prop · GA0379 · 1986-12-31 00:00:00 — Och liksom i övervägs frågan f n. i . Detär således gemensamt för alla de länder som fillämpar hjämrelaleradedödskriterier att man kan bedriva en modern intensivvård med bl.a.respiratorbehandling av svårt hjärnskadade patienter. I andra avseenden, l.ex.beiräffande statsskick, kultur och religion, föreligger däremot avsevärdaskillnader mellan dessa länder. Vad särskilt gäller religionens betydelse isammanhanget kan konstateras alt valet av dödskriterier är en fråga som olikareligioner lämnar obesvarad (avsnitt 6). Sättet att faststäUa dödens inlrädeanses i regel inte vara en trosfråga utan i stället något som ankommer på denmedicinska sakkunskapen. Den diskussion som förls i dessa sammanhang har därföri allmänhet grundat sig på etiska värderingar. Nästan genomgående har denutmynnat i ett ställningstagande för en dödsdefinilion som är knuten tillfrånvaron av hjärnfunktionerna. Inomfilosofin och naturvetenskapen har under tidernas gång betydande uppmärksamhelägnats frågor kring döden och de problem som denna aktualiserar. Bl.a. har manförsökt finna svar på de viktiga frågorna om förhållandet mellan kropp och själoch vad som händer efter dödens inträde. Utredningenhar enligt sina direkfiv atl undersöka om "nuvarande dödsbegrepp börbibehållas eller om ett hjärndödsbegrepp bör införas", dvs. om även vi iSverige bör tillämpa hjärnrelalerade dödskrilerier. Dödenkan emellertid uppfattas på många olika sätt. En precisering måste därför görasav utredningens uppgifler. Biologisktsett är döden ofta en utdragen process, under vilken organis mens olika celler successivt går under. Från prakliska synpunkier - medicinska, rällsliga och andra - måste emellertid döden beskrivas som en händelse som inträffar vid en bestämd lidpunkt. Del gäller här att ange det stadium i processen då så vitala funktioner hos organismen har fallit bort att den oåterkalleligt har slutat alt fungera som en samverkande helhel (avsnttt 7). På delta sätt har döden allfid beskrivits i sammanhang där man haft behov av en praktiskt användbar dödsdefinifion. Då läkaren dödförklarar den som drabbats av varaktigt hjärt- och andningsstillestånd gör han del utifrån ett sådant praktiskt behov. Han väntar inte med dödförklaringen till dess den biologiska dödsprocessen nåll sitt definifiva 37 slul,dvs. då biologiskt liv i varie enskild kroppscell kan påvisas. Efterdenna precisering ställer utredningen upp olika ulgångspunkler för sinaöverväganden om dödsbegreppet: Dödsdefinifionen skall beskrivaövergången från liv till död och formuleras frislående från definitionen påliv. Endast människans död är avintresse i detta sammanhang. Frågor som rör det etiskt ellermedicinskt berättigade i olika åtgärder under dödsprocessen (eutanasi m.m.)måste lämnas åt sidan då dödsdefinifionen skall formuleras. Transplantationskimrgins behovav organ eller andra sjukvårdsmässiga nyttosynpunkter får inte tillåtas påverkadödsdefinitionens ulformning. Utredningen betonardessutom ytteriigare etl krav på dödsdefinitionen. Den måste vara klar, entydigoch densamma för alla människor saml oberoende av de närmare omsländighetemakring dödsfallet. Dödsdefinifionen skall kunna läggas liU gmnd för alla derättsliga, medicinska och andra avgöranden som i vårt samhälle är knutna tilldödens inträde. Mot bakgmnd av dessa kravställer utredningen frågan om vi inte har ett tillfredsställandesvar på när döden inträder. Utredningen konstaterar här att den beskrivnamedicinska ulvecklingen visat att så inte är fallet vUket, inle minst frånrättslig synpunkt, är ofillfredsslällande. För den enskilde medborgaren,sjukvården, rättsordningen etc. är det av största vikt att dödsdefinifionenklart och entydigt kan fillämpas under alla förhållanden. En närmare analys avdödsbegreppel är därför påkaUad. Denna måsle ske från gmnden, eftersom dettabegrepp aldrig har närmare definierats och få om ens några försök har gjorts ivårt land fill en samlad analys. Dendiskussion som utredningen härefter för följer en stegvis utformad modell: Attformulera en grundläggande definition av dödsbegreppet. Attprecisera den grundläggande definitionen genom att angeett empinskt samband melan denna och funktionerna hos organ i människans kropp Att uppställakriterier på att de i steg 2 angivna funktionernatotalt och oåterkalleligt har fallit bort, dvs.på att människan ärdöd. Att angeundersökningsmetoder som kan användas föratt konstatera att kriterierna är uppfylldai enskilda fall. Dennagrundläggande definition av dödsbegreppel ligger som synes på en högabstraktionsnivå och kan inte direkt läggas till gmnd för prakfiskt medicinskthandlande. Ulredningen preciserar därför som steg två (avsnUt 8.2) definilionengenom att ett empiriskt samband fastställs mellan denna och funktionema hosorgan i människans kropp. På basis avmedicinskt-biologiska kunskaper och allmänna uppfattningar om dödens innebördgör utredningen denna precisering genom att knyta an tiU bortfallet av hjärnansfunktioner. Den medicinska forskningen har nämligen visat att del är frånhjärnan som kroppens rent fysiska aktivitet styrs, t.ex. andning,blodtrycksreglering, temperaturreglering och mat-smäUning. Men vi vet numeraockså att det är hjärnan som - ensam -svarar för den psykiska aktiviteten.Faller hjärnans samtliga funktioner bort har människan förlorat förmågan altförena och samordna organismen till en fungerande enhet. Vissa fysiskafunkfioner, som l.ex. andningen, kan visserligen under kortare lid upprätthållasmed tekniska hjälpmedel. Också en del ryggmärgsstyrda reflexer kan förekommaövergångsvis (högsl ). Men människans egen förmåga att förena ochsamordna de olika funktionerna, fysiska såväl som psykiska, är borta. Hardenna förmåga väl fallit bort kan den aldrig återvända, vare sig spontant ellermed hjälp av medicinska ingrepp. Och den kan heller aldrig ersättas medtekniska hjälpmedel. Motbakgrund av det nu sagda ger utredningen dödsbegreppet följande precisering: Enmänniska är död när hjärnans samtliga funktioner totalt och oåterkalleligt harfallit bort. Hjärnanssamfiiga funkfioner (hänförliga till hela stora hjärnan, lilla hjärnan ochhjärnslammen) måste för alltid vara borta för att livet skall ha flytt. Det skallframhållas att definifionen inte lar sikle på hjärnan som ett organ med enspecifik anatomi, dvs. den fömtsätter inte en med gängse metoder anatomisktpåvisbar celldöd i varie enskild del av hjärnan. Det som ställs i fokus är inleorganet hjärnan utan de från hjärnan härrörande funktionema, utan vilkamänskligt liv inte kan finnas. I det sammanhangettar utredningen avstånd från bmket av den mångtydiga termen"hjärndöd" (avsmtt 8.3). Enligl utredningens mening kan en människainte vara levande eller "hjärndöd" altemafivt "hjärtdöd"utan endast levande eller död. Vill man ange atl etl totalt och oåterkalleligtbortfall av hjämfunktionerna inträffat under pågående respiratorinsatser börman använda den medicinskl riktigare termen tolal hjärninfarkt. Emellertidär inte heller den precisering som utredningen gör av dödsbegreppettillräcklig som vägledning vid en klinisk bedömning. I ett tredje steg (avsnitt9) måste därför kunna uppställas kriterier som i medicinska sammanhag kan användas föralt påvisa att hjämans funktioner totah och Prop. 1986/87:79 oåterkalleligthar fallit bort, dvs. att människan är död. Dessa kriterier måste varaerfarenhetsmässigt väl underbyggda samt klara och entydiga. Dessutom krävs attde är så utformade all man, genom prakfiskt användbara diagnostiska metoder,kan konstatera att de är uppfyllda. Medutgångspunkt i de tre medicinskt-biologiska forskningfinner utredningen det vara möjligt att uppställa två olika sorters kriterier,som var för sig uppfyller nämnda krav. Båda typerna av kriierier bygger påvetskapen att hjärnans samfiiga funktioner tolall och oåterkalleligt harfallit bort om hjärnans blodcirkulafion har varit upphävd (som regel ). Delär här för det första fråga om indirekta hjärnrelalerade dödskrtter-ier. Härmedmenas kriterier som inte direkl anger atl hjämfunktionerna har fallit bort, menfrån vilka man kan dra slutsatsen atl så är fallet. De här åsyftade kriteriernaär varaktigt hjärt- och andningsstillestånd. Elt hjärtstillestånd medförnämligen ett så gott som momentant upphörande av hjämans funktioner. Kan hjärt-och andningsverksamheien inle åtempp-rältas inom de angivna 15-20minuterna kan hjämfunkfionema inte återvända. Del lotala funktionsbortfallethos hjärnan är därmed också oåterkalleligt. Dödförklaringmed tillämpning av de indirekta kriterierna skiljer sig i praktiskt hänseendeinte från dagens siluation. Den enda avvikelsen ligger på elt teoretiskt planoch innebär att kriteriemas medicinska grund klarläggs: dödförklaring skerinte därför att hjärt- och andningsverksamheten i sig har upphört utan på gmndav all hjärnans funktioner totalt och oåterkalleligt har faUit bort tiU följdav en viss fids upphörd hjärt- och andningsverksamhet. Dessaindirekta kriierier kan tillämpas i det allt övervägande antalet dödsfall (merän ). Under speciella omständigheter är de emellertid inte användbara.Sådana omständigheter föreligger då en människa har förlorat förmågan till spontanandning och syrsättningen av blodet därför sker med tekniska hjälpmedel. Närman satt in sådana tekniska hjälpmedel (respirator m.m.), med hjälp av vilkadet normala sambandet mellan hjärnans och cirkulationsorganens funktionerupphävs, kan de indirekta kriterierna inte användas. I sådana situafioner måsteandra, direkt hjärnre-laterade dödskrtterier tillämpas. Sådana kriterier angerdirekt, utan att gå omvägen över hjärtverksamhet och andning, attblodcirkulafionen till hjärnan upphört och att därmed också allahjärnfunktioner har fallit bort. Vadnu sagts innebär inte - vilket ibland antytts i den allmänna debatten - att detskulle vara fråga om dubbla dödsbegrepp. Inte heller rör det sig om ett iegentlig mening nytt dödsbegrepp. Påståenden av detta slag torde bottna i inte gjort klart för sig skUlnaden mellan begrepp och kriterier. Vad dethär rör sig om är ait tUl ett och samma dödsbegrepp knyta ivå olika sorlerskriterier, vilka båda entydigl anger atl döden har inträtt. Direkthjärnrelalerade dödskriterier har under en följd av år fillämpats i andra länder, och ingen ifrågasätter deras medicinska hållbarhet. För del finns sådana kriierier beskrivna av socialslyrelsen i cirkulär 40 och 1982 omprognos och behandling vid lolalt och oåterkalle- Prop. 1986/87:79 ligtbortfall av hjärnfunktionerna. Cirkuläret ger läkare rätl att avbryta allamedicinska åtgärder efter det atl tolal hjärninfarkt har konstaterats. Pådet fiärde steget (avsnill 10) konstaterar utredningen att det är möjligt alt,med utgångspunkt i dagens medicinskt-biologiska kunnande, anvisaundersökningsmetoder, med hjälp av vilka man i det enskilda fallel kanfastställa atl dödskriterierna är uppfyllda. Deindirekta kriteriema låter sig konstateras genom tillämpademeloder: direkta iakttagelser av frånvaron av hjärtverksamhet, puls ochandning, EKG elc. Och vad gäller metoder som tar sikte på de direktakriterierna konstaterar utredningen att det finns sådana kunskaper ocherfarenheter att det inte erbjuder några svårigheter att på etl medicinsktadekvat sätt ange sådana. För svensk del finns här en utförlig beskrivning isocialstyrelsens nämnda cirkulär: klinisk neurologisk undersökning,eventuellt kompletterad med elektroencefalografi (EEG) saml kontraströntgen avhjämans blodkärlssystem (cerebral angiografi). tar ställning till den uppställda dödsdefinifionen diskuterasolika förutsättningar som bör vara uppfyllda för atl definifionen skall kunnaläggas fill gmnd för etl förslag om att vi i skall böria tillämpa den ipraktiken. Undersitt arbete har utredningen kontinuerligt lagil hänsyn liU medicinskt-biologiskafakta. Härigenom skapas garanfier för all dödsdefinifionen stämmer överens medvedertagna medicinska uppfattningar. På ett medicinskl-biologiskt vetenskapligtplan torde därför ingen invändning kunna riktas mol definitionen. Häriligger också att diagnostiken av totall och oåterkalleligt bortfall avhjärnfunktionerna, ställd med hjälp av direkt hjärnrelalerade dödskrilerer, ärabsolut tillförlifiig (avsnitt 11). Symptom, som påminner om dem som föreliggervid lotal hjärninfarkt, kan visserligen iakttas också vid omfattande menavgränsade hjärnskador. Samtliga kriterier för tolal hjärninfarkt kanemellertid aldrig påvisas i sådana fall. Med en korreki utförd differentialdiagnoslikkan man alltid skilja ut det totala och oåterkalleliga bortfallet avhjärnfunktionerna från tillstånd förorsakade av sådana icke toiala hjärnskador. Underden långa tid som direkt hjärnrelalerade dödskriterier fillämpats ulomlands har det inte rapporterats något enda diagnostiskt misstag. En rad undersökningar i och andra länder (omfattande sammanlagi över 2000 fall) slyrker detta. Risken för misstag är således utomordentligt liten - om ens någon och i vart fall inte slörre än då traditionella hjärtrelaterade dödskriterier lillämpas. Det finns därför ingen anledning all på denna gmnd ställa sig tveksam inför en fillämpning av också direkt hjärnrelalerade dödskriterier. InleheUer framstår diagnostiken av total hjäminfarkl som särskUt kom- Prop.1986/87:79 plicerad eller exklusiv. I av alla fall kommer döden ävenfortsättningsvis att konstateras på samma sätt som , dvs. genom iakttagelsenatl hjärt- och andningsverksamheien definifivi har upphört. Enbart fall kan direkl hjärnrelalerade dödskriterier bli aktuella iSverige. Det rör sig här om fall där någon har drabbats av dödliga hjärnskadoroch oavsett dödsdefinitionens utformning behandlas på sjukhus underuppbjudande av intensivvårdens alla resurser. Då finns också tillgång lill bådeerforderlig utmslning och kompetent personal. De undersökningar som blir aktuellai samband med slällande av diagnosen är väl kända inom svensk sjukvård ochbeskrivna i socialslyrelsens cirkulär och 1982. Frånmedicinsk synpunkt kan alltså inga erinringar göras mot den dödsdefinition somutredningen formulerat. Inte heller kan invändas mot att man, jämte deindirekta kriterierna varaktigt hjärt- och andningsstUle-stånd, godtar direkthjärnrelalerade dödskriterier. Tvärtom tillmötesgår man härigenom krav somsedan länge ställts från medicinskt håll. Eltaccepterande av utredningens dödsdefinifion måste självfallet ske underbeaktande av människors allmänna etiska värderingar. Hänsyn måsle också tas fiUde psykologiska aspektema på döden. Största möjliga samförstånd böreftersträvas, och dödsdefinifionen får inte bli en källa till oro hosallmänheten (avsnitt 12). Isyfte att undvika sådana konsekvenser bygger utredningen genomgående sindiskussion på allmänmänskliga värderingar och på en helhetssyn på människan,som också ligger i linje med kristna och andra religiösa värderingar. Härigenomanser sig utredningen ha skapat goda förutsättningar för att en tillämpning avhjärnrelalerade dödskrilerier får elt positivt gensvar hos allmänheten. Ettaccepterande av ulredningens dödsdefiniton innebär myckel små förändringar iprakfiken. Också i fortsättningen kan av alla dödsfall konstaleraspå samma sätt som . Och i övriga fall blir skUlnaden i förhållande fillvad som f.n. gäller enligt cirkulär inte särskilt påtaglig.Direkt hjärnrelalerade dödskriterier har tillämpats utomlands utanatt del lett till negativa reaktioner från allmänheten. Det finns ingenanledning att anta att allmänheten i skulle reagera på annal sätt. Vidarekan ett godtagande av direkt hjärnrelalerade dödskriterier kom ma att lätta den psykologiskt pressande situation som sjukhuspersonal och anhöriga f. n. ställs inför då den som erhåller intensivvård drabbas av total hjärninfarkt (avsmtt 14). Utredningen har under arbetets gång funnit att dagens situtation skapar oklarhet och osäkerhet hos såväl sjukhuspersonal som anhöriga. Man vet ofta inte om det är en död pafient som"behandlas" eller om man skall avbryta behandUngen för en levande pafient. Denna osäkerhel bör kunna skingras om direkt hjärnrelalerade dödskriterier bör- 42 Dödens inlräde blir entydig och klar och bevekelsegmnden Prop.1986/87:79 för avbrytande av medicinska åtgärder naturlig: patienten är död. Informationom allmänhetens inställning till hjärnrelalerade dödskriterier har utredningeninhämtat bl.a. genom en alfitydundersöknig som på utredningens uppdrag ulförtsav leg. psykologen , (SOU 1984:81). Denna undersökningär visserligen inte representativ i statistisk mening, men den lämnar viktigaupplysningar om attityder hos människor som annars inte haft anledning altfundera över dessa frågor. Resultatet av undersökningen understryker slutsatsenatt anledning saknas atl befara negaliva reaktioner från allmänheten. Emellertidfinner utredningen att inte alla människor kan fömtsättas ha sådana kunskaperom medicinskt-biologiska fakta som krävs för ett adekvat ställningstagandetill hur dödsdefinitionen skall formuleras. Av en SCB-undersökning somutredningen låfit genomföra framgår alt kunskaperna brister hos stora delar avbefolkningen, t.ex. vad gäller skillnaden mellan "hjärndöd" ochkronisk medvetslöshet (bilaga D). Del är därför nödvändigt att ell beslut attgodla utredningens dödsdefinifion åtföljs av informalion i massmedia och viaolika myndigheter. Detär också av vikt att läkare och annan sjukvårdspersonal får den ytterligareutbildning som krävs, bl.a. för att de skall kunna förmedla nödvändiginformation om dödsbegreppet och bemästra den svåra och ömtåliga situation somofta uppkommer i förhållande till paiienlemas anhöriga. Frågor som gäller döden- begrepps mås sig och medicinsk bakgrund, rättsliga aspekter, psykologisktomhändertagande av anhöriga m.m. - har enligt ulredningens mening inlebeaktats fillräckligt i sjukvårdsutbildningen. En förändring är emellertid påväg, och det torde inte medföra några större problem att genomföra deutbildningsinsatser som påkallas om utredningens dödsdefinition godtas. Utredningensuppfattning är att det saknas all anledning att befara att allmänheten - sedanden fått en sakligt riktig information - motsätter sig alt vi i godlardödskriterier som tar sikle på del lotala och oåterkalleliga bortfallet avhjärnans funktioner. Tvärtom kan man på goda grunder anta att människor iallmänhet, under nämnda förutsätlning, kommer att ställa sig positiva tilldella. Närdel gäller de rättsliga aspekterna betonar utredningen vikten av att del finnsen för hela rättsordningen enhetlig dödsdefinition som är klar och entydig ochkan tillämpas utan påtagliga svårigheter. Oavsett vilken döds-definition somväljs är det från rättslig synpunkt ytterst viktigt att gränsen mellan liv ochdöd dras på ett otvetydigt sätt. konstaterar utredningen atträttsläget f n. är oklart och frågan om tillämpliga dödskriterier inte är lösti gällande svensk rätt. Redan detla förhållande är ofillfredsslällande. Detkrävs ett klargörande av vad som rättsligt skall gälla i fråga om . övergångenfrån liv fill död (avsnitt 13). Utredningenkonstaterar härvid att valet av dödsdefinilion och dödskri terier allmänt sett kan få stor rättslig betydelse. En definition som bygger 43 på varaktigt upphördhjärt- och andningsverksamhet uppfyller nämligen Prop. 1986/87:79 inlekraven på klarhet och entydighel. Det gör däremot den av utredningenformulerade dödsdefintionen. Deltaexemplifieras av att enskilda läkare kan påverka den rättsligt relevantadödsfidpunklen vid fall av total hjärninfarkt. Om den för hjärtverksamhetennödvändiga andningen upprätthålls med tekniska hjälpmedel efter det atthjämans funktioner totalt och oåterkalleligt har fallit bort, kan tidpunktenför hjärtstillestånd bli beroende av vid vilket klockslag läkaren beslutar att avbrytarespiratorinsatserna. Härigenom kan utgången i t.ex. en arvsrätlslig tvist bliavhängig av ell mer eller mindre skönsmässigt avgörande av en läkare. Olägenhelerav detta slag skulle undanröjas om man i stället tiUämpar direklhjärnrelalerade dödskriterier. Då skulle nämligen dödsfidpunklen alltid infallanär hjärnfunktionerna totalt och oåterkalleligt upphör. I vad mån medicinskainsalser därefter fortsätts eller avbryls skulle från rättslig synpunki bliointressant. Man skuUe med andra ord få en klar och entydig gränsdragningmellan liv och död, vUken inle kan påverkas av ovidkommande faktorer. Etlannat exempel är den osäkerhet som kan länkas uppstå då del gäller attfastställa dödsorsaken för den som avlidit i tolal hjärninfarkt. Omhjärtrelaterade dödskrilerier tillämpas kan det uppkomma en rad intrikatafrågor om vem eller vad som föranlett dödsfallet. Har det l.ex. varit enprimärt utförd våldshandling eller läkarens åtgärd all senare avbrytare-spiratorinsalserna? Först i och med den senare åtgärden inträder ju hjärtstillestånd. Motsvarandeosäkerhet råder inte vid en fillämpning av direkt hjärnrelaleradedödskrilerer. Ett beslut atl avbryta de medicinska åtgärderna för den som redanär död kan självfallet inte uppfattas som framkallande av dödsfallet. Manmåste vidare räkna med att del kan uppstå rättsliga konsekvenser av alt olikaländer tillämpar skilda dödskriterier. Atl är nära nog det endaland med moderna intensivvårdsresurser som inte tillämpar hjärnrelaleradedödskriterier kan få internationellt-rättsliga komplikationer. uppslå om en svensk medborgare som drabbats av total hjärninfarkt i Norgeär att anse som död eller levande så längre respiratorinsatserna pågår. Exempelav detla slag visar entydigt att en dödsdefinifion som bygger på det lolala ochoåterkalleliga bortfallet av hjärnfunktionerna ur rättslig synvinkel är attföredra framför en som knyter döden till varaktigt hjärt-ochandningsstillestånd. Endast den förra kan uppfylla kraven på klarhet ochallmängiltighet. Utredningentar i detta sammanhang också upp andra rättsliga aspekter på valet avdödskriterier. Det gäller då inte så mycket frågan om betydelsen rent allmäntav en otvetydig gränsdragning mellan liv och död. I stället frågar sig utredningenom olika dödskriterier kan tänkas påverka konkreia rättsverkningar av etldödsfall, t.ex. inom arvsrätt, straffrätt och försäkringsrätt. Efteratt ha gått igenom i stort setl all lagstiftning av något så när central 44 belydelse som ulgår från "döden"som rättsfaktum, konstaierar utred- Prop. 1986/87:79 ningen att olikakonkreta rättsverkningar av detla slag normall inte påverkas av om människansdöd fastställs på det ena eller andra sättet. av alla dödsfall då indirekta kriterier kommer att tillämpasblir dödstidpunklen densamma som . Först 15-20 minuler efter inträdet avhjärt- och andningsstillestånd blir delta varaktigt, dvs. dåhjärnfunktionerna fallit bort totalt och oåterkalleligt. Iövriga fall - då direkl hjärnrelalerade kriierier tillämpas - kan dödstidpunklenkomma att föriäggas än f.n. Detta innebär emellertid inte någranegativa konsekvenser eller rättsliga problem. Inte någon enda av de lagareller andra författningar som tillmäter dödsfidpunklen rättslig betydelsebehöver ändras till följd av utredningens definition. Utredningenssamlade konklusion och förslag blir att också vi i -för allamedicinska, rättsliga och andra praktiska ändamål - skall ange att dödeninträder när hela hjärnan totalt och oåterkalleligt upphört att fungera,oavsett om andningsverksamheten och andra kroppsliga funkfioner kanupprätthållas ytterligare någon kortare lid med tekniska hjälpmedel (avsnttt15). Dennadödsdefinition har formulerats med utgångspunkt i bl.a. filosofiska,religiösa, efiska och psykologiska föreställningar kring döden. Den ligger helti linje med vedertagna medicinskt- biologiska fakta, och den låter sigtillämpas i kliniska sammanhang utan påvisbara svårigheter och med fullsländigsäkerhet. Den analys som utredningen har gjort av den föreslagnadödsdefinitionens konsekvenser i olika avseenden visar att dessa kanförulsällas bli enbart positiva. I rättsligt hänseende uppnår man bl.a. störreklarhet och entydighet. Också från etiska och psykolgiska synpunkter vinner manfördelar. Del finns därför all anledning utgå ifrån atl allmänheten kommer altställa sig bakom ett genomförade av detta förslag.