prop · GA0313 · 1986-12-31 00:00:00 — Stifts jägmästaren medverkar ofta, när boställsnämndens ledamöterbesiktigar löneboställens jordbruk inför arrendesättningen. Han kan därigenom påverkabesluten om arrendevillkor. I rollen som föredragandei stiftsnämnden kan han sedan komma att deltai prövningen av besvär över samma beslut.Detta försätter honom i en jävssituation, som har påtalats av vissa arrendatorsorganisationer . 4.6 Behövs boställsnämnderna? Kritiken mot boställsnämnderna som legal institution leder, särskilt i föreningmed den generella kritiken mot det kyrkliga jordförvalt- Prop. ningssystemet, osökt till frågan om behovet av denna organisation finns kvar. Frågan bör ställas mot bakgrund av följande omständigheter. Ett nytt system för skatte- och kostnadsutjämning mellan de kyrkligakommunerna infördes . De avgifter som pastoraten nu har att betala till kyrkofonden på grundval av sitt egendomsinnehav baserar sig när det gäller löneboställena pä taxeringsvärden och är inte beroende av avkastningen. Den nära anknytningen mellan pastoratens prästlönetillgängar (fastigheter, fonder) och deras bestridande av lönekostnaderna har brutits. Avkastningen av löneboställena är en allmän inkomstpost för pastoraten och dess storlek påverkar inte, såsora vid det tidigare avräkningsför-färandet, kyrkofondens ekonorai. Lönsamheten i jordbruksdriften utgör därför inte längre på samma sätt som förut ett direkt statligt intresse.Däremot bör det kyrkokommunala intresset av en lönsam fastighetsförvaltning ha ökat, eftersom vinst och förlust pä denna direkt påverkar pastoratets budget. Den detaljerade statliga uppsiktöver prästlönetillgångarnas förvaltning som förutsätts i nuvarande lagstiftning och som till stor del utövas av boställsnämnderna förefaller därför inte längre befogad. För tvister mellan jordägare och arrendatorer finns numera ett särskilt forum, arrendenämnderna. Vid dessa företräder stiftsnämnden den kyrkliga jorden i frägor om villkoren för jordbruksarrende . Tvist mellan pastorat och tjänstebostadsinnehavare om bostadens beskaffenhet m.m. kan avgöras i hyresnämnd. Uppsikten över pastoratens förvaltningav tjänste- Prop.1986/87:13 bostäder ligger i sina mestbetydelsefulla delar nu hos stiftsnämnden:ny- och ombyggnad, hyressättning (FFKJ 7-8 §§). Om tjänstebostadssystemet skulleavskaffas kommer uppsiktsansvaret i frågaom prästgårdarna att vila på stiftsnämnden såsomframgår av avsnitt 3.4. Initiativ till strukturrationaliserande köp och försäljningar tas av såväl stiftsnämnd som lantbruksnämnd. Sådana initiativ tas mera sällan av boställsnämnderna och deras medverkan i detta hänseende saknar därför nämnvärd betydelse. Således finns numera - till skillnadfrän när boställsnämnderna kom - samhällsorgan som utföreller skulle kunna utföra många av boställsnämndernas åligganden. Ä andra sidan finns otvivelaktigt inom boställsnämndsorganisationenen efterfrågad expertis i mark- och byggnadsfrågor. Denna rådgivning,som oftast boställsnämndsord-förandena svarar för utan biträdeav nämnden, motiverar dock inte ensamhela nämndväsendet. Ett slopande av boställsnämnderna skulle kunna vara ett led i en önskvärd förenkling av hela det kyrkliga jordförvaltningssystemet. Övervägande skälsynes tala för att boställsnämnderna nuavskaffas. I konsekvens härmed föresläs följande med avseende på nämndernas nuvarande arbetsuppgifter. Arrendesättningen (15§ LFKJ) kan tänkas antingen utförasav pastoratet, som förvaltar lönebostället(9 § LFKJ), eller av stiftsnämnden, som redan nu bestämmer arrendet påjord under stiftsnämndens förvaltning. Med tillämpning av det förra alterna- tivet kanarrendesättningen komma att variera Prop. mellan olika pastorat mer än vad som motiveras av lokala förhällanden. I det senare alternativet nyttjar man eninstans som har erfarenhet av arrendesättningoch har större regional överblick änpastoraten kan antas ha. Därtill kommer att det redan mednuvarande ordning är stiftsnämnden som företräder den kyrkliga jorden, när arrendenämndeller domstol behandlar tvister om arrendevillkoren. Det föresläs därför attstiftsnämnderna skall bestämma arrendevillkoren även för sådan jordbruksegendom som nämndeninte förvaltar, dock efter att ha hört den som har det löpande förvaltningsansvaret. Ansvaret för uppsikten över pastoratens förvaltningav löneboställena (22 §LFKJ) - ett statligt intresse - tillkommer naturligen stiftsnämnden. Uppsikten överprästgärdsförvaltningen övergår pä stiftsnämndenom tjänstebostadssystemet avskaffas (seavsnitt 3.4). Beslut om dispositionsändringsom kunnat fattas av boställsnämnden (19 §LFKJ) bör stifts-nämnden svara för.En sådan utvidgning av stiftsnämndernas nuvarande ansvar för dispositionen av den kyrkliga markanvändningen börinte förorsaka dem nämnvärt merarbete,eftersom de beslut sora boställsnämnderna f.n. fårfatta som regel torde grunda sig påden av stiftsnämnden fastställda planen förlöneboställets rationalisering. Boställsnämndernas övriga arbetsuppgifter enligt förordning och instruktion är sädana som stifts-nämnderna redan nu har huvudansvaret för: fastighetsvärderinginför försäljning (72 § FFKJ) samt bevakning av den lokalafastighetsmarknaden som ett led i strukturrationaliseringen (3 § boställs-nämndsintruktionen). Harstiftsnämnderna de erforderliga resursernaför att kunna bestämma jordbruksarrenden, värdera fastigheter och följa den lokala fastighetsmarknadens utveckling?Eftersom här är frågan om tillskott av arbetsuppgifterär det förmodligen inte fallet. Härför krävs ju ocksåsådan lokalkännedom som boställsnämnderna besitter. Stiftsnämnderna kan såledesbehöva tillföras vissa resurser, om boställsnämndernaslopas. Resursbehovet måste dock variera mycket i de olikastiften, med en spännvidd från med många och stora jordbruk till Luleåstift som har ett enda löneboställe med jordbruksdrift. Det är lämpligt attstiftsnämnderna själva får avgöra hur man ska lösaresurs- och kompetensproblemet. Kanske motiverar arbetsmängden i nägrastift att en särskild tjänst inrättas.Ofta bör dock i stället arvoderade konsulter kunna anlitas för avgränsadeuppdrag, exempelvis sådana personer som varit boställsnämndsord-förande. Bådalösningarna ryms inom ramen för stiftsnämndsinstruktionen,enligt vilken nämnden i mån av behov och tillgång pä medel får anställapersonal och anlita experter och sakkunniga (7 §). En lämplig tidpunkt för avvecklingen av boställsnämnderna kan vara utgången av , då tjänstebostadssystemet för prästerna - ochdärmed boställsnämndernasuppsikt över prästgårdarna -föreslås upphöra. Stiftsnämndernahar dä god tid pä sig att överväga vilken resurstilldelning de bedömer sig behövai stället och i sina anslagsframställningar /88 beräkna medel härför. DELEGERING AV REGERINGSÄRENDEN OCH BEGRÄNSNING PrOp. Det har länge varit en strävanatt avlasta regeringen ärendenav löpande art sä att statsråden och departementen får bättre tid för större och övergripande frågor. Pä det kyrkliga förvaltningsområdet har denna strävan inneburit att beslut i enbetydande mängd ärenden flyttats från regeringen till centrala eller regionalaförvaltningsmyndigheter eller att ärendena pä annat sätt upphört att belasta . Ett annat led i denna strävan är att befria regeringen frän besvärsärenden. antog den 25 april1984 riktlinjer för en systematisk översyn av reglerna om rätt att överklaga förvaltnings-beslut hos regeringen ochför utformningen av besvärsregler i nya ärendegrupper (prop. 1983/84:120, KU23, rskr 250). I första hand skall varje departement pä sitt område svara för det fortsatta arbetet med attanpassa besvärsreglerna till riktlinjerna. Dessakan kort sammanfattas pä följande sätt; - Regeringen bör i allmänhet inte vara besvärsinstans annat än när det behövs en politisk styrning av praxis. - I vissa ärendegrupper kan man överväga att helt slopa besvärsmöjligheten (de nuvarande principernaför överklagbarhet bör dock bibehållas i väntan pä resultatet av förvaltningsrättsutredningens arbete). - Ärenden som kan prövas i tvä eller flera instanser underregeringsnivån bör normalt inte få överklagastill regeringen (två-instansprincipen) Prop. annat än i undantagsfall(t.ex. vid behov av politisk styrning av praxis). - I ärenden sora regeringen prövar som andra instans och som behöver kunna överklagasäven i fortsättningen börbeslutanderätten i första instans flyttas ner så att en besvärsprövning under regeringsnivån kan ske. - På områden där det ärönskvärt att regeringen som politiskt organ styr praxis bör man i ökadutsträckning låta föreskrifterom överlämnande till regeringen av särskiltviktiga ärenden ersätta rätten att överklaga dit. Om beslutanderätteni många förvaltningsärenden delegeras till förvaltande myndigheter och besvärsordningen förenklas,underlättas en effektiv kyrklig jord- ochskogsbruksdrift. Beslutsvägarna blir kortare. Man skulle därigenora angripa ett av huvudmålen för kritikenmot de nuvarande förvaltningsbestämmelserna (jfr. avsnitt 1). I detta syfte lämnas i det följandeett antal förslag till förenklingar. (Förslagenmarkeras med streck i marginalen). Uppsikt överpastoratens förvaltning av löneboställenasjordbruk och av prästgårdar skall enligt 22 § LFKJ utövas av boställsnämnderna. Regeringen kan emellertid med stöd av 23 §LFKJ bestämma att uppsikten skall handhas aven stiftsnämnd. Sådana beslut blir obehövliga om boställsnämnderna avskaffas enligt förslageti avsnitt 4.7. Uppsiktsansvaret skulle däföras över till stifts-nämnderna. Likaså blir det stiftsnämndernasom får 6 1986/87. uppsikten över de förutvarande prästgårdarna, om Prop. tjänstebostadssystemet avskaffas (se vidare avsnitt 3.4). Om däremot dessa förslag inte skulle förverkligas, föreslås att beslut enligt 23 § LFKJ ora att flytta över uppsiktsansvaret for viss egendom skall raeddelas av kammarkollegiet. Med stöd också av 23 § LFKJ kan regeringen ocksåföreskriva att förvaltningen av viss egendom inte skall stå under uppsikt. I den män det kan bli aktuellt att fatta sådana beslut bör det kunna fä ankomma pä kammarkollegiet att göra det. Försäljning och köp m.m. Stiftsnämnderna prövar fråga om försäljning av kyrklig jord och om fastighetsköp för medel ur prästlönefond, prästlönejordsfond eller församlingskyrkas fastighetsfond om egendomens saluvärde är högst 500 tkr. (63 och 97 §§ FFKJ). värdet är högre, dock högst . - eller vid försäljning till kommun för samhällsbyggnadsändamål högst . - prövas tillståndsfrågan av kammarkollegiet (64 och 98 §§ FFKJ). Köp för kyrkofondsmedel eller medel ur domkyrkas fastighetsfond prövas, utan nedre värdegräns, av kammarkollegiet om saluvärdet inte överstiger . (100 S FFKJ). Affärer som rör saluvärden över nämnda maximibelopp prövas av regeringen (65, 99 och 100 §§ FFKJ) . De angivna beloppsgränserna fastställdes vid enjustering av bestämraelserna med hänsyn till de stigande fastighetspriserna (SFS 1981:158). Mycket av kritiken mot jordförvaltningslagstift-ningen riktar sig mot dröjsmålen i behandlingen av inköps- ochförsäljningsärendena. Med stigande fastighetspriser ökar antalet ärenden somskall handläggas av kammarkollegiet och regeringen. Detta förhållande kan man i och för sig råda botpä genom att från tid till annan justera beloppsgränserna. En jämförelse med den jordpolitiska regleringen genom förvärvstillständ enligt jordförvärvslagen (1979:230) och jordförvärvsförordningen (1979:231) visar att lantbruksnämnderna f.n. får avgöra ärenden, där den berörda egendomen har ett högsta värde om . Lantbruksstyrelsenhar föreslagit regeringen en höjning av gränsen till . Vidare har lantbruksstyrelsen föreslagit att det förs insamma beloppsgränser i kyrkans och domänverkets föreskrifter om köp och försäljning av fastigheter. Gränsbeloppens storlek bör möjligen utredas för sig. Bör de ha något samband med annan reglering? Hur skall de fortlöpande anpassas till ändrade priser? En tänkbar lösning pä det sistnämnda problemet kunde vara att ange gränsernamed ett antal basbelopp. Eftersom problemet kan komma att behandlas i ett jordbrukspolitiskt sammanhang, läggs här inte fram något förslag i fråga om hur den fortlöpande justeringen av beloppsgränserna skall ske. Däremot är de nu gällande beloppsangivelserna åter mogna att anpassas till aktuella fastighetspriser. Det föreslås att beloppsgränsen för stiftsnämndernas befattning med ärendena höjs frän500 tkr. till ., vilket innebär en ytterligare delegering av beslutanderätten till stiftsnämnderna . I konsekvens härmed bör samma höjning göras även i de fall som avses i 26 § FFKJ. I ärende som rörnaturreservat eller naturminne skall kammarkollegiet enligt nuvarande bestämmelse företräda den kyrkliga jorden, om stiftsnämnden anser att ersättningen bör överstiga 500 tkr. eller om ärendet gäller inlösen av en fastighet vars saluvärde är högre än 500 tkr. Möjligheten för stiftsnämnderna att till kammar- Prop. kollegiet för provning överlämna sådana försäljningsärenden, som rättsligt sett är särskilt invecklade (64 § första stycket p. 2 FFKJ) bör dock finnas kvar. Den för kammarkollegiets beslutanderätt angivna beloppsgränsen (1 resp. .) föresläs bli slopad. Som skäl härför kan följande anföras. Regeringens prövning av de kyrkliga förvärvs- och försaljningstillständsärendena är huvudsakligen formell och grundaspä stiftsnämndernas och kammarkollegietsutredning. På sä vis och genom att kollegiet självt avgör många ärenden är intresset av en central styrningav rättspraxis väl tillgodosett genomkammarkollegiet. Något starkare behov av politiskstyrning som skulle föranledaregeringens befattning med förvaltningsärenden(se ovan p. föreligger inte i dessa fall, tillskillnad frän den förut nämnda förvärvstillståndsprövningen pä det jordbrukspolitiska omrädet. Det föresläs därför att alla ärenden om tillstånd till försäljning och köp av kyrklig jord avgörs av kammarkollegiet, om intestiftsnämnden äger besluta. Besvär skall dock som prövas av regeringen (se vidare p. 5.3.3).Reformen skulle medföra enförkortning av handläggningstiderna för dessa ärenden. Eftersom kamraarkollegietnu som remissmyndighet utför den huvudsakliga beredningen av ärendena, innebär förslaget ingen ökad arbetsbörda för kollegiet. Tvärtom skulle härigenom myndighetens handläggning av dessa hittillsvaranderegeringsärenden kunna förenklas beroende pä vilken beslutsordning kollegiet väljer att tillämpa. När ettärende om försäljning eller köp skall avgöras av kammarkollegiet ellerregeringen, skall stiftsnämndenöverlämna det med eget yttrande till kammarkollegiet(74 och 103 S§ FFKJ). Förord- Prop.1986/87:13 ningens ursprungliga lydelse fick till följd att ävenärenden som uppenbarligen inteskulle kunna leda till avtal måste läranas till högreinstans. Är 1981 gjordes den ändringen att stiftsnämnderna oavsett saluvärde får avgöra ett ärende som de tagit upp på eget initiativ, ora man finner att enighet omvillkoren inte kan nås eller att fastighetsaffären av annan anledning inte bör fullföljas (64 § andra stycket, 98 § andra stycket FFKJ, SFS 1981:158). Denna möjlighet att undvika en omotiverat omständlig handläggningav ett "dödfött" fall bör utvidgas att omfatta motsvarandesituationer i ärenden som anhängiggjorts genom någons ansökan. Den enskildes rätt tas i alla fall tillvara genom möjligheten att anförabesvär över stiftsnämndens avslagsbeslut. 5.2.3 Undantag frånskyldighet att fondera inflytande försäljningsmedel ra.m. Ersättning för kyrklig jord som överlåts eller upplåts skall enligt huvudregeln fonderas (26 § LFK). Fondavkastningen skall användas församma ändamål som jorden varit avsedd för.Undantag kan göras (81-85 §§ FFKJ). sålunda kan ett pastorat som sålt en prästgård i ställetfå använda försäljningsmedlen till en ny prästgärd, om regeringen medger det (81 § FFKJ). Detta undantag från fonderingskravet är inte av den centrala betydelse att regeringen har anledning att pröva frågan.Stadgandet medför dessutom att hela affären, byte av tjänstebostad,orsakar två ärenden som skall avgöras i tvä skilda instanser. Det föreslås att sammamyndighet sora lämnar försäljningsmedgivandetfår besluta om undantaget från fonderingsskyldigheten, lärapligen vid samma tillfälle. I slutet av avsnitt 3.4 har föreslagits en viss utvidgning av rätten att ta försäljnings- Prop. medel i anspråk för nyanskaffning av hus, om tjänstebostadssystemet för präster avskaffas. Även ersättning som härrör från församlingskyrkasfastighet kan undantas frän fondering, näraligen om medlen behövs för väsentlig ombyggnad av församlingskyrkan eller för sådant annat arbete på kyrkobyggnaden som inte är underhåll. beslutar omundantagsbeloppet är högst 200 tkr., kammarkollegiet i beloppsintervallet upp till 500 tkr. och regeringen däröver (84 § andra st. FFKJ). Dessa ärenden bör delegeras på så vis att stiftsnämnderna får avgörafrågan om investering av belopp om högst 500 tkr. och kammarkollegiet de övriga. Beslut av en stiftsnämnd eller kamraarkollegiet kan - mednågra fä undantag - överklagas genom besvär hos regeringen (31 § LFKJ, 110 § FFKJ).I de ärenden som i första instans avgörs av stiftsnämnd eller kammarkollegietgäller således den rekommenderade tvåinstansprincipen (se ovan p. Beslut av en boställsnämnd fär överklagas endastav den som förvaltar egendomen. Besvären skall anföras hos stiftsnämnden (30 S LFKJ, 109 S FFKJ), vars beslut i ärendet intekan överklagas (31 S LFKJ, 110 S FFKJ). Den besvärsordningen upphör förstås om boställsnäranderna slopas. Beslut av en stiftsnämnd bör med ändring av nuvarande ordning överklagas genombesvär till kammarkollegiet. Kollegiet föresläs bli slutinstans i sådana besvärsärenden. Om kollegiet anser att särskilda skäl motiverar det, bör det ha möjlighet att överlämna ett ärende till regeringens prövning. Myndigheten skall dä bifoga eget yttrande i ärendet. Exempel på särskilda skäl kan vara behov av praxisbildande avgörande eller intresse av ett politiskt grundat avgörande. I ärenden där kammarkollegiet beslutar bör besluten även i fortsättningen kunna överklagas genom besvär hos regeringen. Här föresläs alltså ingen förändring. FÖRTYDLIGANDEN AV FÖRFATTNINGSTEXTEN, M.M. PlOp. Vid genomgången av gällande författningarhar det i nägra avseenden uppmärksammats ett behov av förtydliganden och tillägg i syfte att klargöra rättsläget. (Förslagen markeras med streck i marginalen) . I 1 § LFKJ anges vad som i denna lagsmening är kyrklig jord. Därefter följeri 2 § definitioner av de jordnaturer somingår i lagens begrepp "kyrkligjord". LFKJ ersatte bl.a. lagen (1927:1) angående tillstånd till försäljning avkyrklig jord. I förhållande till den äldre lagens definition (1 §) finns i frågaom bl.a. församlingskyrkas och domkyrkas fastigheten skillnad som visat sig ha viss praktisk betydelse. Den gamla lagen räknadetill kyrklig jord bl.a. "den fasta egendom, som besittes av domkyrkor samtandra kyrkor i städer och pä landet". LFKJ beskriver församlingskyrkas fastighet och domkyrkas fastighetsom "kyrklig jord vars avkastning äravsedd till församlingskyrkas behov" resp. "dorakyrkasbehov". LFKJ:s begrepp utesluter såledesjord sora inte ger avkastning. I specialmotiveringen till 2 § i förslaget tilllag om förvaltning av kyrklig jord (prop.1970:168, s. 135) uttalas särskilt:"Denna definition innebär att själva kyrkotomten med tillhörande kyrkobyggnad, kyrkogärd eller annan begravningsplats inte räknas såsomförsamlingskyrkas fastighet i dennalags mening. Sådana tillgångar förvaltasenligt lagen om församlingsstyrelse". Det angivna förhållandet har bl.a. fått till följd att avyttring av kyrkotomt intereglerats i huvudbestämmelserna om försäljning avkyrklig fast Någon förändring av synen på vem Prop. som ägerkyrkotomt (församlingskyrkas eller domkyrkasfastighet som inte ger avkastning) har inte inträtt med tillkomsten av LFKJ och FFKJ.Kyrkotomten, tillsammans med den fasta egendom som ger avkastning, ingår i och ägs av den stiftelse som församlingskyrkan och domltyrkan utgör. Kyrkotomt är därför inte församlingskommunal egendom. Försäljning kan därför inte heller ske enligt reglernaför sädan egendom. I brist på lag som medger att kyrkotomt kan säljas och anger formerna för det har regeringen i ett beslutden uttalat att kyrkotomt (kyrkogärd) inte kan överlåtas. Behovet att sälja kyrkotomt eller del därav finns, exempelvis för att den skall kunna tas i anspråk sora gatumark. Den tidigare lagstiftningen tillät upplåtelse av denna typ av fast egendom,något som äter bör göras möjligt. Detta kan ske förslagsvis genom att i 2 § LFKJ definitionen av församlingskyrkas fastighetrespektive domkyrkas fastighet kompletteras så att det av bestämmelsen framgår att den avser även den jord som inte ger avkastning.Det bör dock betonas att förvaltningsbestämmelserna i och FFKJ inte isin helhet kan göras tillämpliga på sådan jord. Den tidigare kyrkliga försäljningslagen behandlade ju endast frägor om utbyte, försäljning eller upplåtelse av tomträtt beträffande den kyrkliga egendom som angavsi lagen. Definition av "löneboställe" och "prästlönefondsfastighet" Definitionerna av löneboställe och prästlönefondsfastighet i 2 S LFKJanknyter till ändamålet med fastigheternas avkastning,nämligen "avlöning åt församlingspräst i visst pastorat" resp. försam- lingspräster i de pastorat sora tillskjutit medel Prop. ur sina prästlönefonder förförvärvet av fastigheten. När bestäramelsen kom till betalade pastoraten prästlönerna i första hand med avkastning från löneboställena och andra prästlönetillgångar. Om denna inte räckte, fick utdebiterade medel tas i anspråk intill en viss gräns. Vad som därutöver behövdes för avlönande av prästerna tillskötkyrkofonden, överskott av prästlönetillgångarna skulle i gengäld betalas in till kyrkofonden. Genom en årlig avräkningmellan pastoraten och kyrkofonden fastställdesvilka tillskott som skulle utgå eller vadett pastorat hade att betala in till fonden. Genom det nya system för kostnadsutjämningmellan pastoraten och församlingarna via kyrkofonden sominfördes har det direkta sambandet mellan avkastningen och detfastighets-ägande pastoratets löneutgifter upphört.Pastoraten betalar församlingsprästernas löner.De disponerar fritt över boställenas avkastning men skall enligt 14 § lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader (omtryckt1982:379) betala en särskild kyrkoavgift för sina lönetillgångar till kyrkofonden. Fonden svarar i sin tur för utjämningsbidragentill pastorat och församlingar. Definitionerna av löneboställe och prästlönefondsfastighet bör nu ändras sä att de bättrestämmer överens med 14 § lagen ora kyrkliga kostnader. kunna bestämmas som kyrklig jord som utgör lönetillgång för ettpastorat resp. andels-ägande pastorat. I LFKJ och FFKJ finns bestämmelser om förutsättningarna för försäljning av kyrklig jord. Ett av villkoren för atttillstånd tili försälj- Prop. ningav kyrklig jord skall lämnas är att fastigheten säljs till ett pris "som motsvarar fastighetens värde med hänsyn särskilt till ortens prisoch fastighetens avkastning" (24 § andra stycket LFKJ). I denproposition som låg till grund förlagen (prop. 1970:168, sid. 139) uttalas att expropriationslagens värderingsregler i fråga om prissättningengäller. I den dä gällande expropriationslag återfinns sammauttryck: "löseskilling motsvarande fastighetens värde med hänsynsärskilt till ortens pris och fastighetens avkastning". Dennaformulering ersattes i den nya expropriationslagen (1972:719) med orden "löseskillingmed belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde" (4 kap. 1 Sförsta stycket). Ändringen är språklig och syftar inte till byte avvärderingsprincip. Eftersom lagstiftaren i detta avseende uppenbarligen hareftersträvat likhet mellan de två lagarna bör fSr tydlighetens skull även i 24 S LFKJ anges att fastighetens pris skall bestämmas efter dessmarknadsvärde. Vidförsäljning av kyrklig jord skall stiftsnämnderna enligt 79 S FFKJ sändaavskrift av köpehandling till bl.a. kammarkollegiet. Syftet härmed tordevara att kollegiet fortlöpande skall ha tillgång till aktuella uppgifter omkronojord och kyrklig jord i de register som myndigheten för .