prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Den som är slraffrättsligt ansvarig har i allmänhet ocksåenligt II kap. TF det skadeständsrältsligaansvaret även om han delar det med andra personer, t. ex. med ägaren till enperiodisk skrift. Med ensamansvaret följer också i princip en frihet frånslraffrättsligt ansvar för den som har medverkat till en skriftligframställning, t. ex. genom tryckning, utgivning eller spridning. Iundantagsfall kan dock ansvar utkrävas av personer som har medverkat till enframställning i tryck enligt bestämmelserna i 7 kap. 3 § TF och 11 kap. 1 §tredje stycket. Den särskilda regleringen av iryckfrihelsbrotten Ett inslag i skyddet för tryckfriheten är att ingripandenpå grund av missbruk av tryckfriheten får ske bara om tryckfrihetsbrottföreligger. Det finns tvä olika slags tryckfrihetsbrott; otillätetyttrande (7 kap. 4 § TF) och otillätet offentliggörande (7 kap. 5 § TF). Som otillätet yttrande i tryckt skrift anses gärningar somär straffbara på grund av yttrandenas innehåll. Gärningarna anges genom att rekvisiten för motsvarande brott i (BrB) återges i TF. Det är fråga om högförräderi, uppvigling och andra liknande brott samt hets mot folkgrupp, 22 För straffbarhet krävs att gärning- Prop.1986/87:151 en är kriminaliserad också i vanlig lag, dvs. i praktiken BrB.Genom detta krav på dubbel straffbarhel uppnås den värdefulla effekten att detstraffbara området inte kan utvidgas iitan grundlagsändring men däremot inskränkasredan genom en ändring i vanlig lag. Som otillåtet offentliggörande straffbeläggs i första handoffentliggörande av uppgifter rörande förhållanden, vilkas röjande skulleenligt lag innefatta brott mot rikets säkerhet, l.ex. obehörig befattning medhemlig uppgift. Bestämmelsen omfattar vidare uppsåtligt offentliggörande av allmännahandlingar som är hemliga samt brott mot tystnadsplikt i vissa fall. Ansvar förotillåtet offentliggörande kan utkrävas bara om gärningen också är straffbarenligt vanlig lag. I 7 kap. 5 § TF saknas dock motsvarighet till de detaljeradebrotlsbeskrivningar som finns i 7 kap. 4 §. Vad som skall anses som eltotilläiet offentliggörande bestäms därför i ganska stor mån av regler i vanliglag. Av särskilt stor betydelse i detta sammanhang är sekretesslagen, som angerbåde vilka allmänna handlingar som är hemliga och i vilka fall tystnadsplikterinte får brytas av meddelare m.fl. Det straffbara området kan här vidgas redangenom en ändring i BrB eller i nägon annan vanlig lag. Någon grundlagsändringär alltså inte nödvändig. I TF regleras också exklusivt när en tryckt skrift får tasi beslag eller konfiskeras. Även utkrävande av skadeståndsansvar för missbrukav tryckfriheten fordrar stöd av bestämmelserna i . Var och en har enligt 1 kap. 1 § tredje stycket TF frihetatt till författare, utgivare, redaktioner och nyhetsbyråer lämna meddelandenför offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter. Dessutom ärenligt paragrafens fjärde stycke den skyddad från påföljder som anskaffarsädana uppgifter och underrättelser för att själv offentliggöra dem eller föratl lämna elt sådant meddelande som har nämnts. Inga andra begränsningar idessa rälligheter gäller än de som är tillåtna enligt TF (jfr dock I kap. 9 § 3TF). I 7 kap. 3 § och 11 kap. 1 § TF finns angivet i vilka fall meddelare och anskaffarekan fällas till ansvar för att de har lämnat resp. anskaffat uppgifter förpublicering. Ytteriigare etl grunddrag i skyddet av tryckfriheten ärbestämmelserna i 3 kap. TF om räll lill anonymitet för författare lill trycktaskrifter och för dem som lämnar uppgifter för publicering i sådana.Anonymitetsskyddet innebär också att en myndighet i princip inte fårefterforska vem som har lämnat uppgifterna annat än när ett ingripande motdenne är tillätet enligt TF. Avsikten med dessa bestämmelser är att ingen skallbehöva avstå från att vidarebefordra information till bl. a. pressen på grundav rädsla för repressalier. För tryckfrihetsmål, till vilka räknas främst mål omansvar för tryckfrihets- brott, gäller en särskild rättegångsordning som också den utgör ett skydd för tryckfriheten. Tryckfrihetsmålenär till stor del undantagna från den vanliga polis- och Prop. 1986/87:151åklagarorganisalionens verksamhet. I stället är JK i princip ensam åklagare.Endast JK får inleda förundersökningar i fråga om iryckfrihetsbrott (9 kap. 2§TF). Tryckfrihetsmålhandläggs i första instans av vissa tingsrätter, s. k. tryckfrihetsdomstolar, iregel en i varje län (12 kap. 1 § första stycket TF). Imål om ansvar för tryckfrihelsbrolt prövar i princip en jury bestående av valdalekmän frågan om en skrift är brottslig. Tanken bakom jurysystemet är atllekmännen i jämförelse med juristdomare antas vara friare i sin bedömning tillförmån för tryckfriheten. Om juryn friar från ansvar är juryns utslagslutgiltigt. Konstaterar däremot juryn alt innehållet eller offentliggörandetär brottsligt prövas ansvarsfrågan av juristdomare. Dessa kan fria ellerfälla. Deras dom kan överklagas i vanlig ordning till högre instans. Avbetydelse för tryckfrihetsmålen är också den s. k. instruktionen i 1 kap. 4 §första stycket TF. Det följer av instruktionen all de som dömer över missbrukav tryckfriheten skall ha i minnet att tryckfriheten utgör en grundval för etlfritt samhällsskick och därför mera bör fästa uppmärksamheten på ämnets ochtankens än på uttryckets lagslridighet. Vidare bör de dömande mera ta hänsyntill syftet än till framställningssättet. Slutligen understryks i instruktionenatt rätten vid ivivelsmål hellre bör fria än fälla. 2.2 Det rättsliga skyddet i vanlig lag för övrigauttrycksformer Någongrundlagsreglering, som motsvarar den som finns i TF för tryckta skrifter,finns inte för övriga uttrycksformer. För vissa medier ges dock i vanlig lagetl skydd som påminner om det tryckfrihetsrältsliga. Detta gäller för radio-och TV-sändningar från , lokala kabelsändningar avradio- och TV-program och radiosändningar i närradion. Ett liknande regelsystemfinns också för radio- och kassettidningar. I8 § radiolagen (1966:755, omtryckt 1972:240) finns ett censurförbud som gällerrundradiosändningar och som motsvarar det i TF. Pä i stort sett samma sätt somi TF finns det regler om ensamansvar, en särskild reglering avytlrandefrihetsbrolt, elt meddelarskydd och en särskild rättegångsordning.Bestämmelserna finns i radioansvarighetslagen (1966:756), i lagen (1985:1057)om ansvarighet för lokala kabelsändningar, lagen (1982:460) om ansvarighet förnärtadio och lagen (1982:521) om ansvarighet för radio- och kassettidningar(omtryckt 1985:373). Dessa lagar bygger pä TF:s regelsystem och hänvisar i storutsträckning till detta. Enviktig skillnad mellan denna radiorättsliga reglering och TF är att någonetableringsfrihet inte gäller. Enligt 5 § radiolagen krävs det i principtillstånd för att sända radioprogram i rundradiosändning från sändare här ilandet. Särskilda regler om sådant tillstånd finns i lagen (1985:677) om lokalakabelsändningar (omtryckt 1985:1056), närradiolagen (1982:459), lagen(1981:508) om radiotidningar och lagen (1986:3) om rundradiosändning avfinländska televisionsprogram. Enreglering efter mönster frän TF saknas för t. ex. filmer, videogram, 24 grammofonskivoroch inspelade ljudkassetter (bortsett frän de Prop. 1986/87:151 nämndakassettidningarna). Om sådana upptagningar spelas upp vid en allmän sammankomstfinns del visserligen ett visst skydd utöver det som enligt RF gälleryttrandefriheten i allmänhet. RF ger nämligen snävare ramar för begränsningar imötesfriheten, som omfattar också dessa situationer, än för begränsningar iyttrandefriheten (2 kap. 14 S första stycket RF). Den närmare regleringen avmötesfriheten finns emellertid i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster därdel bl. a. föreskrivs om tillståndsplikt för allmänna sammankomster päallmänna platser. För biograffilmer och videogram som är avsedda för offentligförevisning finns det vidare bestämmelser om förhandsgranskning i förordningen(1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. (biografförordningen). Detfinns inle heller något särskilt regelsystem som avser teaterföreställningar,utställningar eller demonstrationer och liknande allmänna sammankomster utöverlagen om allmänna sammankomster. Allmänna bestämmelser, t. ex. i BrB, reglerardärför yttrandefriheten i dessa uttrycksformer. 2.3 Lagstiftningsarbetet på området Uppdragetalt utreda en utvidgning av del grundlagsskydd som finns för tryckta skrifterlill alt omfatta också yttranden i andra former gavs först tillmassmedieutredningen (MMU) som tillkallades . Utredningen avlämnade ijuli 1975 sitt huvudbetänkande (SOU 1975:49) Massmediegrundlag. Betänkandetinnehöll förslag till en ny grundlag, massmediegrundlagen, avsedd att ersättaTF. I den nya grundlagen ingick bl. a. bestämmelser om yttrandefriheten itryckta och vissa andra skrifter, i radio och TV och i film. MMU;sbelänkande remissbehandlades. En utförlig sammanställning av remissyttrandenaupprättades inom och offentliggjordes särskilt (Ds Ju 1976:2). Tankenatt ge ett grundlagsskydd av det slag som återfinns i TF också till andramedier än tryckta skrifter mottogs myckel positivt både av remissinstansernaoch i den allmänna debatten. MMU;s förslag utsattes emellertid för kritik ifrämst två hänseenden. Den första frågan gällde urvalet av medier som skulleomfattas av det särskilda grundlagsskyddet. Från etl par häll anfördes sålundaatt radio och TV borde hållas utanför detta åtminstone till dess resultatet avden då pågående radioutredningens arbete förelåg. Å andra sidan hävdadeåtskilliga remissinstanser atl grundlagsregleringen borde få etl avsevärtvidgat tillämpningsområde. Sådana medier som fono-gram, videogram,utställningar, teaterföreställningar och demonstrationer nämndes. Den andra punkteni förslaget som särskilt drabbades av kritik avsäg rättegångsordningen iyttrandefrihetsmål. Ett stort antal remissinstanser ville inte godta MMU;sförslag alt del skulle inrättas en för hela riket centralyttrandefrihetsdomstol. Kritiken mot MMU;s förslagledde lill att frågan om en mera genomgri pande reform på detta område ansågs böra anslå. På grundval av förslaget genomfördes emellertid en omfattande partiell reform av TF. 25 a. utvidgades TF;s tillämpningsområde till att iprincip avse också Prop. 1986/87:151 skrifter som har mångfaldigats genomstencilering. fotokopiering eller liknande förfarande. Vidare förstärktesskyddet för dem som anskaffar eller meddelar uppgifter för offentliggörande itryckt skrift. De nya reglerna trädde i kraft (prop.1975/76:204, KU 54, rskr. 394, KU 1976/77; 1, rskr. 2, SFS 1976:955). Statsmakternas ställningstagande till MMU;s förslaginnebar inle att planerna på en ny grundlag av TF:s typ men med vidare syftningskrinlades. Enligt elt uttalande i propositionen med förslaget till partiellreform av TF (prop. 1975/76:204 s. 38) hade skälen för en sädan grundlag efterhand snarare vunnit i styrka. En proposition i ämnet borde emellertid föregåsav ytterligare utredning i en parlamentariskt sammansatt kommitté. Del var motdenna bakgrund som YFU tillsattes. En av de frågor som har behandlats av YFU är frågan omåtgärder mot våldsskildringar i filmer och videogram. YFU har i sitthuvudbetänkande bl. a. föreslagit att förhandsgranskning av filmer ochvideogram i fortsättningen skall ske i begränsad utsträckning. Utredningensförslag i denna del utsattes emellertid för betydande kritik. Då det ansågsangelägel att komma till rätta med vissa ölägenheter som varförenade med de då gällande reglerna om ingripanden mot våldsskildringar ivideogram lade regeringen fram en proposition (prop.1984/85:83) med förslag till en ändring av övergångsbestämmelserna till lagen(1976:871) om ändring i regeringsformen. Därigenom blev del möjligt alt införabestämmelser om förhandsgranskning av videogram som skall visas offentligt. Ijanuari 1985 lade regeringen fram en proposition om åtgärder motvåldsskildringar i videogram (prop. 1984/85:116). De föreslagna ändringarna antogs av och trädde ikraft (KU 1985/86:11, rskr. 40, SFS 1985:990). De innebär ikorthet atl även videogram som visas offentligt skall vara förhandsgrans-kade.Undantag görs för vissa typer av visningar vid varumassor, utställningar ellersporlevenemang. Vidare har en möjlighet till frivillig granskning av videogramsom sprids på annal sätt än genom offentlig visning införts. Vidare bemyndigade regeringen statsrådetGöransson att tillkalla en särskild utredare för att utreda frågor om åtgärdermot våldsskildringar i inspelningar av rörliga bilder (dir. 1985:29).Bakgrunden till detta var att regeringen ansåg att de starkt delade meningarsom hade kommit till uttryck i frågan om förhandsgranskning av filmer och videogramkunde ses som ett uttryck för oro och osäkerhet inför den snabba framväxten avnya medier för spridning av program med rörliga bilder. Del ansågs därförangeläget att dessa frägor gavs en mer ingående belysning än som hittillsskett. Utredningsarbetet kan beräknas pågå åtminstone . I sammanhanget bör nämnas att föredragande statsrådet iden proposi tion i vilken regeringen lade fram förslag till lag om lokala kabelsändningar anförde att det kunde bli nödvändigt att göra ändringar i den lagen efter förhållandevis kort lid. Ändringar kunde också aktualiseras i samband med beredningen av YFU:s betänkande yttrandefriheten (prop. 1984/85:199 s. 18 f). Uttalandet lämnades utan erinran avriksdagen (KU Prop. 1986/87:151 1984/85:37 s, 7, jfr KU 1985/86:7 s. 8 f). I anslutning till atl regeringen fattade beslut ompropositionen bemyndigades statsrådet atl tillkälla en särskildutredare för att företa en översyn av den radiorätlsliga lagstiftningen (dir.1985:21). Utredaren, som arbetar under beteckningen radiolagsutredningen (U1985:05), avlämnade delbetänkandet (Ds U 1985:12)Kabelsändningarna och videocensuren. Efter remissbehandling har betänkandetlagts till grund för prop. 1985/86:109 om ändring i radiolagen m.m.Propositionen behandlas f. n. av . Utredningen har fåfttilläggsdirektiv (dir. 1986:3). Utredningsarbetet väntas pågå under hela år1987. 3.1 Mina allmänna utgångspunkter I ett samhällsskick som bygger på fri åsiktsbildning ärdet en gaindläggan-de förutsättning alt det råder en vidsträckt yttrandefrihet.Sedan länge har den svenska rättsordningen gett samhällsmedlemmarna sloramöjligheter att uttrycka sina åsikter och meddela upplysningar i olika frågorutan risk för ingripanden från myndigheternas sida. Under lång lid hartryckfriheten som en central del av yttrandefriheten haft ett särskilt skyddgenom TF och dess föregångare. Yttrandefriheten i övrigt var längereglerad bara i vanlig lag, men ett grundlagsskydd infördes på detta områdegenom RF. Härigenom har denna frihet pä ett annat sätt än tidigarekommit till ett positivt uttryck i rättsordningen. Det framgår sålunda direktav RF att yttrandefriheten gäller, om det inle finns särskilda lagbestämmelsersom begränsar den. Grundlagsskyddet för yttrandefriheten och övrigagrundläggande fri- och rättigheter har sedan byggts ut och förstärkts genomreformer . Parallellt med del arbete att förslärka grundlagsskyddetför bl. a. yttrandefriheten som har nämnts har man sökt skapa eltgrundlagsskydd efter mönster av TF också för andra uttrycksformer än trycktaskrifter. MMU;s utredningsarbete omfattade inte bara tryckta skrifter utan ävenandra medier. Utredningens förslag ledde visseriigen till relativt omfattandegrundlagsändringar angående tryckfriheten , men ändringarna avsågenbart tryckta skrifter. Frågan om ett grundlagsskydd för andra medier hardärefter utretts av YFU som har lagt fram förslag som har fått ett övervägandepositivt mottagande av remissinstanserna. Förslaget går främst ut på att del ien ny yltrandefrihetsgrundlag skall ges ett grundlagsskydd som motsvarar TF;soch som gäller radio och TV, film och videogram m. m. Det omfattande arbete på alt bygga ul och förstärkagrundlagsskyddet för de medborgerliga fri- och rättigheterna som jag nu har berört har inte varit betingat av atl det har funnits sådana inskränkningar i fri- och rättig heterna att reformer av det skälet har varit behövliga. Tvärtom har det varit en utgångspunkt i arbetet att det bara i undantagsfall har behövts 27 förbättringar av rättighelsskyddei under normalaförhållanden. Att riksda- Prop. 1986/87:151 gen i lider av inre och yttre lugnskulle missbruka sina beslutsbefogenheter framstår nämligen som höggradigtosannolikt. Man måste emellertid räkna med möjligheten all del demokratiskastyrelseskicket med ett fritt och öppet samhälle kan komma atl hotas avantidemokratiska och yttrandefrihetsfientliga rörelser inom landet eller t.ex. i tider av krigsfara utsättas för påfrestningar till följd av tryckutifrån. Det är främst i sådana lägen som etl förstärkt grundlagsskydd för fri-och rättigheterna kan vara en värdefull tillgång. Del kan konstaleras all 1949års TF delvis har fåll sin utformning mot bakgrund av de erfarenheter somgjordes under . Som YFU uttrycker det är del i de extremalägena och de obestämda mellanlägena som det är särskilt viktigt attförutsättningarna för alt försvara yttrandefriheten finns. Värdet av en vidsträckt yttrandefrihet är oomtvistligt.Givetvis är det elt utomordentligt starkt önskemål att den yttrandefrihet sområder i vårt land har etl så bra grundlagsskydd som möjligt mot ingrepp, och dåsärskilt mot åtgärder från det allmännas sida. Jag delar därför YFU;s ochremissinstansernas uppfattning atl grundlagsskyddet för yttrandefriheten börförslärkas. Diskussionen bör enligt min mening koncentreras till frågan omvilken omfattning och utformning skyddet bör ha. Innan jag går in närmare på denna fråga vill jag angenågra principiella synpunkter som bör vara vägledande när man överväger hur manskall åstadkomma en utvidgad grundlagsreglering av yttrandefriheten. En utgångspunkt för mina överväganden är att TF ger eltmycket gott skydd åt tryckfriheten. De förslag som gäller ändringar av dennagrundlag avser inle heller de bärande principerna utan kompletteringaroch justeringar av skyddet. Del finns alltså frän dessa synpunkter ingen anledning överväga att ersätta TF med någon ny grundlag. I delta sammanhang vill jag också beröra en fråga som bådeYFU och vissa remissinstanser har tagit upp, nämligen risken för atl etlförstärkt grundlagsskydd som utformas efter mönster av TF och som gäller andrauttrycksformer än tryckta skrifter skulle försvaga TF;s skydd. Det är för migen given förutsättning all grundlagsskyddet för tryckfriheten inte fårförsvagas därför att andra uttrycksformer ges ett liknande skydd. Det är självklart en önskan att grundlagsskyddet föryttrandefriheten i alla uttrycksformer förstärks. Den särskildagrundlagsregleringen av tryckfriheten är delvis historiskt betingad. Det kanlikväl hävdas att det är berättigat atl också i fortsättningen ge tryckfrihetenen särställning. Rent principiellt går det dock numera knappast att tillmätavissa medier eller uttrycksformer i övrigt en helt annan betydelse frånyttrandefrihetssynpunkt än andra. A andra sidan kan man inle blunda för attskälen för att förstärka grundlagsskyddet för olika uttrycksformer kan varierai styrka alltefter den användning som uttrycksformerna har. Det ter sig meraangeläget att skydda t. ex. yttranden som är en del av flödet av informationoch åsikter i samhället än yttranden som är av mindre betydelse från allmänsynpunkt och mindre utsatta för risken av ingripanden från samhällets ellerenskildas sida. En annan utgångspunkt för de fortsatta övervägandena äratl grundlags- 28 formen isig sätter vissa gränser för den räckvidd som särskilda skyddsregler igrundlag för olika uttrycksformer rimligen kan få. Uppenbart är sålunda att detbåde såvitt gäller tryckta skrifter och i fråga om andra uttrycksformer måslekrävas särskilda skäl för att i grundlag reglera förhållandet mellan enskildaoch inte som i princip ge skydd enbart gentemot ingrepp från del allmännassida. Jag tar upp denna fråga i avsnitten 3.2.2 och 3.7.1. Ytterligareen principiell ståndpunkt som jag vill redovisa nu är att det är viktigt attgrundlagsskyddet ges en sådan utformning alt reglerna blir tillräckligt klaraför att inte vålla tillämpningsproblem för myndigheter och enskilda. Det harvarit en strävan i reformarbetet på fri- och rättighetsom-rådel att skapa ettskydd som är så otvetydigt som möjligt och som kan tillämpas av alla demyndigheter och andra allmänna organ som har att se till att skyddet inte sättsåsido. Också de som vill utnyttja någon av de fri-och rättigheter somgrundlagen reglerar skall vela vad de har att hälla sig till. Grundlagsreglersom inte tydligt anger var gränserna för rättighets-skyddet går kan vålla meraskada än nytta. Myndigheter kan komma att gripa in även i fall där skyddetgäller. Enskilda kan avstå från atl begagna en rättighet som de har för allvara säkra pä atl hålla sig inom dess gränser. I båda fallen har rättighetenblivit mer begränsad än nödvändigt. Ställerman kravet atl grundlagsreglerna till skydd för yttrandefriheten skall vara såklara som möjligt är det viktigt alt man bedömer skyddsmöjligheterna för varjeuttrycksform för sig. Jag anser därför atl man måste anpassa skyddet till deolika förutsättningar som gäller för olika sätt atl begagna yttrandefriheten.Etl så detaljerat grundlagsskydd som det TF ger kan bara skapas föruttrycksformer som har någorlunda likhet med tryckta skrifter. Vidare medförett sådant krav på klarhet i regleringen alt del kan vara svårt att åstadkommaen mycket långtgående samordning av grundlagsreglerna i fråga om sädana olikauttrycksformer som skyddet bör omfatta eftersom den ena uttrycksformen skiljersig frän den andra. Dessa svårigheter blir större ju fler uttrycksformer manvill skydda. 3.2 Principerna för en förstärkning av grundlagsskyddet 3.2.1 Grundlagsskyddets omfattning i fråga om olikauttrycksformer Mittförslag: Samma slags grundlagsskydd som bestämmelserna i ger trycktaskrifter skall införas också för yttranden som framförs offentligt med hjälp avvissa andra medier. Skyddet skall omfatta radio- och TV-sändningar, visningarav filmer, videogram och liknande bildupplagningar, uppspelningar avgrammofonskivor, ljudkassetter och andra ljudupptagningar saml spridning avljudupptagningar och upptagningar av rörliga bilder på annat sätt. Utredningensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag men ger ett särskilt skyddockså åt sceniska framställningar och utställningar underförutsättning att en ansvarig utgivare för föreställningen eller utställ- Prop. 1986/87:151 ningen har utsetts. Remissinstanserna: YFU;s förslag har fält ett övervägandepositivt mottagande av remissinstanserna. Nästan alla håller med kommittén omatl skyddet för yttrandefriheten bör förbättras. Åsikterna går isär om vilkauttrycksformer som bör fä ett särskilt grundlagsskydd och hur detaljerat detbör vara för de olika uttrycksformerna. En del remissinstanser anser att grundlagsskyddet inte böromfatta yttranden i alla de medier som YFU har föreslagit skall skyddas. Andramenar alt skyddet inte bör begränsas lill vissa uttrycksformer utan omfattaoffentliga yttranden i alla former. Skälen för mitt förslag: Grundlagsskyddet föryttrandefriheten i RF omfattar alla uttrycksformer utom dem som skyddas av TF.Till skillnad mot TF som gäller endast skrifter som trycks och utges, dvs.lämnas ut för spridning, behandlas i RF på samma sätt både yttranden som görsoffentligt och sådana som görs "privat". Grundlagsskyddet i RF äralltså enhetligt ulan hänsyn till uttrycksformen. En tanke som YFU har diskuterat och som vissaremissinstanser har fört fram är alt en förstärkning av grundlagsskyddet föryttrandefriheten borde omfatta alla yttranden som görs offentligt. Vissa av deprinciper som ligger lill grund för TF skulle göras tillämpliga på allaoffentliga yttranden medan etl detaljerat syslem som i huvudsak svarar mot TFskulle införas endast för yttranden i vissa medier. Som jag ser det har YFUanfört bärande skäl mot en sådan lösning.