prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — 1 stället bör man utforma reglerna om bohag med huvudsakligt siktepå att de skall vara lätta att använda och tillgodose rimlig rättvisa mellanparterna. Hovrätten får därför föreslå att bohaget begränsastill att omfatta den egendom som s.a. s. utgör baselementen i ett hem. i förstahand köksutrastning och det normalt nödvändiga möblemanget. Dit bör ocksåräknas familjens bil. I vissa fall kan en båt Qäna samma syfte för en familjsom bilen; generellt bör emellertid ej nöjesbåtar inräknas i bohaget. Konst ochandra föremål av mera betydande värde bör enligt hovrättens mening ej ingå. FLS föreslär atl parterna vid upplösning avförhållandet skall anses ha i princip lika stora delar i bostad och bohag. Dennaregel skall också gälla om endera avlider, dock att FLS här inför enskyddsregel av innebörd alt den efterlevande av bohag och bostad alltid harrätt till två basbelopp i den mån sagda egendom räcker till detta. Om en särreglering skall förekomma beträffandebostad och bohag torde den av FLS valda principlösningen vara den endatänkbara. Den särskilda skyddsregeln för efterlevande är i linje med övrigaspecialbestämmelser av detta slag. Med hänsyn till att sambor vid långvarigaförhållanden får antas skydda varandra genom försäkringar och testamente tordeskyddsreglerna vara tillräckliga även för sambo-förhållanden. Enligt förslaget skall det inte vara möjligt atl ibörjan av samlevnaden genom avtal sälla en kommande ekonomisk uppgörelse åtsidan. En annan situation förehgger visserligen när etl visst förvärv sker.Avtal i sådana fall bör dock reserveras för förvärv av mera värdefull tillgängsåsom fastighet och bostadsrätt; för mer ordinära förvärv finns det enligt FLSingen anledning att modifiera den legala ordningen. Förslaget avser både äktenskap(7 kap. 6 §) och sambo-skap (19 kap 2 §). Tre reservanter (reservation nr I) menardock att full avtalsfrihet bör föreligga för sambor. Eftersom de särskilda reglerna beträffande bostadoch bohag tillkommit för att skydda den svagare parten vid bodelning finns detgoda skäl att begränsa avtalsfriheten. En förutsättning härför bör dock varaalt parterna då förhållandet inleds har en bestämd avsikt med sinsammanflyttning. En sådan är med visshet för handen endast då parterna avseratl ingå äktenskap med varandra. Att för de differentieradesambo-förhållandena på motsvarande uppställa indispositiva regler synes intepåkallat. Hovrätten tillstyrker förslaget såvitt gäller makarmen ansluter sig beträffande sambor till reservationen. Hovrätten för ÖvreNorrland: Prop. 3.3.4 Vilken egendom skall lagenomfatta? 3.3.5 Vilka skulder skall beaktas? Idessa frågor är hovrätten överens med utredningen. Enligt förslaget skall i princip samma regler gällaför makars och sambors gemensamma bostad och bohag vid samlevnadensupplösning. Detta är en tilltalande lösning. Beträffande sambors rättsförhållandensynes lagförslaget närmast vara en kodifiering av utvecklingen i rättspraxis.- För att åstadkomma denna gemensamma lösning har utredningen mönstrat utgiflorättsbegreppet. I stället talas om "egendom som skall ingå i bodelning".Om sådan egendom utgörs av bostad och bohag gäller dessutom särskilda regler omhur äganderätten skall anses uppbyggd. Här har utredningen tillskapat en ny och ännu så länge inte namngiven - rättsfigur, som alltså slårsamäganderältsbegreppet mycket nära men som likväl under förhållandels beståndinte är liktydig med samäganderätt. Rättigheten företer dessutom storalikheter med den avskaffade giftorätten. Utredningen karaktäriserarrättsfiguren som "en av gemenskapens avveckhng påkallad rättighet". -Hovrätten tror att utredningens valda principlösning kommer atl falla väl ul ipraktiken och beträffande makar - inte medföra några större förändringar iförhållande till vad som gäller . Förtjänsten med lösningen synes främstligga i atl den kan tillämpas även pä sambor. Vad som däremot är ägnat att beklaga vid valet avden nu framlagda principlösningen är att den är ganska oklar lill sin innebördoch tämligen vagt avgränsad från samäganderältsbegreppet. I vart fall torde detvara nödvändigt all rättigheten får en särskild beteckning. 3.3.8 Avtal om undantag? Hovrätten ansluter sig till förslaget att parternasandelar i den samägda egendomen under vissa förhållanden skall beräknas lillannat än hälften vardera. Däremot är hovrätten inte överens medfamiljelagssakkunnigas majoritet beträffande frågan i vilken utsträckning detskall gå att avtala sig bort från den föreslagna egendomsordningen i 7 kap. 6 §och 19 kap. 2 § . Som reservanterna framhåller i reservation nr1 finns det sambor som av olika skäl känner behov av att bibehålla ettfullständigt ekonomiskt oberoende sinsemellan. Hovrätten anser därför i likhetmed reservanterna atl sambor skall ha möjlighet att generellt avtala om attsamäganderättspresumtionen inte skall gälla för deras egendom och atl detta böråterspeglas i ett tillägg till 19 kap. 2 § första stycket förslaget tilläktenskapsbalk. Den av de sakkunniga valda lösningen att i ettgemensamt kapitel uppta hithörande lagregler synes praktisk. Om de ogiftasamboende gifter sig medför det i normalfallen att grundläggande regler blirtillämpliga i äktenskapet. 1 förslaget har de sakkunniga i 7 kap. 1 § angivitvad som är alt hänföra till bostad och bohag och därvid med bohag jämstälU"bålar, bilar och andra fordon". Denna skrivning kan synas betänkliginle enbart med hänsyn till kapitelrubriken utan också såtillvida attparagrafen enligt tingsrättens mening lill sitt innehåll getts alltför vidram. Båtar, bilar och andra fordon kan mänga gånger ha höga värden och iblandt.o.m. ha lyxartad karaktär. Det kan enligt vår mening diskuteras om del finnsanledning atl generellt jämställa båtar, bilar och andra fordon med bohag.Emellertid är det svårt att bortse från att t.ex. kostnaderna för en bil kanvara en lika nödvändig utgift i det dagliga livet för makarna (de samboende)som utgifter för uppehälle och bohag. Kostnaderna för en båt kan vidare varaalt jämställa med kostnaderna för en sommarstuga. Vad vi nu anfört gör att viär tveksamma om även båtar, bilar och andra fordon av mera dyrbart slag skalljämställas med bohag. En begränsning lill båtar, bilar och andra fordon avannat än mera dyrbart slag torde i tillräcklig utsträckning kunna tillgodoseskyddet för den svagare parten i ett samboendeförhållande. Tingsrätten godtar den av de sakkunniga närmareutvecklade principlösningen, sid 148 ff, som innebär att - vare sig parternaär gifta eller ogifta -det vid upplösning av samlevnaden i viss omfattningskall anses som om parterna tillsammans äger bohag och bostad som förvärvatsför gemensamt begagnande, att egendomsgemenskapen skall upplösas vid bodelningoch att därvid behovsprincipen kan tillämpas vid fördelningen av egendomen. Tingsrätten delar de sakkunnigas mening, sid 153,att det finns skäl att inta en mer generös ståndpunkt beträffande denefterlevande. Hans rätt till hemmet bör alltså i viss omfattning fä gå förearvingars. De sakkunnigas förslag under 12 kap. 4 § första stycketäktenskapsbalken att den efterlevande av det gemensamma bohaget och bostadenskall erhålla egendom motsvarande minst två gånger det vid tiden för dödsfallelgällande basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring är enligl tingsrättensmening, särskilt på grand av sociala skäl, en förnuftig lösning. Tingsrätten anser liksom de sakkunniga på av demanförda skäl, sid 143, att den självklara utgångspunkten bör vara atl alltbohag som förvärvats för gemensamt begagnande skall omfattas av gemenskapen. Desakkunniga har i 7 kap. 6 § andra och tredje stycket utformat vissa undantagfrån denna huvudprincip. Dessa lagregler har emellertid enligt tingsrättens meningden nackdelen att gifta eller ogifta samboende inte alllid synes kunna föratsevad som kommer att gälla vid en framlida bodelning, något som kan skapaotrygghet. Den valda lösningen hur andelarnas storlek skall beräknas kanföranleda svårlösta tvister. Egendom som har högre värde kräver enligttingsrättens mening särskilt beaktande. Det kan sättas i fråga om inle en generellavtalsfrihet kan accepteras beträffande just sådan Prop. 1986/87: 1 egendomsom avses i 7 kap. 6 § andra stycket. Några rättvisekrav att sådan slagsegendom skall ingå kan inte anses ha särskild tyngd. Tingsrätten tillstyrker förslaget om införande aven likadelningsregel beträffande bohag och bostad för såväl makar som sambor. : Ingen erinran. All bohag betraktas som makars och även samborsgemensamma egendom synes skäligt. Större anledning till tveksamhet kan finnasmot förslaget att samma ordning skall gälla i fråga om bostaden. Om denna ibetraktande av makarnas ekonomiska situation är dyrbar och bekostats av enamaken - eller ena sambon kan en vid bodelning automatiskt inträdandesamäganderätt leda till obilliga konsekvenser. Från terminologisk synpunkt kan anmärkas att det avde sakkunniga lanserade begreppet samäganderätt är missvisande. Denaktualiseras ju först vid bodelning och sker denna vid makes död kan den förden dödes vidkommande komma att helt sakna innehåll. I själva verket synes detröra sig om en bodelningsregel av samma slag som den nuvarande giftorätten. Uppsalauniversitet, juridiska fakidtetsnämnden: En av de stora nyheterna i belänkandet är förslagetom en särskild typ av samäganderätt för makar till bostad och bohag (jämte bilar och båtar), som anskaffats för gemensamt bruk av endera av makarna. (Se 7 kap. 1 och 6 §§ ). Den föreslagna samäganderälten av särskilt slag har genom en hänvisning i 19 kap. gjorts tillämplig även på samboende under äktenskapsliknande förhållanden. Samäganderälten är av särskilt slag, eftersom den skall kunna göras gällande först vid bodelningen men inle . Vid bodelningen skall emellertid samäganderätt anses föreligga med verkan även gentemot borgenärerna till den make eller samboende som förvärvat egendomen tidigare i sitt namn. Enligt 7 kap. 6 § i förslaget till äktenskapsbalk skall samäganderätten (eller samäganderätt med lika andelar) kunna frångås i tvä fall, dels om det är fråga om fastighet eller annan egendom av större värde och makarna vid förvärvet har kom mit överens om alt full samäganderält inte skall gäUa och delta med hänsyn till de ekonomiska förhållandena och den tid som har förflutit inte är oskäligt, dels även utan överenskommelse, om den ena parten i väsentligt större omfattning än den andra har bidragit till förvärvet och övriga gemen samma kostnader för hem och hushåll. De nägot begränsade möjligheterna att avtala bort samäganderätten har av de sakkunniga motiverats med den sociala betydelsen av rätten till bostad och bohag. (En minoritet inom kommittén förordar en större avtalsmöjlighet, se s 481 f). Förslaget får ses mot bakgrunden av de sakkunnigasönskan att införa en Prop. 1986/87: 1 viss reglering av samborsegendomsförhållanden och att åstadkomma en och samma lösning för sambor och förgifta med tanke på vanligheten att samboendeförhällanden leder till äktenskap.Om emellertid, som fakultetsnämnden tidigare förordat, den föreslagnalagstiftningen avvisas såvitt angår sambor, bortfaller redan härmed ettsärskilt skäl för en liknande lagstiftning för gifta. Oavsett detta förhållandemedför emellertid den föreslagna lagstiftningen om en särskild sortssamäganderätt för gifta besynnerliga konsekvenser beträffande förhållandetmellan rätten till bostad och bohag å ena sidan och traditionell samäganderättoch giftorätt å den andra. Redanför närvarande kan makar vara samägare till egendom under förutsättning att egendom förvärvats av båda makarna tillsammans. Dess utom kan samäganderätt tänkas uppkomma även i fråga om lösa saker som ena maken ensam köpt i sitt namn, nämligen med stöd av ett resonemang som redan lagberedningen använde (Förslag till revision av Giftermålsbal ken IV, 1918, s 256 fO. Om båda makarna haft inkomster ochomväxlande köpt saker för gemensamma ändamål kan man enligt resonemanget, redan med hänsyn till utredningssvärigheterna angående vem som tillskjutit me del antaga samäganderätt. I rättspraxis har därutöver skett en uppmjuk ning av förutsättningarna för uppkomsten av samäganderätt till fast egen dom, så att ett förvärv av fastighet, avsedd för gemensamt begagnande av makarna, anses ha grundat samäganderätt med hänsyn till omständigheter na vid förvärvet, trots att detta endast skett i endera makens namn. (Se särskilt NJA 1980 s 705 och 1981 s 693 samt därtill Agell a a s 43 ff.) Var gränserna går för möjligheten alt samäganderält skall uppkomma i dylika fall är väl emellertid ej alldeles klariagt. Nuvarande rättsläge innebär i varie fall att man vid sidan av traditionell, "öppen" samäganderättnär två makar uttryckligen förvärvat egendomen gemensamt, har genom rätts praxis fått något som särskilt vid fastighet skulle kunna kallas för"dold" samäganderält. (Redan delta skapar åtskilliga problem, bl. a. ur sakrältslig synpunkt.) Familjelagssakkunniga har föreslagit ytterligare en typ av samäganderätt, som dock i själva verket - eftersom den skall kunna göras gällande först vid bodelning - till sin innebörd ligger närmare giftorätten än samäganderält av traditionellt slag. Det är svårt nog att pedagogiskt förklara skillnaden mellan vanlig samäganderält och giftorätt, särskilt när båda anspräkstyperaa förekommer . En ytterligare komplikation utgör som antytts den dolda samäganderälten enligl rättspraxis. Visserli gen kommer väl denna senare lösning att få mindre betydelse, om familje lagssakkunnigas förslag skulle förverkligas, eftersom samäganderätt av särskilt slag gäller som huvudlösning enhgt betänkandet, när bostad och bohag anskaffats för gemensamt brak. Den dolda samäganderätten enligt rättspraxis kan emellertid alltjämt ha intresse, även om lagförslaget blir lag, bl. a. med tanke på möjligheten för make att redan före en bodelning få den dolda samäganderälten enligl rättspraxis fastslagen av domstol. I vilket fall som helst innebär den föreslagna "samäganderätten av särskilt slag" ytterligare en variant av samäganderätt, som skulle göra de samlade 103 rättsreglerna omäganderätt och giftorätt fullt begripliga endast för exper- Prop. 1986/87:1 ter på rättsområdet, och som måste vara nästan omöjliga att ens förklara föricke-jurister. Detta skulle inte vara något bra för sakernas tillstånd inomfamiljerätten, som kan beröra alla och envar. Redan begreppsmässigt och terminologiskt förefallerdet sålunda ställa till oacceptabla besvär om man vid sidan av vanlig (ochibland dold) samäganderätt och vid sidan av giftorätten skulle tillskapaytterligare en typ av anspråk, som kallas för en särskild form av samäganderältmen till sitt innehåll är konslraerat i ganska nära anslutning till de skäl somkan åberopas för giftorätt över huvud tagel. De sakkunnigas motivering för den valda lösningenär inte heller övertygande. Visserligen kan det finnas skäl att vidutformningen av regler om giftorätt och förfoganderätt för make taga särskildhänsyn till gemensam bostad och bohag, som, vilket de sakkunniga understryker,kan ha förvärvats genom båda makarnas gemensamma ansträngningar, även om enamakens bidrag då består inte i inkomster utan i arbete i hemmet. De sakkunnigainleder (s 103 f, jfr s 123) emellertid sina egna överväganden med en kritik avlagberedningen för inkonsekvens, för att den å ena sidan (a a s 243 Oframhållit atl del gemensamma hemmet kan ha skapats genom båda makarnasinsatser, och atl enligt reglerna om underhåll arbete i hemmet likställdes medförvärvsarbete, som man å andra sidan i princip lät förvärvande makebli ägare till bohag och konstruerade skyddet för den andra maken som eninskränkning i ägarmakens förfoganderätt över bohaget. (Se nuvarande GB 6:5). (Härutöver bör beaktas även den presumtion för samäganderätt till lösa saker,som tidigare omnämnts med tanke på fall då båda makarna har inkomster; jfr bets 125). Enligt de sakkunniga står beredningens ståndpunkt lill vem som skallanses äga egendom förvärvad för gemensamt bruk inte i riktigt god överensstämmelsemed grundsatserna om underhållsskyldighet under äktenskapet. "Deninkonsekvens som sålunda vidlådde lagberedningens resonemang kan" enliglde sakkunniga (s 103) "vara ägnad atl förvåna". Denna kritik ochförvåning är kanske inle alldeles rättvis. Lagberedningen avvisade ju nämligentanken på samäganderält med uttrycklig hänvisning tiU svårigheterna med hänsyntill borgenärerna; om egendom inköpts för gemensamt brak bildade en särskildförmögenhetsmassa skulle särskilda regler behövas om borgenärernas ställning.Beredningens systembyggnad tycks ingalunda inkonsekvenl om man beaktar dettasamband med problemet om gäldansvar och alt den make, som ej är ägare, tillgodosesgenom inskränkningar i ägarmakens förfoganderätt liksom genom giftorätten. Manbör knappast, som de sakkunniga, diskutera äganderätts- och underhällsfrågornaisolerade utan att i det sammanhanget uppmärksamma även betydelsen avgiftorätten och gäldansvarel (liksom rädighelsinskränkningaraa för ägarmaken). När de sakkunniga på grandval av sin kritiskainställning till nuvarande ordning som en ny teknisk lösning föreslär en samäganderält av särskilt slag, lar man såtillvida bara ett halvt steg, att anspråket skall kunna göras 104 gällande först vidbodelningen. Den valda konstruktionen är inte bara, som Prop. 1986/87: 1redan utvecklats, besvärlig att förklara med tanke på sitt förhållande tillvanlig samäganderätt och till giftorätten. Den föranleder dessvärre ocksåsärskilt djupgående anmärkningar just på grand av bristande samordning medsjälva giflorättssystemet. För egen del har de sakkunniga funnit att särskildaskyddsregler behövs beträffande rätten till bostad och bohag, och att deträttslekniskt skulle vara enklare atl tillämpa en"samäganderättsliknande" lösning än en "giftorättsliknandekonslraktion" (bet s 148 ff). Svårigheterna i all låta reglerna omgiftorätt utformas med särskild hänsyn till bostad och bohag har angetts beståi att man i fråga om makar skulle tvingas till en bodelning beträffande bostadoch bohag med särskilda bestämmelser för gäldstäckning m. m. och därefter göraen bodelning för återstående tillgångar och skulder. Den valda lösningen sägs istället innebära en uQämning mellan makarna redan vid bestämmandet av vadvardera maken äger på ett sätt, som skulle göra att någon konflikt mellanreglerna inte uppkommer. Den valda terminologin bestämmer emellertid inle omregelsystemet är harmoniskt uppbyggt. Avgörande är i stället hur reglernadjupare sett samspelar. Enligt fakultetsnämndens mening harfamiljelagssakkunnigas förslag oacceptabla rätlssystemaliska och rältslekniskasvagheter. Till en börian innebär den föreslagna"legala" samäganderätten till bostad och bohag etl slags dubblering av giftorätten. Som skäl för förslagel om samäganderätt har anförts (s 142 O det rättvisa i atl makar och sambo blir ägare lill egendom, som endera parten inköpt för gemensamt bruk som båda parter bidrar till den gemensamma ekonomin. Men delta resonemang uttrycker alldeles samma tanke som kan åberopas vid giftorätten i allmänhet. Giftorätten går dock, pä goda grander, ett steg längre än samäganderätten vid bodelningen enligl familjelagssakkunnigas förslag, eftersom den konstraerats på ett sätt som ger särskilt en hemarbe lande make ulan egen inkomst del, inte bara i bostad och bohag, som anskaffats för gemensamt brak, ulan i hela den förmögenhetstillväxt som den andra maken kan ha med hjälp av sina inkomster. (En sak för sig är atl giftorätten går längre än det angivna ändamålsskälet, eftersom giftorätten omfattar även egendom som förvärvats före äktenskapet). Rättsanspråk vid bodelningen inriktade enbart på bostad och bohag kan ge något slump artade och otillfredsställande resultat. Skyddet för make med lägst inkoms ter kommer att bero på om den andre maken för sina besparingar har köpt eller inle köpt bostad och bohag för gemensamt begagnande. Genom en makes egendomsförvärv för gemensamt begagnande kan sålunda förmö- genhelsanspräkel från den andre maken plötsligt öka drastiskt, även om besparingarna under äktenskapet är desamma oavsett förvärvet. Trots alt den föreslagna samäganderätten av särskilt slag bygger på en liknande grundtanke som giftorätten och skall förverkligas först vid bodelningen, har man valt en annan lösning för det särskilda anspråket på bostad och bohag än beträffande egendomen i övrigt. De samäganderältsandelar, som vardera maken tillagts i första skedet av bodelningen, skall ju som gifto- 105 rättsgodsingå i den fortsatta bodelningen. Särskilt iögonfallande är att samäganderätten meninte giftorätten skall Prop. 1986/87: 1 kunna göras gällande även mol den andremakens borgenärer trots att båda anspråken kan göras gällande först vidbodelningen. Visserligen är det väl inte teoretiskt omöjligt att med verkan förbodelningen införa en annan lösning i förhållande till borgenärerna beträffandebostad och bohag, som anskaffats för gemensamt bruk, än beträffande makarnastillgångar i övrigt. Det återstår emellertid alt förklara varför andre makensanspråk skulle gå före ägarmakens skulder även i sådanafall då t.ex. egendomen inköpts för lånade pengar (lät vara utan säkerhet)eller "ägarmaken" haft stora skulder redan vid det ursprungligaförvärvet. Den föreslagna modellen kan dessutom befrämja en kapplöpning mellanen skuldsatt makes borgenärer och den andre maken. Vem som skulle fåtillgodogöra sig (normalt) hälften av värdet av bostad och bohag skulle bero påom konkurs eller utmätning kommer till stånd innan makarna har hunnit genomföraen bodelning. Förslaget kan tänkas öppna dörren för missbrak till nackdel förborgenärerna, särskilt om man beaktar förslaget om en möjlighet för makarnaatt, om de är ense, förrätta bodelning under äktenskapets bestånd ulan alt målom äktenskapsskillnad pågår. (Se 9 kap. 2 § , som föreslåskomma i stället för nuvarande regler om boskillnad). Gäldstäckningen vid bodelning kan också komma attutfalla så att den illustrerar den bristande samordningen mellan samäganderätten av särskilt slag och giftorätten. Antag alt mannen äger en faslighet värd och att han har skulder om samma belopp, som inle åvilar hustran och heller inte täcks av fastighelsinteckning. Vid en bodelning skall hustran p. g. a. sin samäganderätt av särskilt slag anses vara ägare till halva fastig heten. Halva värdet, , blir följaktligen plötsligt oålkomhgl för mannens borgenärer. Vardera makens ideella andel i fastigheten skall ingå i den fortsalla bodelningen. Denna skall på traditionellt sätt böria med alt vardera maken får ta undan egendom för täckning av gäld. Hela mannens fastighelsandel skall därför tilldelas honom för gäldstäckning. Till hälften delning återstår då hustrans andel i fastigheten. Hon får följaktiigen avstå hälften av den andel som hon fick vid bodelningens början och får som slutresultat behälla en Qärdedel av fastigheten p. g. a. sin särskilda sam äganderätt. Mannens borgenärer går alltså miste om möjligheten atl laga inte hälften utan 1/4 av fastighetsvärdet i anspråk för hans skulder. Denna lösning förefaller i själva verket inkonsekvenl utifrån familjelagssakkunni gas egen tanke atl rätten till bostad och bohag normalt så att säga Qänals in under hela äktenskapet, och atl samäganderätten därför borde kunna göras gällande mot borgenärerna. Men det eftersträvade skyddet mot borgenär erna får inte slå igenom fullt ut utan påverkas av att samäganderättsande- lama får ingå i den fortsatta bodelningen. Familjelagssakkunniga har vis serligen menat (se s 156 och förslag till äktenskapsbalk 12 kap. 2 §) att försämringen i makens ställning p. g. a. giftorätten i praktiken kan undvi kas genom en tillämpning av regler om jämkning av likadelningsprincipen, så atl make får behålla sin andel utan atl behöva avstå något till den 106 Även omså skulle vara, saknar reglerna dock en grand- Prop. 1986/87: 1 läggandekonsekvens i sin uppbyggnad.