prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Somframgått av det föregående är nämnden sålunda tveksam i fråga om det sociala behovet av en arvsrätt och en rätt för make att sitta i orabbat bo och nämnden är dessutom i vissa avseenden kritisk mol de rättstekniska lösningar, som familjelagssakkunniga föreslagit. Om man ändå ytteriigare överväger en förstärkning av efterlevande makes rättsställning i förhällan de till bröstarvingarna vill nämnden tillägga följande: En rätt att sitta i orabbat bo bör knappast, på skäl som framhållits ovan, göras beroende av 164 bröstarvingarnasgodkännande, eftersom valrätten kan tänkas frammana Prop. 1986/87: 1konflikter. En annan sak är att efterlevande make, som ges rätt alt sitta iorubbat bo, självmant kan avstå från denna möjlighet. I fall med särkullbarnfinns det dessutom skäl för en annan huvudregel; särkullbarnen till den avlidnebör inte behöva finna sig i atl efterlevande make sitter i orabbat bo. Fråganär emellertid, som likaledes berörts ovan, om inte en rätt att sitta i orubbatbo skulle göra denna lösning till normalfall i praktiken, även då egendom medfördel skulle kunna gå över till nästa generation, och om inte bon redan förnärvarande lämnas oskiftade när så behövs även utan lagstöd. Man kan emellertidockså länka sig atl make ges rätt att ärva, t.ex. 1/3 eller (som i ) 1/4av kvarlåtenskapen, även när del finns bröstarvingar. Också vid en sådanlösning aktualiseras dock frågan om man inle bör göra undanlag för särkullbarn;ett uppslag för övervägande kan möjligen vara att särkullbarnets arvslottuträknas med bortseende från efterlevande make. Frågan om efterlevande makes ställning i mindre bonsammanhänger emellertid också i hög grad med utformningen av basbeloppsregeln iGB 13:12 st 2. (Se bet. Nämnden kan i och för sig tillstyrka förslagetatt regeln, med det skyddsomfång (4 basbelopp) som den f. n. har, får behällasin tillämplighet även om det finns särkullbarn . En sådanförändring förefaller lämplig, eftersom barn i allmänhet inte är beroende avarv för sin försörining och basbeloppsregeln blott ger den efterievande makenett begränsat, värdemässigt skydd. - Man kan emellertid också tänka sig altefterlevande make ges en förbättrad ställning inte genom arvsrätt utan genomalt basbeloppsregeln får gälla elt ökat antal basbelopp. 1 så fall blir detemellertid tveksamt att överhuvudlaget låta delta slå igenom fullt ul motsärkullbam, oavsett ålder. Det kan också sägas atl en utbyggnad avbasbeloppsregeln leder till en stelare reglering än införande av en vissarvsrätt för make som kanske också lättare kan förses med undantag med tanke påsärkullbarn. I fråga om basbeloppsregeln har de sakkunnigavidare föreslagit (s. 392) den förändringen, atl den efterlevande maken frän sitt anspråk måste avräkna inte bara, som f. n., sin enskilda egendom utan också vad han eller hon kan få som förmånstagare till försäkringsbelopp (s. 392). Visserligen skall enligt ett uttryckligt undantag inte inräknas de flesta typer av pen sionsförsäkring till den efterlevandes förmån. Frågan är emellertid om det alls finns skäl att avräkna belopp på grand av förmånstagareförordnande, eftersom egendom, som tillfaller den efterlevande på gmnd av testamente av den avlidne, inte avräknas. De olika lösningarna stämmer dåligt över ens. - Även olika former av grapplivförsäkring kommer tydligen atl omfattas av den föreslagna avräkningsskyldighelen. Grapplivförsäkringar representerar emeUertid inte någol sparande utan ger enbart ett riskskydd, som saknar förmögenhetsvärde före dödsfallet. Det är därför alldeles sär skilt nalurhgt all belopp på grand av grapplivförsäkringar far utgå till efterlevande make som förmånstagare oavsett vilken avräkningsskyldighet som i övrigt gäller för försäkringsbelopp. Efterlevandemakes ställning när bröstarvingar saknas Prop. 1986/87: 1 De sakkunniga föreslår att rättentill efterarv för först avliden makes släktingar i andra arvsklassen skallsättas åsido, om den efterlevande maken vid sin död efterlämnar egen bröstarvingeeller make i nytt äktenskap (s. 200 0. Vidare föreslås att den efterlevandemaken skall få testationsfrihet inte bara över sin andel i boet utan ocksåöver den del därav som kommer från den först avlidne makens kvarlåtenskap (s.201 och 442). Som skäl för förslagen framhåller de sakkunniga att, ju längretiden gått och ju mer egendom förändrats och nya familjerelationer uppkommit,desto starkare blir skälen för a» i högre grad ta hänsyn till den efterlevandeoch dennes familj än lill den först avlidnes släktingar. Härtill kommer att detföreslagna rättsläget förekommer i . De sakkunnigaframhåller dessutom, att bröstarvinge till den efterlevande kan ha varit föddinnan den först avlidne maken avled och således dennas styvbarn; det kandärför ha funnits en faktisk famiQesamhörighel mellan dem. Även i andra fallskulle det finnas skäl alt ge bröstarvingar till den efterlevande förstegframför släktingar i andra parentelen till den först avlidne maken. tror för sin delinte det är lämpligt att låta rätten till efterarv bero på den efterlevandemakens förhållanden. En sådan lösning avviker i varie fall från den nuvarandegrundtanken ifråga om efterarv, nämligen att detta härrör från den förstavlidne maken. Särskilt främmande för traditionell uppfattning är det att lagabort efterarvel för den först avlidne makens arvingar av det speciella skälet,att efterlevande maken ingått ett nytt äktenskap, vilket skulle ge hans ellerhennes nya make försteg lill ett nytt arv, som ytterst härrör från den förstavlidne maken. Med hänsyn till den växande omgiflesfrekvensen kan situationenfä en allt större praktisk betydelse. Inte heller känner sig fakultetsnämndenövertygad om lämphgheten av atl låta bröstarvingar lill den efterlevande makenfå försteg till elt arv som ytterst härrör från den först avlidne maken. - Ombåda makarna har särkullbarn men inga gemensamma barn kan f.ö. de föreslagnareglerna leda lill att egendomens slutliga fördelning kommer att bero på delslumpartade förhållande vem av makarna som avlider först. Det förefaller överhuvudtagetlämpligare att behålla nuvarande ordning med en möjlighet öppen för make att skriva testamente till förmån för efterlevande make samt dennes bröstarvingar (och övriga släktingar) än att införa de nu föreslagna reglerna om utsläckande av efterarvel i vissa fall. En sådan ordning skulle tvinga en först avliden make, som inte önskat ett sådant utsläckande, atl genom testamente skriva bort den föreslagna arvs rätten för efterlevandes barn och make i nytt äktenskap. Ett sådant testa mente med en viss negativ inriktning mot den andra maken drar man sig nog gärna för att upprätta. Den först avlidne maken kan ju f.ö. aldrig veta om den efterlevande kommer atl gifta om sig, så behovet av ett testamente faller utanför vad han själv kan kontrollera. - Som en konsekvens av sin inställning avstyrker nämnden också förslaget om testationsfrihet för den efterlevande make som övertagit egendomen genom arv. Även ifråga om innebörden av rätten till efterarv,när sådan rätt förelig- Prop. 1986/87: 1 ger, föreslås ändringar (s. 201 f).Med hänvisning till ett önskemål att förenkla nu gällande regler föreslår desakkunniga ett borttagande av de bestämmelser som kan innebära eh förskjutningav den normala hälftendelningen efter båda makarnas död, när all egendom frånbörian varit giftorättsgods. Sålunda föreslås ett avskaffande av reglerna omvederlagskrav, när den efterlevande förslösat egendom, liksom bestämmelserna omatt egendomsökningen i boet skall tillfalla endast den efterlevandes arvingar,om ökningen berott på arv, gåva eller testamente eller är resultatet av denefterlevandes förvärvsarbete. Enligt betänkandet är nuvarande regler onödigtdetaljerade. Emellertid kan reglerna tillgodose enkla rättviseresonemang,alldeles särskilt regleringen att förkovran av egendomsmassan skall tillkommaenbart den efterlevandes arvingar; det finns ju föga anledning atlförmögenhetstillväxt p.g.a. den efterlevandes förvärvsinkomster eller därförall arv tillfallit honom, skall öka arvet för den först avlidne makenssläktingar i andra parentelen. Visserligen har de sakkunniga som ett särskiltskäl för avskaffande av de nuvarande reglerna anfört, att efterarv blir merabetydelsefullt genom förslaget om makes rätt att sitta i orubbat boäven när bröstarvingar finns. Det är emellertid tvivelaktigt, om dettaförhållande ökar skälen för alt avskaffa de nuvarande möjligheterna atl justerade kvotdelar som skall omfattas av arvsrätt för släktingar på båda sidor sedantvå makar avlidit. De sakkunniga har menat att en bröstarvinge, som bestämt sigför atl inte begära skifte efter först avliden make, bör få finna sig i att detslutliga resultatet efter båda makarnas död kan synas mindre"rättvist". Denna synpunkt verkar dock föga övertygande för denhändelse bröstarvingen ifråga inte är den efterlevande makens eget barn utanett s. k. särkullbarn, som avstått från alt fä ut arv efter sin biologiske förälderoch som sedan ulan vederlagskrav skulle få finna sig i att den efterlevandemaken förslösar sin egendom. tillstyrker däremot förslaget (3kap. 11 § och bet. s. 202), att den först avlidne makens släktingarskall kunna ärva hela boet efter den sist avhdne maken, när det inte finnsarvsberättigade släktingar efter denne; arvet skall alltså inte, som f.n.,tillfalla allmänna arvsfonden. tillstyrker likaledes upphävandeav regeln i nuvaran de ÄB 3:7 om att rätt till efterarv inte skall äga rum, såvida efterlevande make enligt basbeloppsregeln i GB 13:12 hafl rätt alt ta hela kvarlåtenska pen vid bodelningen efter den först avlidne. Det nya rättsläget föresläs komma till uttryck genom en ny regel i ÄB 3:5 st 2 som säger, att boet vid den efterlevandes död skall anses som oskiftat, om den efterlevande ma ken behållit alla tillgångar efter den först avlidne enligt basbeloppsregeln. Denna avfaltning förefaller dock inte särskilt klargörande. Hänvisningen till att boet skall anses oskiftat syftar visserligen på övertagande med fri förfoganderätt i den mening som omtalas i förslaget till 3 kap. I § ärvdabal ken. (Se härom närmare ovan.) Läst isolerad kan emellertid den föreslagna regeln om alt boet skall anses som oskiftat, när den efterlevande maken 167 behållitalla tillgångar enligt basbesloppsregeln, tyckas utsäga en ren Prop.1986/87: 1 truism.Dessutom bör det av regeln framgå att efterarv skall gälla även för denhändelse att den efterlevande maken kunnat åberopa basbeloppsregeln för attövertaga mera än hälften, men dock ej hela, boet efter den först Med hänsyn till dessa synpunkter bör väl utformningen av den nya regeln ha den innebörden, att även om efterlevandemake till sin förmån skulle ha kunnat åberopa basbeloppsregeln i GB 13:12 st 2 skall regler om efterarv gälla efter hans död. delar vidare desakkunnigas uppfattning, att det inte bör införas rätt till arv för efterlevandesambo. Som framgått i det föregående bygger fakulletsnämnden härvid päuppfattningen alt giftermålsfrekvensen kan påverkas av lagstiftningen och i minsta möjliga mån bör införa lagregler som jämställer samboende medäktenskap. Familjelagssakkunniga har emellertid en helt annan motivering försin återhållsamhet pä denna punkt, nämligen alt de flesta samboende parantingen separerar eller gifter sig varför det är ovanligt att samboendeupplöses genom dödsfall. vill emellertid erinra om vad somantytts redan ovan, nämligen att vi kan tänkas stå inför en ny fas av densociologiska utvecklingen under vilken långvarigt samboende utan äktenskapblir allt vanligare, bl. a. därför atl lagstiftningen kan göra att äktenskapförefaller onödigt. Om denna utveckling blir verklighet, kan det väntas altönskemål om arvsrätt även för samboende kommer att framställas längre fram. Som skäl för sitt förslag (bel.under 5.2) om avskaffande av laglottsinstitutet utvecklar de sakkunniga bl.a., atl bröstarvinges rätt lill laglott inte i dagens samhälle fyllermotsvarande sociala behov som i gången tid. Dessutom framhålls att laglottenkan utgöra en omotiverad inskränkning i makes testationsfrihet, särskiltbeträffande möjligheterna atl genom testamente tillgodose efterlevande make påett sätt som motverkar splittring av det gemensamma hemmet och behållandet aven bostad. kan hälla med desakkunniga om alt de sociala skälen för laglottsinstitutet inle är desamma som , dä arvejordssyste met avskaffades, och att rätlen till laglott numera i allmänhet inte fyller någon funktion för bröstarvingars försögning. Frågan är därför om det finns skäl alt bibehålla den inskränkning i testationsfriheten som laglotten innebär. viU för sin del framhålla en synpunkt, som de sakkunniga inte berört, nämligen att rätten till laglott kan utgöra en viss hämsko på mindre väl genomtänkta lestamentsförordnanden till förmån för t. ex. särkullbarn eller olika ändamål, som särskilt äldre människor kan övertalas till eller inspireras till atl vilja gynna. På detta sätt kanlaglotten medverka till att en slutlig fördelning av egendomen blir någorlunda till fredsställande utan atl klandertalan behöver föras mol testamentet med åberopande av dess ogiltighel. Synpunkten leder över till ett vanligt argu ment till stöd för laglotlen, ett argument som de sakkunniga också berör, att laglotten kan tillgodose en viss rättvisa mellan bröstarvingar inbördes. Ävenom man med stöd av det angivna resonemanget i princip anser att Prop. 1986/87:1 det inte finns tillräckliga skäl för att avskaffa rätlen till laglott menarfakultetsnämnden, att man skulle kunna överväga modifikationer av reglerna föratt undvika tvä konsekvenser av laglottsinstitutet, vilka förefallertvivelaktiga. Dels kan det, pä skäl som de sakkunniga anfört, vara skäligt, attlåta inbördes testamente mellan makar gälla utan hinder av bröstarvinges rätttill laglott för de fall, att bröstarvingen är makarnas gemensamma barn. Delskan det, i de fall dä en kvarlåtenskap undantagsvis är mycket stor, vara mindreangeläget att låta rätten till laglott gälla fullt ut. Med tanke pä de två nunämnda fallen skulle man därför kunna tänka sig en uppmjukning av de nuvarandereglerna. I det förra fallet - när testamente gynnar efterlevande make - tordedet emellertid i sä fall böra föreskrivas, atl laglottsskyddet kan genombrytasav testamente till förmån för efterievande make endast med verkan mot makarnasgemensamma bröstarvingar och under föratsättningar att laglotten sätts åsido isamma mån för samtliga bröstarvingar. Beträffande de mycket storaförmögenhelerna skulle man kunna tänka sig en liknande reglering som i norskrätt, dvs. att laglottsskyddet begränsas av en beloppsmässig övre gräns förvarie barn resp. för varie linje efter avlidet barn. Lundsuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden: Nämnden instämmer i syfiet atl stärka efterlevandemakes ställning genom bodelnings- och arvsregler men finner att förslagel påvissa punkter går väl långt i detta hänseende. Det kan exempelvis ifrågasättas om intejämkningsmöjlighet bör ifrågakomma lill förmån för den först avlidnesarvsberättigade släktingar, när likadelning jämte arvsrätt t. ex. efter ettkortare äktenskap kan leda till ett oskäligt resultat eller när annarssynnerliga skäl för jämkning kan föreligga. Del måste understrykas atl delendast bör vara fråga om undantagsfall, t. ex. då den efterievande kräverhähtendelning (eventuellt jämte arv) som skulle splittra etl familjeföretag. En fråga av stor betydelse är om laglottsreglemabör avskaffas. Nämnden känner sig inte övertygad härom. Den jämställdhet somuppnåtts i arvshänseende för bam till fader som ej är eller varit gift medmodem skulle, om än formellt bibehållen genom all alla behandlas lika enligtlagen, i realiteten urholkas. Även för bam i samma äktenskap, för att inte talaom barn i tidigare äktenskap, kan favoritskap och hackkycklingsfenomen göra siggällande med ökad styrka om laglottssystemet avskaffas, även om detta inle gernågol effektivi skydd häremot. De gamla fideikommissegendomarna skullemöjligen lättare kunna sammanhållas med de föreslagna reglema, vilket kanskekan ses som en fördel men knappast ligger i linje med samhällsutvecklingen iövrigt. Den begränsning av testationsfriheten som laglottssystemet innebär ären kompromiss som knappast kan anses ha spelat ut sin roll. Tendensen iförslaget till ökad "horisontell" familjebindning synes inte ha fullmotsvarighet, när del gäller bindningen mellan generationerna.Skall systemet med arvsrätt bibehållas, och det är ju inte Prop. 1986/87: 1uppe till prövning, bör även laglottssystemet bibehållas. Nämnden har intet att erinra motatl initiativet till arvskifte lägges på bröstarvinge, vilket torde medföra atti många fall boet förblir oskiftat, om inte efterlevande make själv önskar fåbodelning och arvskifte lill stånd. Även den vidgade arvsrätten förefterlevande make kan tillstyrkas. Det är - enligl domkapUlet - ocksåtillfredsställande all efterievande makes rätt i förhållande till arvingarföreslås förstärkt. Domkapitiet anser emellertid i likhet med reservanternaBritta Bjelle, och att det vore att gå för långtatt helt avskaffa bröstarvingars rätt till laglott. Utredningen om barnens rätt (Ju 1977:08): Den ekonomiska basen för barnensvälfärd efter en förälders eller båda föräldrarnas död tryggas i dagenssamhälle inte genom arvsinstitutet utan genom andra anordningar såsom framförallt socialförsäkringen. För barn som inte levde i gemenskap med den avlidne idennes familj innebär dödsfallet normall ingen avgörande förändring i derasförsöriningssitua-tion. För barn i de åldrar som är aktuella i vårt arbete ochsom skall bo tillsammans med den efterievande maken är det betydelsefullt omdet hem som barnet lever i inte splittras när en av föräldrarna har avlidit.Möjligheterna atl hålla det gemensamma hemmet intakt efter en förälders dödunderlättas väsentiigt genom reformer i den riktningen som de sakkunniga harföreslagit. Från vår utgångspunkt är del angeläget alt en efterlevande makesarvsrättsliga ställning stärks. Det finns, såsom framgår av de sakkunnigasresonemang, även andra skäl som talar för detta. Familjelagssakkunniga har låtitulföra en undersökning av bouppteckningar och därtill hörande handlingar ochtagit resultatet av undersökningen som etl tecken på alt deras förslag tillnya bestämmelser i stort överensstämmer med människors önskemål i allmänhet.Man pekar bl.a. på all barn, som inle är makarnas gemensamma, är sällsyntförekommande i bouppteckningar av . De bouppteckningar som inregistrerasgäller emellertid främst äldre människor som har levat då synen påäktenskapet var en annan än och dä skilsmässor därför var ovanliga. Barnsom inte var födda i äktenskapet hade en annan ställning än de har i dag.Numera ökar skilsmässofrekvensen stadigt. De som har valt att sammanboutan giftermål väljer ofta denna samlevnadsform även med en ny partner. Detblir således allt vanligare atl en person som har avlidit efterlämnar barn fränolika familjebildningar och partförhållanden. Enligt vår mening måste en reformpä arvslagstiflningens område fram för allt ta sikte på framtida förhållanden. Man måste sträva efter regler som är entydiga och sä utformade att de är lätta alt tillämpa. Frän dessa synpunkter ser vi positivt på förslaget att vederlagsreglerna och reglerna om förkovran inte längre skall finnas kvar när skifte sker efter den 1' sist avlidna maken.Härigenom förenklas arvskiftet och sist men inte minst Prop. 1986/87: 1 försvinneren typ av situationer då motsättningar mellan arvingar ofta Den föreslagna ordningen söm gäller makesmöjligheter att sitta kvar i oskiftat bo kan däremot leda ät motsatt håll.Förslaget är enligt vår uppfattning en inle helt lyckad kompromiss. Om denefterlevande maken skall kunna sitta kvar i oskiftat bo eller omkvarlåtenskapen skall skiftas, är beroende av testamente eller enöverenskommelse med övriga arvingar och inte något som kan genomdrivas med stödav lag. Frågan om skifte skall begäras eller inte kan bedömas olika av barn somockså är den efterlevande makens och av barn till den avlidne i etl tidigareförhållande. Ett icke gemensamt barn kan synas vinna mest i ekonomiskthänseende, om arvskiftet får anstå lill dess båda makarna har avlidit. Boetskall då enligt förslagel delas lika mellan makarnas bröstarvingar. Väljerarvingen alternativet att vänta på sitt arv, finns det å andra sidan risk föralt kvarlåtenskapen har minskat under den efterlevandes återstående livslid.Gemensamma bam kan vinna ekonomiskt på att andra barn eller den efterlevandemaken begär arvskifte. Den tredjedel av kvarlåtenskapen som tillfaller denefterlevande maken kan ju beräknas komma dessa barn till godo vid del framtidaskiftet efter den maken. Att ett barn begär skifte kan detta i annat hänseendevara till men för barn som bor tillsammans med den efterlevande maken. Del kanockså länkas att den efterlevande maken kan gynna sina egna barn genom attbegära arvskifte i sådana fall där boets behållning efter den först avlidnemaken endast obetydligt överstiger fyra basbelopp. Vi befarar att de olikabedömningarna och spekulationerna som kan göras när en person har avlidit kanleda till rivalitet och motsättningar mellan arvingarna och följaktligenmotverka goda relationer de efterlevande emellan. Enligt vår mening hade det varit mera tilltalandeall införa en generell arvsrätt för den efterlevande maken lill en viss andelav kvarlåtenskapen eller alt höja de basbeloppsgränser som gäller vidbodelning i anledning av den ena makens död. Däriämle bör nuvarandemöjligheter finnas kvar att överenskomma om sammanlevnad i oskiftal bo. Även omvissa grupper av arvingar kan anses bli missgynnade om efterlevande makesarvsrätt stärks, ligger det ett sådant värde i att reglerna inte öppnar möjlighetför spekulation och därmed kan ge upphov till intressekonflikter och andramotsättningar mellan de efterlevande. Inom utredningen är vi inte ense i fråga om laglottsinslilutetbör avskaf fas eller om det bör bibehållas. De som stöder majorilelsförslaget i betän kandet framhåller att arvet i allt väsentligt har spelat ut sin roll som trygghetsanordning för underåriga barn som mister en eller båda föräldrar na. Den viktiga synpunkten är i stället att vid den ena förälderns frånfälle så långt det är möjligt kunna behålla det gemensamma hemmet intakt. kan stå i strid med denna synpunkt. Del utgör ocksä en 171 inskränkning i människorsrätt atl bestämma över sin egendom som inte är Prop. 1986/87: 1 motiverad i dagenssamhälle. Det kan sägas vara naturligt att en människa kan känna störresamhörighet med och vill värna om den familj som denne sist har sammanlevt medoch att det därför är rimligt atl denne som under sin livstid fritt har haflmöjlighet att gynna vissa arvingar eller andra personer också skall kunnagöra detta efter sin död med hjälp av elt De som motsätter sig majoritetens förslag instämmeri huvudsak i det som sägs i reservationerna 7 - 9. De anser att frånarvssynpunkt är det biologiska sambandet viktigare än ett tillfälligt ellerpermanent sammanboende. Enligt deras mening finns det risk för att densamhörighetskänsla mellan föräldrar och barn som vi eftersträvar tunnas ut omlaglotten avskaffas. Ett barn, oavsett ålder, behöver bli påmind om sittförflutna och ha en förankring bakåt i släktgenerationerna. Det är därförvikligt atl alla barn till en avliden person har rätt att få åtminstone någol iarv efter denne. Även rättviseaspekten och i någon mån etl barns ekonomiskatrygghet efter en förälders död talar för att laglottsinstilulel bör behållas. (A 1976:08): föreslår de sakkunniga att det införs enarvsrätt för efterlevande make, vilket innebär att denne sätts framförbröstarvinge, som får vänta på arvet till dess båda föräldrarna är döda. Vi instämmer i de sakkunnigas bedömning att arvetnumera i flertalet fall inle har sä stor betydelse för bröstarvingarnasförsörining. I ett framtida samhälle där kvinnor och män lever jämställdakommer inte heller den efterlevande i allmänhet alt ha nägot större behov avkvarlåtenskapen för sin försörining.