prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — FN:s rasdiskrimineringskommiité har riktal skarp kritikmot den svenska inställningen och framhållit all enligt konventionenär bundet att olagligförklara organisationer som främjar rasdiskriminering. Diskrimineringsulredningen,som inte velat förorda ett förbud, har under intryck av kritikenändrat uppfattning och i sill slutbetänkande (SOU 1984:55) uttalat sig för ettförbud. Detta förslag har fått etl blandat mottagande vid remissbehandlingen (prop.1985/86:98 s. 296-298). Del har avstyrkts av bl. a. justiliekanslern ochriksåklagaren, vilka hänvisat till föreningsfriheten och anslutit sig tilluppfattningen att konventionens krav är tillgodosedda genom de bestämmelser somfinns i . Lagrådet har förståelse för de argument somdepartementschefen har anfört mot ett organisaiionsförbud. Del är emellertid enligt lagrådets me ning svårt alt komma ifrån att konventionen enligt sina ordalag ålägger staterna all införa ell uttryckligt sådant förbud. Hänvisningen i artikel 4 (b) till förklaringen om de mänskliga rättigheterna torde knappast kunna berät tiga en stat alt under åberopande av yttrande- och föreningsfriheten helt avstå från att meddela elt sådant förbud som konventionen föreskriver. Den lagstiftningsärende åberopade föreskrift i konventionens artikel 2.1 (d) som anger atl staterna skall genomföra den lagstiftning"som 307 omständigheternapåkallar" synes inle heller kunna tas till intäkt för att Prop.1986/87:151 underiäta att fullgöra den förpliktelse som artikel 4 (b) åläggerdem. mening finns sålunda goda skäl för den tolkning av konventionen somligger till grund för rasdiskrimineringskommilténs kritik. Redan dettaförhällande talar med styrka för atl , som traditionellt varitangeläget om att lojalt uppfylla sina folkrätlsliga åtaganden, omprövar denavvisande inställningen till ell organisaiionsförbud. Lagrådet förordar att ensådan omprövning kommer till stånd. Lagrådetanser del tveksamt om den lagändring som föreslås i någon mera betydande månskulle underlätta bekämpningen av organisationer som verkar förrasdiskriminering. Sådana organisationers utåtriktade propaganda kan redan nubeivras med stöd av paragrafen, och möjligheterna atl ingripa mot vad somförekommer vid slutna möten begränsas i praktiken väsentligt av svårigheten atlfå fram en tillfredsställande utredning. 1remissen åberopas som ett särskilt skäl för all slopa rekvisitet "blandallmänheten" att detta ger upphov till vissa gränsdragningsproblem. Ävenden föreslagna lydelsen kan emellertid föra med sig svårigheter av detta slag.Vidare kan ifrågasättas om inte paragrafen efter ordalagen får en alltför vidsträckträckvidd. Detär enligt remissen inte meningen atl paragrafen skall omfatta vad som sker inomden "rent privata sfären". Hur långt denna sfär sträcker sig kangivetvis var svårt alt säga. Den torde emellertid kunna vara relativtomfattande, och språkligt sett bör man kunna tala om spridning även inom ensådan sfär. Del synes emellertid knappast påkallat atl straffbelägga uttalandensom fälls i elt privat sällskap, ens om de åhörs av ett ganska stort antalpersoner, och inte heller uttalanden som upprepas vid enskilda samtal med olikaindivider, såvida det inte är fråga om led i en kampanj. Om rasdiskriminerandeuttalanden sprids pä ett mera planmässigt sätt, bör man ä andra sidan normallkunna utgå från alt spridaren räknar med att hans synpunkter skall nå ut tillallmänheten, även om den direkta spridningen är inriktad på en avgränsadgrupp. Om, för atl anknyta till etl i remissen berört exempel,rasdiskriminerande propaganda sprids bland eleverna i en skola eller deanställda på en arbetsplats eller medlemmarna i en idrottsförening, förefallerdel sålunda föga sannolikt alt det skulle ligga utanför gärningsmannens uppsåt atlmaterialet skall bli känt utanför skolan, arbetsplatsen eller föreningen. Motbakgrund av det sagda är lagrådet närmast benäget att förorda att paragrafensnuvarande lydelse lämnas oförändrad. Denna bör kunna anses på etttillfredsställande sätt täcka vad som är straffvärt och tillgodosekonventionens krav, om man bortser från vad som sker inom rasdiskriminerandeorganisationer. Införs elt förbud mot sådana organisationer bortfaller dethuvudsakliga motivet för lagändringen. I detta sammanhang kan också erinras omall del i paragrafen förekommande ullrycket "offentligen" föreslogsutgå redan vid ändring men, efter påpekande av lagrådet, bibehölls föralt del klart skulle framgå att paragrafen kan tillämpas också på åtbörder ochliknande (prop. 1970:87 s. 127 och 130). 16 kap. 10 c § Prop. Enligt 5 § videovåldslagen straffbeläggs överträdelser avlagen som sker uppsåtligen eller av oaktsamhel som inte är ringa. När nureglerna föreslås överförda lill sägs inte något om del subjektivarekvisitet. Detta innebär alt endast uppsåtliga gärningar omfattas (jfr I kap.2 § första stycket BrB). Såvitt gäller 10 b § finns inte något att invända mot detla.När sädana gärningar skall bedömas enligt blir uppsåtspresumtioneni 8 kap. 12 § tillämplig, och den ansvarige kan alltså inte till sitt fredandeåberopa alt han inte kände lill skildringens innehåll. För de former avspridande som ligger utanför TF:s tillämpningsområde bör del vara tillräckligtatt uppsålliga gärningar kan bestraffas. När del gäller sädana gärningar som avses i 10 c § där TF:sregler inte blir tillämpliga vill emellertid lagrådet ifrågasätta om intemöjligheten all döma till straff vid oaktsamhel alltjämt har ett berättigande.Annars kan gärningsmannen inte fällas lill ansvar, såvida det inle visas bådealt han kände till upptagningens innehåll och att han insåg att den somupptagningen lämnades ul till var . Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen Frågan om att utsträcka principen om allmänna handlingarsoffentlighet lill vissa subjekt utanför det egentliga myndighetsområdet harlänge varit aktuell. Det har varit naturligt med hänsyn lill den vikt, somsedan gammalt fästs vid denna princip i vårt land och till den genomgripandeutveckling som formerna för den offentliga förvaltningen har undergått undersenare årtionden. Det är tillfredsställande att reformdiskussionen nu omsiderbörjar avsätta praktiska resultat. Lagrådet tillstyrker därför i principremissens förslag. I fråga om det tekniska genomförandet och motiveringarnaför olika konkreta ställningstaganden finns det emellertid utrymme för olikabedömningar. Lagrådet vill lill en början ifrågasätta om det är en riktiglösning att endast behandla dessa frågor i sekretesslagen. I och för sig harlagrådet ingen invändning mot att regleringen sker i sekretesslagen och enbilaga till denna. Med hänsyn till att det gäller en både praktiskt ochprincipiellt viktig utsträckning av offentligheten talar emellertid starka skälför att införa en huvudbestämmelse i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Den kandär lämpligen placeras i 5 § som ell andra stycke och ges följande lydelse: "I lag får föreskrivas att även vissa handlingar hosandra än myndigheter, som handhar förvaltningsuppgifter, skall anses somallmänna handlingar." En fråga som enligt lagrådets mening bör övervägas i elllängre perspektiv är, om inte sekretesslagen borde tillföras vissagrundläggande bestämmelser om arkivering. I detta avseende föreligger enprincipiell brist. Denna kommer, som framgår av remissen, all få störrepraktisk betydelse, då offentlighetsprincipen utsträcks utanförmyndighetsområdet. Omremissens ställningstaganden i fråga om de organ och verksamheter, där offentlighetsprincipen bör gälla, kan allmänt konstateras, atl de präglas 309 21 1986/87. av enutomordentlig försiktighet. Särskilt har lagrådet fäst sig vid resone- Prop.1986/87:151 mang avinnebörden, att ett påtagligt intresse av insyn visserligen gör sig gällandemen att tillgodoseende av sekrelessbehoven skulle göra en reform Överhuvudlaget gäller all remissens motiveringar i dessadelar kan göras till föremål för invändningar. Med hänsyn till all del nu ärfråga om endast de första stegen på vad som får antas bli en vidare utvecklinghar lagrådet emellertid ansett sig kunna nu godta remissens Förslagen berör endast den statliga sektorn. Motsvarande frägorpå den kommunala sidan bereds i annan ordning (jfr Ds C 1985:13). Med tanke påden väsentliga betydelse, som de kommunaldemokraliska synpunkterna har haft idenna reformdiskussion, vill lagrådet understryka vikten av atl lagförslag somrör den kommunala sektorn läggs fram . Remissen i denna del föranleder i övrigt endastpåpekandet, att de ändringar som föreslås inte bör fä nägon återverkan påbegreppen myndighet och myndighetsutövning, som de bedöms i rättspraxis. Remissenåsyftar inte heller att sekretesslagen eller bilagan till denna skall, t. ex.genom tolkning e conirario, få någon sådan effekt. Delta bör möjligenförtydligas, förslagsvis genom alt 1 kap. 8 § andra stycket jämkas tillföljande lydelse; "Vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen omrätt att la del av allmänna handlingar skall i tillämpliga delar gällahandlingar hos de organ som anges i bilagan till denna lag, i den månhandlingarna hör lill den verksamhet som nämns där. De i bilagan angivnaorganen utgör myndigheter vid tillämpningen av denna lag." Molsvarande jämkning bör göras i ingressen till bilagan. Avslutningsvis bör erinras om atl lagrådets förslag tilländrad utformning av tryckfrihetsförordningen inverkar på hänvisningarna i 16kap. Förslagen lämnas utan erinran. Om radio och television samt filmer ochljudupptagningar 15 kap. Allmänna bestämmelser om radio, television ochfilmer 1 § Till säkerställande av etl fritt meningsutbyte och enallsidig upplys ning gäller yttrandefrihet i radio och film enligt vad som föreskrivs i denna förordning. Om andra ljudupptagningar finns bestämmelser i 25 kap. 2 § Med radio avses i denna förordning både ljudradio ochtelevision. Med radioprogram avses innehållet i en eter- eller trädsändning, som riktas till allmänheten och är avsedd att tas emot av denna med tekniska hjälpme del. Om sändningen sker från en satellit eller annan sändare utom riket gäller 24 kap. 2 §. Förordningen är tillämplig på sådana filmer som sprids lillallmänheten genom att förevisas offentligt eller genom all säljas ellertillhandahållas pä annat sätt. Vad som sägs om filmer avser även videogram ochandra upptagningar av rörliga bilder. Att vissa radioprogram och filmer skall jämställas medtryckta skrifter framgår av 1 kap. 7 §. 3 § Den rätt attmeddela och anskaffa uppgifter och underrättelser för offentliggörande somtillkommer envar enligt 1 kap. 1 § tredje och Qärde styckena gäller ocksåoffentliggörande i radioprogram och filmer. 4 § Det får inteförekomma alt vad som är avsett alt framföras i ett radioprogram först måstegranskas av en myndighel eller något annat allmänt organ. Inte heller är dettillåtet för myndigheter och andra allmänna organ all ulan stöd i dennaförordning, pä grund av det kända eller väntade innehållet i elt program,förbjuda eller hindra atl del sänds. I lag får föreskrivas alt offentlig förevisning av filmerskall föregås av granskning och godkännande. I övrigl gäller vad som sägs iförsta stycket också filmer. I fråga om sådana föreskrifter som avses i andra styckelgäller 2 kap. 12 § andra-femle styckena och 13 § regeringsformen. 5 § Vad som sägsi I kap. 3 och 4 §§ om missbruk av tryckfriheten och medverkan däri skall gällaockså i fråga om radioprogram och filmer. 6 §Bestämmelserna om radioprogram i 18-22 kap. gäller inte samtidig och oförändradåterulsändning av sändningar frän satelliter. I lag får föreskrivas allundantag skall gälla också när andra sändningar från utlandet återulsänds påsamma sätt. Bestämmelserna i 3, 5 och 8 §§ samt 19-21 och 23 kap.skall inle tillämpas på radioprogram eller delar av program, som består idirektsändning av dagshändelser eller av sådana gudstjänster eller offentligatillställningar som anordnas av någon annan än den som bedriver sändningsverksamheten. I lag får föreskrivas att denna förordning inte skall tillämpaspå sådana Irådsändningar av radioprogram som inle är avsedda för någon störreallmänhet. 7 § Vadsom sägs i I kap. 8 § andra styckel och 9 § skall gälla också i Prop.1986/87:151 fräga om radioprogram och filmer. Bestämmelserna i denna förordning hindrar inte atl det ilag meddelas föreskrifter om förbud mot kommersiell reklam i radioprogram ochvillkor för sådan reklam eller om förbud mot sändning av program, som helleller delvis bekostas av annan på villkor att programmet sänds. 8 § Den rätt lillanonymitet som föreskrivs i 3 kap. skall gälla också den som har deltagit itillkomsten av ett radioprogram eller en film som upphovsman eller meddelareeller som har framträtt i programmet eller filmen. 9 § Vad som sägsi 14 kap. 5 § gäller också i fråga om radioprogram och filmer. 16 kap. Om sändning av radioprogram 1 § I lag fårmeddelas föreskrifter om tillstånd för sändning av radioprogram och villkorför sådan sändning. I fråga om sådana föreskrifter gäller 2 kap. 12 §andra- femte styckena och 13 § regeringsformen. 2 § Frågor omrätt all sända radioprogram skall kunna prövas av domsto) eller av en nämnd,vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller havarit ordinarie domare. Ingripande pä grund av missbruk av yttrandefriheten fårdock beslutas endast av domstol på talan av justiliekanslern. Detta gäller intevid överträdelse av sådana föreskrifter eller villkor som avses i 15 kap. 7 §andra stycket. 3 § I lag fårföreskrivas att sådant tillstånd att sända radioprogram som omfattar helalandet eller en större del av detta fär ges enbart till en eller några svenskajuridiska personer (programföretag). I sådant fall får villkor försändningsverksamheten bestämmas genom avtal. Villkor som innebär begränsning avyttrandefriheten skall därvid ha stöd av lag enligt 1 §. Ett programföretag avgör själv om ett program skallsändas. I lag fär föreskrivas att en sådan nämnd som anges i 2 §skall granska om program som etl programföretag har sänt slår iöverensstämmelse med de föreskrifter och villkor som gäller försändningsverksamheten. 4 § Vad som föreskrivs i 4 kap. 4 § och 6 kap. 2 § skallgälla också radioprogram. 17 kap. Om framställning och spridning av filmer 1 § Varje svenskmedborgare och svensk juridisk person har rätt att bedriva verksamhet förframställning och spridning av filmer. För rätt att offentligt förevisa filmkan dock krävas granskning och godkännande enligt 15 kap. 4 § andra stycket. 2 § Vad somföreskrivs i 4 kap. 4 § samt 6 kap. 2 och 4 §§ skall gälla också filmer.Hänvisningen i 6 kap. 4 § till 3 § skall därvid avse 4 § i detta kapitel. Utan hinder av denna förordning gäller det som föreskrivsi lag för det fall att någon i förvärvssyfte till den som är lämnar ut filmer med ingående skildringar av verklighetstrogen karaktär, som återger våld eller hot om våld mot människor eller djur. 3 § Filmer somframställs här i riket och är avsedda all spridas här skall Prop.1986/87:151 förses med lydliga uppgifter om vem som har låtit framställa filmen saml omnär och var den har framställts. Närmare bestämmelser om detta meddelas i lag. 4 § Den som låter framställa en film och därvid bryter mot 3 § skall dömas till böter eller fängelse i högsl ell år. Densom sprider en film som saknar i 3 § föreskriven uppgift skall dömas lillböter, högst . Delsamma gäller om en sådan uppgift är oriklig ochhan känner till detla. Densom sprider en film, trots att han vet att den har tagits i beslag ellerkonfiskerats, skall dömas till böter eller fängelse i högst . 1 §Radioprogarm skall ha en utgivare. Denne utses av den som bedriver sändningsverksamheten. Enfilm som framställs här i riket och skall spridas här skall ha en utgivare.Denne utses av den som låter framställa filmen. 2 § Vad som sägs i 5 kap. 2 §andra och tredje styckena och 3 § andra stycket skall gälla också utgivare för radioprogramoch filmer. Uppgift om vem som är utgivare skall vara tillgänglig förallmänheten. 3 § Närmare bestämmelser om hurutgivare skall utses och om hur uppgift om utgivaren skall hållas tillgängligmeddelas i lag. I fråga om radioprogam får föreskrivas att utgivare skall utsesför varje program eller för hela eller delar av programverksamheten. 4 § I lag får föreskrivas omställföreträdare för utgivare som har utsetts för hela eller en del avprogramverksamheten. Vad som sägs om utgivare i 2 och 3 §§ skall gälla ocksåställföreträdare. 5 § Den som bryter mot I § skalldömas till böter eller, om omständigheterna är synnerligen försvårande, tillfängelse i högst . Ilag får föreskrivas straff för den som bryter mot en föreskrift i lag som harmeddelats med stöd av 3 eller 4 §. 1 §De gärningar som anges i 7 kap. 4 och 5 §§ skall anses som yttrande frihetsbrott, om de begås genom ett radioprogram eller en film och är straffbara enligt lag. Undersamma förulsättningar skall som yttrandefrihetsbrott anses även sådan olagavåldsskildring, varigenom någon i ett radioprogram eller en film i rörligabilder närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människor eller djurmed uppsåt att framställningen sprids, om inte gärningen med hänsyn tillomständigheterna är försvarlig. 2 §Gärningar som enligt 7 kap. 2 § inte skall anses som tryckfrihetsbrott skall inle heller anses om yttrandefrihetsbrott. Vadsom sägs i 7 kap. 3 § om den som meddelar eller anskaffar uppgifter eller underrättelser för offentliggörande eller som medverkar i tillkomsten av en tryckt skrift skall gälla också i fråga om radioprogram och filmer. Hänvisningen till 8 kap.skall dock i stället avse 20 kap. Med författare . 1986/87:151 ellerannan upphovsman jämställs härvid den som framträder i ett radioprogram elleren film. 3 § Vad som är föreskrivet i lag om påföljd för brott som avses i I S skall gälla också när brottet är att anse som ett yttrandefrihetsbrott. Omskadestånd på grund av yttrandefrihetsbrott finns bestämmelser i 22 kap. Vadsom sägs i 7 kap. 6 § andra stycket andra meningen om iryckfrihetsbrott iperiodisk skrift skall gälla ytlrandefrihetsbrolt i radioprogram. Rälten fårbesluta att skyldigheten atl återge domen skall avse endast ett av rätten gjortsammandrag av denna. 4 § En film som innefattar elt yllrandefrihelsbrott får konfiskeras. Vidkonfiskering skall alla sådana exemplar förstöras som är avsedda för spridning.Dessutom skall tillses all föremål, som kan användas uteslutande för attmångfaldiga filmen, inle skall kunna användas för atl framställa ytterligareexemplar av den. 1 §För ytlrandefrihetsbrolt i ett radioprogram eller en film ansvarar utgivaren. Har en ställföreträdare inträtt som utgivare, har han ansvaret. Ifråga om andra direktsända radioprogram än sådana som avses i 15 kap. 6 § andrastyckel får i lag föreskrivas atl den som framträder i programmet själv skallansvara för sina yttranden. 2 §Del ansvar för yttrandefrihetsbrott som annars skulle åvila utgivaren ligger på den som är skyldig att utse utgivare, om 1. delinte fanns någon behörig utgivare när brottet förövades, 2. utgivaren var utsedd för skensskull eller uppenbarligen inle kunde utöva den befogenhet som anges i 5 kap. 3§ andra stycket, eller 3. uppgift om utgivaren inte harhållits tillgänglig för allmänheten på föreskrivet sätt. Haren ställföreträdare inträtt som utgivare och var han inte behörig eller hadehans uppdrag upphört eller förelåg beträffande honom något förhållande somanges i första stycket 2 eller 3, ansvarar den som har utsett ställföreträdaren. 3 §I stället för den som anges i 2 § ansvarar den som sprider en film för yttrandefrihetsbrott i denna, om filmen saknar i 17 kap. 3 § föreskriven uppgift om vem som har låtit framställa den samt det inte kan klarläggas vem denne är eller han saknar känd hemortsadress i riket och inte heller kan påträffas här under rättegången. Vadsom sägs i första stycket för det fall att en uppgift saknas gäller också om enlämnad sädan uppgift innebär att den som har låtit framställa filmen har hemvistutomlands eller om uppgiften är oriktig och den som sprider filmen känner lilldetta. 4 §Vid bedömande av frägor om ansvar för yllrandefrihetsbroll Ulläm- pas 8 kap. 11 och 12 §§. Om åtal och särskilda tvångsmedel 1§ Bestämmelserna i 9 kap. om tryckfrihetsmål skall gälla också mål om Hänvisningen i 9 kap. 5 § till 8 kap. skall därvid i 314 ställetavse 20 kap. Prop. Den lid inom vilken allmänt ålal för yttrandefrihetsbrottskall väckas är i fråga om radioprogram från det att programmetsändes och i fråga om film etl år från det alt filmen lämnades ut förspridning. Ålal för olaga våldsskildring får dock väckas inom den längre tidsom är föreskriven i lag. 2 § Vad som sägs i 10 kap. om beslag av tryckta skrifterpå grund av tryckfrihelsbrolt skall gälla också i fråga om beslag av filmer pågrund av ytlrandefrihetsbrolt. Vatje beslut om beslag skall ange det eller de avsnitt ifilmen som har föranlett beslaget. Delta gäller endast de särskilda rullareller liknande delar av filmen där dessa avsnitt förekommer. Bevis om all beslag har beslutats skall gratis tillställasden som beslaget verkställs hos samt den som har låtit framställa filmen.Beviset skall innehålla uppgift om det eller de avsnitt i filmen som harföranlett beslaget. 22 kap. Om skadestånd 1 § Skadestånd får inte dömas ut på grund av innehållet i ellradiopro gram eller en film i andra fall än när programmet eller filmen innefattar ell yttrandefrihetsbrott. Om skadestånd på grund av brolt som avses i 19 kap. 2 §gäller vad som är föreskrivet i lag. 2 § Den som enligt 20 kap. bär det straffrättsligaansvaret ansvarar även för skadestånd. Skadeståndet kan krävas ut också av den som bedriver sändningsverksamheten eller har låtit framställa filmen. I fall som avses i 15 kap. 6 § andra styckel ansvarargärningsmannen för skadestånd på grund av brotl som han begår i sändningen.Skadeståndet kan krävas ut också av den som bedriver sändningsverksamheten. 3 § Om den somskulle bära det straffrättsliga ansvaret inle har någon känd hemortsadress iriket när brottet förövas och inle heller kan påträffas här under rättegängenoch ansvaret därför övergår pä någon annan enligt 20 kap. 3 §, fär skadeståndändå krävas ut av den förte, i den mån det medges i lag. 4 § Vad som sägsi 8 kap. 12 § och 11 kap. 3-5 §§ skall gälla också i fråga om skadestånd pågrund av yllrandefrihetsbroll i radioprogram och filmer. 23 kap. Om rättegången 1 § Vad som sägs i 12 kap. skall gälla också i fräga ommotsvarande mål som avser radioprogram och filmer. Hänvisningen i 12 kap. 2 § lill8 kap. skall därvid avse 20 kap. De som utsetts till jurymän för tryckfrihetsmål skallockså vara jurymän i mål om radioprogram och filmer. Sådan talan av justiliekanslern som avses i 16 kap. 2 §skall prövas i samma ordning som tryckfrihetsmål. Därvid skall vad som sägs i 12 kap. rörande frågan om brotl föreligger i stället avse frågan om jusliliekanslerns talan skall bifallas. I lag får föreskrivas att denna fråga alltid skall prövas avjury. 2 § Vad som sägs i 14kap. 1-3 §§ skall gälla också mål om radiopro- Prop. 1986/87:151 gram ochfilmer. Om utländska radioprogram och Fdmer 1 §Bestämmelserna i 15-23 kap. är tillämpliga också pä sädana filmer som framställs utomlands och lämnas ut för spridning här. I fråga om rätten alt meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser för offentlig görande och om rätten lill anonymitet gäller dock vad som sägs i 13 kap. 5 § första och andra styckena. Utgivarebehöver inte utses för sådana filmer som avses i första styckel. Vad som annarssägs om den som har låtit framställa en film skall i stället gälla den som häri riket lämnar ut filmen för spridning. Vid tillämpning av 20 kap. skall dennejämställas med den som är skyldig all utse utgivare. 2 §Det som enligt I § första stycket gäller i fråga om rätt att meddela och anskaffa uppgifter och underrättelser och all vara anonym skall gälla också utländska radioprogram samt andra filmer som framställs utomlands än dem som avses i den paragrafen. 1 § Vad som föreskrivs om filmeri 1524 kap. skall gälla också andra ljudupptagningar med nedan angivnaundantag.