prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Hovrätten delar FLS: s uppfattningatt huvudregeln - att bodelning skall förrättas när äktenskapet blivit upplöst- bör kompletteras med en bestämmelse atl ena maken kan påfordra bodelning ioch med att talan om äktenskapsskillnad blivit väckt. Hovrätten för : 4.3.4 Vederlagsreglerna Hovrätten lämnar vissa synpunkterpå förslaget om jämkning vid bodelning under kommentaren tillspecialmotiveringen. Vad beträffar förslaget att slopavederlagsreglerna i 13 kap. förefaller detta motiverat,särskilt som obilliga resultat av en likadelning kan rättas till genom deföreslagna jämkningsreglerna. 1986/87: 1 Som de sakkunniga uttalat, sid. 169, kan om ettäktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad efter att ha varat bara en kort tiden likadelning komma att te sig oskälig. Tingsrätten anser i likhet med de sakkunniga attden i samband med ändringar i lagstiftningen på detta område infördajämkningsregeln i 13 kap. 12 a § och som var avsedd atttillämpas i hithörande situationer ger elt alltför starkt utrymme förskönsmässig bedömning. Den nu av de sakkunniga föreslagna regeln i 12 kap. I §äktenskapsbalken får godtas eftersom det är svårt att finna en bättreutgångspunkt för hur en jämkning skall ske. Tingsrätten har heller ingen erinran mot den av desakkunniga, sid. 178 f, närmare utvecklade och föreslagna lösningen som skallträda i stället för nuvarande regler om vederlag. 1 samband med ändringar avskillnadsreglerna bibehölls den äldre bestämmelsen om att bodelning skall skeförst vid äktenskapets upplösning. De i betänkandet, sid. 180 f, närmareangivna nackdelarna med denna ordning utgör goda skäl för den av de sakkunniganu valda lösningen. Tingsrätten tillstyrker därför den föreslagna regeln. : Ingen erinran. Uppsalauniversitet, juridiska fakultetsnämnden: Beträffande den allmänna frågan om huvudprincipenför delning av makars egendom vid äktenskapsskillnad och dödsfall (se bet.under 2.3) instämmer fakultetsnämnden i alt den nordiska likadelningsprincipenbör bibehållas. Detta torde ocksä motsvara uppfattningen i pågående lagstiftningsarbetei de andra nordiska länderna. Tanken på generell s.k. ålergångsdelning kanvisserligen ha skäl för sig vid äktenskapsskillnad efter elt kortvarigtäktenskap. Vid äktenskapsskillnad efter ett långvarigt äktenskap haremellertid makarnas ekonomiska förhållanden i allmänhet blivit såsammanblandade att likadelning kan vara skälig. I de mindre antal fall där detföreligger mycket stora skillnader i förmögenhetsförhållanden vid äktenskapetsingående eller p.g.a. arv finns alltid möjlighet till äktenskapsförord. Delhar heller inte framkommit praktiska erfarenheter som påkallar etl frångående avlikadelningsprincipen av all egendom, oavsett när och hur den förvärvats, somhuvudregel. Frågan om bodelning vid äktenskapsskillnad efterett kortvarigt äkten skap är emellertid komplicerad. Problemen diskuteras ingående av de sakkunniga. (Se bet 4 kap.) Vid äktenskapsskillnad särskilt efter ett kort äktenskap, men ibland även efter etl långvarigt, kan det finnas ett behov av att frångå likadelningen av all egendom. Den s. k. skevdelningsregeln i GB 13:12a erbjuder en viss möjlighet härtill, men är tänkt som en provisorisk lösning i avvaktan på en mer ingående överarbetning av regelsystem. ' Familjelagssakkunniga kan sägasdiskutera tre principiella möjligheter Prop. 1986/87: 1 för att tillgodosejämkningsbehoven. För det första - och detta är den stora nyheten - föreslåsett införande av en regel om en linjär tillväxt av denegendom som skall ingå i bodelning vid äktenskapsskillnad, sä alt fullgiftorättsgemenskap mellan makarna uppstår först äktenskap. Ettandra alternativ vore införande av återgångsdelning upp till 5 eller aväktenskapet; återgångsdelning vid äktenskapsskillnad inom 5 är efteräktenskapets ingående föreslogs som bekant av familjerättskommittén. (Se SOU1964:34 och 35.) En tredje möjlighet är att i stället utvidga GB 13:12 a skälighetsregel, som kan tillämpas i något större utsträckning än förnärvarande. De sakkunnigas lösning blir att kombinera del första alternativet,en tillämpning av den s. k. trappan med linjär tillväxt (se förslaget till 12kap. I § ), med den tredje möjligheten av en utvidgadskälighetsregel (se förslaget 12 kap. 2 §). Familjelagssakkunniga har redan ibörjan av sin diskussion av problemen med de kortvariga äktenskapen tagitavstånd från tanken pä en utbyggnad av skevdelningsregeln i GB 13:12 a. Detsägs (s. 169) inte vara en praktiskt framkomlig väg att i sista hand låtadomstolarna efter en skönsmässig bedömning avgöra när och hur jämkning skallverkställas. Som skäl för denna avvisande inställning hänvisar kommittén tillalt man i och har systemet med s.k. skiflerätter kombinerad meden läng tids erfarenhet av mera skönsmässiga jämkningsregler. Föratsättningarnavore därför andra i de västnordiska länderna; i den svenskafamiljerätlslagstiftningen har strävan däremot alllid varit att utforma lagenså att människorna i största möjliga utsträckning kan lösa sina privatamellanhavanden utan myndighets medverkan. Dessa hänvisningar till förmenta skillnader mellan Sverigeoch de väst nordiska länderna är dock mycket litet övertygande. Bodelning genom skifterätt i och föratsätter att endera maken begär s.k. offentligt skifte. Makarna är emellertid oförhindrade att, precis som i , genomföra vad som kallas för privat skifte. I en helt modern framställning om dansk familjerätt framhålls, att det långt övervägande antalet bodelningar sker genom privata avtal och att en förklaring härtill är de ganska betydande skiftesavgifter som makarna måste betala vid offent ligt skifte. (Se N0rgaard i Greversen m.fl. i Familieret, 1980, s. 486 f). Liknande uttalanden redovisas för norsk rätt (se L0drap, Materiell skif- teret, 4 utg. 1973 s. 56, som ocksä hänvisar till tidsutdräkten vid offentligt skifte). Vid privat skifte torde makarna i och liksom i i stor utsträckning biträdas av advokat. Om makar i en bodelning i inte kan komma överens, har de som bekant möjlighet att begära förordnande av bodelningsförrättare. Härmed tillhandahålles en hjälpmöj- hghet liknande hänvändelse lill skifterällerna i de andra länderna. Familje lagssakkunnigas hänvisning lill existensen av skiflerätter som en avgöran de invändning mot möjligheten att i införa en vidgad jämkningsre gel framstår därför som starkt överdriven och egendomlig. Inte heller den 125 allmänna hänvisningen tillatt man i och skulle ha större Prop. 1986/87: 1 erfarenheter avskönsmässiga jämkningsregler förefaller övertygande. Vad särskilt angår förslaget om den s.k. trappan,innebär detsamma onekligen en elegant och till sitt innehåll klar lösning, sombör vara någorlunda lätt att tillämpa. Räkneoperationerna när enbart en vissprocentandel av båda makarnas egendom skall ingå i en delning och föranleda ettuQämningsanspråk är dock inte alldeles okomplicerade för den som inte tidigaresatt sig in i systemet. (Del framstår i sammanhanget som fatalt att betänkandetpå s. 384 innehåller fyra felaktigt uträknade svar på ett varierat exempel omtillämpning av trappan.) - Den allmänna tillämpnings-svårigheten vid trappanhänför sig lill behovet att som en utgångspunkt klarlägga vad vardera makenäger. Vid en tillämpning av likadelningsprincipen sätts äganderättsfrågornadäremot inte på sin spels i andra fall än då endera maken inte har tillgångaralt betala sina skulder. För familjelagssakkunniga kommer behovet av atlklargöra äganderättsförhållandena att tillgodoses genom den föreslagna regelnom samäganderätt till bostad och bohag. Om den lösningen avvisas, bliräganderättsfrågan mera brännande vid en tillämpning av trappan. Beträffande innebörden av den lösning som trappanerbjuder kan det vidare sägas, att lösningen ger både för mycket, nämligenbeträffande egendom som make förvärvat före äktenskapet, och/ör litet, nämligeni fråga om egendom förvärvad under äktenskapet. Vid ett kort äktenskap finnsdel ju egentiigen inte anledning att alls låta någon del av egendom, förvärvadföre äktenskapet eller ärvd, gå lill delning, medan fullständig likadelningförefaller berättigad i fråga om egendom, som någon make förvärvat underäktenskapet. Vid upplösning av ett kortvarigt äktenskap kan det tänkas vara envanlig shuation alt hustran arbetat i hemmet under en stor del av tiden,eftersom paret haft minderåriga barn, som den förmögenhetstillväxtoch egendomsanskaffning, som till äventyrs ägt ram, medför äganderätt förmannen ensam. Vidare har makarna ofta blott små tillgångar vid äktenskapetsingående. I dessa fall skulle ett införande av trappan leda till ettmissgynnande av kvinnan. Över huvud taget kan det tänkas bli någol slumpartat,om en tillämpning av trappan kommer atl ge sakligt tillfredsställande resultati enskilda fall mellan vilka omständigheterna kan variera kraftigt. Även omtrappan skulle införas, behövs dessutom en allmän jämkningsregel, någol som juockså de sakkunniga föreslagit. Frågan blir då om man kan nöja sig enbart meden annan reglering än trappan. måste, trots den tekniskaelegansen hos lösningen med trappan, ställa sig tveksam lill lämpligheten avdensamma. Alternativet med återgångsdelning i kortaäktenskap, bör sakligt sett kunna ge helt tillfredsställande resultat. Det rättspoliliska problemet med ålergångsdelning är emeUertid, att tillämpning av densamma vid äkten skapsskillnad inom en bestämd tidsperiod efter äktenskapets ingående medför en påtaglig tröskeleffekt; detta är naturligtvis inte helt lyckligt. Som familjelagssakkunniga berört kan även en återgångsdelning föranleda olika tillämpningsproblem. För det första måste del klargöras om egendom 126 förvärvatsföre eller efter äktenskapets ingående, men den frågan behöver Prop. 1986/87: 1normalt inte orsaka problem efter ett kortvarigt äktenskap. För det andra måsteklargöras vem av makarna som äger viss egendom, dock bara i fråga om egendomsom förvärvats/öre äktenskapet, eftersom egendom förvärvad under äktenskapetskall omfattas av likadelning. Äganderättsfrågan ter sig därför mera lättlöstän enligt trappan, som aktualiserar äganderättsförhållandena även för egendomförvärvad under äktenskapet. För det tredje måste emellertid medges attäganderättsproblemet kan komma igen på ett besvärande sätt vid tillämpning avregler om ålergångsdelning, nämligen för en händelse egendom, som make ägt föreäktenskapet, sålts. Frågan blir naturiigtvis då hur man skall förfara med"surrogat", som förvärvals i stället, och hur man skall avgöra om ennyanskaffning gjorts med hjälp av tidigare försåld egendom eller skett förandra medel. Surrogatproblemet kan länkas bli besvärande vid enåtergångsdelning men verkar dock överkomligt om delningsformen begränsas efter äktenskapets ingående. Den väsentligaste invändningen mot enåtergångsdelning vid kortvariga äktenskap torde alltså utgöras avtröskeleffeklerna. Emellertid kan man naturligtvis, vilketfamiljerättskommittén föreslog , göra en uppmjukning genom atltidsperioden för de kortvariga äktenskapen kan utsträckas i händelse avsärskilda eller synnerliga skäl. En sådan ventil skulle nog vara nödvändig. Menom man medger att tidsperioden får förlängas, ligger det nära lill hands att gäett steg vidare och tillåta en viss skönsmässig fördelning av egendomen. Vid den närmare utformningen av regeln om trappanhar de sakkunniga (se 12 kap. I § 1 st ) som utgångspunkt för beräkning av den tid, som skall läggas till grund för bestämmande av kvotdelar för giftorätten, föreslagit äktenskapels ingående eller, om makarna gemen samt har eller har haft barn som har fötts före äktenskapet, tidpunkten för barnets födelse. Härigenom har man velat beakta samboende före äkten skap i sådana fall då det finns ett objektivt lätt konstalerbart faktum (bet s. 384). Lösningen tycks emellertid sakligt mindre lämplig, eftersom ekono misk gemenskap mellan de samboende kan ha uppkommit helt oberoende av om det fötts elt barn eller ej. Trots alt de sakkunniga låtit reglerna i 19 kap. gälla äktenskapsliknande samlevnad oberoende av om det fölls barn, avvisar de sakkunniga en anknytning av trappan till uppkomsten av sådan samlevnad, eftersom detta "skulle göra förfarandet svårtillämpal och konfliklfylll och därför helt motverka vår strävan att skapa en enkel och praktiskt användbar metod" (a st). Med fakultelsnämn- dens inställning att lagstiftning om samboendes inbördes mellanhavanden helst bör undvikas framstår det som principiellt närliggande atl enbart anknyta trappan till äktenskapets ingående; härigenom markeras att den linjära tillväxten av giftorätten är en rättsverkan av äktenskapet, ej av samboendet. kan det emellertid ifrågasättas, om det inte blir en alltför stark begränsning av giftorätten i börian av ett äktenskap som makarna ingått efter en lång, tidigare samlevnad. Ur den synpunkten kan 127 etthänsynstagande lill tidigare samboende framstå som sakligt rättvisast, Prop.1986/87: 1 men man får också de tillämpningssvårigheier som de sakkunnigaframhållit. Del sagda visar att det inte är lätt att finna en utformning avden föreslagna regeln med tanke pä vanligheten av samboende före äktenskapetsom är pä en och samma gång principiellt och sakligt acceptabel samtlättillämpad. Slutresultatet av dessa överväganden blir attfakulletsnämnden inte ställer sig helt avvisande till ett införande av trappanmen alt ett alternativ till en sådan lösning kan vara att utvidga möjligheternaatt använda en allmän jämkningsregel i stil med GB 13: 12 a och med vissanknytning till möjligheten av ålergångsdelning. Av intresse i sammanhanget ärden nuvarande utformningen av 69 a § i den danska skifteloven. En lösningenligt dessa riktlinjer torde för övrigt öka möjligheterna att nå en lösning,som överensstämmer med lagstiftningsarbetet i och . Såvitt kanbedömas föreligger det i dessa länder inte någon benägenhet alllagstifta vare sig om makars samäganderätt till bostad och bohag eller om någonlinjär utbyggnad av giftorätten . Vad rättslikheten medFinland angår, så har visserligen idén om trappan väckts i etl finländsktlagförslag; förslaget har dock, i varie fall inte ännu, lett till lagstiftning.Det förefaller angeläget alt möjligheterna att uppnå en nordisk rättslikhetytterligare undersöks. På tal om utformningen av en allmän jämkningsregellägger fakultets nämnden till en reflektion i anledning av förslaget till 12 kap. 2 § 2 punkten i . Det föreslås här att, om den ena maken vid bodelning en är försatt i konkurs, den andre maken skall kunna begära atl delning helt underlåtes och atl vardera maken som sin andel behäller sin egendom. Bakgrunden till delta förslag är tanken (s. 176 f), att makarna kan genomfö ra bodelningen efter gollfinnande, om blott borgenärernas intressen tillgo doses, men alt make i konkurs inte kan ingå en sådan överenskommelse eftersom han har mist sin rätlshandlingsförmåga. Granden för förslaget till den speciella regeln för konkurs är vidare synpunkten, alt det kan vara obilligl om en make skall behöva avstå egendom till konkursboet. har förståelse för del angivna syftet, men anser atl en annor lunda utformning av en sådan regel om konkurs bör övervägas. Att ensi digt låta den make som inte är i konkurs besluta, atl delning av egendom inle skall ske, kan länkas strida mot intresset hos den andre maken, som är försalt i konkurs. Konkursgäldernären blir ju inle genom konkursen fri frän sina skulder; han kan därför ha intresse av atl bodelning tillför honom tillgångar så att han kan bh skuldfri. Det kan kanske också tänkas atl den föreslagna regeln skulle kunna missbrukas sä atl make, som vill undvika avstående av egendom till den andre maken, passar på alt begära äktenskapsskillnad just i samband med alt den andre maken råkat i konkurs. En metod för att undgå dessa nackdelar skulle kunna vara all i stället för att låta make. som ej är i konkurs, ensidigt bestämma att fördelning av egendom inte skall ske, föreskriva att samma resultat kan uppnås endast under föratsättning all makarna är överens, som 128 konkursgäldenären får behålla sin rätlshandlingsförmåga idetta speciella Prop. 1986/87:1 hänseende. tillstyrker etlpar andra förslag av de sakkunniga om bodelning vid äktenskapsskillnad,nämligen dels förslaget att vederlagsreglerna i skallersättas av en mera begränsad regel om återgång av gåva föreäktenskapsskillnad (se 11 kap. 4 § och avd 4.3.4 i bet) ochdels förslaget att bodelning på ena makens begäran skall kunna genomföras närmål pågår om äktenskapsskillnad, dvs. före domen (se 9 kap. 2 § 2 p ilagtexten och avd 4.3.5 i bet). , samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden: En central frågeställning iförslagel intar reglerna om bodelning. Dessa har gjorts myckel flexibla, då deavsetts kunna tillgodose ändamål som i nuvarande giftermålsbalk lillgodosettspå annat sätt. Många av de föreslagna ändringarna förefaller vara lämpliga.Den föreslagna regeln i 12:1 om successivt ökad rätt till likadelning, utformadför atl tillgodose behov av jämkning vid bodelning efter äktenskapsskillnad medhänsyn till etl äktenskaps kortvarighet, synes dock vara alltför stel ävensåsom hjälpmedel för atl kunna tillräckligt tillgodose de intressen som börkunna göras gällande vid bodelning. Nämnden anser det lämpligare atl utgå frånhälftendelning såsom huvudregel, liksom , och tillåta avvikelsermed hänsyn till olika omständigheter. En viktig sådan är äktenskapetsvaraktighet, varvid också samboende före äktenskapet bör räknas med även ominget barn fötts . Nämnden avser härvid t. ex. fall då ena parteni ett samboendeförhållande har i huvudsak försörit den andre ,varefter när studierna fullbordats ett gemensamt barn födes och föräldrama isamband därmed gifter sig. Inle ens jämkningsregeln i 12:2, som går ut på allmake "får behålla mer av sin egendom", ger tillräckligt skydd i ettsådant fall vid skilsmässa efter . Visseriigen är en sådanjämkningsregel svårare alt tillämpa utan domstols medverkan, men den nackdelenkan knappast undgås, om skyddssynpunkten skall tillgodoses. Jämkningsregeln kangöras ganska preciserad i fråga om omständigheter alt beakta men bör ej görasså mekanisk som den föreslagna. Viss normbildning torde kunna förväntas som kananvändas för uppgörelser utom rätta. Nämnden återkommer nedan till frågan omjämkning vid bodelning efter makes död. Frågor såsom i vilken månförekomsten av personlig egendom (10:4), pensions- eller försäkringsförmånerbör påverka bodelningen är komplicerade, och nämnden anser sig inte kunna taställning till huruvida de föreslagna lösningarna är de bästa. Delvis hördessa frågor till nästa avsnitt men kommer ej att vidare beröras. Den föreslagna reformen av reglemaom bodelning efter äktenskapsskill nad som bibehåller principen om likadelning av egendom, syns väl ägnad 129 9 1986/87. Nr I. Bilagedel att skydda en svagare parti ett äktenskap och möjliggör överhuvudtaget en Prop. 1986/87: 1 rättvisareuppdelning av makarnas tillgångar än vad som med gällande lagstiftning ärfallet. (A 1976:08): Bestämmelserna om makarnas egendom får i allmänhetpraktisk betydelse först vid bodelning i anledning av alt äktenskapetupplöses, antingen genom skilsmässa eller genom ena makens död. De sakkunniga föreslår att gällandelikadelningsordning vid bodelning skall bevaras som en grandläggandehuvudregel. För atl minska olägenheterna av denna regelföreslås vissa undanlag vid t. ex. skilsmässa efter kort tids äktenskap ellerdå efterlevande make äger större delen av boet och den avhdnes barn, som ej ärgemensamt, påkallar att utfå sill arv. Vi har inte något att invända mot att dennalikadelningsordning även i fortsättningen kommer alt gälla som huvudregel. Dettorde ocksä som de sakkunniga framhåller finnas behov av vissa undantag fråndenna huvudregel. Vilka undanlag som bör göras anser vi oss inte böra uttalaoss om, i den män de inte har direkt beröring med frågan om jämställdhet mellankvinnor och män. I 9 kap. har införts möjlighet för makar atl begäraoch få bodelning när mål om äktenskapsskillnad pågår. Med detta avhjälps vadsamfundet ansett som en brist i den nuvarande lagstiftningen, nämligen alt maninte kunnat fä en bodelningsförrättare förordnad och en bodelning verkställdunder betänketiden, om man inle gått omvägen över boskillnad. Boskillnadsinsiitutel har lagils bort och därmedmöjligheten att få en bodelning mot den andra makens vilja. Denna möjlighetutnylQades mycket sällan, och samfundet har ingen invändning mot att denförsvinner. Däremot ställer samfundet sig avvisande till förslagel alt denbodelade egendomen vid äktenskapets upplösning skall ingå i ny bodelning mellanmakama, för den händelse de inle upprättat äktenskapsförord om alt den skallvara enskild. Om en bodelning skett i enighet mellan makar finner samfundet delriktigast atl denna inte generellt rivs upp. Makarna bör däremot genomäktenskapsförord kunna bestämma atl egendomen skall ingå i ny bodelning. Familjelagssakkunnigas förslag lill skevbodelning,som innebär en "10-årstrappa", vill samfundet ansluta sig till. Detinnebär just en sådan klar regel, som efterlysts ovan och som makar kantillämpa vid bodelning utan biträde av bodelningsförrättare. Däremot anser samfundet det olyckligt att man somutgångspunkt för trappan, när det gäller äktenskap som föregåtts av samboende, tagit elt gemensamt barns födelse. Det är ju inte barnels födelse ulan del gemen samma hemmet som ger upphov till ekonomisk gemenskap. Atl två sam boende ingår äktenskap visar ju förhållandels stabilitet, och då bör man 130 enligtsamfundets mening räkna tiden från,det parterna skaffat sig ett Prop.1986/87: 1 gemensamt hem oavsett om de också fått ett barn. Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer: Föreningen hävdar alt förkontrahenterna i de äktenskap som ingås framstår det ofta som mestnärliggande att vid äktenskapels upplösning ej fördela den förmögenhetsmassavardera infört i boel. Nämnda synsätt framträder med ännu större styrka isamboendeförhällanden utanför äktenskapet. Däremot är den uppfattningensynnerligen vanlig alt den förmögenhetsanhopning som kan ha skett till följdav samlevnaden bör delas lika. Bodelning bör sålunda enligtföreningens mening innefatta den förmögenhet som kunnat skapas av de samboendeunder samlevnaden. Vad som tillförts någon genom arv, gåva eller testamente börsålunda ej ingå i delning. Lagstiftningen bör enligt föreningens mening spegladetta synsätt som beträffande såväl äktenskap som övriga samboendeförhällandenskulle skapa en välmotiverad likformighet. De principer föreningen tidigareangivit beträffande bostad och lösöre skulle sålunda även slå igenombeträffande övriga tillgångar i boet. Det bör beträffande den ekonomiskasammanflätning som sker under samboende vara betydelselöst huruvida denna skerunder äktenskapet eller ej. Sakkunnigas förslag tillprinciplösning för bodelning föranleder synnerligen stora tillämpningsproblemoch en likformig behandling av de skilda svårigheter parterna i enbodelningssituation kommer att ställas inför torde svårligen kunna uppnås medhänsyn till det stora utrymme som lämnas för skälighetsavgöranden. Beträffande gåva mellan makarinnebär sakkunnigas förslag en viss förenkhng. Den förenkling beträffande formenför bodelning som slopandet av viltneskravet innefattar är även lämplig. Föreslagen möjlighet att fäbodelning genast då talan om äktenskapsskillnad väcks fyller ett länge käntbehov. Vederlagsreglerna kan bl.a.användas som tillfredsställande korrektiv i de fall enskild egendom uppkommitpå bekostnad av annan egendom. Anledning saknas atl utmönstra vederlagsreglernasom är nödvändiga med föreningens synsätt avseende delningsnormen vidbodelning. Föreningen anser det ej påkallatmed föreslagna ändrade bodelningsregler avseende andelar med hänsyn lillföreningens grundsyn att vad som skall underkastas delning är endast den nettoförmögenhetsom skapats av parterna under samlevnad i eller utanför äktenskap. Dennaförmögenhet skall delas lika med de justeringar gällande vederlagsregler kanpåkalla. Beslår vederiagsreglerna bör dessa kompletterasmed en regel 131