enhetligt beviskrav för de tre särskilda häktnings- grunderna flyklfara, kollusionsfara och recidivfara. Mot del föreslagna uttrycket "påtaglig risk" kan visserligen riktas den invändningen inför eft för straffprocessrälten nytt begrepp med de risker detta kan innebära för osäkerhet i fråga om nivån på beviskravet. Jag vill emellertid inte av detta skäl motsätta mig den föreslagna ändringen. Den skärpning av häktningsfömtsättningama som förändringen innebär torde, särskilt i be aktande av hur de nuvarande rekvisiten tillämpas i praktiken, vara relaUvt .. begränsad. Enreform som mera direkt är inriktad på att begränsa användningen av Prop.1986/87:112 den särskilda häktningsgmnden recidivfara får helt andra praktiskakonsekvenser och är betydligt svårare att genomföra. Reformintresset ställshär mot väsentliga intressen såsom samhällsskyddet och allmänhetens berättigadekrav på alt effektiva motåtgärder sätts in mot allvarlig brottslighet. Jag ärinte beredd att acceptera utredningens avvägning mellan dessa motstridigaintressen. Varken från praktiska eller kriminalpolitiska utgångspunkter ärförslaget i denna del godtagbart. Förslaget rimmar också illa med stalsmaklemaspå senare tid i olika sammanhang uttalade intentioner att mera effektivtbekämpa den s k traditionella brottsligheten (se t. ex. prop. 1984/85 bil. Jag återkommer i det följande till frågan om häktning i recidivfall. Meraallmänt vill jag här endast framhålla följande skäl som talar emot en reformsom mera påtagligt förändrar fömtsättningama för häktning i recidivfallen. Sedandirektiven skrevs har fömtsättningama för en reform förändrats genom att enanpassning blivit nödvändig till de krav i fråga om förfarande och tidsfristersom gäller enligt . En sådan anpassning medför att en markantavkortning måste ske av de tidsfrister som gäller särskilt i inledningsskedetav en fömndersökning där tvångsmedel används. I utredningen framhålls (s. 127)att frågan i vilken utsträckning häktningsfömtsättningarna bör ändras i höggrad hänger samman med hur möjligheterna att över huvud taget utnyttja detraditionella tvångsmedlen kommer att gestalla sig i framliden med hänsyn tillde avsevärt kortare frister som utredningen föreslår. Enligt min mening innebärredan ett genomförande av den berörda anpassningen -till Europakonventionenskrav en så genomgripande reform att några mera omfattande lagändringar i övrigtinte bör ske på det aktuella området förrän erfarenheter vunnits av reformenoch den praktiska tillämpningen av de nya reglerna stabiliserats. Regionåklagarmyndigheteni : Genom innehållet i torde det vara nödvändigtalt de svenska reglerna anpassas de krav konventionen stadgar. De frister,som föreslagits i utredningen är i överensstämmelse med konventionen varför jaginte har något alt anföra mot förslaget på denna punkt. Jag vill dock poängteraatt man med hänsyn till den begränsade tid som står till förfogande måste räknamed att man inte i framliden kan få samma skriftliga dokumentation som idagtill häktningsförhandlingar. Man måste därför räkna med mer omfattandekontakter med domstol och försvarare än vad som är fallet . Detta tordeotvivelaktigt leda ett merarbete för åklagarna. Redanidag strävar åklagarna efter att sä snart som möjligt fatta beslut ihäktningsfrägan. De kortare tiderna kommer därför knappast alt innebära någraväsentliga ändringar för åklagarnas del. Domstolaroch försvarare måste dock räkna med klart ändrade förhållanden. Regionåklagarmyndigheteni : De föreslagna tidsfristerna har Ullkommit för all skapa ett regelsystem, som svarar mot de krav konventionen ställer på snabb domstolsprövning av straffprocessuella fri hetsberövanden. Som utredaren framhållit framstår visserligen vid en in ternationelljämförelse våra frihetsberövanden som korta. Men närmast av 144 formellaskäl måste de svenska lagreglerna anpassas till Europakonven- Prop. 1986/87:112tionen. En avkortning av tidsfristema är således nödvändig. Med hänsyn härtillanser jag att i huvudsak inget finns att erinra mot förslaget härom. Deföreslagna friständringarna torde dock komma att få mänga negativakonsekvenser. Polis och åklagare får arbeta med häktningsärenden under storlidspress, domstolen får pröva häktningsfrägor pä ett ofta mycket tunrtarematerial än . Ur rättssäkerhetssynpunkt torde inget vara alt vinna pådetta. Kortare tidsfrister, skärpta fömtsättningar för häktning främjarknappast effektiviteten i brottsbekämpningen eller förbättrar samhällsskyddet.Det finns vidare anledning fråga sig om förändringarna och de konsekvenser, somdessa måste få vid prövning av frihetsberövanden, kommer att innebära fördelarför den misstänkte. Del kan, som antytts i utredningen, finnas en risk för allantalet häktningar på tveksamt underlag ökar. Regionåklagarmyndigheteni : Enligt direkUven skulle översynsarbetet bedrivas i syfte attbegränsa användningen av tvångsmedel "ulan att samhällsskyddet ellereffektiviteten i brottsbekämpningen minskar". EffekUviteti brottsbekämpningen kan måhända mätas på olika sätt, men jag kan inte finnanågon bättre måttstock än den som är graderad i uppklar-ningsprocent. Jag ärövertygad om att det inte är möjligt att begränsa användningen av tvångsmedelulan att detta ger vissa negativa effekter. Färre brott kommer att upp.Det är angeläget att detta görs klart för beslutsfattare och allmänhet. Vissaingrepp i nuvarande system bedömer jag som ofrånkomliga. Vi får göra dem, mensamtidigt acceptera, att det ger effektivitetsförluster. Regionåklagarmyndigheteni : I yttrandet utgår jag från att praxis, all tidenfrån frihetsberövandet häktningsförhandlingen högst får uppgå till fyradagar, kommer alt läggas till gmnd för ny lagstiftning. Under dennafömtsättning delar jag i allt väsentligt utredningens överväganden ochförslag, eftersom dessa inte synes innebära några störte nackdelar för åklagamai det övervägande antalet mål. Särskilt ställer jag mig positiv till att dedagar som står till buds föreslås huvudsakligen reserverade förutredningsarbete. Delta kommer emellertid alt kräva en väsentligt störreberedskap hos domstolama än som föreligger . Regionåklagarmyndigheteni : Utgångspunkten är att åstadkomma regler, som motsvararEuropakommissionens och tolkning av Europakonventionensartikel 5. Häremot finns ingen erinran. Regionåklagarmyndigheteni : Möjligheten all tillgripa ett tvångs medel, som innebär ett frihetsberövande av en misstänkt broltshg person, är av myckel stor betydelse för effekUvilelen i brottsbekämpningen. ten därav får naturiigtvis inte överdrivas men inte heller underskattas. Det är även ofrånkomligt att ett frihetsberövande i vissa fall måste tillgripas som ett skydd för enskilda och samhället. Anhållande och häktning är dock inga självändamål. Man skall vara helt på del klara med alt det för den enskilde, som utsätts för ett frihetsberövande, ofta är en omvälvande och skakande händelse. Det är därför nödvändigt all fömtsättningama för 145 provisoriskafrihetsberövanden övervägs mycket noggrant och att det sker Prop.1986/87:112 en rimlig avvägning mellan de motstående intressen som finns. Dennu gällande ordningen har i stort fungerat väl även om viss kritik har anförtsmot den. Statsåklagarmyndighetenför speciella mål: Del torde vara ofrånkomligt att ändrar sinabestämmelser om fristerna i samband med anhållande och häktning. Detta är dåfrämst föranlett av kravet enligt de båda konvenUonerna att envar som ärberövad friheten i avvaktan på rättegång ofördröjligen ställs inför en domareeller annan ämbetsman som enligt lag har beklätts med domsmakt. Varken ikommissionsutlalandel eller i dom har gjorts uttalandehänsyftande på att skulle tillämpa regler som medför för långafrihelsberövandetider innan dom i målet avkunnas eller vinner laga kraft. Deltorde i realiteten förhålla sig sä, vilket framgår av utredningens statistiskamaterial, att om man lägger samman anhållnings- och häklningstiden visar delsig att internaUonellt sett har myckel korta frihelsberövandetider. framgår att utredningsarbetet skulle bedrivas i syfte attså långt som möjligt begränsa användningen av tvångsmedel utan attsamhällsskyddet försämras eller effektiviteten i brottsbekämpningen minskar.Enligt min uppfattning uppnås inte detta syfte med utredningens förslag ochmotiveringar. Förslaget innebär i själva verket ingenting annat än enbegränsning av gripandetidens och anhållningstidens sammanlagda maximum. Omförslaget endast leder till flera häktningsbeslut och i motsvarande månförlängda häktningstider är del från de uppställda fömtsält-ningamas synpunktverkningslöst. Skulle del å andra sidan leda till avsevärt färrefrihetsberövanden kan man mot bakgmnden av all ingenting framkommit som visaratt del med nuvarande regelsystem sker onödiga frihetsberövanden till men förenskild befara att effektivitets- och skydds-behovet motverkas. Meddet sagda avser jag inte att avstyrka den föreslagna nödvändiga begränsningenav anhällningsUden utan endast alt belysa dess förväntade effekter. Jaginskränker i övrigt mitt yttrande till all kommentera några enskilda förslag ursynpunkten om de är praktiskt genomförbara inom rättssystemets ram med hänsyntill åklagarens roll. Ur den synpunkten finner jag ingen anledning attkommentera de ekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag. Åklagarmyndigheteni : Mot bakgmnd av vad som föranlett de nya frislregler som är betänkandets huvudinnehåll saknas anledning alt närmare ta upp någon diskussion om deras lämplighet. Del finns dock skäl att vid en så övergripande översyn som förekommit peka på det faktum att regler om tvångsmedel i straffprocessen även skall värna om brottsoffrens och samhällets intressen. Del är vidare värt att framhålla att få stater torde ha högre rältssäkerhetskrav till skydd för den misstänkte än . I mänga länder fortgår ett frihetsberövande under lång Ud på gmnder som aldrig skulle accepteras hos oss. Den ändring som förelås kan paradoxalt nog komma att medföra att personer som med dagens regelsystem inte skulle ha häktats i fortsättningen kan komma att häktas i en inte helt obetydlig omfattning. Den sammanlagda tiden för frihetsberö- 146 vande kommer troligenockså för vissa att överstiga den tid som Prop. 1986/87:112 använts föratt kunna konstatera om ett frihetsberövande skall fortsätta. Detkan sålunda bli så att oviljan att acceptera det förhållandet att den svenskeåklagaren från rättssäkerhetssynpunkt innehar en fullt betryggande roll kankomma att drabba de man avser att skydda på ett påtagligt negativt sätt. Detkan dessutom komma att ske till ett pris som resurs- och kostnadsmässigt vidakan överstiga kalkylerna. Detbör vidare anmärkas att redan då del tidigare utredningsbetänkandet avseendehäktnings- och anhållningsbestämmelser framlades restes frän mängaremissinstanser invändningar mot de inskränkningar i utredningsarbetetseffektivitet som kunde förutses därest de då föreslagna förändringarnagenomfördes. har såväl möjligheterna för polis och åklagare attutreda brottslighet som allmänhetens tilltro dessa möjligheter minskal.Detta är särskilt ifråga om del som i del nu avgivna betänkandet benämns"vardagsbrott" varmed synes avses t. ex. boslads-och affärsinbrott,biltillgrepp, bedrägeribrott och liknande. Del är därför olyckligt att ett avde tyngsta delmomenten i förslaget - de inskränkta möjligheterna att häkta pågmnd av recidivfara - kommer alt slå direkt mot de här ovan angivna typerna avhögfrekvenla brott. Utredningen har i denna del på ett icke acceptabelt sättlåtit hänsynen till den brottslige skjuta samhällets och i ännu högre grad denbrotlsdrabbades intressen i bakgmnden. Jag menar att utredningen här tenderaratt underskatta de negativa effekter som alltför långt driven nit att minska derältsutredandes tvångsmedel kan få bl. a. ifråga om medborgarnas benägenhet attagera på egen hand då de uppfattar samhällets skyddsinsatser som oUllräckliga.Ifråga om de traditionella brotten uttalades dessutom i årets budgetproposition(prop. 1984/85:100 bil. 4 s. 18 samt 21) all övriga prioriteringar vidbrottsbekämpningar - avseende t. ex. narkotikabrottslighet och ekonomiskkriminalitet - inte får leda till att denna brottslighet underskattas ellertillmäts alltför ringa betydelse. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Vad gäller utredningens förslag till förkortadeanhållningstider och kortare frister i samband med frihetsberövanden är dessaförslag en anpassning till regler och Europakommissionensutslag. Jag anser del därför uppenbart att föreslagna regler om frister frånfrihetsberövande inställelse inför domare bör införas. I denna del ser jaginte anledning att beröra annat än vissa följder av de nya reglerna. Vaddärefter gäller de övriga förslagen om ändringar i häktningsrekvisiten m.m.synes dessa vara dikterade mera av slatsfinansiella hänsyn än avstraffprocessuella skäl. Detta leder i flera fall mycket oUllfredsställanderesultat. Medhänsyn till regler kan förväntas att de av utredningen angivna kortare fristerna vid frihetsberövanden kommer all genomföras. Detta kommer att få negaUva arbetsmässiga och ekonomiska konsekvenser för polis, åklagare och domstolar. Förslaget till införande av rekvisitet "påtaglig risk" vid häktning anser jag sakna tillräckliggmnd. Del är sålunda tveksamt om användningen av del nya rekvisitet skulle 147 medföra den minskning avantalet frihetsberövanden som utredningen . 1986/87:112 önskar. Ensådan minskning står dessutom i stark kontrast till samhällets och medborgarnaskrav på att brott uppklaras och leder till påföljd. Vadgäller utredningens förslag till minskning av möjlighetema att användaanhållande och häktning vid recidivfara är invändningarna av ännu större styrka.De fömtsättningar som utredningen i sitt förslag ställt upp för häktning vidrecidivfara är alltför snävt utformade. Del kan ifrågasättas om sådanainskränkningar alls bör accepteras. De leoreUska gmnder utredningen anfört föratt minska antalet häktningar vid recidivfara kan inte dölja att de föreslagnareglema skulle Ullåta vanebrotlslingar alt i stor utsträckning fortsätta sinverksamhet ulan att samhället kan ingripa med anhållande eller häktning. Därmedskulle ett genomförande av förslaget bidra till en ytterligare ökadbrottslighet och minska medborgamas skydd mot främst förmögenhetsbroltslingama.Att beta samhället möjlighet att ingripa vid seriebrottslighet ter sig intebara samhällsfarligt utan också inhumant gentemot såväl den misstänkte sommålsägandena. Förslaget kan inte accepteras. Såväl effektivitetsskäl somkostnadsskäl talar vidare mot ett upphävande av häktningsmöjligheten vidlindrigare brott avseende misstänkta utan stadigt hemvist i riket. De nugällande reglerna bör därför bibehållas. Jag ställer mig tveksam till behovetav en särskild proportionalitetsregel inskriven i lag. Jag ansluter mig tillutredningens förslag om ulredningshäklning och därtill hörande regler omomprövning. Förslagen till rannsakningsövervakning och nalthäkle som substitutför vanlig häktning anser jag orealistiska och sakna värde i det praktiskastraffprocessuella arbetet. När del slutligen gäller utredningens redovisningav kostnader för ett ev. genomförande av förslagen finner jag uppenbart altutredningen underskattat framför allt kostnaderna för den kraftigt utökadeverksamheten under icke ijänsleUd. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: På gmnd av vad som förevar i det å sidorna 56-60 ibetänkandet refererade målet i är ju en ändring av reglernai 24 kap. RB om frister och förfarande vid anhållande och häktningofrånkomlig. Det som anföres under avsnitt 11 i belänkandet, synes vara välövertänkt och jag kan ej finna något att erinra däremot. Åklagarmyndigheteni Handens åklagardistrikt: Utredningens huvud uppdrag har varit all lämna ett förslag innebärande all våra häklningsregler överensstämmer med EuropakonvenUonens. En rad konkreta förslag har lämnats, men beträffande den prakUska tillämpningen av dem, finns inget att ta fasta på. Del framgår av direktiven alt förslaget inte får innebära ett utökande av de offentliga utgifterna. Alla reformer som föreslagits måste alltså inom nuvarande ramar. Del är helt uppenbart att det liggande förslaget kommer att kräva ökad arbetsinsats från såväl polis som åklagare och domare. Flertalet brott begås och med de korta lider man kommer att ha förfogande för förberedelser häktning, måste följaktligen myckel arbete ulföras under annars arbetsfri Ud. Det innebär, om inte personalstyrkorna ökas, all resurserna måste tas från annan verksamhet. En reform, som inte beaktar delta, går inte att genomföra. iHuddinge åklagardistrikt: Först vill jag endast Prop. 1986/87:112konstatera att de nuvarande reglema rörande straffprocessuella tvångsmedelfungerar bra. Jagutgår från alt ett nytt system med en frist på för endomstolsprövning av ett frihetsberövande kommer att genomföras.