prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Remissinstanserna:Endast några få remissinstanser har direkt berört de sakkunnigas förslag idessa delar. De flesta är positiva till förslagen. Två remissinstanser avvisardock förslaget att vederlagsreglerna skall avskaffas och åberopar rättviseskältill stöd för sin uppfattning. Skälenför mitt förslag: Etl problem vid efterarv är atl fastställa hur stor andel avden sist avlidnes bo som skall omfattas av rätten till efterarv. Huvudregeln äratt denna andel skall utgöra hälften av boel (3 kap. I § ). Detfinns emellertid flera undantag från den regeln. Om det finns enskild egendom iäktenskapet eller om kvarlåtenskapen efter den först avlidna maken av någonannan anledning inte motsvarar hälften av makarnas egendom, skallefterarvingarnas andel i den sist avlidna makens bo justeras i motsvarande mån.Om den först avlidna maken genom testamente har förordnat att någol avkvarlåtenskapen efter honom skall tillfalla annan än efterlevande maken, skalldet vid beräkning av efterarvingamas andel göras avdrag för det (3 kap. 2 §ärvdabalken). Om den efterlevande maken genom gåva eller annanjämförlig handling ulan tillbörlig hänsyn till den först avlidnes arvingar harorsakat en väsentlig minskning av sin egendom, skall av den lott som vid denefterievandes död tillkommer dennes arvingar utgå vederlag till efterarvingarnaför den del av minskningen som avser deras andel i boet (3 kap. 3 §ärvdabalken). Om boets värde vid den efterlevande makens död är större än vidden först avlidna makens död och detta beror på alt den efterlevande maken harfått egendom i arv, gåva eller testamente eller på att den efterlevande makenhar ökat boets värde genom förvärvsarbete efter den först bortgångna makensdöd, skall den efterlevande makens arvingar tillgodogöras ökningen imotsvarande mån (3 kap. 4 § ). När en av makarna dör skall bodelning förrättas. Omden egendom som då tillkommer den efterlevande maken är ringa, får denne avmakarnas giftorättsgods ta ut nödvändigt bohag samt arbetsredskap och andra lösörensom behövs för att han eller hon skall kunna fortsätta med sinnäringsverksamhet (13 kap. 12 § första stycket ). Denefterievande maken skall av giftorätlsgodset alltid få egendom till så stortvärde att den tillsammans med denna makes enskilda egendom motsvarar fyragånger det vid liden för dödsfallet gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (den s. k. basbeloppsregeln, 13 kap. 12 § andrastycket ). Från denna regel finns f. n. elt undantag. Jag haremellertid i avsnitt 2.5.4 föreslagit atl delta undanlag skall tas bort. Enligt 3 kap. 7 § gäller inte rätlenlill efterarv, om den efterlevande maken enligt 13 kap. 12 § giftermålsbalkenhar haft rätt att överta hela kvarlåtenskapen vid bodelning efter den förstavlidna maken. De sakkunnigas förslag om att vederlagsreglerna i 3kap. 3 och 4 §§ skall tas bort motiveras främst av en önskan atlförenkla boulredningen och skiftet vid den efterlevande makens död. Förslagethänger samman med vissa av de förslag som de sakkunniga i övrigt harlagt fram. Det gäller dels förslaget att bröstarvingar efter den först avlidnamaken skall ha valrätt mellan alt låta den efterlevande maken ta över boetoskiftal och alt låta boet skiftas genast, dels förslaget alt den efterlevandemaken skall kunna förfoga över den först avlidna makens kvariålenskap genomtestamente. Jag har emellertid i avsnitten 2.5.2 och 2.5.5 föreslagit att desakkunnigas förslag i dessa delar inte skall genomföras. Som en följd av deltaställningstagande bör inte heller de sakkunnigas förslag om att ta bortvederlagsreglerna genomföras. De sakkunnigas förslag alt huvudregeln omhälftendelning skall kunna frångås, om någon arvinge efter den först avlidnamaken har fåll ut sitt arv, är en följd av vad jag har föreslagit iavsnitt 2.5.2 beträffande rätten för sådana barn till arvlåtaren som denne hartillsammans med någon annan än den efterlevande maken atl genast få ut sitt arvvid arvlåtarens död. Om elt sådant barn har fått ut sitt arv, blir jusituationen att likställa med det fallet alt en testamentstagare har fått utsin testamenls-lott efter den först avlidna maken. Även andra bröstarvingar kanha fått ut en del av sitt arv genast vid arvlåtarens död genom atl göralagloltsanspråk gällande mot testamentstagare. Jag anser således att desakkunnigas förslag skall genomföras på denna punkt. Vad slutligen gäller de sakkunnigas förslag om attden nuvarande regeln i 3 kap. 7 § skall tas bort vill jag förstframhålla all regeln i 13 kap. 12 § är en bodelningregel ochinte en arvsregel. Vad en efterlevande make förvärvar med stöd av denna regeltillfaller denne med äganderätt, medan del som den efterlevande maken ärverendast innehas med fri förfoganderätt om det finns efterarvingar till den förstavlidna maken. 1986/87: 1 Arvsregler Närden efterlevande maken övertar hela kvarlåtenskapen behöver nå- Prop. 1986/87:1 gon bodelning inte göras vid den först avlidna makens död. Vill denArvsregler efterlevandes arvingar efter dennes död göra anspråk på hela boet,måste de därför visa att förhållandena vid den först avlidnes död var sådanaatl 13 kap. 12 § kunde ha tillämpats och då skulle ha lettlill att den efterlevande hade fått hela kvarlåtenskapen. Tvist härom kan uppkommamellan arvingar på båda sidor (NJA 1965 s. 300, 1973 s. 557 och 1976 s. 323). Basbeloppsregeln i 13 kap. 12 § andra stycketgiftermålsbalken kan omfatta en hel del egendom, särskilt om kvarlåtenskapenutgörs av lösöre som vanligtvis värderas lågt i ekonomiska termer men likvälkan ha elt högt affektionsvärde. Jag vill också påpeka atl en tillämpning av 3 kap.7 § föratsätter att den efterlevande maken enligl 13 kap. 12 §giftermålsbalken hade rätt att erhålla hela kvarlåtenskapen vid bodelning efterden först avlidna maken. Om den efterlevande maken däremot endast haft rätt attöverta en del av kvarlåtenskapen med stöd av basbeloppsregeln, skall den förstavlidne makens arvingar i andra arvsklassen ha rätt till efterarv. Familjelagssakkunniga har lill stöd för sittförslag om att bestämmelsen i 3 kap. 7 § skall upphävas anfört bl.a. alt det har hänt att den efterlevande har övertagit hela boet med stöd avbasbeloppsregeln men kort därpå avlidit. Den längstlevande makens arvingar hardå ärvt allt, och den först avlidna makens arvingar får ingenting. Enligt vad jag har förordat i avsnitt 2.5.2 skallen efterlevande make erhålla den först avlidna makens kvarlåtenskap med friförfoganderätt under sin livstid med rätt lill efterarv för bröstarvingar. Omdet inte finns bröstarvingar, skall rätten till efterarv liksom nu i ställettillkomma arvingar i andra arvsklassen. Finns det inget testamente behövssåledes i dessa fall inte längre någon skyddsregel av den typ sombasbeloppsregeln innebär. Del finns dock ett undanlag. Enligt mitt förslagskall barn till den först avlidna maken som denne har med någon annan än denefterlevande maken ha rätt att få ut sitt arv genast (se avsnitt 2.5.2).Därtill kommer alt jag har tillstyrkt de sakkunnigas förslag om alt slopa dennuvarande begränsningen att basbeloppsregeln inte gäller om del finns sådanabarn . Basbeloppsregeln kommer i fortsättningen endast attha betydelse som ett skydd för den efterlevande maken mol anspråk på del i denavlidnes kvarlåtenskap från testamentstagare och barn till arvlåtaren som inteär barn även till den efterlevande maken. Dessa skall emellertid - om de inteavstår från sin rätt eller om det inte ingås avtal om sammanlevnad i oskiftatbo - skiftas ut direkt vid den först avlidnes död. Efterarvingar är delsbröstarvingar, dels den först avlidna makens arvingar i andra arvsklassen. Degemensamma bröstarvingarna är arvingar även till den efterlevande maken. Familjelagssakkunniga har föreslagit att enefterlevande make som har övertagit boet oskiftat skall ha rätt atttestamentera bort boet och att dennes make och barn i ett nytt äktenskap skallha arvsrätt framför efterarvingar till den först avlidna maken i det förstaäktenskapet. Med hänsyn till denna inställning kan det synas mindreföljdriktigt att de sakkunniga också har föreslagit att reglerna om efterarvskall gälla även när den efterlevande maken med stöd av basbeloppsregeln harövertagit hela kvarlåtenskapen och att de sakkunniga till stöd härför haråberopat att det skulle medföra ökad rättvisa mellan släkterna. Det senareförslaget synes gå i helt motsatt riktning mot de förra. Somjag redan har nämntanser jag emellertid att de förra förslagen inte bör genomföras. Den nuvarande bestämmelsen i 3 kap. 7 § ärvdabalkenkan emellertid -som de sakkunniga har framhållit sägas vara orättvis mot denförst avlidna makens arvingar i andra arvsklassen. Jag förordar därför attregeln slopas. bör emellertid övervägas om basbeloppsregeln även ifortsättningen bör systematiskt hänföras till bodelningsreglerna. 1 det nya syslem som jag har förordat utgörbasbeloppsregeln en regel som garanterar den efterlevande maken att få en vissmängd av makarnas egendom även om det skulle innebära en inskränkning av vadsom skall tillfalla testamentstagare eller barn lill den först avlidna makensom inte är barn till den efterlevande maken. Den egendom som den efterlevandemaken förvärvar med stöd av basbeloppsregeln skall bli föremål för efterarv.Det gör att egendomen i fortsättningen får anses innehas med samma rätt som denegendom som den efterlevande maken ärver, dvs. med fri förfoganderätt. Vad en make förvärvar genom bodelning bliremellertid egendom som maken innehar med äganderätt. Basbeloppsregeln kandärför inte längre ses som en bodelningsregel utan bör i stället placeras somen arvsregel. Den får till sin karaktär närmast liknas vid lagloltsreglerna,som ju också syftar till att garantera att arvet till en viss del tillfallervissa personer. Om den efterlevande maken övertar egendom med stödav basbeloppsregeln kan det innebära att barn som den först avlidna maken harmed någon annan än den efterlevande maken helt eller delvis inte får ut sinarvslott vid arvlåtarens död. Dessa barn har emellertid rätt till efterarv närden efterievande maken dör. De får då ut en andel ur sin förälderskvariå-tenskap som motsvarar vad de gick miste om vid förälderns död genomtillämpningen av basbeloppsregeln. Därvid skall emellertid också las hänsyntill att antalet bröstarvingar kan ha förändrats mellan de bådadödsfallen. Denna fråga kommer jag att behandla närmare i specialmotiveringen. 1986/87: Arvsregler Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Eftersom barn till arvlåtaren som denne har med någon annanän den efterlevande maken har rätt alt få ut sitt arv genast vid den förstavlidna makens död och andra bröstarvingar kanha fått ut en del av sitt arv genom att göra lagloltsanspråk gällande mottestamentstagare, bör som en ny grund för att frångå hälftendelning videfterarv anges att någon arvinge efter den först avlidna maken harfått ut sitt arv. Dennuvarande bestämmelsen om att efterarv inte skall förekomma, när denefterlevande maken med stöd av basbeloppsregeln har övertagit hela boet efterden först avlidne, är orättvis mot den först avlidnes släktingar i andraarvsklassen. Den bör därför avskaffas. Basbeloppsregeln kommer med de förslagsom i övrigt läggs fram atl få karaktären av en garantiregel. Den skallgarantera att den efterlevande maken får en viss del av makarnas gemensamma bo.Den egendom ur den avlidna makens kvarlåtenskap som förvärvas med stöd avbasbeloppsregeln kommer den efterlevande att få med fri förfoganderätt undersin livstid, med rätt lill efterarv för den avlidna makens släktingar(bröstarvingar och - om sådana ej finns -arvingar i andra arvsklassen).Basbeloppsregeln får därmed närmast karaktären av en arvsregel av liknandeslag som lagloltsreglerna. Den bör därför placeras bland arvsreglerna. Prop.1986/87: 1 Mittförslag: Allmänna arvsfonden utesluts från arvsrätt, om det vid en efterlevandemakes död finns arvingar efter någon av de avlidna makarna. Dessa ärver dåhela boet. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 202 - 203). Remissinstanserna:De sakkunnigas förslag tillstyrks eller lämnas ulan erinran av praktiskt tagetalla remissinstanser som har yttrat sig över förslaget. Kammarkollegiet anserdock atl del är tillräckligt atl allmänna arvsfonden har möjlighet alt avslåfrån arv. Skälenför mitt förslag: Om det inle finns någon arvsberälligad släkting lill enavliden, går arvet enligl gällande rätt till allmänna arvsfonden (5 kap. 1 §ärvdabalken). När en efterlevande make avlider kan del inträffa att det finnsarvsberättigade släktingar till endast den ene av de båda avlidna makarna. Omdet är släktingar till den efterlevande maken, ärver de hela boel. Om detdäremot är släktingar till den först avlidna maken (enligt gällande rätt endastarvingar i andra arvsklassen), ärver dessa i princip hälften av boet medan restenärvs av allmänna arvsfonden. Liksom de sakkunniga kan jag inte finna detnaturligt all fonden ärver någol så länge del finns arvsberättigade släktingarefter någon av makarna. Om makarna avlider med kort mellanrum, kan utfallet försläktingarnas och fondens del medgällande rätt bli helt beroende av vilken make som Prop. 1986/87: 1 avlider först, en ordning som synes irrationell. Jag förordar således att, om det vid denefterlevande makens död finns arvsberättigade släktingar efter endast en avmakarna, hela kvarlåtenskapen skall tillfalla dessa. 2.5.8Rätt till arv för arvingar i tredje arvsklassen Mittförslag: Inga ändringar görs i fråga om arvsrätten för arvingar tredjearvsklassen. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 439-440). Tre avde sakkunniga anser dock att kretsen av arvsberättigade i tredje arvsklassenbör begränsas (se betänkandet s. 491). Remissinstanserna:Ingen har närmare berört frågan. Skälenför mitt förslag: Som jag har nämnt ingår i tredje arvsklassen far-och morföräldrar och deras barn. Så länge det finns någon arvinge kvar somtillhör första eller andra arvsklassen är arvingarna i tredje arvsklassenuteslutna från arv. Delsamma gäller om den avlidne efterlämnar make. Frågan om en inskränkning av kretsen avarvsberättigade i tredje arvsklassen har aktualiserats i genom enmotion till 1982/(mot. 1982/83:895). I motionen framhålls attdel slår var och en fritt att genom testamente överlåta kvarlåtenskap lillsläktingar som slår vederbörande nära. I sitt betänkande med anledning av motionenuttalade lagutskottet (LU 1982/83:32) att släktbanden hade tunnats ut ochfamiljebegreppet blivit snävare sedan den nuvarande kretsen av arvsberättigadebestämdes . Utskottet ansåg därför atl en arvsrätt utanför den trängrefamiljekretsen inte längre var motiverad. I de fall då det råder etl näraförhållande mellan en arvlåtare och någon mer avlägsen släkting har arvlåtaren även om arvsrätten inskränks - som regel möjlighet alt genom testamenteförordna att kvarlåtenskapen skall tillfalla släktingen. Utskottet förordade därför att frågan om enbegränsning av arvsrätten övervägdes på nytt. Enligt utskottet var detangeläget med nordisk rättslik-hel på området. Översynsarbelet borde därför skei nordiskt samarbete. Några ledamöter av utskottet ansåg dock att kretsen avarvsberättigade inte borde inskränkas. biföll emellertid vadutskottets majoritet hade anfört (rskr 1982/83:313). Som lagutskottet har framhållit har de förändradesamhällsförhållandena medfört att det inte längre framstår som lika angelägetsom förr med arvsrätt för släktingar i tredje arvsklassen. Å andra sidan börbeaktas att 7 1986/87. det i fall då föräldrarnainte är i livet råder en stor samhörighet med far- ochmorföräldrar eller andra släktingar i tredje arvsklassen. Om arvlåtaren varunderårig eller i övrigt saknade rättslig handlingsförmåga, har han eller honinte heller hafl möjlighet alt genom testamente förordna om sina tillgångar.Det torde f.ö. vara ovanligt atl så pass unga arvlåtare som det i regel måstevara fråga om när det gäller arv till far- och morföräldrar har upprättattestamente, även om de i och för sig har kunnat göra det. Detkan vidare påpekas att arvingar i tredje arvsklassen har arvsrätt i de andranordiska länderna. Vid de nordiska överläggningar som har hållits i deltalagstiftningsärende har del framkommit alt det i dessa länder inte finns någolintresse för all ändra lagstiftningen i denna del. Av dessa skäl har jag stannat för att någon ändringi arvsrätten för arvingar i tredje arvsklassen inte bör göras f. n. Prop.1986/87: 1 Sammanfattningav skälen för mitt förslag: 1 övriga nordiska länder finns f.n. inte någotintresse för att inskränka kretsen av arvsberättigade släktingar. Del ärönskvärt med nordisk rättslikhet när det gäller arvsrätten. Framför allt avdetta skäl bör nuvarande arvsrätt för arvingar i tredje arvsklassen behållastills vidare. 2.6.1Inriktningen av en lagreglering för sambor Mittförslag: En begränsad lagreglering av sambors förhållanden bör i huvudsak avsesambornas gemensamma bostad och bohag. Regleringen skall, åtminstone tillsvidare, omfatta endast fall då en ogift kvinna och en ogift man bor tillsammansunder äktenskapsliknande förhållanden. Famielagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 87-88, 114-118 och134-142). Remissinstanserna:Familjelagssakunnigas förslag lämnas i allmänhet utan erinran. Någraremissinstanser anser dock att regleringen bör göras mer omfattande än desakkunniga har föreslagit. Vidare förordar en remissinstans atl ävenhomosexuellas samboförhållanden bör regleras. Skälenför mitt förslag: F. n. gäller endast på en punkt enhetliga regler för makaroch sambor, nämligen i fråga om företräde lill den gemensamma familjebostadennär denna innehas med hyres- eller bostadsrätt; se beträffande makar lagen(1959: 157) med särskilda bestämmelser om makars gemensamma bostad ochbeträffande ogifta samboende lagen (1973:651) omogifta samboendes gemensamma bostad. När 1973 beslöt att Prop.1986/87: 1 införa dessa enhetliga regler uttalade den (LU 1973:20 s.74-75) Sambor att det från flera synpunkter är önskvärt atl äktenskapet bevarassom den normala och naturliga formen av familjebildning för det heltövervägande antalet människor. framhöll dock att samhället måsteräkna med som en realitet alt det även i fortsättningen kommer alt finnaskvinnor och män som inte vill ge sin samlevnad äktenskapets form och attlagstiftaren måste ta hänsyn lill detta. Det kan visserligen hävdas att de som väljer attställa sig utanför det juridiska system för samlevnad som samhällettillhandahåller, äktenskapet, själva bör svara för att genom avtal ordna sinamellanhavanden på ett lämpligt sätt. Erfarenheterna av samboförhållanden visaremellertid att avtal förekommer i mycket liten utsträckning. Ofta är det förstvid upplösning av samboförhållandel som partema blir medvetna om behovet avregler rörande sina mellanhavanden. De allmänna civilrättsliga regler somannars gäller ger inte tillräcklig vägledning i upplösningssituationen. Detbehövs därför särskilda regler för sambor som lar sikte på denna situation. Genom samlivet med gemensamt hushåll ochuppbyggandet av etl gemensamt hem sker en faktisk sammanflätning av sambornasekonomi. De regler som behövs bör således ge vägledning för upplösningen av detgemensamma hemmet, dvs. av gemensamt bohag och bostad. Även behovet av ettbegränsat eflerievandeskydd som tar sikte på sådan egendom bör beaktas. En lagstiftning som tillhandahåller en lösning pådel nu angivna problemet med sambors gemensamma hem befattar sig endast medvad som ur praktisk synvinkel är oundgängligt. De flesta remissinstanserna haranslutit sig till de sakkunnigas uppfattning att lagregleringen om sambor iprincip inte bör avse ytterligare frågor. Jag delar den uppfattningen. Somjagredan har anfört i avsnitt 2.1 bör en lagreglering av sambors förhållandenbegränsas till vad som från praktisk synvinkel framstår som oundgängligt. Sambornahar alltid möjlighet atl själva genom inbördes avtal, testamente ochförsäkringar skapa ett ömsesidigt skydd, om de väljer alt stå utanför det avsamhället reglerade äktenskapssystemet. Liksom de sakkunniga (betänkandet s.117 O föratsätter jag att information om den nya lagstiftningens innehåll, ochsärskilt om skillnaderna mellan reglerna om äktenskap och reglerna omsambo-förhållanden, lämnas via massmedia och i skolorna. Därvid bör också kunnaklargöras vilket individuellt utformat skydd som sambor bör länka på atl självaskaffa sig genom avtal etc. Liksom de sakkunniga anser jag att den lagregleringsom behövs endast skall avse ogifta samboende som sammanlever underäktenskapsliknande förhållanden. Det torde inte föreligga något störrepraktiskt behov av alt reglera den ekonomiska gemenskap som kan uppkomma mellantvå personer som delar hem och hushåll utan att ha den särskilda gemenskap somkännetecknar äktenskap eller äktenskapsliknande samlevnad. syskon eller tvåsläktingar ur skilda generationer torde, även om de delar Prop. 1986/87: 1 hem och hushåll, normalthålla reda på vad var och en har förvärvat och Sambor fortlöpande avvägavarandras insatser för gemenskapen. välja att flytta frånvarandra torde det i allmänhet inte finnas skäl alt ingripa med någraskyddsregler för en ekonomiskt svagare part. om personer som inte är inära släkt är del än mer sannolikt att deras ekonomiska mellanhavandenkan av ulan särskild lagstiftning. Lagregleringen bör inte heller omfatta densituationen att en gift kvinna eller man inte längre sammanlever med sin makeutan med någon annan. Annars skulle kollisioner kunna uppkomma med derättsregler som gäller för gifta. Principen bör i stället vara att äktenskapetskall ha upplösts innan särskilda regler om samboförhållanden kan vinnatillämpning. När det gäller samlevnad mellan två personer avsamma kön uttalade i samband med ändringar iäktenskapslagstiftningen att homosexuell samlevnad är en från samhälletssynpunkt fullt acceptabel samlevnadsform. Samma ekonomiska och känslomässigagemenskap kan råda i ett homosexuellt förhållande som i ett äktenskap.Familjelagssakkunniga ansåg att det utredningsarbete om homosexuell samlevnadsom pågick när de sakkunniga lade fram sitt betänkande inte borde föregripas.De sakkunniga log därför inte ställning till om homosexuella samboende skulleomfattas av den nya lagregleringen. föreligger betänkandet (SOU 1984:63)Homosexuella och samhället, som har avgetls av utredningen (S 1977:21) om dehomosexuellas situation i samhället. I betänkandet läggs fram förslag om atthomosexuella samboende skall likställas med heterosexuella, så att allalagregler som gäller för heterosexuella samboende även skall tillämpas påhomosexuella. Belänkandet remissbehandlas f. n. Enligt min mening bör ställning till fråganhuruvida de homosexuella samboende bör omfattas av den nya lagstiftningen försambor tas först i samband med alt de förslag som läggs fram i sistnämndabetänkande prövas efter remissbehandlingen. Jag föreslår därför attlagregleringen nu begränsas till heterosexuella samboförhållanden. I dennafråga har jag samrått med chefen för . Sammanfattningav skälen för mitt förslag: De regler som behövs för sambor bör ge vägledningför upplösningen av deras gemensamma hem. I övrigt finns det inte någotnämnvärt praktiskt behov av regler för sambor. Frågan om reglering avhomosexuellt samboende bör tas upp först i samband med behandlingen avbetänkandet från utredningen om de homosexuellas situation i samhället. 2.6.2 Sambors bostadoch bohag Mittförslag: Bostad och bohag som sambor har förvärvat för gemensamt begagnandeskall, när samlevnaden upphör, på enderas begäran fördelas mellan dem genombodelning. Vid bodelningen skall från vad en sambo har av sådan egendomavräknas så mycket att det täcker de skulder som han eller hon hade närsamlevnaden upplöstes. För skulder som inte är förenade med särskildförmånsrätt i bostaden eller bohaget skall sambon få täckning ur denna egendomendast i den mån betalning inte kan erhållas ur annan egendom. Vad som återstårav bostaden och bohaget efter skuldtäckningen skall läggas samman, vareftervärdet därav delas lika mellan samborna.