prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Om dödsfallet inträffar efter avskrivningsbeslulet meninnan delta har vunnit laga kraft, kan dödsfallet således inte anses hainträffat under tid då målet pågår. Regleringen i förevarande del är såsom lagrådetantytt under 5 kap. 3 § av utomordentlig betydelse, i och med att regleringenär styrande för frågorna dels huruvida föreskrifterna om bodelning i anledningav dödsfall eller i anledning av äktenskapsskillnad skall bli tillämpliga, delshuruvida efterlevande make till den som avlider medan"äktenskapsskillnadsmål pågår" vad det nu skall betyda ägerarvsrätt efter den avlidne. Tolkningen av förevarande paragraf blir vägledandeför innebörden av 7 kap. 5 § andra stycket sista meningen, 9 kap. 1 och 8 §§,10 kap. 1 §, 17 kap. 2 §, 18 kap. 2 § ÄktB samt 3 kap. 10 § och 11 kap. 8 § ÄB. Lagrådet vill här anknyta till vad lagrådet anförtunder 5 kap. 3 § i förslaget. Den där belysta skillnaden i startpunkten förbetänketid och för tid som avses i förevarande paragraf är acceptabel. Näräktenskapsskillnadsmålet leder till dom, föreligger ej heller problem. Mensärskilda synpunkter föranleds, när äktenskapsskillnadsmålet leder tillavvisningsbeslut eller avskrivningsbeslul. Det fallet att skillnadsfråganförfaller enligt 5 kap. 3 § i förslagel Ofr 11 kap. 3 § GB) förefallerproblemfritt. Språkligt sett kan väl godtas att uttrycket alt"mål om äktenskapsskill nad pågår" får ersätta nuvarande lags uttryckssätt att mål om äktenskaps skillnad är anhängigt. Men atl del skulle vara en formell skillnad mellan 314 dessabåda uttryckssätts innebörd framstår som svårförståeligt. har gälltatt anhängigheten av äktenskapsskillnadsmål - i vedertagen processuellbemärkelse - har varil-utlagsgivande för om efterlevande make skall ägaarvsrätt eller inle. Och några ölägenheter eller missförstånd i anledning avden ordningen är inte kända. Frågan måste inställa sig: varför vill man då ändragällande systems lösning som anknyter till det rättsligt klara begreppetanhängighet? Såvitt angår avvisningsfallen kan lagrådet intefinna något som helst skäl för avsteg års ställningstagande somåtergivits under 5 kap. 3 § i det föregående. Såsom utvecklats under 5 kap. 3 §måste målet anses pågå till dess meddelat avvisningsbeslut har vunnit lagakraft. ] fråga om avskrivningsbeslut med anledning avåterkallelse är följande att anföra. Man kan, trots vad som förut sagts om attden processrättsliga "anhängigheten" bör vara utslagsgivande, varatveksam om var man skall dra linjen mellan dels det fallet att efterlevandemake skall få arvsrätt, dels det fallet att han skall frånkännas sådan.Lagrådet är närmast benäget att i saken inta den formella ståndpunkten atllagakraftpunkten för avskrivningsbeslutet bör bli avgörande - något somöverensstämmer med gällande rätt. Lagrådet erkänner gärna att saken,materiellt sett, är tveksam i återkallelsefallen. För atl få klara gränslinjeri de viktiga spörsmål som här är i fråga vill lagrådet förorda attavskrivningsbeslutets lagakraflvinnande blir slutpunkten för den fid då måletanses pågå i de fall då återkallelse föranleder avskrivningsbeslul. Mot bakgrunden av del anförda föreslår lagrådet attförevarande para graf med anknytning till gällande rätt avfattas sålunda: "Med den lagakraft eller målet annars är anhängigt utan atl frågan om äktenskapsskillnadhar förfallit enligl 5 kap. 3 §." Lagrådet vill fästa uppmärksamheten vid all denpågående process, som skall ge utslaget för vilka bodelningsregler ocharvsregler som skall bli gällande vid makes under processen limade frånfälle,kan komma att försiggå i annat land än . Avslutningsvis vill lagrådet anmärka atluttryckssättet att "ett mål pågår" inte är förbehållet mål omäktenskapsskillnad som man särskilt har haft i blickfältet vid utformningen av9 kap. 9 § i förslagel. Det citerade uttrycket förekommmer också i 8 kap. 2 §tredje stycket och 13 kap. i § tredje stycket men där med anknytning till andramåltyper. För dessa måls del är det svårt alt tänka sig atl berört uttryckskulle betyda någol annat än alt vederbörande mål är anhängigt i gängsebemärkelse. 1986/87:1 Lagrådet 9kap. Idenna paragraf regleras föravtal om bodelning. I gällande rätt har vissosäkerhet rått rörande räckvidden av verkningarna av ett sådant avtal. Klarthar ansetts vara att avtalet inte har sakrättsliga verkningar, sålunda inte fåreffekt gentemot tredje man, främst parts borgenärer (jfr NJA 1974 s. 684 och1985 s. 432). Beträffande föravtalets verkan makarna emellan har någon oklarhetrått (se bel. s. 245 f, remissprolokollel 2.4.3, där det talas om atlföravtalet "på sin höjd" är bindande makarna emellan). Avrättspraxis framgår emellertid atl föravtalet i princip är bindande för makarna(se NJA 1978 s. 497 och 1984 s. 807). Om innebörden härav har i ett särskiltyttrande i HD:s avgörande i NJA 1978 s. 497 (av JustR , som tillhördemajoriteten) uttalats atl föravtalet ej heller makarna emellan innebär någonändring av egendomsförhållandena; en sådan sker först genom bodelningen.Föravtalet synes enligt denna uppfattning få betraktas som ett avtal om attframledes ingå ett avtal av visst innehåll. Vägrar part att fullfölja åtagandetkan det föranleda skadeständskonsekvenser; föravtalet utgör också ett tungtvägande motiv för en bodelningsförrättare alt besluta om bodelning i enlighetmed föravtalets innehåll. Vad nu sagts torde bli av intresse även vidtillämpningen av förevarande stadgande. Enligt lagrådets mening skulle del vara lämpligtalt i slutet av första meningen i första stycket inom parentes uppta ordet"föravtal". Delta förenklar avfattningen av vissa paragrafer i detföljande (10 kap. 4 § och 12 kap. 4 §). 1986/87:1 Lagrådet10 kap. ÄktB Rubrikentill kapitlet ger vid handen att däri skall regleras vad som skall ingå ibodelning. I motsvarande kapitel enligt de sakkunnigas förslag upptas under 1 §den grandläggande bestämmelsen, atl i bodelning skall ingå egendom somtillhörde vardera maken när talan om äktenskapsskillnad väcktes eller, utanatt sådant mål pågick, dödsfallet inträffade. Härvid bör erinras om attbegreppet giftorätt är utmönstrat i sakkunnigförslaget. Med uttryckssättet"egendom som tillhörde vardera maken" i angivna bestämmelse avses allmakarnas egendom. Av fortsättningen i kapitlet enligl de sakkunnigas förslagframgår atl enskild egendom emellertid av-setts skola undantas från bodelning. I första stycket av denna paragraf i detremitterade förslaget, där giflo-rättsbegreppet har behållits, föreskrivs atlvid bodelning makarnas giftorältsgods skall delas mellan dem. Dennabestämmelse säger nägot mer än vad som skall ingå i bodelning, nämligen attgiflorättsgodset skall delas mellan makarna. Det senare ledet, som inle fannsmed i sakkunnigförslaget, synes obehövligt och passar f.ö. mindre väl in i ettkapitel som skall handla endast om vilken egendom som skall ingå i bodelning.Atl delning av makarnas egendom sker genom bodelning framgår av den nya I § i 9kap. som lagrådet har föreslagit vid behandlingen av 1 kap. 6 § i detföregående. Hur en bodelning materiellt sett skall göras regleras i 11 och 12kap. Mot bakgrand av det sagda får lagrådet föreslå attden ifrågavarande bestämmelsen ges denna lydelse: "1 bodelning skallmakarnas giftorältsgods ingå." Som följer av vad lagrådet anförfortsättningsvis torde bestämmelsen böra upptas såsom 1 § i kapitiet. Enligtandra stycket första meningen i förevarande paragraf skall bo- delninggöras med utgångspunkt i egendomsförhållandena den dag när talan omäktenskapsskillnad väcktes eller, om äktenskapet har upplösts genom den enamakens död utan atl ett må) om äktenskapsskillnad pågick, den dag då dödsfalletinträffade. Detta stadgande är, på den plats det har enligt förslaget, någotsvärgripbart. Uttrycket "egendomsförhållandena" torde inte syfta barapå giftorättsgodset, varom enbart talas i första stycket och varom kapitlet iövrigt i princip endast handlar, utan på den samlade egendomsbilden -inbegripet eventuella skulder - i boel. Denna vidsträckta syftning är i ochför sig naturlig med tanke på att vid en bodelningsförrättning också måsteklarläggas vilken enskild egendom som tillhör den ena eller den andra maken.Delta har betydelse bl. a. när det gäller att bedöma skuldsidan (se 11 kap. 2 §i förslaget). Som framgår av specialmotiveringen kan vidare en makes enskildaegendom komma atl dras in i bodelningen genom jämkning av äktenskapsförordeller genom att den andra maken utnyttjar sin rätt att överta bostad ellerbohag. Det förhållandet atl den ena maken har enskild egendom kan ocksåpåverka bedömningen av om det finns skäl atl jämka en bodelning (jfr 12 kap.). För tydlighets skull bör understrykas altbestämmelsen i andra styckets första mening inte avser att reglera frågan tillvilken tidpunkt värderingen av egendomen i boet skall knytas. Liksom GB saknardel remitterade förslaget regler om lidpunkten för värderingen. I motiveringentill förevarande paragraf har emellertid gjorts vissa uttalanden till ledningför rättstillämpningen i denna del. En uttrycklig lagreglering, som ger beskedåtminstone om huvudprinciperna i ämnet, hade enligt lagrådets mening varilönskvärd (jfr betänkandet och rättsbildningen, SOU 1986:1 s.149 p. Andra och tredje meningarna i andra stycket avförevarande paragraf handlar om makes redovisnings- och uppgiftsskyldighel isamband med bodelning. Av motiveringen framgår att redovisningsskyldigheten äravsedd alt omfatta också enskild egendom. Som redan har antytts är bestämmelserna iparagrafens andra stycke, vilka har syftning på boets egendom i sin helhet,något svårförståeliga pä det ställe där de upptagils i förslaget. mening bör de därför flyttas, förslagsvis lill 9 kap. som innehållerden grundläggande regleringen om bodelningsförrättning. Lagrådet vill sålundaförorda att bestämmelserna upptas som 2 § i 9 kap., dvs. efter denav lagrådet i det föregående föreslagna nya 1 § i nämnda kapitel. De torde börauppdelas i två skilda stycken. 1 överensstämmelse med det anförda föreslårlagrådet att - i stället för andra stycket i nu förevarande paragraf i detremitterade förslagel - såsom 9 kap. 2 § upptas bestämmelser av följandelydelse: "Bodelning skall göras med utgångspunkt iegendomsförhållandena den dag när talan om äktenskapsskillnad väcktes eller, omäktenskapet har upplösts genom den ena makens död ulan alt elt mål omäktenskapsskillnad pågick, den dag då dödsfallet inträffade. Vardera maken är skyldig att tills bodelningenförrättas redovisa för sin egendom och för sådan egendom som maken har hafthand om men som 1986/87:1 Lagrådet10 kap. ÄktB tillhörden andra maken. Makarna är även i övrigt skyldiga att lämna de Prop.1986/87:1 uppgifter som kan vara av betydelse vid bodelningen." Av motiveringentill paragrafen framgår atl rätten all la undan personliga presenter är avsedd att omfatta även sådana fall då dessa inte tjänar uteslutande till mottagarens personliga bruk. För att detta skall framträda tydligare i lagtexten föreslår lagrådet följande lydelse av lagrummet:"Var dera maken får från bodelningen i skälig omfattning ta undan kläder och andra föremål, som maken har uteslutande till sitt personliga brak, samt personliga presenter. Om den efterlevande maken." Paragrafeninnehåller bestämmelser avseende rättigheter av den art som behandlas i 6kap. 1 § andra stycket GB, dvs. rättigheter som inte kan överlåtas eller someljest är av personlig art. I första stycket av förevarande paragraf behandlasspeciellt rätten lill s.k. egen pension. Begreppet egen pension är såvittframgår av motiveringen i första hand knutet till förmåner som på grand avpensionsförsäkring utgår till "försäkringstagaren själv" eller - omdenne är död - till efterlevande förmånstagare. Av första styckets andra meningframgår att rätten till pension, grundad på försäkring av annat slag än som ärall förstå som pensionsförsäkring enligt punkt 1 av anvisningarna till 31 §kommunalskaltelagen (1928:370), skall ingå i bodelning. Andra stycket behandlarandra rättigheter som inte kan överlåtas eller som, enligt vad som särskilt gällerför dem, är av personlig art. Vid föredragningen inför lagrådet har uppgivitsatt även sädana pensionsförmåner som inte är hänförliga till begreppet egenpension kan falla in under förevarande andra stycke. Paragrafen är svårtillgänglig, vilket synes bero påetl flertal olika förhållanden. Till en början må följande anföras. Av motiveringen framgår alt de flestapensionsrälter är oöverlåtbara. Därmed torde de - oavsett granden för derasexistens och del sätt varpå de är tryggade - falla in under kategorinoöverlåtbara rättigheter, som normalt behandlas i paragrafens andra stycke.Skälet till alt pensionsräl-terna brutits ut och tagits upp i första styckettorde närmast vara en önskan att åstadkomma en särskild reglering beträffandeförmåner som utgår på grund av försäkring. Det bakomliggande skälet till dennaönskan torde i sin tur vara uppfattningen att av förmåner som utgår lill följdav försäkring endast sådana som härrör från pensionsförsäkringar i den meningsistnämnda term har i kommunalskattelagen tillgodoser pensioneringsbehov.Kommunalskattelagens regler innebär nämligen i detta hänseende alt avdrag förpremier får göras endast när det gäller för pensionsförsäkring, ochmotivet härför är just att andra typer av försäkringar anses ligga utanför etlberättigat pensioneringsbehov. En svårighet med den lösning som sålunda valts idet remitterade förslaget är iögonfallande. Begreppet "egen pension"är vagt och kan inte sägas ha fått fotfäste som uttryck för endastålderspensionsdelen i en pensionsutfästelse, till yttermera visso endast underden lid som ålderspensionsta-garen ännu är i livet. Att begreppet sedan - viddennes död - övergår till att beteckna efterlevandepensionsförmåner i händernapå den efterlevande gör inle saken lättare. Begreppet "egen pension"kan lätt förväxlas med sådana pensionsförmåner - såväl ålderspensionsdel somefterlevandedel - som utgår på grund av pensionering i s.k. egen regi, dvs. därpensionsskyddet ordnats, inle genom utfästelse från en arbetsgivare utan avden blivande pensionstagaren själv, vanligtvis genom pensionsförsäkring. En från den här diskuteradelösningen härflytande effekt av försåtlig karaktär är att pensionsförmåner sominte är av den art att de ingår i begreppet "egen pension" fallerutanför. 1 fråga om sådana pensionsförmåner måste nämligen särskilt undersökashuruvida de är överlätbara eller ej. Om de inte är överlåtbara, hamnar deenligt vad tidigare nämnts inte alls inom första styckets tillämpningsområdeutan blir hänförliga till andra stycket. Försålligheten ligger däri att andrastycket inleds med orden "Andra rättigheter som inte kan överiåtas ".Genom att i åtskilliga fall även de rättigheter som nämns i första stycket inte kanöverlåtas förleds man att tro att andra styckets inledande ord avser att heltoch hållet utesluta pensionsförmåner. Ett ytterligare förhållande attobservera i samband med diskussionen av förevarande paragraf, i synnerhet dessförsta stycke, är följande. En pensionsrätt vid sidan av rätten tillfolkpension och ATP - grundas i övervägande antalet fall pä enpensionsutfästelse. Rätten till pension kan tryggas på ett flertal olika sätt,bl.a. med försäkring, även sådan som inle är pensionsförsäkring i kommunalskattelagensmening. Som tidigare nämnts är pensionsrätt i de flesta fall oöverlåtbar. Menså är ändock inte alltid fallet. 1 åtskilliga fall - i synnerhet ifåmansförelag - finns reella möjligheter förföretagsledaren-pensionsrätlshavaren att disponera över sin egenpensionsfordran mot företagel på olika sätt. Delta förhållande är ingalundaknutet till det sätt varpå pensionsrällen eventuellt må vara tryggad. Genomföretagsledarens inflytande i förelaget kan han således ändra utfästelsensinnehåll. Å andra sidan är det inte uteslutet att en i och för sig oöverlåtbarpensionsrätt är tryggad genom försäkring av annat slag än pensionsförsäkring.Frågan om möjligheterna för pensionsrättshavaren att förfoga över sinpensionsrätl kan inte besvaras av det sätt varpå förmånerna behandlas iinkomslskallehänseende. Utöver vad lagrådet anförtbeträffande förevarande paragraf finns anledning att beakta följande. Avmotiveringen framgår att livräntor inte undantas från bodelning, såvida de inlekan bli hänförliga till andra stycket. Av motiveringen framgår emellertid ocksåatt livränta i enskilda fall kan "fylla samma funktion som enpension". 1 själva verket torde det förhålla sig så att i en del fall rätttill egen pension består i just rätten till en livränta. Normalt sett är däockså rätten till livräntan oöverlåtbar och rätten utesluten frän bodelningtill följd av andra stycket. Detta är dock från systematisk synpunkt enotillfredsställande ordning. En metod atl komma till rätta medhär diskuterade svårigheter synes vara att slå ihop de båda styckena iparagrafen till ett stycke och inleda Prop.1986/87:1 Lagrådet 10 kap. ÄktB delta stycke med enhuvudregel av följande innehåll: "Rättigheter som inle Prop. 1986/87:1 kan överlåtas eller som i annat fall är av personlig art skall inte ingå i Lagrådet bodelning om det skulle strida mot vad som gäller för rättigheten." Härefter kunde följa specialregler för de fall avpersonliga rättigheter som visserligen är överlåtbara men som till sin naturändock skulle kunna tänkas hänförliga lill huvudregeln om inget undantaggjordes. Det mest praktiska fallet är här givetvis pensionsrätter grandade påförsäkring. Därvid synes det klarast alt uttryckligen säga vad som skall ifråga om pensionsrätter, grundade på försäkring, ingå i bodelning och vad somskall falla utanför. Dessa regler kunde därmed länkas såsom en fortsättningpå stycket fä följande lydelse: "I fråga om pensionsrätl till följd avförsäkring som någon av makarna äger gäller dock följande. Rätt lillålderspension och invalidpension på grund av sådan försäkring som är att ansesom pensionsförsäkring enligl punkt I av anvisningarna lill 31 §kommunalskatlelagen (1928:370) skall inte ingå i bodelning. Rätt till efterlevandepensionskall inte ingå, om rätt till utbetalning av pensionen föreligger vidbodelningen. Annan pensionsrätt till följd av försäkring som någon av makarnaäger skall ingå i bodelningen." 1första stycket första meningen av förevarande paragraf stadgas, all egendom somgjorts till enskild genom äktenskapsförord m.m. skall ingå i bodelning "ommakarna kommer överens om det vid bodelningen". Oavsett atl i paragrafennämns endast överenskommelse vid bodelningen är klart att överenskommelse isaken kan träffas redan i föravtal (jfr bet. s. 245). Detta får anses följa av9 kap. 10 §. Föravtal av sådan innebörd blir bindande för makarna enligl vadsom gäller om föravtal i allmänhet. I andra meningen av paragrafens första stycke finnsen föreskrift av innebörd att regeln i första meningen också gäller sådan rätttill pension på grund av försäkring som avses i 3 § första stycket andrameningen. Med hänsyn till vad lagrådet föreslagh under 10 kap. 3 § i detremitterade förslaget föreslår lagrådet att förevarande andra mening fårlydelsen: "Detsamma gäller pensionsrätl till följd av försäkring som någonav makarna äger, om pensionsrällen enligt 3 § annars inte skaU ingå i bodelning." Orden"han eller hon" i första stycket bör ersättas med "denmaken". I anslutning lill första stycket av förevarandeparagraf kan noteras, att någon motsvarighet till vissa stadganden i 13 kap. 2 och 11 §§ GB inte lagils upp i remissförslaget. Förstnämnda paragraf innehåller bl.a. bestäm melse beträffande det fallet alt båda makarna häftar för en skuld. Bestäm melsen innebär, att vardera maken då skall ur sitt giftorältsgods tilldelas 320 egendom till täckning av den del av skulden som makarnaemellan belöper på maken. 1 specialmotiveringen anförs attden angivna situationen inte skiljer sig från det fallet att make svarar för enskuld tillsammans med en utomstående person. Inte heller i det fallet får makenpä sitt giftorättsgods avräkna mer av skulden än som belöper på maken. Sammasynsätt anses i specialmotiveringen utan särskild bestämmelse tillämpligt omdet är båda makarna som gemensamt svarar för skulden. I 13 kap. 11 § GB ges bestämmelsersom tar sikte på det fall att makarna solidariskt häftar för en skuld.Bestämmelserna syftar till alt bereda make en viss möjlighet tillsäkerställelse mot att slutligen få stå för även den del av skulden för vilkenandra maken, makarna emellan, bör svara. Enligl första meningen i paragrafenkan vardera maken fordra, att den andra betalar så stor del av skulden sombelöper pä den maken eller ställer säkerhet för betalningen. Sker inte dettaskall, om den som framställt yrkandet begär det och ställer säkerhet för skuldensbetalning, egendom till täckning av andra makens del i skulden tilldelas makenav vad som vid bodelningen tilldelas andra maken utöver egendom lill täckningav annan gäld. Den make som har framställt yrkandet blir sedan, makarnaemellan, ensam ansvarig för skulden. Detta stadgande synes bl.a. blitillämpligt om den ena maken gått i solidarisk borgen för ett lån som den andramaken tagit upp och där sålunda denna make makarna emellan skall slå för helaskulden. Den make som yrkat tillämpning av paragrafen bereds här vissamöjligheter att skydda sig mol risken atl, fastän gäldenären fält tilldelningav sitt giftorättsgods till täckande av skulden (jfr NJA 1939 s. 301),gäldenären likväl inte infriar skulden och borgenären kräver ut fordringen avmaken-borgensmannen. Detta stadgande har inte allsberörts i remissprolokollel. I de sakkunnigas betänkande som ej hellerinnehåller någon motsvarighet till stadgandet uttalas (s. 354 O, atttillämpning av stadgandet sällan torde aktualiseras. Vad de sakkunniga i övrigtanför synes i alh fall inle fullständigt behandla de situationer som kanuppkomma. Sålunda berörs inte den situation som anförts som ett exempel.De sakkunniga anser, att någon bestämmelse i ämnet inte erfordras. Del är möjligt atl vad desakkunniga anför om att bestämmelsen sällan tillämpas och ej behöver någonmotsvarighet i ÄktB är riktigt. Emellertid innebär den ifrågavarandebestämmelsen ett visst skydd för en make som dels fått sin giftorättsdelminskad genom att den andra maken fått tilldelning av sitt giftorättsgods förtäckande av skulden, dels ändå riskerar att själv få betala andra makens del avskulden. Det förefaller enligt lagrådets mening inle tillfredsställande att medendast en så ofullständig utredning och motivering som lämnats i betänkandet tabort delta skydd. Några allmänna regler - som i remissprotokollet åberopatstill stöd för att motsvarighet till berörda bestämmelse i 13 kap. 2 § GB ejerfordras - synes inte finnas att tillämpa i de situationer som avses i 13 kap.Il § GB. Allmänna regressregler motsvarar ju inte de regler som ges istadgandet. Lagrådet anser därför alt det bör övervägas om inte en motsvarighetlill Prop.1986/87:1 Lagrådet 11 kap. ÄktB 21 1986/87. dettastadgande bör tas upp i ÄktB. Ett sådant stadgande bör i så fall las upp som enny 11 § i 11 kap. 1 andra styckets inledning" talas om"skulder som är förenade med särskild förmånsrätt i enskild egendom".Då det rätteligen är fordringar som är förenade med förmånsrätt, bör stycketinledas på följande sätt: "Om en makes enskilda egendom svarar för fordransom är förenad med särskild förmänsrätt i egendomen, skall maken enskildaegendomen." En konsekvens av omformuleringen är att i styckets sistamening ordet "andra" bör utgå. I paragrafens tredje stycke föreskrivs att vad somi andra stycket sägs om enskild egendom - nämligen beträffande täckning för gäldsom äger samband med sådan egendom även skall gälla sådana rättigheter somavses i 10 kap. 3 §. I sistnämnda lagrum behandlas emellertid rättigheter somendast under vissa betingelser skall hållas utanför bodelningen men eljestskall ingå i denna. Med hänsyn härtill bör tredje stycket ges lydelsen:"Vad som - - även gälla sådan rättighet som enligt 10 kap. 3 § inteskall ingå i bodelning."