prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — De sakkunnigas förslag omatt egen pension skall undantas från bodelning bör därför utvidgas till attavse även efterlevandepension frän pensionsförsäkring. Vad som rentförsäkringslekniskt utgör efterlevandepension kan dessutom varaavsett att efter senare ändring av försäkringen utgöra en förstärkning avförsäkringstagarens ålderspension. Efterlevande-skyddsmomentet kan alltså underpremiebetalningstiden medvetet ha överbetonats i medvetande om att försäkringensenare kan ändras. Om föreningens uppfattning vinner gehör uppnås ävenden praktiska fördelen att den komplicerade tillämpningen av den föreslagnabestämmelsen i 11:4 andra stycket undviks. 1 första handanser föreningen dock att bestämmelsen bör utgå. Det måste vara svårt att ipraktiken avgöra när en pensionsförsäkringspremie minskat makarnas egendom i ejobetydlig omfattning. Härvid måste såväl makarnas skattesituation som övrigaekonomiska förhållanden beaktas. Med hänsyn till utformningen och grunderna förnuvarande regler om avdrag för pensionsförsäkringspremier torde det i deflesta fall ge det rimligaste resultatet att bortse frän samtligapensionspremiebetalningar. Del framstår inte som särskUt sannolikt att detskulle bli ett vanligt sätt för makar att inför kommande äktenskapsskillnadskaffa sig ekonomiska förmåner genom atl betala pensionsförsäkringspremier.Även i de fall störte engängspremier eriagts efter dispens frånriksskattéverket är det rimligt alt försäkringens värde inte ingår ibodelningen eftersom dispensbeslutet grandar sig på en bedömning av vad somerfordras för att försäkringstagaren skall erhålla en jämfört med de flestaandra anställda likvärdig pensionsnivå. Den tiU 11 kap. 4 § andra stycket äktenskapsbalkenknutna bestämmelsen i 13 kap. 5 § samma balk torde ocksä komma att leda tillpraktiska problem för försäkringsbolagen. Det framgår av lagtexten att det ärtillräckligt att ena makens andel vid bodelningen beräknats enligt 11 kap. 4§, dvs. parterna kan själva avgöra huruvida 11 kap. 4 § skall tillämpas. Däremotframgår inte av lagtexten i vilka situationer ena maken inte skall anses kunnafå ut sin lott vid bodelningen och försäkringsgivaren således skall varaskyldig alt återbetala befintligt tillgodohavande. Av specialmotiveringenframgår att det är försäkringstagaren som skall beskattas för det återbetaldabeloppet medan försäkringstagarens make skall erhålla ett nettobelopp varsstorlek framgår av bodelningshandlingen. Den verkliga marginalskatten förförsäkringstagaren kommer naturligtvis i de flesta fall inle alt överensstämmamed del återstående beloppet. De sakkunniga föreslår i elt nytt stycke i 103 §FAL att försäkringstaga ren skall vara skyldig att underrätta sin make om han insätter eller uteslu ter maken som förmånstagare saml all försäkringsgivaren skall vara skyl dig alt pä förfrågan underrätta maken i vilken omfattning maken är för- 239 månstagare. Föreningen kan inte se alt detfinns tillräckliga skäl för att tillskapa en Prop. 1986/87: 1 särskildinformationsplikt när det gäller försäkringar. Makarna emellan bör den allmännabestämmelsen i 1 kap. 4 § vara fullt tillräcklig. Deninnefattar givetvis även en ömsesidig upplysningsskyldighet om makarnasförsäkringar. Det är vidare svårt att se varför just försäkringsgivare skalltillhandahålla make upplysningar om den andre makens förhållanden. Sådanupplysningsskyldighet har inte ifrågasatts i andra sammanhang, exempelvis ifråga om banktillgodohavande. Om makarnas förhållande är sådant att de vägrarupplysa varandra om sina försäkringar torde situationen knappast förbättras avatt make tvångsvis kan påkalla upplysningar från försäkringsbolaget. Enupplysning innebär ju heller inte någon garanti mot att andre maken kortdärefter annullerar eller ändrar försäkringen. Däremot skulleförsäkringstagarens förtroende för försäkringsbolaget kunna rubbas. Vidtecknande av livförsäkring lämnas ofta uppgifter av strängt personlig natur ifast förvissning om att försäkringsbolaget iakttar full sekretess. Skulle förordnande saknasär otvivelaktigt, som de sakkunniga också berör, en naturlig lösning att låtaförsäkringsbeloppet ingå i försäkringstagarens kvarlåtenskap. 1 avsaknad avsärskilda regler inträder detta resultat automatiskt. Föreningen kan inte anseskäl föreligga för en regel om förmånstagare enligt lag. Det legalaförordnandet skulle kunna stå i strid med försäkringstagarens vilja, och ensådan utgång bör inte accepteras. Antag t. ex. - även om exemplet är speciellt- att försäkringstagaren just återkallat sitt förmånstagareförordnande tillförmän för sin make och att han därefter avlider. Det vore slötande omförsäkringsbeloppet ändå skulle tillfalla maken med försteg framförtestamentstagare och arvingar. Om uttryckligt förmånstagareförordnande saknasmen försäkringstagaren upprättat testamente bör försäkringsbeloppet i förstahand fördelas på sätt som föQer av en tolkning av testamentet. Tolkningen kanocksä ge till resultat att penninglegat, som inle kan utgå ur kvariåtenskapen iövrigt, bör tillgodoses ur försäkringsbeloppet. Om testamente saknas finns det,som redan framgått, heller inte anledning atl generellt gynna efterlevande makeframför arvingarna i övrigt. - Etl förmånstagareförordnande pä grund avföreskrift i lag skulle ocksä någon gäng kunna komma i konflikt medförsäkringstagarens önskemål på det sättet, att han genom att inte insättaförmånstagare velat skapa säkerhet för att hans skulder skulle kunna betalasmed utfallande försäkringsbelopp; genom förmånslagareförordnandet enligl lagskulle emellertid försäkringsbeloppet bli oåtkomligt för borgenärerna. 104 § 2 stycket FAL Syftet med bestämmelsen har varitatt skydda makes och bröstarvingars anspråk på giftorätt respektive laglott. Bestämmelsen har emellertid i praktiken visat sig utomordentligt svår-att tillämpa och för många framstått 240 som helt obegriplig. Dethar ocksä konstaterats att det nästan undanlags- Prop. 1986/87: 1 löst ärefterlevande make och/eller bröstarvingar som är förmånstagare till de störreförsäkringsbeloppen. Mot den bakgrunden har de sakkunniga föreslagit attbestämmelsen upphävs. Eftersom de sakkunniga föreslagit att laglottenskall avskaffas har de endast haft att beakta elt eventuellt skydd för makesrätt vid bodelning. Föreningen som avstyrker avskaffande av laglottsinstitutethar även att överväga behovet av skydd för bröstarvinge mot dispositioner genomförmånstagareförordnande till annan. Det kan i och för sig finnas ettberättigat önskemål att skydda ovannämnda anhörigas intressen mot illojalaförfaranden. Å andra sidan har föreningen vid intresseavvägningen funnit attönskemålet att kunna förutse verkningarna av ett förmånstagareförordnande idet helt övervägande antalet fallen väger tyngre. Därtill kommer atl enskyddsbestämmelse av samma typ som nuvarande 104 § 2 stycket FAL skulle blinästan omöjlig att tillämpa i del nya familjerättsliga systemet, som bl.a.förutsätter att bodelning i samband med makes död inte kommer atlske genom hälftendelning av den egendom som skall ingå vid bodelningen.Föreningen instämmer därför i de sakkunnigas förslag om att nämnda bestämmelseupphävs. Dock att en ny modifierad skyddsbestämmelse införs med utgångspunktfrän reservation nr 10. Det förekommer att förmånstagarförordnandeinnehåller föreskrift om att försäkringsbelopp som tillfaller förmånstagareskall vara dennes enskilda egendom. Ofta rör det sig om relativt storaförsäkringsbelopp som skall tillfalla bröstarvinge, ibland redan underförsäkringstagarens livstid. Föreskriften tillkommer på försäkringstagarensuttryckliga begäran och tar som regel sikte på bestämd förmånstagare, varsförhållanden är kända för försäkringstagaren. Försäkringsbeloppet kan varaavsett att användas för utlösen av andra medarvingar från viss bestämd egendomeller ha annat specifikt syfte. Som ett annat led i försäkringstagarensplanering av sitt generationsskifte kan i dennes testamente ha föreskrivits attbröstarvinges arv eller leslamenlsfång skaU vara enskild egendom. För enförsäkringstagare i den beskrivna situationen framstår det som omotiverat attall egendom utom den som överförs genom försäkring kan göras till mottagarensenskilda. Det har också varit en allmän uppfattning bland försäkringsjuristeratt föreskrift om att förmänstagarförvärv skall vara enskild egendom är giltig.Denna uppfattning har grundat sig på att förmånslagarförvärv till sin karaktärär att jämställa med gåva eller testamente. I andra sammanhang inomfamiljerätten har bestämmelser om gåva respektive testamente analogttillämpats vid förmånslagarförvärv. Föreningen delar inle de sakkunnigas uppfattningatl föreskrifter om enskild egendom slentrianmässigt skulle komma att tas in i ett stort antal förordnanden. Redan det faktum att försäkringsjuristerna med rätt eller orätt ansett sådana föreskrifter giltiga talar emot en befarad slentrian- 241 16 1986/87. Den skulle i så fall redan ha uppkommit. De tillämp- Prop.1986/87: 1 ningssvårighelerde sakkunniga pekar pä när det gäller att särskiljaett erhållet försäkringsbelopp från övrig egendom gör sig i samma gradgällande när det gäller kontanter som erhållits genom gåva eUer testamente.Enligt föreningens uppfattning bör möjlighet föreligga atl i förmånstagarförordnandeföreskriva att försäkringsbelopp skall utgöra mottagarens enskilda egendom. Föreningen har slutligen ej funnitanledning tUl erinran mol föreslagna ändringar i försäkringsavlalslagen. LO: Förslagen kan ligga till grandför en lagstiftning. Vi anser inte alt värdet av privatapensionsförsäkringar, som make tecknat och själv bekostat, ska undantas frånbodelningsegendomen tUl den del värdet hänför sig till egen ålderspensionenligt försäkringen. Vi delar i denna del helt och hållet den uppfattning somkommer till uttryck i reservation 2. Enligl vår mening bör sådan försäkringockså ingå i egendomsgemenskapen vid långvariga samboförhåUanden. Förbundet är positivt liU allförmånstagares rätt tUl försäkringsbelopp vid fördelning av boets tillgångar ejskall påverkas. Förslagel om att rätt tiU egenpension ej skall ingå i bodelning instämmer YKR i. Många skäl talar för attefterlevande makes ställning bör stärkas. YKR instämmer häri att försäkring medmaka som förmånstagare skaU ställas utanför kvarlåtenskapen. YKR instämmer i förslaget atlförsäkringsbeloppet alltid skall lillfaUa förmånstagaren och om sådan inte ärangiven den efterlevande make eller om sådan ej finnes dennes arvingar och omuniversella testamentstagare utan alt upptas i kvariåtenskapen. YKR instämmer i att efterlevandesambo inle får rätt liU försäkring om inte förmänsförordnande finns samt alt omden avlidne har testamenterat sin egendom till sambon, sambon också fårifrågavarande försäkring. ATS-gruppen: Prop. 1986/87: 1 Enligt de sakkunnigas förslag kommerförsäkringsgivaren atl bli skyldig att på förfrågan underrätta maken i vilkenomfattning maken är förmånstagare. Granden härtill är en bestämmelse i sammaparagraf att försäkringstagaren är skyldig underrätta sin make om han insättereller utesluter maken som förmånstagare. De personer som omfattas avQänstegrapplivförsäkring finns inle registrerade hos försäkringsgivaren. Deanställda hos en arbetsgivare är kollektivt anslutna till försäkringen. Deerhåller inte något försäkringsbrev frän försäkringsgivaren ulan får på annatsätt upplysning om de regler som gäller för deras försäkringsskydd. De systempå vilka Qänstegrapplivför-säkringarna är uppbyggda medför således attförsäkringsgivaren saknar kännedom om vilka personer som omfattas avförsäkringen. Det ändrade förmånstagareförordnande som enförsäkringstagare sänt in till ifrågavarande försäkringsgivare arkiveras där.Om försäkringstagaren därefter byter anställning och hans försäkringsskyddupphör, får försäkringsgivaren ingen uppgift om detta. På helatjänstegrupplivomrädet finns över 1/2 miljon upprättade särskildaförmånstagareförordnanden. Ofta överensstämmer det ändrade förordnandet med detsom gäUer enligt det standardiserade förordnandet. En del av de ändradeförordnandena torde vara inaktuella beroende på t. ex. anslällningsbyle. Eftersom tjänstegrapplivbolagen inle har någonindividualredovisning av sina försäkringstagare kan de inle heller gearbestagaren upplysning om huravida han omfattas av försäkringen och än mindrebesked om i vilken omfattning maken är förmånstagare. Den skyldighet alt lämnamake sådan underrättelse som föreslås i försäkringsavtalslagen saknar dessaförsäkringsgivare därför möjlighet att fullgöra. Med hänsyn lill utformningen av det standardiseradeförordnandet och till alt gift försäkringstagare sällan har annan än make somförmånstagare är för makarnas ekonomiska förhållanden den föreslagnabestämmelsen av relativt liten betydelse i vad avserQänslegrupplivförsäkringen. Om departementschefen finner anledning föreslå enbestämmelse om underrättelseskyldigheten även vad gällerQänstegrapplivförsäkringen, hemställer vi att denna utformas som en skyldighetatl lämna uppgift om huravida maken upprättat ändrat förmånstagareförordnandeoch i vilken omfattning hans make är registrerad som förmånstagare.Tjänstegrappliv-försäkringsbolagen bör då lämpligen ange att dettabesked inte innebär atl den efterfrågade personen omfattas av försäkringen. Ytterligare remissynpunkter, se avsnitt 11.1 under10 kap. 4§ saml avsnitt 11.6. 10 Arvsskattefrågor(avsnitt 8 i betänkandet) Prop. 1986/87: 1 1 samband med bodelning efter ena makens död kanefterlevande maken och övriga arvingar träffa överenskommelse om annanfördelning än enligt det schematiska skiftet enligt lagen om arvsskatt ochgåvoskatt. De kan t. ex. komma överens om att efterlevande maken inte skallöverta hela boet oskiftat eller att villkor i äktenskapsförord skall jämkas.För att hindra att de förmånliga arvsskattereglerna, som föresläs beträffandeefterlevande make, missbrukas i syfte att undgå arvsskatt skall enliglförslaget deklaration och efterbeskatlning ske i vissa fall. Såsomfamiljelagssakkunniga framhållit kan förstaget komma att kräva ett visstytteriigare kontrollarbete från beskattningsmyndigheternas sida. Däriämte bör ävenframhållas att de utvidgade reglerna om deklarationsskyldighet ochefterbeskatlning kommer atl medföra ett visst dubbelarbete förbeskatlningsmyndighelerna. Å andra sidan skall även framhållas att deföreslagna reglerna rörande beskattning av förmånstagarförordnanden kommer altväsentligt underlätta beskattningsmyndigheternas handläggning av sådanaärenden. Det är därför svårt att förutse huravida domstolarnas resurser medavseende på handläggningen av arvsskatteärenden kommer att behöva öka i någonnämnvärd omfattning lill följd av förslaget. FLS har ej haft uttryckligt uppdrag atl behandladessa frågor. Skattefrågor ingår generellt i den allmänna fördelningspolitikenoch del är därvid knappast möjligt att betrakta arvsskattefrågorna som heltskilda från vad som gäller om andra former av beskattning. Emellertid är detuppenbart all FLS:s förslag i olika hänseenden för sitt förverkligande ärberoende av hur skattefrågorna löses. Det är därför förståeligt atl FLS tagitupp dem till behandling. Det sätt på vUket skattefrågorna här tas upp lämparsig emellertid knappast som underlag för ett remissvar som avser den direktfiskala sidan. Hovrätten nöjer sig därför med några synpunkter som har omedelbaranknytning till ett par av de nya rättsfigurer som FLS föreslår. gäller att om ena sidan erhåller merän vad som blir fallet "enligt lag" det överskjutande ibeskattningshänseende betraktas som gåva, även om delningen endast innebär attvardera sidan behåller sin egendom. Eftersom FLS föreslår att del i ÄskB skallinföras en regel, enligt vilken efterlevande make har rätt alt begära att fäbehälla sin egendom, innebär detta, som FLS ser det, en delning "enligtlag"; arvingarna avslår inte från någon från den avlidne maken förvärvadrätt. Enligt FLS skall därför i dylikt fall arvsskatt endast läggas på denavlidnes egendom. FLS:s förslag synes konsekvent och är i och för siginte märkligare än de fall av uppskjuten beskattning som kan förekomma. Såvitthovrätten kan se diskuteras emellertid ej ett näraliggande förhål- 244 lande, som av hovrättenantytts ovan och söm möjligen av FLS borde ha Prop. 1986/87: 1 tagils uppunder 8.3.6 "mellan makar". Om make vid bodelning vill "efterge"sin rätt till enskild egendom sker det i realiteten genom en gåva i samband medbodelningen - vilket under äktenskapet måste ske i form av äktenskapsförord.Sådan gåva beskattas. Enligt FLS:s förslag (10 kap. 7 § ÄskB) skall makar vidbodelning kunna enas om att enskild egendom av alla slag - skall ingå ibodelningen. Såsom ovan har antytts har hovrätten faltal detta förslag som endelning "enligl lag". FLS synes emellertid ej ha uttryckligendiskuterat situationen på samma sätt som fallet då efterlevande behåller sinegendom. Konsekvensen torde emellertid bjuda att de båda situationerna färprincipiellt lika behandling i skattehänseende. I varie fall måste fråganövervägas och ett klariäggande på denna punkt göras. Förslaget att höja grandavdraget för efterlevandemake och sambo till tillstyrks. Det sambobegrepp som för närvarandefinns i arvs-och gåvoskattelagen anknyter till det socialrätlsligasambobegreppel, dvs. del uppställs elt barnrekvisil. Detta förestås nu bliborttaget och i stället anknyter man till den definition av sambo som finns i19 kap. 1 § . Detta är konsekvent. Det är liUs vidare en öppenfråga om den trots allt litet vaga innebörden av sambobegreppet kommer alt ledalill oönskade konsekvenser - i förevarande fall genom alt staten går miste omskatt eller tvärtom tillförs arvsskatt av en person som i själva verket ärsambo men inte har förmått att visa detta. I sitt förslag till ändrad lydelse av 28 § arvs-och gåvoskattelagen har de sakkunniga den meningen atl grandavdragel förefterlevande make bör höjas till . De sakkunniga har, sid 291, ansettatt en avgörande invändning mot total skaltefrihet för den efterlevande makenär atl friheten också skulle omfatta mycket stora dödsbon där den efterlevanderedan enligt gällande regler fär anses tUlfredsställande skyddad. Tingsrättenkan förstå denna mening och finner i sig det föreslagna beloppet för grandavdraglämpligt avvägt. Det kan dock förtjäna övervägas om del inte i enlighet meddansk och norsk rätt borde införas total skaltefrihet för make, som behållerboel oskifiat, och beskatta arvingar när boel skiftas och de tillträder sittarv. Ur fiskal synpunkt torde detta inle innebära större nackdelar. En vissarbelsbesparing för de myndigheter som har att syssla med dessa frågor skulleockså uppstå. I detta sammanhang vUl tingsrätten också la uppfrågor i förslaget som gäller ändringar i . De sakkunniga har i 3 kap. 7 § första stycket i förslaget tagit upp ett stadgande som ger efterievande make, som behålht boel oskiftal, rätt att efter anmälan till rätten skifta boet med de skyldeman efter den först avlidne maken som är närmast tiU arv när skifte sker. Tingsrätten har i och för sig ingen erinran mot attefterlevande make ges Prop. 1986/87: 1 möjlighet att åstadkomma elt förtidaskifte av boet. Det förekommer redan nu ibland atl make vill "skiftaut" en avliden makes arvingar. Som påpekas i betänkandet, s 446, ansesemellertid elt överlämnande av egendomen i sådana fall som engåva, eventuellt förskott på arv, och innebär alltså icke något utskiftande avden först avlidne makens arvingar. Såsom framhållits i betänkandet kan detemellertid förekomma fall då den efterlevande kan ha intresse av all under sinlivslid få till stånd ett ordnat skifte med efterarvingarna. - I fortsättningenav den föreslagna nya lydelsen av lagrummet utsågs all - sedan anmälan skett -i tillämpliga delar skall gälla vad i stadgas om dödsbo,boutredningsman, bouppteckning, den dödes skulder, arvskungörelse ocharvskifte. På sid 447 i betänkandet kommenteras bestämmelsen endast pä detsättet, att anmälan sätter igång en boutredningsprocedur enligt åtskilligatillämpliga bestämmelser i balken. Den i lagtexten upptagna inskränkningen"i tillämpliga delar" kan enligt tingsrättens mening välla problem fördelägare och domstolar om vilka bestämmelser i balken som ej skall tillämpas.Tingsrätten vill för sin del ta upp frågan rörande den bouppteckning som skallupprättas i anledning av anmälan. Enligt sista meningen i första stycket i detföreslagna lagrummet skall vad i sägs om dödsfall i stället avseden dag då anmälan inkom till rätten. Frågan blir då om det genom att rättenmottar en sådan anmälan en skyldighet uppkommer för rätten att enligt 20 kap. 9§ första stycket tillse att bouppteckning upprättas inom laga tidoch inges till rätten för registrering Qfr. 20 kap. 1 § första stycket och 8 §första stycket ). Föreligger med andra ord en bouppteckningsplikt påsamma sätt som vid dödsfall? Av betänkandet framgår att bouppteckningen i vartfall ej skall vara beskatlningshand-ling utan att arvskatt skall fastställas pågrand av deklarationer enligl 45 § arvs- och gåvoskaltelagen. På sidan 451 ibetänkandet sägs - i anslutning till preskriptionsbestämmelserna atl en sådanbouppteckning som avses i 3 kap. 7 § väl i regel ej kommer atlinlämnas till rätten. De sakkunniga synes således utgå från att någonskyldighet att inge bouppteckning för registrering ej föreligger. Tingsrättenanser atl etl klarläggande härav i lagtexten är önskvärd genom tilläggantingen lill 3 kap. 7 § eller 20 kap. 9 § . I förslagel till ändrad lydelse av 20 kap. 4 §ärvdabalken har bestämmel serna om när vardera makens enskUda egendom skall antecknas och vär deras förenklats. Som de sakkunniga framhåller, sid 453, är nu gällande regler ej lätta att förstå utifrån lagtextens avfaltning. Huvudregeln enligt det föreslagna lagrammet är att båda makarnas enskilda egendom skall antecknas och värderas särskilt. När det gäller den avlidne makens enskil da egendom torde väl - som ocksä framhålles av de sakkunniga - anteck ning och värdering av egendom sä gott som undantagslöst böra ske. När det däremot gäller den efterlevande makens enskilda egendom kan före komma fall när sådant förfarande är obehövligt; exempel härpå ges på sid 453 i betänkandet. De sakkunniga har därför inte ansett del möjligt alt 246 ge detaljerade regler för när och hur enskild egendomskall redovisas i Prop. 1986/87: 1 bouppteckningen. I lagtexten anges dettagenom att sådan egendom skall upptagas och värderas om det ej på grund avförhållandena är obehövligt. Denna sistnämnda undantagsbestämmelse kan nogtänkas vålla problem för bouppteckningspliktiga delägare och förrättningsmän.Man kan då föratse alt de vänder sig till domstol för att erhållaförhandsbesked. Etl sådant kan det vara svårt för domstolen atl lämna iavsaknad av erforderiig utredning. Det kan ifrågasättas om ett sådant beskedöverhuvud bör lämnas. Tingsrätten vill med hänsyn till att det ej kan blifråga om annat än fåtaliga fall, föreslå att bestämmelsen ges det innehålletatt vardera makens enskilda egendom alltid skall antecknas och värderas. De sakkunniga har under 59 § iförslaget till ändring av arvsskatlelagen föreslagit den bestämmelsen, alt omvid bodelning efter skattebeslutet den efterlevande behållit sin egendom och omskatten skulle blivit lägre om den grundals på bodelningen, skatten skallnedsättas. I betänkandet, sid 476, har de sakkunniga uttalat att det haransetts lämpligt att ha en tidsgräns på del sättet att återvinning skall kunnaske bara om arvskiftet respektive bodelningen sker fränskattebeslutet. Härigenom undviks alt skatten måste räknas om efterbeslutet. Den angivna motiveringen för en så som synes enligttingsrättens mening inle bärande. Tingsrätten anser atl skullevara mera skälig. Om vad som i övrigt föreslås ibetänkandet genomförs har tingsrätten i huvudsak ingen erinran beträffandefamiljelagssakkunnigas förslag rörande arvsskattefrågor. Tingsrättenifrågasätter dock om inle vad som föreslås möjligen skuUe kunna medföra vissskiftesspekulation. Vad gäUer frågan om preskription av gåvoskatt framstår delsom otillfredsställande att lämna denna öppen. : Ingen erinran. Som utredningen konstaterar (s.