prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Risken är dock stor att den misstänktehinner avvika utomlands innan häktningen kunnat verkställas. RRV:RRV har ingen erinran mot utredningens förslag. Polisstyrelsen i Ronnebypolisdistrikt: Gripande och häktning med stöd Prop. 1986/87:112 av 24 kap.1 § andra stycket RB är ytterligt sällsynt vid ochlagrummet saknar praktisk betydelse. Möjligen kan andra polismyndigheter medlivligare turism och utlänningsförekomst ha annan uppfattning. Länsstyrelseni : Utredningen föreslår att häktning av den som saknar stadigthemvist i riket och som skäligen kan befaras avvika inte skall kunnaske. Som skäl för förslaget anförs dels att denna häktningsgmnd blivit alltmindre använd, dels att det genom reseförbud och anmälningsplikt finnsalternaUv till häktning i dessa fall. Samma förslag framlades i betänkandet(SOU 1977:50) angående översyn av häktningsbestämmelserna. Då deklareradesdock öppet att del för återfinnandet av de personer, som häktningsgmndenavser, krävs omfattande insatser och stora resurser. Så är fortfarande i höggrad fallet. Det framstår som uppenbart att reseförbud och anmälningsskyldighetvanligen inte utgör något alternativ av värde. Detta är särskilt påtagligt närdet gäller medborgare i de nordiska länderna, mellan vilka passkontroll inteäger mm. kan därför inte tillstyrka förslaget i denna del. Polisstyrelsenvid : ansluter sig tillutredningsmannens resonemang alt osäkerhet om gärningsmannens identitetalltjämt skall vara häktningsgmnd, eftersom del vore olyckligt om allmänhetenfick den uppfattningen att man genom att vägra alt uppge namn och adress heltkunde undandra sig lagföring och straff. Utredningsmannen lar dock icke stegetfullt ut då han därefter - under hänvisning till proportionalitetsregeln - ickevill tillämpa denna häktningsgrund vid bagatellartade förseelser. I konsekvenshärmed skulle gripande då ej heller få ske, om gämingsmannen är okänd, vid t.ex. ringa misshandel, åverkan eller snatteri. Enligt myndighetens uppfattningvore det stötande för rättskänslan om icke ens ett kortvarigt frihetsberövandekunde ske för att fastställa identiteten, i vart fall då skadelidande finnes.Om avsikten är att i stället utvidga tillämpningen av polisieringsrätten enligt14 § polislagen eller möjligheten att medta någon till förhör enligt 23 kap. 8§ RB bör detta klargöras i den kommande propositionen. Riksdagensombudsmän: Jag har inte några invändningar i sak mot utredarens förslag. vid : Häktning är aldrig obligatorisk. Men man kan säga, alt den är "halvobligatorisk" vidgrova brott. Härom stadgas i 24 kap. 1 § tredje stycket RB. Med denna benäm ning avses att säga, att, under fömtsättning av erforderlig brottsmisstanke, häktning skall ske, om för brottet ej stadgas lindrigare straffan fängelse tvä år; dock fömtsätts jämväl, att del ej är uppenbart att anledning till häktning saknas. Vederbörande undgår alltså åtgärden, om han kan visa, alt flykt fara etc. ej föreligger. Den bakomliggande tanken för denna stränga ord ning är, att vid brott med så högt minimum i straffskalan häktning bör ske, eftersom den misstänktes fortsatta vistelse på fri fot vid mord o. d. skulle verka utmanande på allmänheten och stötande för den allmänna rättskäns lan (se t. ex. , Rättegången i brottmål enligt RB, 1968, s. 222). Säkerligen är denna bedömning av samhällsmedlemmarnas reaktion i ge- 202 men minst likaverklighetsbelonad som . Närutredningsmannen behållit del ifrågavarande häklningsfallel (24 kap. 1 § andrastycket RB i förslaget) - utan alt vilja skärpa beviskravet på den misstänktesskuld men företagit den omformuleringen,. att "anledning" bytts utmot "skäl" i syfte att klarare markera kravet på att särskildhäktningsgmnd uppenbart skall saknas - ser nämnden ej anledning tillanmärkning. Motbibehållandet har visseriigen en sakkunnig riktat den gensaga, att han påanförda skäl finner tvivelaktigt, humvida regeln är förenlig med den europeiskakonventionen om de mänskliga rättigheterna och med FN- konvention omde medborgeriiga och politiska rättigheterna. Det synes honom, all häktning ifall av detta slag kan komma under internationell jurisdiktion med för riketofördelaktig påföljd. finner sig ej kunna la ställning tillfrågan, i vad mån denna tolkning av konventionerna är korrekt, ej heller Ullfrågan, humvida Ullträde dessa konventioner skulle hindra riketslagstiftare att i detta rent materiella avseende föreskriva en skydds- ochordningsregel som, enligt samma lagstiftares bedömning, bärs upp av ett avmedborgama allmänt omfattat, fundamentalt rätlvisekrav. Man kan fråga, hurmotsvarande problem lösts i vissa andra länder som är väl kända för rigorösaresåväl brottsundersöknings- som brottsbekämpningsmetoder än vårt ganska tolerantasvenska samhälle (i betänkandet redogörs summariskt för förhållandena i någraeuropeiska stater, utanför förekommer , Väsftyskland ochNederiänderna); att exempelvis den misstänkte ges fri mot (hög) borgen även vidmyckel grova brott, såsom förekommer på mänga häll, torde vi knappast anseacceptabelt. Detsäger sig självt, att varje bedömning av frågan, om ett tvångsmedel börtillgripas, bör ske med beaktande även av det men som åsamkas vederbörandegenom åtgärden; en avvägning fordras mellan denna skaderisk och intresset avaft brottsbekämpningen blir effekUv. Självklart är vidare, atttvångsmedelsläran behärskas av principen, alt vid valet mellan olika i och försig relevanta tvångsmedel det för den enskilde lindrigaste skall väljas. Sverigesadvokatsamfund: Den särskilda fråga som advokat rest om ändring avreglerna för s. k. obligatorisk häktning finner samfundet kunna anstå för attprövas på nytt, sedan de nu föreslagna reglema fått verka en lid. : Förbundet kan godtaga utredarens förslag om att upphäva densärskilda regeln om häktning av den som saknar stadigt hemvist inom riket, 24kap. 1 § 2 stycket RB. Även vad som i övrigt sägs om häktning vid lindrigarebroU lämnar förbundet utan erinran. Beträffandehäktning vid svåra brott ansluter sig förbundet utredarens åsikt allhäktning som huvudregel liksom nu skall ske om minimistraffet för broftel eller däröver. Förbundet tar således avstånd frän det särskildayttrandet av . FöreningenSveriges åklagare: tillstyrker på av utredaren anförda skäl att den s. k. rallarparagrafen (24 kap. 1 § 2 stycket RB) avskaffas. Detvore, som utredningsmannen framhållit, oUllfredsställande att behö- Prop.1986/87:112 va släppa den misstänkte trots att man inte har lyckats identiferahonom och därför nästan helt saknar möjligheter att vidare utreda brottet. Bestämmelseni 24 kap. 2 § RB bör därför kvarstå oförändrad. Enligt föreningens meningtillämpas häktning på denna gmnd mycket sällan. När del gäller bagatellartadeförseelser nedlägger åklagaren ofta fömndersökningen mot en utlänning på dengmnden att gärningsmannen lämnat landet och inte förväntas återvända hit.Möjligheterna till lagföring i hemlandet har kommit all utnyttjas alltmer. Föreningendelar utredarens uppfattning att regeln om obligatorisk häktning bör kvarstå.Det vore stötande för det allmänna rättsmedvetandet om personer som misstänksför grova brott skulle försältas på fri fot före lagföring. Föreningen delarockså utredarens uppfattning att nuvarande tvåårsgränsen inte bör höjas. Vissaallvarliga brott med ett straffminimum på fängelse kräver av olika skälen snabb handläggning. Föreningen tänker i första hand pä mål rörande våldtäktoch mordbrand, där bevismöjligheterna snabbt försvagas med tiden ochpåfrestningarna för offren i väntan på huvudförhandling ofta är myckel stora. : Möjligheten att använda häktning vid misstanke om brott därmaximistraffet är och den misstänkte inte har stadigt hemvist iriket och del föreligger flyktfara, dvs. 24 kap. 1 § andra stycket försvinner iden nya utformningen av 1 §. Enligt vår uppfattning bör denna möjlighet tillhäktning finnas kvar. SvenskaRöda korset: Vidare stöder SRK advokaten påpekande alt den s. k.obligatoriska häktningen dvs. 24 kap. 1 § RB står i strid mot såväl deneuropeiska konvenUonen om mänskliga rättigheter som om demedborgerliga och politiska rättigheterna. förbjuderuttryckligen en allmän regel om att personer som avvaktar rättegång hålls iförvar. Det är viktigt att poängtera all denna paragraf mer kommit att användassom ett led i brottsbekämpningen än alt säkerställa en god rättsskipning. SRKbegär därför att bestämmelsen tas ur lagen. JUSEK:Förbundet utredningens förslag alt den nuvarande presumtionen börbibehållas för häktning då misstanke föreligger om brott för vilket inte kanfölja lindrigare straff än fängelse . Förbundettillstyrker vidare utredningens förslag om upphävande av den s. k.rallarparagrafen i 24 kap. 1 § 2 stycket RB. Svenskaavdelningen av internationella juristkommissionen: Avdelningen anser i likhetmed utredaren all presumUonsregeln om häktning vid svåra brott bör kvarstå. Detär dock angeläget att denna bestämmelse -liksom andra - överses sedan en nylagstiftning gmndad pä betänkandet varit i kraft någon tid. Riksförbundetför hjälp åt läkemedelsmissbrukare: RFHL kräver att den s.k. obligatoriskahäktningen utmönstras ur RB. Angående motiveringen härför se under avsnittAllmänna synpunkter. 3 Proportionalitetsprincipen Prop. Förslagetom ett lagfästande av en proportionalitetsregel har tillstyrkts av flertalet avde remissinstanser som har berört frågan. Av dessa har följande utan närmarekommentarer tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran.Regionåklagarmyndigheten i , åklagarmyndigheten i åklagardistrikt,, , och . Flera remissinstanser har ifrågasatt behovet av en uttryckligbestämmmdse. RÅ:I prakUken torde redan vid all slraffprocessuell tvångsmedelsanvändningtillämpas en proportionalitetsprincip av del slag som avses i förslaget. Enlagstiftning skulle här närmast innebära en kodifiering av den ordning sometablerats i praxis. Jag har ingen invändning mot all detta sker. Det kan varaen fördel att en princip som allmänt tillämpas också kommer till klart uttrycki lagtexten. Det kan emellertid diskuteras om det är lämpligt att införa enuttrycklig proportionalilelsbestämmelse vars räckvidd är begränsad till de iutredningsförslaget aktuella tvångsmedlen. Även om någon risk för motsatsslutvid tillämpningen av de tvångsmedel som faller utanför den formella regelnsräckvidd knappast behöver befaras skulle det vara bättre om enproportionaHlelsregel när den lagfästs ges en sådan utformning all del klartframgår att den avser all slraffprocessuell Ivångsmedelsanvändning. Blandde omständigheter som enligt den föreslagna regeln skall beaktas anges särskiltden påföljd som kan antas följa på brottet. Det är enligt min mening önskvärtatt stadgandet i denna del nyanseras något, åtminstone genom uttalanden imotiven. Del kan ofta vara svårt att på ett tidigt utredningsstadium bedömavilken påföljd som kan komma all bli aktuell i del enskilda fallet. Frånprincipiell synpunkt är del enligt min mening också viktigt att understryka atttvångsingripanden som pä ulredningssta-diet framstår som motiverade måste fåanvändas även om den förväntade påföljden är villkorlig dom eller annankriminalvård i frihet. Till skillnad från utredningen anser jag detta gällaäven häktning på grund av recidivfara. Behovet av att genom frihetsberövandekunna avbryta en pågående brottslighet är ett helt annat i omedelbar anslutningtill det första poHsingri-pandet än senare när påföljdsfrågan avgörs. Vid detsenare tillfället har gärningsmannen ofta fått viss kuraliv hjälp, han har iförekommande fall tillnyktrat eller avgiftats och kontakter kan ha etableratsmed bl a sociala myndigheter. Beträffandeutformningen av förbudet mot häktning i fall då det kan antas all denmisstänkte kommer alt dömas endast till böter vill jag här , erinra om vad jagovan anfört under avsnittet rörande häktning vid lindriga brott. Regionåklagarmyndigheteni : Proportionalitetsregeln tillstyrks. I motiven bör erinras om allprincipen bör gälla för tillämpningen av alla tvångsmedel. Regionåklagarmyndigheteni : Förslaget Ullslyrks. Avgörandet av en anhållnings- och häktningsfråga måste ske med beaktande av sådana förhållanden som regeln uttrycker. Enligt min mening är lagfästandet av en 205 sådan regel i stort settdet enda man behöver göra för att tillförsäkra sig om Prop. 1986/87:112 enenligt direktiven önskvärd uppstramning av tvångsmedelsanvändningen. Åklagarmyndigheteni : I praktiken sker redan nu en avvägning av den artförslaget avser, varför regeln synes sakna egentlig funktion. Det kanemellertid hävdas alt det är en fördel - särskilt då fråga är om tvångsmedel -att de regler som tillämpas också verbaliseras. Dessutom finns motsvaranderegel i såväl dansk, norsk som finsk lagtext. Jag vill emellertid ifrågasättadet befogade i alt uttryckligen i lagtexten ange att den förväntade påföljdenskall tillmätas självständig betydelse för utgången av häklningsfrågan. Det ärsystematiskt oriktigt att på detta sätt låta den förmodade straffmätningenpåverka nyttjandet av utredningsmässigt motiverade tvångsåtgärder och svårt attredan på så tidigt stadium avgöra vilken påföljd som kommer att väljas i detenskilda fallet. Därtill kommer att påföljdsvalet inte sällan pä ett avgörandesätt påverkas just av alt den tilltalade varit häktad. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: - - - I själva verket tillämpas denna regel vid varjebeslut om tvångsmedel, oavsett om delta fattas av polis, åklagare ellerdomstol. Utredningen föreslär en mer allmänt hållen bestämmelse som lämnarvisst utrymme för myndigheternas fria bedömning. Med hänsyn till att en sådanregel med nödvändighet blir tämligen vag till sitt innehåll och att praxisväl synes följa lagstiftarens intentioner ifrågasätter jag om behov av ensärskild proportionalitetsregel föreligger. Sveahovrätt: Det kan ifrågasättas om det finns egentligt behov av den föreslagnaproportionalitetsregeln i 3 §. Bestämmelsen är för övrigt så allmänt hällen attden knappast kan ge någon egentlig ledning för rätlstill-lämpningen. Hovrättentillstyrker emellertid ändå förslaget, eftersom bestämmelsen understrykerviklen av all domstolarna alltid använder det minst ingripande tvångsmedlet. Stockholmstingsrätt: Som har framgått Udigare ställer sig tingsrätten bakom förslaget alten uttrycklig proportionalitetsregel lagfästs. Tingsrätten har heller intenågot att invända mot den närmare utformning som regeln fått i förslaget. Föratt ge den ett konkret innehåll har angetts att avvägningen skall ske medhänsyn till den påföljd som kan antas komma att utdömas. Emellertid uttalas imotiven (s. 142) att, om det kan förväntas alt påföljden i det enskilda falletkommer all bli villkorlig dom eller skyddstillsyn, utrymmet för häktning pågrund av recidivfara dock torde vara mycket begränsat. Tingsrätten delar iprincip denna uppfattning. Emellertid har den inte samma styrka iskyddstillsynsfallen som i de fall då villkorlig dom ligger närmast hands.Som har sagts tidigare kan just häktning vid recidivfara vara det endarealistiska alternativet för all bryta en pågående brottsperiod hos denmisstänkte. Det kan t. o. m. vara så att det frihetsberövande som häktningeninnebär skapar fömtsättningar för kriminalvård i frihet. Allmänpreventionenskrav på en kraftig reaktion från samhällets sida blir Ullgodoseil genomhäktningen (jfr 28 kap. 3 § BrB). SödraRoslags tingsrätt: Lagfästandet av proportionalitetsprincipen in nebär knappast någon ändring av gällande rättstillämpning, eftersom en 206 avvägningmellan mål och medel alltid ligger i botten vid prövningen av en Prop.1986/87:112 häktningsframställning. Vi har inga invändningar mot att dennapraxis kommer till uttryck direkt i lagtexten. Del kan få en viss betydelse somskydd mot obefogade frihetsberövanden. Proportionalitetsprincipen sätterhäktningsalternaliven i blickfånget. Vi har i värt yttrande gått emot utredningsmannensförslag att minska antalet häktningar genom att skärpa kraven för häktning vidåterfallsrisk. En naturligare väg att försöka minska antalet frihetsberövandenvore att effektivisera häktningsalternaliven. För att rätten skall fä tillgängtill ett underlag för bedömningen om det kan finnas fömtsättningar för ettlindrigare tvångsmedel än häktning, bör denna fråga undersökas redan i sambandmed anhållandet. För att understryka vikten av att frågan omhäktningsalternativ övervägs redan i initialskedet av fömndersökningen bör 24kap. 10 § tillföras en bestämmelse om att åklagaren redan i samband med sinanmälan av häklningsfrågan eller senast vid häktningsförhandlingen skall angevilka fömtsättningar som finns alt utnyttja något annat tvångsmedel änhäktning. Göteborgstingsrätt: Del kan ifrågasättas om inte en proportionalitetsprincip av angivetinnehåll redan nu allmänt beaktas i praxis. Med hänsyn till att de personellatvångsmedlen i möjligaste män bör begränsas har tingsrätten dock inget altinvända mot all den föreslagna allmänt hållna regeln intas i lagtexten. Någonsaklig förändring torde den dock knappast innebära. : Se under avsnittet om rannsakningsövervakning. Länsstyrelseni : Motsvarande bestämmelse finns i en del andra ländersprocesslagstiftning. anser att regeln är fömuf-tig och kan varaett bra avvägningsinslmmenl i svära bedömningssituationer. Riksdagensombudmän: föreslog i sitt betänkande med förslag tillbl. a. en ivängsmedelslag att behovs- och proportio-nalitelsprincipema skullelas in i lag. I milt yttrande över förslaget förklarade jag mig ha intet atterinra däremot men tillade att detta också borde ske beträffande de personellatvångsmedlen i 24 och 25 kap. RB. Jag förutsätter att en samordning sker så attdet blir likformiga bestämmelser i fråga om tillämpningen av angivna principerpå de skilda tvångsmedelsområdena. vid : är inte övertygad om behovet av nya uttryckliga lagregler i detta stycke. Hittillsvarande ordning synes ej vara behäftad med så påtagliga brister och mot densamma synes ej kritik av sådan omfattning ha riktats, att tillräck liga motiv för kompletteringen föreligger. Därtill kommer, att den föreslag na formuleringen verkar svårtolkad och därför kan medföra tidsödande procedere i domstolarna i det konkreta fallet. Hur företas bedömningen av ingreppels oskälighet contra den beräknade påföljdens tyngd? På vilka "omständigheter" utöver dem som hänför sig oskälighelen ochpåfölj den har förslagsställaren tänkt; och finns överhuvud sådana? Är den miss tänktes personliga förhållanden - och i så fall vilka av dem - en sådan? (utöver vad som anges i den föreslagna paragrafens andra och tredje 207 Regleringen, somåtminstone formellt är vittomfattande, övergår Prop. 1986/87:112 närmasttill en ickereglering. I förslagets 25:1 ges en bestämmelse om vissaalternativ till häktning (rannsakningsövervakning, reseförbud, anmälningsskyldighet)och därvid görs ett uttalande om del mindre ingripande tvångsmedlets prioritet;borde ej detta anses tillfyllest? SverigesAdvokatsamfund: Samfundet tillstyrker varmt förslaget till införande av enuttrycklig proportionalitetsregel. FöreningenSveriges åklagare: har föreslagit en allmänt hållen regel, somlämnar stort utrymme för myndigheternas fria bedömning vid avvägningen mellanintresset av och effektiviteten i brottsbekämpningen och den skada somuppkommer för den drabbade. Utredaren betonar att den valda formuleringen inteinnebär något förbud mot en häktning ens dä del står klart att påföljden kommeratt bli villkorlig dom eller vård i frihet. Föreningen vill för sin delifrågasätta om en så allmänt hållen regel som endast innebär en erinran om enintresseavvägning som allUd måste göras fyller någon större funktion. Det finnsdock inget alt erinra mot att proportionalitetsprincipen skrivs in i RB. Medborgarrättsrörelsen:I och för sig följer proportionalitetsprincipen redan av reglema i 2 kap. 12 §regeringsformen. Del är nedstämmande att utredningen finner det behövligt att irättegångsbalken upprepa denna för alla ingripanden mot den enskildes frihetfundamentala gmndsats. Utredningens bedömning på denna punkt är troligenrealistisk och förslaget kan därför styrkas. Svenskaavdelningen av internationella juristkommissionen: Del är självfallet avcentral betydelse att ha klara principer och riktlinjer vid avvägning av deolika intressen som måste beaktas vid beslut om straffprocessuellafrihetsberövanden. Avdelningen har ingen erinran mot den utformningproportionalitetsprincipen fått i betänkandet. Det kan möjligen ifrågasättas omprincipen som ju ingår bland våra allmänna rättsgmnd-satser - skall lagfästasjust på detta område. 4 Frister - förfarandet 4.1 En anpassning till JK:Mot bakgmnd av vad den europeiska kommissionen har uttalat är det nödvändigtall ändra gällande regler om frister för anhållande och häktning. De förslagsom utredaren har presenterat härom föranleder inte någon erinran frän minsida. RÅ:Förslaget till avkortning av de tidsfrister som gäller i inledningsske det av ett frihetsberövande är en följd av en nödvändig anpassning till krav och måste därför godtas. Dock kan det förvän tas leda till ökade kostnader och svårigheter både av organisatorisk art och vid den praktiska hanteringen av anhållnings- och häktningsinstitulen. Utredningen har enligt min mening utformat anpassningen till de kortare tidsfristerna på ett i huvudsak ändamålsenligt sätt. Med reservation för 208 viss kritik på enskildapunkter tillstyrker jag därför förslaget rörande nya Prop. 1986/87:112tidsfrister. Emellertidbör frågan hur åklagaren respektive domstolen får utnyttja fristernaytterligare utvecklas genom motivutlalanden. Får exempelvis rätten låta anståmed utsättande av häktningsförhandling därför att åklagaren i samband med atthan anmäler en häklningsfräga förklarat sig av utredningsskäl behöva vissytterligare respit? Eller skall i ett sådant fall åklagaren fullt ut utnyttjasin frist, med vad detta kan innebära för rätlens möjligheter tilländamålsenlig planering inför häktningsförhandlingen? Kan åklagaren för altunderlätta rätlens planering lämna upplysning om alt han eventuellt inom kortavser att anmäla en häktningsfråga? Hur skall gränsen dras mellan en sådanupplysning och en anmälan som medför skyldighet enligt 24:11 för domstolen attutan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrägan? Regionåklagarmyndigheteni och : Utredningen borde enligt min mening närmare ha utrettfrågan angående möjligheten att bekläda åklagaren med domsmakt och därigenom påett enklare sätt lösa föreliggande frågor. uttalande tycksmedgiva en sådan lösning. Delta förslag skulle enligt min mening medföraväsenUigt lägre kostnader än utredarens förslag. Regionåklagarmyndigheteni : Utredaren har diskuterat frågan om polisen i stället föråklagaren borde hanlera frågorna om tvångsmedel t o m häktningsförhandling menej funnit skäl föreslå någon sådan förändring. Delta anser jag välgmndat. Urrättssäkerhetssynpunkt anser jag det vara angeläget att frågan om ettfrihetsberövande skyndsamt prövas av en åklagare. bördärför vara kvar. Deföreslagna fristerna för häktningsanmälan till rätten och förhandlingar ihäktningsfrågan får accepteras. Däremot avstyrkes förslaget alt åklagaren tillrätten skall anmäla frågan om häktning. Enligt utredaren är avsikten attåklagaren skall kunna göra en häklningsanmälan även om han ännu inte har kunnatta definitiv ställning i frågan om han skall begära den anhållne häktad ellerinte. Något praktiskt behov av en sådan rutin torde ej finnas. Jag anser attåklagaren inom angivna lidsramar skall göra framställning till rätten omhäktning och då äfren angiva gmnderna härför. Regionåklagarmyndigheteni : Med hänsyn till våra internationella åtaganden är det nödvändigt attanpassa regelsystemet i enlighet därmed. Utredningsförslaget måste därförgodtas. Jag delar utredningens uppfattning, att häktningsfråga ocksåfortsättningsvis ska prövas av allmän domstol. Jag anser likaså att det intefinns anledning att i övrigt göra ingrepp i det system som rörkompetensfördelningen mellan polis och åklagare. Polisen ska inte varaanhållningsmyndighet (s 144).