prop · GA0379 · 1986-12-31 00:00:00 — Del finns således enligt hovrättens mening inle i vare sig inhemskteller utländskt rätlsfallsmaterial något som lalar för att del föreligger etlbehov av en legaldefinilion av döden inom den allmänna civil- ellerstraffrättens område. Slutsatsenav det sagda blir att det inte föreligger något generellt rättsligt behov av enlegaldefinhion av dödsbegreppel. Därav torde följa all skälen för enlegaldefinifion - i motsats till vad utredningen hävdar - bör sökas i just deområden som ulredningen primärt skjuter i bakgmnden: sjukvårdens behov (avbåde juridiska, etiska och sjukvårdsadministrativa slag) alt få vägledning omvid vilken tidpunkt en cirkulationsuppehållande respiratorbehandling får ellerkan eller skaU avbrytas saml transplantationskimrgins behov av besked om närdet är tillåtet att från en kropp, vars cirkulation fortfarande upprätthålls,ta elt livsviktigt organ för transplantation. Man kan därför inte kringgå dessafrågor eller skymma dem med att problemen kommer all lösas som en konsekvens avdet allmänna dödsbegrepp som utvecklingen och lagstiftningen i storl enligtutredningen påkallar. Hovrättensslutsats är att inte heller denna nya utredning ger belägg för behovet av engenerell lagreglering av dödsbegreppet. Hovrätten menar alltså liksom i sinabåda tidigare yttranden alt frågan om dödens inträde inle lämpar sig för enlegaldefinition. Avgörandet i det enskilda fallet när en människa skall ansesdöd måste ankomma på den medicinska sakkunskap som har att göra den omedelbarabedömningen och som styrmedel för denna bedömning bör behöriga myndighelerutfärda vägledande föreskrifter, så som också skett. Hovrällenavstyrker således införandel av en särskild lag om fastställande av människansdöd. Som hovrätten redan förut sagt föreligger det inte någol hinder alt utanlagstiftning tillämpa det av utredningen föreslagna dödsbegreppet. Svenskahälso- och sjukvårdens tjänslemannaförbund (SHSTF) anför följande. Att enmänniska är död när hjärnans samtliga funktioner fallit bort totalt ochoåterkalleligt (total hjärninfarkt) är ett medicinskt faktum. Därav följer dockinle att man behöver en lag som anger detta. Viifrågasätter utredningens påstående atl situationen är så osäker att det behöver stiftas en lag om fastställande av människans död, en lag, som dessutom redan inledningsvis förses med ett antal undantagsregler. styrelsens kungörelse MF1973:29, ändrad 1982, reglerar redan förfarandel Prop. 1986/87:79 i de fallen person, som vårdas i respirator, får total hjärninfarkt. Majoritetenav alla dödsfall konstateras genom att hjärtat slannar och andningen upphör. Iett mycket litel antal fall vårdas pafienlen i respirator, och man kan på olikaartificiella sätt hålla igång andning och hjärtverksamhet . I dessafall gäller cirkulär, och förbundel har ingen anledning atlifrågasätta författningen som sådan. Den ger klart besked. När personen harlotal hjärninfarkt skall alla medicinska insatser upphöra. Som en följd avdetta upphör andningen och hjärtat stannar. Deremissinstanser som har haft synpunkter på lagens utformning har framhållitföljande. Hovrättenför framhåller atl den av ulredningen valda lösningen fillskillnad från vad lagförslagels mbrik kan ge intryck av inte ger någonuttömmande beskrivning av hur dödens inträde skall faslslällas. I 3 § 2 och 3st anges ju endast olika sätt på vilka dödens inträde kan fastställas, alltunder iakttagande av vetenskap och beprövad erfarenhet enligt 1 st. En sådanuppläggning torde emellerfid vara ofrånkomlig, och hovrätten finnerutredningens metod att överiämna den närmare bestämningen av dödskriieriemafill den medicinska sakkunskapen vara godtagbar. I detta sammanhang förtjänardock framhållas viklen av det uttalande i gällandeanvisningar till transplantalionslagen (MF 1975:122) som lyder: "Innaningrepp görs på avliden skall döden ha konstaterats av annan läkare än den somutför ingreppet på den avlidne eller på den person till vilken materialet avsesatt transplanteras". skulle, om förslagel genomförs, någon förändring gentemot dagenssituation inte uppkomma från rättslig synpunkt i fråga om dödstidpunkten i allade fall då de indirekta kriterierna på död, dvs. varaktigt hjärt- ochandningsstillestånd, kommer till användning. Eftersom en människas död föreslåsbli bestämd till när hjärnans samtliga funkfioner totall och oåterkalleligt harfallit bort, normalt efler det att hjärt- ochandningsverksamhet upphört, innebär utredningens ståndpunkt ett påstående rättsligen bestämmer dödens inträde till denna tidpunkt.Hovrätten ifrågasätter om denna uppfattning är helt korrekt. Hurden exakta tidpunkten för dödens inträde i nu diskuterade fall bestäms enligt gällande rätt är enligt hovrättens mening inte helt klart. Den såvitt bekant enda svenska dom som behandlar frågor rörande dödskrite rierna, nämligen regeringsrättens dom , utsäger inte annat än alt i döden av hävd anses ha inträtt då hjärtat varaktigt upphört atl slå och andningen inte längre fungerar. Men hovrätten vill undersiryka alt varaktighetskravet kan uppfattas som uppfyllt redan ögon blicket efter det sista hjärtslaget eller andetagel, om ålempplivningsförsök visar sig vara resullatlösa. På delta säll torde dödstidpunkten alltjämt uppfattas av en slor del av befolkningen. Synsättet överensslämmer också 72 meden ofta citerad definition av dödsfidpunklen, som framlades av en Prop.1986/87:79 arbelsgmpp 1967 och som lyder:"Livels slutpunkt - döden - har av hävd knufits till hjärtverksamhetensoch därmed cirkulafionens varaktiga upphörande. Den tidpunkt, som anges fördödens inträde, hänför sig traditionellt tUl det klockslag, då man för sistagången observerat, alt hjärtat "slagit" (exempelvis genom yttre,eller undantagsvis direkla, iakttagelser av hjärtverksamheten, pulsens upphörandeeller registrering av elektrocardiogram alltefter de lill buds ståendemöjligheterna), eller, där det sista hjärtslagen ej med säkerhel observerats,den kort därefter följande tidpunkt, då den döende dragit sitl sislaandetag". (Medicinalstyrelsen Redovisar, nr 41967, s 25). Dåden exakta dödstidpunkten i vissa fall är helt avgörande från rättslig synpunktär det angeläget alt den föreslagna lagstiftningen ger klart besked om hurdenna tidpunkt skall bestämmas. Hovrätten har ingen erinran mot utredningensförslag såsom det beskrivits ovan men har med det sagda velat peka på altulredningens uttalande att ingen förskjutning gentemot rådande rättsliga lägeär avsedd i dessa fall kan vara missvisande. Det är angeläget med ettklarläggande på denna punkt i motiven tiU en ny lagstiftning av innebörd atlden grundläggande regeln enligt 2 § allfid skall gälla, således även när dödensinträde fastställs på grundval av andnings- och cirkulationsstUlestånd. Lagförslagetinnebär i de fall då döden konstateras genom direkt hjärnre-lateradedödskriterier att dödsögonblicket inte längre kommer att bero av den ansvarigeläkarens beslul beträffande tidpunkten för respiratoms avstängning ulanbestämmas enligt rent medicinska kriterier. Detta är självfallel en myckettillfredsställande konsekvens. Det har i den offenfiiga debatten invänts attdödstidpunklen ändå skulle vara manipulerbar, eftersom tillfälligheter kanpåverka hur snart upphörandet av hjärnverksamheten upptäcks och fastställs.Hovrätten anser inte denna invändning vara av särskild tyngd; såsom utredningenanför rör det sig i dessa faU om pafienter under intensivvård med ständigövervakning där det, i vart fall teorefiski, är möjligl att med relativt stornoggrannhet konstatera tidpunkten för såväl hjärt- och andningsverksamhetensupphörande som hjärnfunktionernas bortfall. Justitiekanslern() anför. Från de synpunkter JK har att beakta kan jag i alh väsenlliglanslula mig tUl de överväganden som utredningen redovisat i betänkandet såsomunderlag för den föreslagna lagen om fastställande av människors död. Ilagtekniskl hänseende harjag dock vissa invändningar. Syftetmed den föreslagna lagen är inte i första hand att ge regler för fastställandeav dödens inträde utan har i stället en materiell innebörd. Lagens huvudregelbör alltså ta sikte på att beskriva när döden i rättsligt hänseende skall ansesha inträtt. Iöverensstämmelse med det anförda bör lagen förslagsvis benämnas lag med bestämmelser om dödens inträde och 1 och 2 §§ i lagförslaget slås ihop. Lagens inledande stadgande skulle då kunna få följande lydelse. "Vid tillämpning av beslämmelse i lag eller annan förfaUning som tillägger en människas död rättslig belydelse skall döden anses ha inträtt när hjär- 73 nanssamtliga funklioner totalt och oåterkalleligt har fallit bort". Förstastycket i den följande paragrafen som alltså motsvarade lagförsla- Prop.1986/87:79 gets 3 §, bör enligt min mening formuleras på följande sätt. "Dödens inträde fastställes av läkare i överensstämmelse med vetenskap ochbeprövad erfarenhet". Föreliggersådana situationer som beskrivs i 3 § andra och tredje styckena i förslagethar läkaren rätt att fastställa att döden inträtt. Den rättsliga regleringenbör därför utformas så att denna rätt för läkaren klart framgår. JK föreslårdärför att andra stycket inleds med orden "Läkare får fastställa att dödeninträtt om andnings- och cirkulationssfillestånd etc". Även tredjestycket bör ulformas enligt samma mönster. Beiräffande nämnda stycke vill jagockså tillägga att eftersom del inle torde vara möjligt att fastställa dödensinträde på sätt angivits i andra stycket om medicinska åtgärder i andnings- ochcirkulationsslödjande syfte pågår, behöver detta inte uttryckligen framgå avlagtexten. Texten bör istället utformas enligt följande. "Pågår åtgärder iandnings- och cirkulationsslödjande syfte, får dödens inträde etc". Dettorde inte vara möjligt att i sådant fall som regleras i detta styckefastställa dödens inträde om inte läkaren har speciaUstkompetens i neurokirurgi,klinisk neurofysiologi eller eventuellt annan neurologisk specialitet. Kravetpå att fastställande på grundval av neurologiska kriterier endast får göras avläkare med sådan specialistkompetens är av så väsentlig betydelse atl det börframgå direkt av lagtexten. Bestämmelserom fastställande av dödens inträde är av den natur att någon delegation tillregering och socialstyrelse att utfärda föreskrifter för tillämpningen av lagenej är möjlig i vidare mån än som framgår av 8 kap 13 § regeringsformen, varför4 § i lagförslaget bör utgå. Socialstyrelsenanser atl det är viktigt att 100%-iga garantier finns för att misstag aldrigkan göras vad gäller fastställande av en människas död. Först då har"hjärndödsbegreppet" också möjligheter all definitivt slå igenom idet allmänna rättsmedvetandet. Detta fömtsätter emellertid alt socialslyrelsensom högsia medicinska myndighel får möjlighet att meddela föreskrifter om varoch hur läkare får fastställa dödens inträde på grundval av direkta kriterierför när samtliga hjärnfunktioner totalt och oåterkalleligt har fallit bort.Sådana föreskrifier är uppenbarligen till för skyddet för liv och fallersåledes in under 8 kap 7 § regeringsformen. En direkt i lag angiven regel omregeringens och behörighet atl utfärdatillämpningsföreskrifter fill lagen behöver då finnas. Detbör också ankomma på socialslyrelsen att utfärda eventuella föreskrifter omnär hjärt- och cirkulationsverksamhet får hållas i gång i en död människa. Vadsom därvid är etiskt acceptabelt är knappast en fråga som kan göras tillföremål för heltäckande lagstiftning. noterar som något positivt att utred ningen eftersträvar en helhetssyn på döden. För att också i lagtexten fillvarala helhetssynen på döden föreslår Centralstyrelsen att den gmnd läggande dödsdefinitionen införs där i stället för den preciserade. 2 § skuUe då få följande lydelse: "En människa är död då hon totalt ochoåterkalleligt har föriorat all förmåga att förena och samordna kroppens funktioner - fysiska och psykiska - lill en fungerade enhet". Den nödvändiga precise ringen av definilionen ges i 3 § som handlar om dödskriterierna. Pga. vad 74 Centralstyrelsen ovan anfört föreslår Centralstyrelsen att det tredje Prop. 1986/87:79 stycket 3§ formuleras analogt med del andra: "...kan dödens inlräde i ställetfastställas genom konstaterandet av att samtliga hjärnfunktioner totall ochoåterkalleligt har faUh borl". Ärkebiskopenhar inkommit med liknande synpunkter. Sverigesadvokatsamfund konstaterar all såviit samfundel har sig bekant finns det inleför närvarande, och har inte tidigare funnits, en svensk förfallning som endastinnehåller en definifion, och en definifion som är avsedd atl lillämpas i allasammanhang där den kan bU aktuell, ulan att dessa närmare anges. Ensådan lagstiftningsteknik medför vissa risker. Legaldefinitioner är hitlillsskrivna med bäring på vissa särskilda rättsförhållanden, t.ex. en definifion av"fast egendom" ijordabalken, av "fastighet" i kommunalskattelagenoch av "fondpapper" i lagen (1979:750) om rätt att förfoga över annantillhöriga fondpapper. Här har författaren skrivit definifionen med vissasärskilda, kända förhållanden för ögonen. Även om sådana legaldefinitioneranvänds i sammanhang där den lag i vilken de ingår inle är direkt tillämplig,fillämpas eUer lolkas definitionerna med hänsyn tagen till det sammanhang somavses i lagen. En"allmängiltig" definifion kan komma att användas i sammanhang somdefinitionsförfaltaren inte tänkt på. Samfundet har emellertid ingen erinranmot den föreslagna lagstiftningstekniken i detla fall, men förordar altfillämpningen följs uppmärksamt och att vunna erfarenheter samlas för attmöjliggöra nödvändiga regleringar. En sådan samling av erfarenheter kan vara avvärde också för det fall samma lagstiftningsteknik skulle föreslås i någotannat sammanhang. Enligtsamfundels mening är det väsentliga i lagen bestämmelsen om när döden harinträtt. Själva faslslällandel av döden är inte det väsentliga och därför ärrubriken inte den mesl lämpliga. Samfundelvill ifrågasätta om texten i 1 § "skall gälla vad som sägs nedan omfastställande av..." riktigl återger avsiklen. Det väsentliga är inte vadsom sägs om fastställandet. Det väsentliga som skall gäUa är när döden harinträtt. Åtgärden alt fastställa är inle av avgörande belydelse från rättsligsynpunkt. Samfundetanser inle all regeringen eller någon myndighet skall få meddela närmareföreskrifter för tillämpningen av hela lagen. Vad som möjligtvis kan överlåtasåt regeringen eller myndighet är föreskrifter för lillämpningen av 3 §. Däremotär vad som sägs i 1 §, 2 § och 5 § inte lämpat för föreskrifter från lägreorgan än . konstaierar att enligt lagförslagets 3:3 paragraf skaU läkarefastställa atl döden inträtt. Denna formulering kan innebära vissa praktiskasvårigheter t.ex. inom långvårdsmedicinen. Enligt hittillsvarande praxis harkonstaterande av förväntade dödsfall kunnat delegeras till sjuksköterskor. Menfrågan är hur denna praxis skall kunna anpassas fill den nya lagen. Omförslaget faststäUs, kan praxis dessutom komma att förändras vid de"myckel uppenbara" dödsfall där kroppen nu ofta transporteras direktfill rättsmedicinsk insfilulion. Dådel gäller dödförklaring enligt de direkt hjärnrelalerade kriterierna 75 vill Sällskapet framförakrav på att sådan endast skall kunna göras av Prop. 1986/87:79 läkare medlillräckligt hög kompetens, dvs icke endast legifimafion. Önskemålet bör varaatl dödförklaring sker av de vårdansvariga läkarna i samarbete och efterundersökning utförd av dessa eller annan läkare med fillfredsställandekunskaper i neurologisk diagnostik. m.fl. tillstyrker att den preciserade dödsdefinitionenanvänds i lagtexten (2 §). Däremot är vi iveksamma fill användningen avbegreppen "direkta" och "indirekla" dödskriterier. Det ärfullt tillräckligt att ange vilka olika typer av dödskriterier som kan bliaktuella och därutöver hänvisa till att fastställandet av dödens inträde görsav läkare i överensslämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Ioch för sig skulle del kunna ifrågasättas om det är nödvändigl alt över huvudtaget nämna kriterierna i lagtexten. För undvikande av missförstånd vill vidock tillstyrka atl så sker. Det innebär en konkrefisering av den nyadödsdefinilionen och ell klargörande av att döden även med denna nya definifioni huvuddelen av alla fall kommer att fastställas på gmndval av hjärtrelateradekriterier. Föratt undvika begreppet "direkta dödskriterier" föreslår vi att dettredje slyckel 3 § formuleras analogt med del andra: "...kan dödens inträde i stället fastställas genom konstaterandet av att samtligahjärnfunktioner totalt och oåterkalleligt har fallit bort". 5 Fortsatta medicinska åtgärder efter dödens inträde Utredningenhar tagit upp några olika situationer - fömtom vid transplanlationsingrepp -där fortsatta respiratorinsatser kan vara aktuella någon tid efter döden. Detgäller hänsynen till ett icke framfött bam, hänsynstagande lill den avlidnesanhöriga och hänsynen till medicinsk forskning, undervisning m.m. Kammarrälleni finner alt viss tvekan kan råda från etisk och i övrigt principiellsynpunkt om lämpligheten av atl åtgärderna får fortsätta i dessa fall. Betänkligheternablir starkare ju längre lid som åtgärderna skall få pågå. Redan nu kan denkonstgjorda andningen och blodcirkulationen vidmakthållas under en avsevärdtidrymd. Det förefaUer inte osannolikt att möjligheterna härtUl kommer attytterUgare öka. Ulredningen synes ha tänkt sig att del väsentligen skall rörasig om korta tidrymder, i allmänhel ett par eller . Kammarrättenförordar att tidsmomentet ägnas särskild uppmärksamhet i arbetet på deanvisningar som kommer atl meddelas av socialslyrelsen. Atl fortsatta medicinska åtgärder får vidtas av hänsyn lill elt icke framfött bara anser kammartätten i likhei med utredningen självfallet vara etiskt riktigt varför detla fillstyrks. Däremot bör hänsynen fill anhöriga inte utgöra undanlag från den principiella hu vudregeln att de medicinska ålgärdema inte skall fortsätta för avlidna. Atl i prakfiken överiåta åt den enskilde läkaren att ta sådan hänsyn lorde ställa 76 sjukvårdspersonalen införmånga av de problem som man nu vill komma Prop. 1986/87:79 ifrån med den nyalagstiftningen. Del kan också, berättigat eller ej, spridas en uppfattning attde anhöriga själva kan påverka behandlingens avbrytande. Kammarrättenavstyrker därför förslaget i denna del. Närdel slutligen gäller hänsynen lill medicinsk forskning, undervisning m.m. harkammarrälten inget principiellt att invända mot att dessa syften i vissa fallkan beaktas. I likhei med utredningen avstår kammarrätten från att lämna någraingående synpunkter men vill framhålla den slora betydelse frågan om samtyckehar. Denna fråga har, vad gäller det lagreglerade området, utvecklats ovan ochbör alltså enligl kammarrättens mening lösas gemensamt med frågan om samtyckevid transplantation. I fråga om det icke lagreglerade området instämmerkammarrätten i den mening som ulredningen framför, nämligen atl en centralfömtsättning måste anses vara att det föreligger ett avgivetposifivt samtycke från den avlidne. vid universUei ser del som en stor fördel attutredningen inte släller krav på avbrytande av behandlingen sedantotal hjärninfarkt konstaterats. Riskerna för alt allmänhetens förtroende tillhälso- och sjukvården skulle störas minskar betydligt med denna inslällning.Del är emdierlid nödvändigl att det i lagtexter och föreskrifter konsekventframgår att hänsynen fill den dödes integritet och till anhöriga är delviktigaste. Således ska med undantag av utredningens tre skäl ingen som helstverksamhet få bedrivas på den avlidna kroppen. Landstingsförbundetanser för sin del alt den logiska konsekvensen av atl en människa förklaratsdöd egentligen alltid bör vara att aUa medicinska åtgärder avbryts.Förbundsstyrelsen godtar dock de av ulredningen föreslagna undanlagen. Enliglstyrelsens mening bör det vara en uppgift för socialslyrelsen att utfärda debestämmelser som behövs. Mot det första undantaget, att rädda livel på ett ännu inteframfött barn till en gravid kvinna som avlidit i lotal hjärninfarkt, harlandstinget inget att invända. Däremot har en avvikande mening närdet gäller all beakla anhörigas önskemål om alt respiratorbehandling inleomedelbart skall avbrylas och anser atl detla undantag inte skall förekommaeftersom då uppkommer samma siluation som råder, nämligen osäkerhel om närdöden inträder. Kalmarläns landsting delar utredningens syn när det gäller de föreslagna undantagen.Vad gäller hänsynen till anhöriga vill landsfinget betona att önskemål frånanhöriga om att respiraiorinsalser m.m. får fortsätta någon lid eflerdödförklaring av bl.a. psykologiska, religiösa och moraliska skäl i möjligastemån verkligen respekteras. Örebroläns landsting acceplerar förslaget om att en "hjärndöd" blivandemoder kan vara respiratorkopplad inlill dess att elt barn fölls. Landstingetstödjer också utredningens förslag att fortsatt respiratorbehandling skarespekteras om anhöriga önskar det. Svenskahälso- och sjukvårdens () accep lerar undantag för transplanlationer. Undantagen för de anhörigas skull respektive för obduktion, forskning och undervisning kan däremot inte 77 accepteras.När det gäller gravid kvinna i graviditetsveckorna 24-27 skall Prop.1986/87:79 huvudregeln gälla. För all rädda livet på ett ej framfött menlivsdugligt barn, kan kejsarsnitt göras före dödförklaringen avmodern. menar att när det gäller en gravid kvinna, somavlider, är det det ofödda barnet som representerar livel och dess rätt lillliv som måsle komma i försia hand. Livsuppehållande ålgärder kan alltså bliakluella när del finns möjligheter att rädda fostret. Förbundet menar att dennasituation bara kan uppstå under mycket korta tidsperioder och i samband medrelativt fullgångna . I sådana situationer får den allt mer utveckladefosterdiagnostiken stort värde. Ettannal skäl till fortsatt teknologisk behandling, som utredningen tar upp, ärhänsynen fill de anhörigas önskemål. I det fallet menar vi atl medkänslan medanhöriga bör tala för att man kan fortsättarespiratorbehandling. Ärkebiskopenkonslalerar att ställningstagande för atl organ i transplan-lalionssyfle kanuttagas under pågående blodcirkulation innebär elt avsleg från huvudregeln omatt medicinsk behandling skall upphöra efler dödens inlräde. Här skerbehandling i syfte att rädda en annan människas liv. Samma undantag frånhuvudregeln görs i det fall, då hänsynen fiU ett inte framfött barn och i vissafall fill de anhöriga motiverar fortsatt insats av respiratorbehandling ochandra medicinska ålgärder. Ulredningensförslag, att även hjärnrelalerade dödskrilerier införs, förbättrarförutsällningarna för transplantationsverksamheten. Det öppnar vägen förtransplantafion av organ som hjärta, lungor och bukspottkörtel. I vilken månsådana operafioner skall företagas är en ekonomisk fråga. Det är likvälpositivt, all inga medicinska eller etiska hinder föreligger. Samtligaremissinstanser som tagit upp frågor kring transplanlationer är poshiva tilltransplanlationer som sådana. Några anser, liksom utredningen att man iresonemangen ska hålla i sär frågan om dödsbegrepp/dödskri-lerier och frågorkring transplanlationer. Andra menar tvärtom att det ärtransplantationskirurgins behov som drivit fram förslagel om hur döden skaUfastställas. Remissinstansernahar ägnat stort utrymme åt frågan om samlyckesför-farandet vid transplantafion.Några remissinstanser har uttalat atl de instämmer i ulredningens förslag(, , för transplantationsfrågor, ,). Flera anser atl frågorkring transplantionsverksamheten bör bli föremål för översyn i synnerhet som detta ej låg i dödsbegreppsutredningens upp drag (. , landsfings förbundet, läns landsting, , läns landsling, SHSTF, pensionärernas riksorganisafion, kvinnoför bund. Enrad remissinslanser anser att samtyckesreglerna vid donation bör Prop.1986/87:79 ändras så att organ endast får tas om den avlidne under sin livstidgivit sitt samtycke lUI detta aklivt samlycke. Även om dessa remissinstanserär medvetna om svårigheterna med en sådan ändring vill de att ambitionen skavara att sikta mot "aktiv donation" (kammarrätten i , statenshandikappråd.