prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — om rätttill fordran mot den vederlagsskyldige om vederiagsanspråk ej helt Prop.1986/87: 1 kunnat utgå vid bodelningen. Somliga fall då ena maken ej kunnat vidbodelningen utfå hela sin andel bör ge rätt till fordran på andra maken. 12 kap. jämkningsregler geranledning till en mängd skälighetsavgöranden. Det är otillfredsställande atlskönsmässiga bedömningar ges så stort spelrum. Bestämmelserna är vidaresvåröverskådliga. Med föreningens förslag till delning av denförmögenhetsförkovran som uppstått till följd av parternas samlevnad undvikessåväl trappstegsregeln som den skönsmäs-sighet sakkunnigas förslag innefattar.Sakkunnigas förslag leder till alt parterna i större utsräckning än hittillsmåste anlita sakkunnig hjälp för bodelningen. Del komplicerade regelsystemetkommer säkerligen alt leda lill ett större antal tvistiga bodelningar meddärmed förenade kostnader. De ökade krav påbodelningsförrättare som den föreslagna lagstiftningen innefattar medför attendast advokat bör ifrågakomma för dessa uppdrag. Det är lämpligt atlbodelningsförrättaren tillägges de mera vidsträckta befogenheter sakkunnigaföreslår som t. ex. rätten att pröva om viss egendom skall ingå i boel ellerom denna skall vara enskild. För bodelning med anledning aväktenskapsskillnad efter kortvariga äktenskap föreslås avsteg fränlikadelningsprincipen enligt en helt ny modell. Vardera maken skall kunnabegära att få behålla sin egendom i skälig utsträckning. Om makarna inte kanuppnå enighet om andelarnas storlek skall endast sä mycket av deras tillgångarläggas samman och delas som svarar mot den del av som äktenskapet varat.När en delning enligt huvudprinciperna vartill den beskrivna räknas - äroskälig med hänsyn till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna iövrigt föreslås att jämkning skall ske så att den ena maken skall få behällamera av sin egendom än som skulle ha följt av huvudprincipen. I vissa fallskall delning kunna helt underlåtas. De skäl som åberopats till stöd för enjämkning enligt den förstnämnda ordningen (s. 169) synes inte helt övertygande.Förbundet vill likväl inle ställa sig avvisande lill förslaget, eftersom detgenom sina fastare regler kan leda lill färre tvister. Mot vad i övrigtföreslagits i förevarande hänseende finns ej någon erinran. Kommunal- och landstingsanställda familjerådgivaresförening: När det gäller äktenskapetsekonomiska rättsverkningar utgår man i förslaget till Äktenskapsbalk frän dennuvarande grundprincipen att vardera maken äger och förfogar över sin egendomoch all vid bodelning vardera makens egendom skall delas lika. Emellertidföreslär familjesakkunniga olika möjligheter lill jämkning vid bodelning vilketleder lill elt nytt system av regler som i mänga delar blir svåröverskådligt. Den jämkning i likadelningsregelnsom föreslås kunna ske enligt 12 kap. 1 § är i många fall rimlig. Dock förefaller den innebära ett alltför detaljerat '32 och stelt syslem som ändå inle alllid ger rättvisa i detenskilda fallet. I vissa Prop. 1986/87: 1 fall skulle en 5-årig skala kunnavara mer rättvis medan i andra fall kan vara för kort lid - beroende påegendomens art och storlek samt förhållanden i övrigt. Vi ifrågasätter om inteen skönsmässig delning är att föredraga även om risk finns för nägot olikartadbehandling. Lagen bör ge handlingsprinciper och inte alltför mycketdelaljföreskrifter för att rimlig-helsskäl i enskilda fall skall kunna beaktas.Beträffande makar som har sammanbott före äktenskapet (t. ex. ) är del ivissa fall orimligt att den lineära skalan räknas från äktenskapets ingåendeistället för frän tiden för samboförhållandets börian. Mot de sakkunnigas förslag tillregler rörande makars egendom kan några invändningar inte riktas. Sammantagnainnebär dessa bestämmelser att man slår vakt om den viktiga grunden föregendpmsordningen - makarnas ekonomiska självständighet - som mangenom ett utbyggt regelsystem för bodelningsinslitulet får möjligheter altkomma till rätta med den stelhet som i vissa situationer kännetecknar dennuvarande ordningen. MKF instämmer i att dengrandläggande principen för äktenskap som upplöses skall vara att makamastillgång delas lika mellan makama eller om den ene är död, mellan dennesarvingar och den efterlevande maken. SSKF har inget att invända mot attgrandprincipen om egendomsgemenskap skall fortsätta att gälla mellan makar.Undantag och möjligheter till jämkningar måste emellertid medges främst medhänsyn lill förändrade samlevnadsmönster. Sålunda kan även i fortsättningenviss egendom vara undantagen, t.ex. genom äktenskapsförord. En nyhet iförslaget är att detta skall gälla även värdet av makes pension också i detfall då denna grandals på pensionsförsäkring. Att det vidare införs ytterligaremöjligheter till jämkning för mera komplicerade fall finns inget atl erinraemot. delarutredningens uppfattning att principen för egendomsordning mellan makar skabevaras, dvs. att vardera maken betraktas som ägare av den egendom som haneller hon fört med sig eller förvärvat under äktenskapet och alt maken självförvaltar denna egendom och svarar för skulder han eller hon åtar sig. YKR instämmer i all vardera makenbetraktas som ägare av den egen dom som han/hon fört med sig i eller förvärvat under äktenskapet, förval tar denna, svarar för de skulder han/hon åtar sig samt likadelning av 133 tillgångarvid upplösning om icke annat avtalats eller jämkning anses Prop. 1986/87: 1befogad. En normaldelning bygger pähälftendelning. Ett borttagande av reglerna i GB 13 kap. 6-8 §§ innebär all enaparten kan väsentligt minska tillgångarna i boel med oskäliga konsekvenser förandra parten vid hälftendelning. YKR anser att en särskild regel bör införas omtäckning för ena makens vanvård eller otillbörligt förfarande med egendom utanden tidsgräns som angivils i nuvarande förslag. Reglerna om jämkning vid kortsamlevnad och då hälftendelning är oskälig kommer alt innebära svårigheter atttillämpa men är inte desto mindre vikliga eftersom vi har mänga kortaäktenskap. 12 kap. 3 § kommer också alt kunna ställa till med åtskilligaproblem. YKR instämmer i intentionerna. Delegationen för kyrkornas familjerådgivning: Grandprincipen alt makama skalldela all egendom lika vid bodelning är en enkel och bra princip. Det är dockbra atl den regeln kompletteras med bestämmelser om jämkning när detta måsteanses vara rimligt. Nyheten att boet ej alltid delaslika om makarna levat tillsammans mindre än anser delegationen vara etlbra förslag. Ytterligare remissynpunkter, se avsnitt 11.1 under 9 - 12kap. 5 Bodelning mellan sambor (avsnitt 4.4. i betänkandet) Hovrätten för ; Bodelning mellan sambor Det förefaller motiverat alt denekonomiska uppgörelsen mellan sambor i samband med separation skall kunna ske ibodelningens form. : Ingen erinran. Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer: Upplösningen av gemenskap mellansamboende utanför äktenskapet bör ske genom bodelning. Rätten till delning börvara underkastad preskription efter något till några är. Del är viktigt att skydda densvagare parten i ett samboförhällande när ett sådant upplöses. Vi delar utredningensuppfattning alt samma regler ska gälla som för makar att bostad och bohag somgemensamt förvärvats ska anses tillhöra dem tillsammans, och ge sammanboendemöjlighet atl få . sitt hem upplöst genom bodelning. 6 Eflerievandeskydd och arv (avsnitt 5 i betänkandet) Prop. 1986/87: I De sakkunniga har sedan behandlatfrågorna om eflerievandeskydd och arv. En bärande tanke bakom förslaget i dessadelar har varit att skapa en ordning som sätter efterlevande make framförbröstarvinge och låter den senare vänta på sitt arv till dess båda föräldrarnahar avlidit. Mot denna tanke kan inte resas några principiella invändningar. Ensådan ordning torde nog också uppfattas som rättvis och rimlig av människor iallmänhet. Som de sakkunniga har konstaterat kompliceras emellertid saken avalt den avlidne kan efterlämna bröstarvinge som inte är makarnas gemensammabarn, s. k. särkullbarn. Vidare bör beaktas det fallet att den avlidne harbröstarvingar i tidigare äktenskap och atl det vid dödsfallet beståendeäktenskapet har haft kort varaktighet och är barnlöst. Familjelagssakkunniga har stannatför atl föreslå elt system där den efterlevande maken som huvudregel skall harätt att sitta kvar i oskiftat bo. Den avlidnes bröstarvingar skall dock ha enovillkorlig rätt att påkalla skifte. 1 sådant fall tar den efterlevande makenarv med en tredjedel av kvarlåtenskapen. Har skifte ej skett när den efterlevandemaken dör har den först avlidne makens bröstarvingar rätt till hälften av densist avlidnes bo som arv efter den först avlidne. För det fall att skifte skallske redan efter den först avlidne maken har de sakkunniga föreslagit attlikadelningsprincipen allQämt skall vara grandläggande för bodelningen. Denefterlevande maken föreslås emellertid få rätt lill jämkning frånhälftendelningen genom att istället behålla sin del av boet. Slutligen har desakkunniga föreslagit att den nuvarande inskränkningen i den s.k.basbeloppsregeln lill förmän för särkullbarn slopas. Förslagelinnebär i denna del i viss mån ett närmande till vad som gäller i Danmarkoch och jag vill inte motsätta mig att de föreslagna ändringarnagenomförs. Jag ifrågasätter dock om inte rätten alt sitta kvar i oskiftat bo ienlighet med vad som gäller i dansk och norsk rätt bör upphöra vid omgifte.Härigenom skulle man undvika de komplicerade förhållanden ochotillfredsställande resultat som eljest kan uppstå både med hänsyn tillsärkullbarn och gemensamma bröstarvingar. En sådan regel bör även göra bamenmera benägna att låta den efterlevande föräldern sitta kvar i oskiftat bo. Denär ocksä naturlig med hänsyn till den först avlidnes intressen som annars måstetillgodoses genom testamente. Regeln är till gagn för den nordiskarättslikheten och synes överensstämma med det allmänna rättsmedvetandet. För det fall att den först avlidnemaken icke lämnar efter sig någon bröstarvinge har de sakkunniga förordat atl efterlevande make, som har övertagit boet oskiftat, skall få en vidgad rätt alt bestämma om efterarvel till den först avlidnes kvarlåtenskap genom testamente såvida inle den först avlidne redan har gjort det. Som en konsekvens härav har även föreslagils att hela boet bör tillfalla den sist avlidnes bröstarvingar eller make i nytt äktenskap med den rätt som i varie särskilt fall tillkommer dem. Denna del av förslaget innebär en väsentlig nyhet iförhållande till nu Prop. 1986/87: 1 gällande regler. Den först avlidne makensarvingar kommer att ställas åt sidan om den efterlevande i sin tur efterlämnarbröstarvingar eller make i nytt äktenskap. Jag är tveksam till om detta kananses utgöra en rimlig lösning och jag tror inte heller att en sådan ordning ärsärskilt väl förankrad hos allmänheten. Jag är därför närmast böjd att anslutamig lill vad som har anförts i reservation 5. De sakkunnigas majoritet har slutligen föreslagitatt bröstarvinges rätt till laglott skall avskaffas. Jag kan inte inse att deskäl som har anförts lill stöd för förslaget har sådan tyngd att man bör göraen sådan väsentlig ändring i vår arvsordning. Förslaget skulle ocksä innebäraatt vi Qärmar oss från de regler som i detta hänseende gäller i övriga Norden.Jag avstyrker bifall till förslaget i denna del och ansluter mig till vad somhar anförts i reservation 7. De olika förslagen i detta avsnitt avhänger avvarandra. är det knappast möjligt att ge efterlevande make arvsrätttill en tredjedel av kvarlåtenskapen jämsides med ett bibehållande av denuvarande laglolts-beslämmelserna. Men inte heller majorilelsförslaget tagetför sig kan direkt läggas till grand för lagstiftning. Trots atl FLS: s olikadellösningar tillsammans innefattar ett väsentligt avsteg från nuvaranderegler, saknas en helhetsbild av hur reglema kommer att verka tillsammans iolika länkbara situationer. Del framstår också som en brist att FLS underlåtitatl behandla dessa frågor från arvlåtarens synpunkt. Om man skall få ettfungerande system måste man därför vid ett slutligt övervägande merainträngande diskutera de olika dellösningarnas avhängighet av varandra ochderas konsekvenser för en arvlålares möjlighet att själv bestämma överkvarlåtenskapens fördelning. FLS föreslär som huvudregel att efterlevande makeskall äga sitta i oskiftal bo med fri förfoganderätt över kvarlåtenskapen i sin livstid (3 kap. 1 § ÄB). Bröstarvinge till den först avlidne har då vid den sist avlidnes död rätt till efterarv. En bröstarvinge skall dock ha rätt att genast fä ut sittarv om han begär det innan bodelningshandlingen har underskrivits. Är bröst arvinge omyndig är del förmyndaren som avgör om barnet skall begära sitt arv genast. Förmyndaren skall därvid samräda med överförmyndaren och får begära skifte endast om denne tillstyrker (14 kap. 4 § FB). Om bröstar vinge respektive förmyndaren inte senast vid bodelningen begärt skifte, kan bröstarvingen således ej därefter påkalla sådant; detta kan då endast åstadkommas på initiativ av den efterlevande maken (som därvid förlorar sin rätt enligt basbeloppsregeln; se 5.1.7 nedan). Om skifte sker skall den efterlevande ha rätt till arv motsvarande en tredjedel av kvarlåtenskapen, inklusive den avlidnes enskilda egendom (3 kap. 1 § ÄB). Till dessa förslag har anmälts ett flertal reservationer. Enligt nr 6 och nr 9 bör del finnas 136 möjlighet för bröstarvingar att senare påkalla skifte, omden efterlevande Prop. 1986/87: 1 gifter om sig respektive när omyndigbröstarvinge uppnår myndig ålder -såvitt man förstår i båda fallen medbibehållen rätt för den efterlevande alt då påkalla basbeloppsregeln. Ireservation nr 3 avvisas tanken att ge make arvsrätt då bröstarvinge finns; istället föreslås alt basbeloppsregeln utvidgas frän 4 lill 6 belopp. Enligtsistnämnda reservation bör rätten alt sitta i oskiftat bo ej omfatta denavlidnes enskilda egendom; denna skall således genast ärvas av bröstarvingarna,en rätt som endast kan inskränkas genom testamente. Det kan redan här anmärkasatt samma reservanter i annat sammanhang föreslår ett bibehållande avbröstarvinges laglott (se 5.2.2. nedan). Tanken att göra rätten att sitta ioskiftal bo till huvudregel är tilltalande. Den får naturligtvis främstbetydelse för mindre och medelstora bon och framstår då som en fortsättning avreglema om bostad och bohag. Frågan huravida rätlen alt sitta i oskiftat boskall omfatta även enskild egendom behöver knappast närmare regleras om man,som hovrätten förordar nedan, bibehåller laglott för bröstarvingar. Detankommer då på dem atl avgöra i det enskilda fallet i vilken utsträckningrätten skall få omfatta även sådan egendom. Det kan väl också vara riktigt attsom allmän regel föreskriva, att bröstarvingar ej senare kan påkalla skifte.Utan elt sådant komplement skulle huvudregeln inte få åsyftad effekt. Det kandock, som vissa reservanter påpekat, inte godtagas att bröstarvingarna iframtiden skulle vara helt avskurna från atl påkalla skifte. Det ter sig l.ex.orimligt alt den för vars räkning förmyndare avstått från skifte inte senareskuUe kunna ändra detta ståndpunktslagande. Det bör ocksä anses naturligt attbröstarvingar vid den efterlevandes omgifte ges möjlighet att ompröva sinursprangliga inställning. Hovrätten vill därför ansluta sig till dereservationer som föreslär, alt bröstarvingar i de två angivna situationernaskall kunna påkalla skifte. Det kan enligt hovrättens mening däralöver finnasfog för en generalklausul av innebörd, alt bröstarvinge senare kan påkallaskifte, om sådana förändrade förhållanden inträtt för den efterlevande eUer förarvingen själv alt de föratsättningar under vilka den senare från börianavstod frän skifte ej längre är för handen. Huravida den efterlevande vidsenare skifte av nu angivet slag skall äga påkalla basbeloppsregeln återkommerhovrätten till nedan. Även tanken atl trots förekomstenav bröstarvinge ge efterlevande make arvsrätt är tilltalande. Utgångspunkten för majoritetsförslaget, att denna rätt skall avse en tredjedel av egendomen, har varil att bröstarvinges laglott avskaffas. Om laglotlen bibehålles kan det dock uppenbarligen ej komma ifråga att ge den efterlevande så stor del som 1/3, eftersom det skulle innebära att den avlidne hade testationsfrihet endast beträffande 1/6 av sin kvarlåtenskap. En sådan begränsning av testationsfriheten skulle säkert vara i strid mol flertalets önskan. Den skulle dessutom leda till praktiska svårigheter, eftersom den skulle omöjliggöra för testalor alt hälla samman viss egendom - t.ex. rörelse eller jordbruk - att främja ideella 137 ändamål eller alt heltenkelt gynna en sådan bröstarvinge som av särskild Prop. 1986/87: 1 orsakbör tillgodoses. Av skäl som utvecklas nedan vill hovrätten förordaett bibehållande av bröstarvinges laglott. Med det resonemang som just förtsfinns det då ej utrymme att ge efterlevande make 1/3 i arv. Hovrätten föreslårdärför att efterlevande make också får en laglott som tillsammans medbröstarvinges laglott motsvarar den egendom som omfattas av institutet. Huregendomen skall fördelas mellan maken och bröstarvingarna återkommer hovrättentill nedan (se 5.2). 5.1.6 Rättför den efterlevande att behålla sin egendom Denna regel (12 kap. 3 § ÄskB), som rätteligenborde ha betecknats som den egentliga huvudregeln, framstår som rimlig och börgodtagas. har efterlevande make rätt till fyrabasbelopp av kvarlåtenskapen, dock atl denna bestämmelse inte gäller om denavlidne efterlämnar särkullbarn (13 kap. 12 § 1 och 2 st GB). FLSföreslår alt basbeloppsregeln bibehålles med den ändringen atl den skalltillämpas även om det finns minderåriga särkullbarn efter den avlidne.Basbeloppsregeln är en bodelningsregel och skall enligt FLS därför inteinverka på makes eventuella arvsrätt. Regeln skall dock bortfalla om skiftetsker senare på initiativ av maken. Som tidigare påpekats har de reservanter somavvisar tanken på arvsrätt för efterlevande make föreslagit att denne i ställetskall få rätt till sex basbelopp. En basbeloppsregel bör bibehållas. Huruvida den böravse fyra eller sex basbelopp blir helt beroende av hur man löser övriga frågorom eflerievandeskydd. Ger man, som hovrätten förordar, maken arvsrätt börrimligen regeln begränsas till nuvarande fyra belopp. Hovrätten delaruppfattningen alt undanlag ej längre bör göras för fall då den avlidneefterlämnade minderåriga särkullbarn. Om man som hovrätten förordar ger bröstarvingarrätt att i vissa fall senare begära skifte bör man, som de reservanter vilkaförordat denna lösning föreslår, ge maken rätt att även vid senare skiftetåberopa basbeloppsregeln. När senare skifte sker på initiativ av denefterlevande själv kan det däremot vara riktigt atl låta basbeloppsregelnbortfalla. FLS föreslår att efterlevande som behållit boeloskiftat genom testamen te äger förfoga över det som han erhållit med fri förfoganderätt. Om det inte finns testamente beträffande denna egendom skall den efterlevandes bröstarvinge och make i nytt äktenskap ha arvsrätt framför efterarv för den först avlidnes släktingar i andra parentelet (föräldrar, syskon etc). Först om det inte heller efter den sist avlidne finns arvingar av nämnt slag, inträder efterarv för den först avlidnes släktingar. Tre ledamöter har reser verat sig mol förslagel alt den sist avlidnes make och bröstarvingar skall gå 138 före den först avlidnes släktingar i andra parentelet (reservation nr 5). Tanken att efterievande som behållit boet oskiftatskall ha full lestations- Prop. 1986/87: 1 frihet är svårförenlig med begreppetfri förfoganderätt. Denna har endast inneburit, att maken kankonsumera eller ge bort egendomen. Om man därjämte ger testationsfrihet tordedel vara riktigast att anse att vederbörande erhållit egendomen med äganderätt,ehuru en sådan ordning då givetvis heh utesluter efterarv. Det rimligaste är enligt hovrättens mening atlallQämt räkna med alt makar genom inbördes testamenten bestämmer med vilkenrätt den efterlevande skall inneha egendomen. Avsaknad av inbördes testamentebör liksom nu tolkas så att egendomen, i den mån den efterlevande intekonsumerat den, skall bli föremål för efterarv. FLS: s motiv för att låta den efterlevandesbröstarvingar och make i nytt äktenskap i arvshänseende gå före den förstavlidnes släktingar i andra parentelet synes inte hållbara. Särskilt förefallerresonemangen om styvbarn som ej ens ingått i den först avlidnesfamiljegemenskap bräckliga. Varför del "oftast bör kunna antagas" attstyvbarn stod den avlidne närmare än dennes föräldrar och syskon synesgåtfullt. Det kan ju vara fråga om styvbarn som slätt under vårdnad av sinandra biologiska förälder och alltså helt ingått i dennes familj, del kan varafråga om vuxet styvbarn eller om styvbarn som vistas i främmande land och somstyvföräldern överhuvudtaget aldrig träffat. Om en styvförälder känner såstarkt för ett styvbarn atl han/hon vill ge delta företräde framför de egnasläktingarna kommer detta regelmässigt lill uttryck i testamente. Det finnsingen rimlig anledning att anse att avsaknad av testamente skulleinnefatta presumtion om en motsvarande favorisering. Tvärtom ter det sigallQämt naturligt att låta slyvföräldern ta uttrycklig ställning till frågan.Man kan utgå från att medborgarna finner det enklast alt följa de regler somredan gäller. Hovrätten delar således i denna fråga reservanternas inställning. Det kan naturligtvis dock finnas situationer ivilka den nye maken borde kunna påkalla en gynnsammare behandling än endastenligt bodelningsreglerna. Om man, som hovrätten föreslär, ger efterlevandemake laglott förvärvas ju denna med full äganderätt och blir därmed inteföremål för efterarvsregler. En sådan förstärkning av den sist avlidnesbröstarvingars och nye makes rätt synes fullt tillräcklig. FLS föreslär vissa förenklingar vid beräkning avden egendom som skall ingå i efterarvel. En nyhet är därvid alt efterarvingartill den först avlidne skall ha företräde även till hela "andradelen" av den sist avlidnes kvarlåtenskap framför allmänna arvsfonden. De föreslagna förenklingarna bör godtagas. Detframstår också som rimligt atl, för del fall den sist avlidne inte har egnaarvingar, låta den först avlidnes arvingar få företräde framför arvsfonden. Förnärvarande kan efterarv ej göras gällande i sådan egendom som 139 efterlevandebehållit enligt basbeloppsregeln. FLS förslår den ändringen. att efterarv bör gällaäven egendom som den efterlevande övertagit med Prop. 1986/87: 1 stöd avdenna regel. Hovrätten konstaterar, att FLS: s förslag i dennadel synes svårförenligt med de resonemang som skulle ge den sist avlidnesbröstarvingar och nye make företräde framför den först avlidnes efterarvingar.Dock anser hovrätten i enlighet med sitt eget ställningstagande i samma frågaatl FLS ståndpunkt i denna del är riklig. Förvärv enligl basbeloppsregeln börsåledes omfattas av efterarv. 5.1.11Efterlevandes rätt efter sambo FLS föreslår att efterlevande efter sambo skall ibostad och bohag fä samma rätt lill tvä basbelopp som ovan föreslagits förmakar. Med hänsyn till grundtanken beträffande bostad ochbohag synes denna skyddsregel riktig. FLS föreslär alt laglott för bröstarvingeavskaffas. Mot detta förslag har tre ledamöter reserverat sig (reservationer nr7 och nr 8) och föreslår elt bibehållande av laglott enligt nu gällande regler. FLS framhåller att den ökade livslängden medförtalt bröstarvingar nu mer än förr hinner nå ekonomisk självständighet innanföräldrarna avlider och därför har mindre behov av arv. Elt avskaffande avlaglotlen skulle ocksä lämna ökat utrymme för en förstärkning av denefterlevande makens ekonomi. Dessa reflexioner kan väl i sig tala för ettavskaffande av laglott för bröstarvingar. Filosofin bakom laglotlen är ju emellertid inlebara atl bröstarvingar bör tillförsäkras egendom av viss storlek. Eftersom denandel i kvarlåtenskapen som omfattas av laglotten är lika stor oberoende avantalet bröstarvingar, blir den egendom som viss bröstarvinge genom laglottentillförsäkras helt avhängig av hur många andra bröstarvingar som finns; vidstora barnkullar kan det enskilda beloppet bli tämligen obetydligt.