prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — Ännu billigare för statsverket kan det bli om etträttshjälpsbiträde fär parten att avstå frän en process som han inte har utsikteratt vinna. Till andra nackdelar med smämälslagens kostnadsregler hör bl.a. attgäldenärer kan missbmka reglema för att tillskansa sig orättmätiga betalningsanståndeller andra otUlbörliga förmåner. Iviss mån ersätts smämälslagens kostnadsregel i vårt förslag av en kostnadsregelav konsumentskyddskaraktär som bättre svarar mot det urspmngliga syftet med densvenska småmålslagsreformen. Småmälslagen härstammar nämligen från ett förslagtill konsumentprocesslag och avsåg att ge konsumenter det stöd som behövs föratt de skall våga processa mot näringsidkare. Regeln i vårt förslag innebär attkonsumenten får full ersättning för sina rättegångskostnader (inklusiveombudsarvode) om han vinner, medan kostnadema kvittas, om han förlorar trotsatt han hade skälig anledning att processa. Endast i de fall där konsumenteninte bara förlorar utan man t.o.m. kan påstå att han saknat anledning attprocessa får han stå för båda partemas kostnader. Regeln i vårt förslag kansägas bottna i den obalans som generellt sett råder mellan konsumenter ochnäringsidkare. Ikorthet vill vi beröra också en annan kostnadsfråga. Genom tilläggsdirektivhar vi fått i uppdrag att se över vissa frågor om rättegångskostnad i mäl omjämkning av underhällsbidrag till bam. I våra överväganden uttalar vi bl.a. attvissa skäl talar för att man ålägger vårdnadshavare som processar i sådant målett ansvar för sådana kostnader som annars skulle komma att åvila barnet. Enreform i enlighet därmed anser vid dock inte ankomma på oss. Vi pekar påmöjligheten av att kvitta kostnaderna i mäl av det berörda slaget men en sådanmöjlighet skulle enligt vår uppfattning innebära en kostnadskrävande reformsom vi inle anser oss kunna lägga fram förslag om. Reformen skulle vidare kommaatt avse endast en del av alla de fall i vilka ett ansvar förrättegångskostnader kan komma att åvila ett barn. En bättre lösning skulle varaatt ändra reglerna om i vilka fall staten skall återkrävarättshjälpskostnaderna i nu berörda fall. statsfinansiella skäl avvisar vi i betänkandet tanken pä att låtarättshjälp omfatta ansvaret för motpartskostnaderna. Frågorom rättegångskostnadsansvaret i brottmål kommer vi att behandla först i ettsenare betänkande (se avsnitt V). 1986/87: 89 Enskildaanspråk på skadestånd i anledning av brott handläggs i de flesta fall gemensamtmed brottmålet. Att så sker har mänga fördelar. Målsäganden kan i allmänhetklara sig utan eget ombud genom att åklagaren för hans talan. För domstolenblir det fräga om en rättegång i stället för två. Målet blir snabbare avgjort.I många fall måste dock med nuvarande regler talan om det enskilda anspråketavskiljas till särskild handläggning i den för tvistemål föreskrivna ordningen.Detta kan ha flera orsaker. En vanlig orsak är att den tilltalade uteblir frånförhandling och att brottmålet men ej tvistemålet kan avgöras trots utevaron.Vi föreslår att rätten i den angivna situationen skall förplikta den tilltaladeatt utge skadestånd i enlighet med reglerna för de nuvarande tredskodomarna.Även i övrigt föreslår vi regler som syftar till att minska behovet av attsärskilja tvistemålsdelen från brottmålet. Bl.a. föreslår vi vissapreciseringar i fråga om vilka regler som skall gälla i olika situationer somkan uppstå medan brottmålet och tvistemålet handläggs gemensamt. Vi föreslårockså en allmän regel om att talan om det enskilda anspråket inte färsärskiljas utan att vissa angivna fömtsättningar föreligger. Detkan tilläggas att den s.k. fömndersökningsgruppen ägnade stor uppmärksamhet åtfrågan om behandlingen av enskilda anspråk pä fömndersökningsstadiet. Vi harutgått från att riksåklagaren och tar upp frågan ochmedverkar till att de enskilda anspråken ägnas ökad uppmärksamhet under fömndersökningen.Målet bör vara att åklagarna i ökad utsträckning och i själva verket i de allraflesta fall kan föra målsägandens talan och att anspråken endast iundantagsfall behöver avskiljas till tvistemål beroende på dålig utredning. Somtidigare nämnts har vi i princip skjutit upp behandlingen av frågor som avseröverrättsförfarandet till en senare etapp av vårt arbete. Ett par frågor somrör möjligheterna till överklagande av tingsrätts dom och beslut har detemellertid varit nödvändigt att lösa redan i detta betänkande. Ensådan fråga är hur klagoliden skaU beräknas när det gäller domar i mäl somavgjorts på handlingarna, dvs. utan att huvudförhandling hållits. Nuvarandesystem med en klagotid av från domens dag medför alltför storarisker för rättsförluster därigenom att parterna i vissa fall inte hinner fådel av domen före klagotidens utgång. Ett system med delgivning avalla domar av det nu aktuella slaget efter mönster frän förvaltningsprocessen skulle medföra avsevärda effektivitetsförluster. Vi har stannat för enlösning som enligt vår mening balanserar rättssäkerhets- ocheffektivitetsaspekterna pä ett godtagbart sätt och som innebär att klagoliden ide aktuella fallen skall vara från den dag domen meddelades. Viföreslår också vissa justeringar i reglerna om beräkning av klagotid när detgäller tingsrätts beslut under rättegången. De nuvarande reglerna omvadeanmälan är svåra att anpassa till de ovan redovisade förslagen rörande klagotidens beräkning. gmnd härav, och med hänsyntill att institutet vadeanmälan knappast Prop. 1986/87: 89 fyller nägonpraktisk funktion, föreslår vi att det helt avskaffas. Somtidigare nämnts har vi genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag attfömtsättningslöst pröva frågan om inrättande av s.k. jourdomstolar.Jourdomstolsinstitutionen torde av många uppfattas som en anordning som ledertill att dom kan fällas om inte sä åtminstone i nära anslutning tillbrottet. Uppfattad på detta sätt skulle emellertid en ordning medjourdomstolar innebära allvarliga avsteg från gmndläggande principer i vårnuvarande brollmålsrättskipning, i varje fall om jourdomstolarna fömtsatts fåett målunderlag som inte är endast helt obetyd-ligt. Enjourdomstolsreform fömtsätter förenklingar i fråga om reglema förfömndersökning och åtals väckande. Den fömtsätter också att ökade resursersatsas på polis- och åklagarsidan. Under alla omständigheter rör det sig enligtvår uppfattning om ett mycket begränsat antal mål som skulle kunna avgöras avjourdomstolar. Rättens tid skulle antagligen inte kunna utnyttjas rationelltens om man begränsade reformen till att gälla storstadsdistrikten i samband medhelger. Ett system med jourdomstolar skulle vidare kräva stora kostnader bl.a.för domares och advokaters jourtjänstgöring. Det mäste dessutom leda till attandra mäl eftersatts, om man inte tillför ytterligare resurser. Meddet sagda har vi inte velat utesluta att man genom ändringar i reglernaom fömndersökning för vissa fall kan förkorta tiden mellan brott och dom. Enöversyn av dessa regler faller emellertid utanför värt uppdrag. Enligtvår mening är det främst kriminalpolitiska bedömningar som ligger bakomtankarna på jourdomstolar. Vi anser oss inte kunna bedöma i vad månkriminalpolitiska eller andra skäl skall väga sä tungt i fråga om de berördamålen att jourdomstolar bör genomföras trots de stora kostnader och andranackdelar det skulle föra med sig. Vissalagtekniska ändringar har avseende pä de nuvarande reglerna i RB:spromulgationslag (RP). 1 RP finns dels vissa bestämmelser som behövdes under enövergångstid efter RB :s införande, dels vissa bestämmelser av mer permanentkaraktär, bl.a. avseende processen i mäl om utdömande av vite, mäl omförverkande och mål om förändring av påföljd i brottmål. De bestämmelser i är av permanent karaktär har i vårt förslag i stor utsträckning arbetats ini RB. Den enda bestämmelse av sådan karaktär som inte berörs av vårt förslagär 20 § RP. Denna bestämmelse kommer vi alt behandla i en senare etapp avreformarbetet. Innebörden av värt förslag är att RP kommer att avsevärtförlora i praktisk betydelse och åtminstone längre fram bör kunna upphävaseller i varje fall starkt begränsas till sin omfattning. Enlagteknisk fråga som har sammanhang med den nämnda har avseende på vissa allmänna begrepp som inte är definierade i RB. Sålunda utsäger inte RBklart humvida ett mål skall handläggas som Prop. 1986/87:89 tvistemål ellerbrottmål. Inte heller finns det någon allmän regel i balken om hur dessbestämmelser förhåller sig till bestämmelser i andra lagar. Bestämmelserav den nu angivna karaktären borde enligt vår mening ha upptagits i ettinledande kapitel i balken. Eftersom balken f n. inte innehåller nägot sådantkapitel har vi skapat ett utrymme för de önskade bestämmelserna genom attflytta bestämmelserna i nuvarande 1 5 kap. till 2 6 kap. Denna lösning fårdelvis anses ha en provisorisk karaktär. En mer total översyn av RB kan krävanya omredigeringar men även om så blir fallet kommer det säkert att vara entillgång att I kap. i balken ger utrymme för olika bestämmelser av allmänkaraktär. Somtorde ha framgått av det redan anförda avser delbetänkandet endast ändringar iRB. Frågor om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser samt behövligföljdlagstiftning har i stort sett lämnats utanför detta betänkande. Omvåra förslag i det nu framlagda betänkandet antas, innebär det betydandeförenklingar i det processuella regelsystemet. De förslag vi redovisat undermbriken "En enda processform för tvistemål" innebär sålunda att ettflertal processlagar helt kan upphävas. Detta gäller bl.a. småmälslagen,lagsökningslagen, ärendelagen och handräckningslagen. När det gäller RPkanavsevärda förenklingar göras. Sammanlagt rör det sig om 100150 paragrafer somkan upphävas. Medhänsyn till omfattningen och vikten av de förslag vi lägger fram har vifömtsatt att ett ikraftträdande av den nya lagstiftningen inte kan ske föreutgången av . Denna omständighet i förening med det statsfinansiellaläget har medfört att vi i avsnitt V redovisat några delar av betänkandet somenligt vår mening kan behandlas med förtur. förslag till ändringar i RB Härigenomföreskrivs i fråga om ' delsatt nuvarande 1 kap. 8 och 9 §§, 6 kap. 12 och 13 §§, IO kap. 21 §, 12 kap. 24§, 13 kap. 4 §, 20 kap. 15 §, 27 kap. 17 §, 28 kap. 15 §, 31 kap. 12 §, 37 kap.4 och 5 §§, 38 kap. 9 §, 40 kap. 13,15 och 20 §§, 42-47 kap. samt 59 kap. 9 §skall upphöra att gälla, delsatt de nuvarande rubrikerna närmast före 42 och 45 kap. samt rubrikerna til! 5och 41 kap. skall utgå, delsatt i 50 kap. 4, 9 och 23 §§, 55 kap. 14 § och 58 kap. I § ordet"sanningsförsäkran" skall bytas ut mot ordet "ed", delsatt nuvarande 1 kap. 1 6 §§ skall betecknas 2 kap. 1, 2, 4, 6, 7 respektive 8§, att nuvarande 2 4 kap. skall betecknas 3, 4 respektive 5 kap., attnuvarande 5 kap. 19§§ skall betecknas 6 kap. I9§§, att nuvarande 6 kap. I -11§§ skall betecknas 6 kap. 10-20 §§ och att nuvarande 41 kap. 1-4 §§ skaUbetecknas 35 kap. 15-18 §§, delsatt rubrikerna närmast före I kap. skall sättas närmast före 2 kap., delsatt 2 kap. 4 §, 5 kap. 2 §, 6 kap. 15, 17 och 18 §§, 7 kap. 4 §, 9 kap. 5, 8och 9 §§, 10 kap. 17, 18 och 20 §§, 11 kap. 4 och 5 §§, 12 kap. 4 och 9§§, 13kap. 3, 5 och 7 §§, Ukap. 3,4, 5 och 7 §§, I7kap. 12 §§, 18 kap. 2, 8, 13 och 14 §§,19 kap. 7 §, 20 kap. 1 och 8- 10 §§, 21 kap. 2 och 12 §§, 22 kap. 4-6 §§, 23kap. 18 och 22 §§, 24 kap. 12 och 13 §§, 30 kap. I, 2, 4, 6-8 och 10§§, 32 kap. 6 och 7 §§, 33 kap. 1-3, 5 och 6 §§, 34 kap. I och 2 §§, 35 kap. 8,13 och 14 §§. 36 kap. 1, 5, 7, 13 17-20 och 22-23 §§, 37 kap. 1 -3 §§, 38 kap.6 §, 39 kap. 2 och 3 §§, 40 kap. 10, 11 och 16 §§, 49 kap. I och 7 §§, 50 kap.1, 15 och 24 §§, 51 kap. 1, 11 och 15 §§, 52 kap. 1 §, 53 kap. I och 2 §§, 54kap. I §, 59 kap. I och 5 8 §§ samt rubrikerna till I, 6, 9, 13, 20 och 37kap. skall ha nedan angivna lydelse, delsatt i balken skall införas tjugosex nya paragrafer, I kap. 1 och 2 §§, 2 kap. 3och 5 §§, 9 kap. 10 §, 10 kap. 8 a och 18 a §§, 12 kap. 14 a §, 14 kap. 7 a§,20 kap. I a, 1 b och 12 a §§,22 kap. I a §,31 kap. I aochl b §§, 33 kap. 10§,41 kap. 19 §§och51 kap. 23 a §, nya rubriker närmast före 'Senaste lydelse av 1 kap. 8 § 1969:244, 1 kap. 9 § 1969:244, 6 kap. 13 § 1974:573, 20 kap. 15 § 1954:432, 37 kap. 5 § 1977:1020, 38 kap. 9 § 1980:101, 42-47 bilaga nr I, 50 kap. 4 § 1963:149, 50 kap. 9 § 1963:149, 58 kap. 1 § 1975:670,59 kap. 9 § 1968:193. I, 41 och45 kap., nya mbriker till 2 och 41 kap. samt sex nya kapitel, Prop. 1986/87:89 4247 kap., av nedan angivna lydelse, dels att i balken närmast före 6 kap. I § skall införasrubriken , närmast före 6 kap. 6 § rubriken, närmast före 6 kap, 9 § rubriken , närmast före 6 kap. 10 § rubriken, närmast före 6 kap. 19 § rubriken , närmast före 35 kap. I § rubriken och närmast före 35 kap. 15 § rubriken . Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. Om allmän underrätt I kap. Om balkens tUlämpningsom- Denna balk gäller för rättskipning och rättsvård vidallmän domstol. Har i lag meddelats bestämmelse som avviker från dennabalk, gäller den bestämmelsen, om ej annat sägs i balken. 2 kap. Om tingsrätt Vid tingsrätt handläggs tvistemål och brottmål. Som tvistemål handläggs, om ej annal sägs i 22 kap., målom enskildas personliga ställning saml om deras personliga och ekonomiskaförhållanden inbördes. Som tvistemål handläggs också annal mål som inte skallhandläggas som brottmål. Vissa tvistemål skall enligt 41 kap. 4 § handläggassom blankettmål. 1. mål omansvar för brott. 2. mål omåtgärd enligt 21 28 kap. i anledning av misstanke om brott. Prop.1986/87: 89 3. mål som avses i 38 kap. , 4. mål omförverkande till del allmänna eller annan särskild rättsverkan i anledning avbrott, 5. mål omutdömande av förelagt vite och 6. mål förvilket bestämmelserna om allmänt åtal skall ha motsvarande tillämpning. Mål som avses i tredje slyckel 4 och 5 skall i fråga omhandläggningen anses gälla brott för vilket ej föreskrivs svårare påföljd änböter. Tingsrätt är i tvistemål domför med tre lagfarna domare.Flera än fyra lagfarna domare må ej sitta i rätten. I brottmål skaU tingsrätt bestå av en lagfaren domare ochnämnd. Kan huvudförhandling i målet beräknas kräva minst , må docktvå lagfarna domare och nämnd sitta i rätten. Tingsrätt är domför med en lagfaren domare vid måls avgörande utan huvudförhandling, vid annan handläggning, som ej sker vid huvudförhandlingeller syn å stället, vid sådan huvudförhandling i tvistemål, som hålles iförenklad form, vid huvudförhandling och syn å stället i mål om brott förvilket icke är stadgat svårare straff än böter. Tingsrätt är i tvistemål domför med en lagfaren domare, omej annat följer av vad nedan sägs. Vid huvudförhandling beslår tingsrätt av tre lagfarnadomare. Förhandlingen får dock hållas inför endast en lagfaren domare, om detär tillräckligt med hänsyn lill målets omfattning och svårighetsgrad. Om måletinte är av enkel beskaffenhet, gäller detta dock endast om parterna samtycker. Om huvudförhanding i målel kan beräknas kräva minst fyraveckor, får rätten bestå avfyra lagfarna domare. När mål avgörs på handlingarna skaU tingsrätt bestå av trelagfarna domare, om part begär det eller rätten finner det nödvändigt. Åven ompart begär att tre domare skall deltaga, får målet avgöras av en lagfarendomare, om målel är av enkel beskaffenhet. Senaste lydelse av förutvarande I kap. 3 § 1975:1288. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1986/87: 89 / blankettmål består tingsrätt av en domare. Denne behöverinte vara lagfaren. Tingsrätt är i brottmål domför med en lagfaren domare ochnämnd vid huvudförhandling i mål om brott, för vilket föreskrivs svårarepåföljd än böter. Detsamma gäller när sådant mål skaU avgöras på handlingarnagenom dom. Om huvudförhandhng i målet kan beräknas kräva minst ,får ytterligare en lagfaren domare ingå i rätten. 1 annat fall är tingsrätt i brottmål domför med enlagfaren domare. Domare, som avses i / kap. 2 §, 2 Domare, som avses i 2 kap. 2 §, i kap. 3 §eller 3 kap. 4 §, utnämnes kap. 3 § eller 4 kap. 4 § utnämnsav reutnämnes eller förordnas av re- utnämnseller förordnas av rege- 6 kap. Om domstols protokoll 6 kap. Om ordningen vid domstol I protokoll skall antecknas utsaga I protokoll skallantecknas berät-av vittne, sakkunnig, part under telse som någon lämnar underför-sanningsförsäkran eller målsägan- hör i bevisningssyfte, i den omfatt-de,då han höres i anledning av ning berättelsen kan antas vara av åklagarenslalan, i den omfattning betydelse i målet. Detsamma gäller utsagan kan antagasvara av bety- rättens iakttagelser vid syn på stäl-delse i målet, samt vadrätten vid let. syn å stället iakttager. Första stycket gäller inte berättelse av tUltalad i brottmål. Vid huvudförhandling i hovrätt Vid huvudförhandling i hovrätt vare ej nödigt att i protokollet an- behöver uppgift enligt förstastycket tecknas utsaga eller iakttagelse, antecknas endast om anteckningen som nu sagts, med mindre anteck- kan antas bli av betydelse vid full- ning därav kan antagas bliva av följd till högsta domstolen. betydelse vid fullföljd till högsta vudförhandling i högsta domstolen ' Senaste lydelse av förutvarande 4 kap. 2 § 1974:573. domstolen.Ej heller vare sådan anteckning nödig vid huvudförhandling i högstadomstolen. behöversådan anteckning inte göras. Protokolletöver förhandling skall, innan förhandlingen avslutas, erhålla slutligavfaltning. Då protokollet är uppsatt, skall ordföranden å protokollet göraanteckning därom. Sedan utsaga, som enligt 6 § skall antecknas iprolokollet, upptecknats, skall den uppläsas eller tillfälle på annat sättlämnas att granska uppteckningen samt den hörde tillfrågas, om han har någotatt erinra mot innehållet. Erinran, som ej föranleder ändring, skall antecknas.Därefter må uppteckningen ej ändras. Har utsagan först efter granskningenantecknats i protokollet, skall uppteckningen fe/Zägga.? Protokollet över förhandling skall slutligt avfattas innanförhandlingen avslutas. /Var protokollet är uppsatt, skall ordföranden antecknadetta på protokollet. När berättelse, som enligt /5§ skall antecknas iprotokollet, har upptecknats, skall den läsas upp eller tillfälle på annat sättlämnas att granska uppteckningen. Vidare skall den hörde tillfrågas, om han harnågol att erinra mot innehållet. En erinran, som inte föranleder ändring, skallantecknas. Uppteckningen får sedan inte ändras. Om berättelsen har antecknatsi protokollet först efter granskningen, skall uppteckningen/ogfli ////handlingarna som en bilaga. Rätten ägeförordna, att utsaga av part. målsägande, vittne eller sakkunnig skall istället för att antecknas i protokollet upptagas genom stenografi eller påfonetisk väg. / denna ordning må ock upptagas sammanfattningen av utsaga, avseendevad som kan antagas vara av betydelse i målet. Berättelsesom någon lämnar vid förhör i bevisningssyfte får tas upp genom stenografieller på fonetisk väg / stället för att antecknas i protokoUet. Detsammagäller sådan sammanfattning av berättelse, som avser det som kan antas vara avbetydelse i målet. Bestämmelsen i /7§ andra stycket i detta kapitel gäller itillämpliga delar berättelse, som tagits upp genom stenografi, och sammanfattningav berättelse, som upptagits på fonetisk väg. Stenografutses av rätten. Ej må den anlitas som stenograf, vilken till saken eller tillnågondera parten står i sådant förhållande, att hans Senastelydelse av fömtvarande 6 kap. 9 § 1979:289. tillförlitlighet därigenom kan anses förringad. Vad i 5kap. 7 § är stadgat om tolk äger motsvarande tillämpning beträffande stenograf,som utsetts av rätten. Sädan stenograf har rätt till skälig ersättning förarbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Ersättningen betalas avallmänna medel. Bestämmelser om återgivande i vanlig skrift av vad somupptagits enligt denna paragraf meddelas av regeringen. Allmän åklagare vid underrätt och hovrätt är statsåklagareeller distriktsåklagare. Riksåklagaren är dock allmän Riksåklagaren är dock allmän åklagare vid hovrätt i mäl som av- åklagare vid hovrätt i mäl som av ses i 2 kap. 2 § första stycket. ses i 3kap. 2 § första stycket. Allmänåklagare vid högsta domstolen är riksåklagaren. Har lalantill högsta domstolen fullföljts allenasl av enskild part, må åklagarlalan där,efter riksåklagarens förordnande, föras av lägre åklagare. Har talantill högsta domstolen fullföljts endast av enskild part/år åklagarlalan där,efter riksåklagarens förordnande, föras av lägre åklagare. Närmarebestämmelser om fördelningen av uppgifterna mellan åklagarna meddelas i de fördem gällande instruktionerna. 9 kap. Omstraff och vite 9 kap.Om straff, vite och hämtning Den somvid sammanträde inför rätten stör förhandlingen eller fotograferar irättssalen eller bryter mot föreskrift eller förbud, som har meddelats med stödav 5 kap. 9 §, döms till böter. Till samma straffdoms den som muntligen införrätten eller i rättegångsskrift uttalar sig otillbörligt. Den somvid sammanträde inför rätten stör förhandlingen eller fotograferar irättssalen eller bryter mot föreskrift eller förbud, som har meddelats med stödav 5 kap. 9 §, döms lill böter, högst . Till samma straff dömsden som muntligen inför rätten eller i rättegångsskrift uttalar sigotillbörligt. Då enligtdenna balk \'\te föreläg-ges part eller annan, bestämme rät- När enligldenna balk vite föreläggs part eller annan, 5a//rätten 1 Senastelydelse 1981:1312. 2 Senastelydelse 1980:262. ' Senaste lydelse 1981:828. ten vite lill belopp, som med hänsyn till hans ekonomiskaförhållanden och omständigheterna i övrigt kan antagas förmå honom att iakttagaföreläggandet. Vite må ej bestämmas eller över femtusenkronor. Har vile utdömts och förelägger rätten nytt vite, må vitet bestämmastiU högre belopp, dock ej . Vitesföreläggande skalldelgivas den som föreläggandet avser. bestämma viiesbeloppel så an det kan antas förmå honom attfölja föreläggandet. Beloppet skaU fastställas också med hänsyn till måletsomfattning och beskaffenhet i övrigt. Därjämte skall beaktas vilka kostnadersom kan uppstå för statsverket om föreläggandet inte följs. Närmarebestämmelser om vitesbelopp meddelas av regeringen. Bestämmelserna i första stycket om högsta vitesbeloppgäller ej i fråga om föreläggande enligt 15 kap. 3 §. Vite må ej föreläggas, då straffar utsatt. Ej heller måvite föreläggas kronan. Finnes, då fråga uppkommer om utdömande av vite,ändamålet med vitet hava förfallit, må vitet ej utdömas. Staten får inte föreläggas vite. Vitesföreläggande skall delges den som. Är idenna balk straff utsatt i böter, dock ej dagsböter, vare lägsta bötesstrafflio kronor och högsta femhundra kronor. Har,när fråga uppkommer om utdömande av vite, ändamålet med vilet förfallit, fårvitet inte utdömas. Detsamma gäller om någon vid vite har förelagts attinställa sig vid sammanträde och detta inställs av annan orsak än att den somförelagts vitet har utebUvit. När vite döms ut får jämkning ske, om underlätenheten attfölja vitesföreläggandet inte orsakat sådana olägenheter som förutsattes närvitet bestämdes eller underlåtenheten berott på ursäktligt förbiseende. Harvite dömts ut får jämkning ske i fråga om annan ersättningsskyldighet gentemotstatsverket som åvilar den som förpliktals utge vitet. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1986/87: 89 SkaU någon hämtas till sammanträde inför rätten, får han.om ej annat följer av vad nedan sägs, inte omhändertas tidigare än atl han kaninställas till sammanträdet. Har hämtningsförsök förut misslyckats eller finns detannars på grund av vad som är känt om den som skall hämtas särskild anledingdärtiU, får rätten eller polismyndighet besluta, att han för hämtningensgenomförande får omhändertas tidigare än vad som följer av första styckel. Den som omhändertagits enligt andra stycket är skyldig atti avvaktan på inställelsen stanna kvar på polisstation eller annan plats sombestäms av polismyndigheten. Han är dock inte skyldig att stanna kvar mer , om inte rätlen beslutat om . Beslut av rätten får avsehögst aderton limmar. Vid prövning av fråga om skyldighet att stanna kvarskall särskUt beaktas vilka olägenheter det kan antas medföra att den, somskall hämtas, inte är närvarande vid sammanträdel.