prop · GA03165 · 1986-12-31 00:00:00 — I fråga om inriktningen av den administrativa beredskapen påarbetsrättens område uttalades att regeringen borde tillsätta en delegation medföreträdare för totalförsvarsmyndigheter och arbetsmarknadsorganisationer föratt leda den fortsatta planeringen av arbetet (AU 1982/83:1). 1 enlighet därmedtillsatte regeringen den 25 no- t2 1986/87. vember1982 en sådan delegation (A 1983:02). 1 delegationen, som arbetar Prop.1986/87:165 under benämningen beredskapsdelegationen, ingår företrädare för bl.a. överbefälhavaren, överstyrelsen för civil beredskap, ,arbetarskyddsstyrelsen, . Svenska arbetsgivareföreningen.Svenska kommunförbundet. , i ,och Centralorganisationen /SR. Detförslag som läggs fram har beretts inom delegationen. 2.1 Allmänt om den administrativa beredskapen på arbetsrättensområde Dettorde inte råda någon tvekan om att den administrativa beredskapen på detarbetsrättsliga området har varit eftersatt. Problemet har också uppmärksammatssärskilt i det nu gällande totalförsvarsbeslutet (prop. 1981/82:102 om säkerhets-och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta utveckling, bil. 1, s.41). Vad som i första hand åsyftas är att det i stort saknasberedskapslagstiftning och beredskapsavtal på det arbetsrättsliga fältet. Jaghar för avsikt att här uppehålla mig främst vid det sakområde som gäller attanpassa de arbelsrättsliga reglerna i lag och kollektivavtal till de förhållandensom kan tänkas uppstå i samband med krig eller krigsfara eller andra sådanautomordentliga förhållanden som beskrivs i 13 kap. 6 § regeringsformen (RF),den s. k. författningsberedskapen. Men jag vill ocksä framhålla att det finnsen annan väl så väsentlig del av den administrativa beredskapen på dettaområde och som brukar sammanfattas under termen organisatoriska frågor. Inomdetta sakområde återfmns sådana frågor som vilka uppgifter arbetsmarknadensorganisationer bör ha, hur förhandlingar och samarbete mellan organisationernabör fungera och samspelet på olika nivåer mellan totalförsvarsmyndigheterna ochorganisationerna. Härtill kommer åtskilliga frågor av praktisk natur. Debåda sakområdena för den administrativa beredskapen på arbetsrättens områdestår ingalunda självständiga från varandra. Det är snarare så att ettställningstagande på det ena området kan bli avgörande för valet avtillvägagångssätt på det andra. Ett exempel, som jag återkommer till, är fråganhur tvister på det arbetsrättsliga fältet bör lösas när samhället är omställtför krig. Kan man upprätthålla det centraliserade systemet som finns underfredstid med centrala förhandlingar mellan parterna och arbetsdomstolen som iprincip enda domstol, eller bör man inrätta lokala eller regionalabeslutsinstanser? Det senare alternativet förutsätter att tvisteförhandlingarnapå lokal nivå bibehålls och möjligen förstärks. Det ger i sin tur upphov tillåtskilliga organisatoriska frågor. Attjag nu har stannat för att här begränsa mig till författningsberedska pen beror inte till någon del pä att jag underskattar betydelsen av de 12 Det förhåller sig i stället såatt det även på det Prop. 1986/87:165 mera rättsligt betonade sakområdet kommerätt ki-ävas ett kompletterande arbete. Detta arbete kommer att inriktas på attfå fram beredskapsavtal men kan även - beroende på vad som kommer ut vidförhandlingarna om sådana avtal - komma att omfatta ytterligarelagstiftningsåtgärder. Avsikten med det förslag som jag nu lägger fram är attge vissa utgångspunkter för detta fortsatta arbete, bl. a. genom att ange vilkamateriella ändringar i det arbetsrättsliga regelsystemet som bör komma tilluttryck genom lagstiftning. Det är min förhoppning att arbetsmarknadensparter, liksom för fredstida förhållanden, träffar ändamålsenligakompletterande kollektivavtal för de förhållanden som avses här. För de åtgärder som föreslås och för det framtidaarbetet - såväl på det rättsliga som på det organisatoriska planet - bör gällavissa allmänna utgångspunkter. En utgångspunkt är att parterna under fredstidhar ett betydande ansvar för förhållandena på arbetsmarknaden och att dettaansvar inte är mindre betydelsefullt i ofärdstider. Behovet av parternasmedansvar är snarare större när sådana förhållanden råder. En annan utgångspunktär att det inte kan vara eftersträvansvärt att för krissituationer skapa ettregelsystem som mer än oundgängligt avviker från den ordning som gäller underfred. Detta skall inle förstås på det sättet att ingrepp i det fredstidaregelsystemet skulle till varje pris undvikas. Men man bör om möjligt undvikaingrepp som i grunden rubbar det fredstida mönstret för samverkan mellanparterna och mellan dessa och statsmakterna. 2.2.1 Förutsättningar i grundlag för beredskapslagstiftning,m. Som jag har nämnt tar den lagstiftning som jag nuföreslår sikte på sädana ofärdstider som berörs i 13 kap. 6 § RF, nämligen dåriket är i krig eller i krigsfara eller om det råder sådana utomordentligaförhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara vari riket harbefunnit sig. För sådana situationer, som i den fortsatta framställningenkommer att sammanfattas under benämningen beredskap, föreskrivs i 13 kap. 6 §RF att regeringen med stöd av bemyndigande i lag kan genom förordning meddelasådana föreskrifter i ett visst ämne som enligt grundlag annars skall meddelasgenom lag. Hit hör, enligt bestämmelsen i 8 kap. 2 § första stycket RF,civilrätten och därmed arbetsrätten. Författningsberedskapen syftar till att man redan ifredstid i göriigaste mån anger vad som skall gälla under beredskap. Detta är av särskild betydelse på det arbetsrättsliga fältet där normerna förutom genom lagstift ning i stor utsträckning ges genom kollektivavtal och där det sålunda skapade regelsystemet tillämpas i vardagslivet på enskilda arbetsplatser. Det är därför enligt min mening angeläget att man i beredskapslagstiftning en uttryckligen inte bara bemyndigar regeringen att vid beredskap företa de lagändringar som behövs utan också så långt som möjligt anger på vilket sätt det arbetsrättsliga regelsystemet skall förändras under beredskap. Dessaändringar kan då utgöra utgångspunkter för de särskilda bered- Prop.1986/87:165 skapsavtal som behövs. Självklart är det emellertid inte möjligt att underfredstid helt förutse utvecklingen under beredskap. Regeringen bör därför ävenbemyndigas att meddela sådana ändringar i de berörda arbetsrättsliga lagarnasom krävs för att tillgodose totalförsvarets behov när beredskap råder. 2.2.2 Närmare om beredskapslagstiftningens innehåll Jag skall nu närmare gå in på frågan om denarbetsrättsliga lagstiftningen under beredskap. De huvudsakliga områdena ärmedbestämmandelagstiftningen, anställningsskyddet, semester och annan ledighetsamt arbetstids-och arbetsmiljöfrågor. Inom den kollektiva arbetsrättens område är det främstlagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (MBL) och lagen (1974:358) omfacklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (FML) som kommer i blickpunkten. Den ena av MBL:s två huvudgrupper av regler utgörs av degrundläggande kollektivavtalsrättsliga reglerna. Hit hör reglerna omförenings- och förhandlingsrätt, om kollektivavtalet och om fredsplikt ikollektivavtals-förhållanden. Dessa regler har ett direkt samband med den friarätten att tillgripa fackliga stridsåtgärder. Det står tämligen klart att utrymmet för sådanastridsåtgärder i praktiken är i det närmaste obefintligt, om det skulle blikrig eller när beredskapstillstånd har inträtt. Ett rättsligt förbud motfackliga stridsåtgärder skulle emellertid rubba en grundsats som länge hartillämpats och som innebär att det ligger i de förhandlande parternas egetansvar att beakta även tredje mans och samhällets intressen när stridsåtgärderövervägs. Häri ligger en väsentlig förutsättning för det samspel mellanförhandlingar och avtal mellan parterna, på den ena sidan, och samhälletsbeslut och riktlinjer, på den andra sidan, som i synnerhet under kristidertorde utgöra en väsentlig tillgång för värt samhällsskick. Det bästa skyddet för arbetsfreden fär antas även underkristider vara att parterna genom kollektivavtal eller på annat sätt självatar ansvaret för att undvika öppna arbetskonfiikter. Något generellt rättsligt förbud mot fackligastridsåtgärder under be redskap bör därför inle införas. Däremot bör samhällets möjligheter för bättras att snabbt ingripa när det i ett enskilt fall trots allt uppkommer en allvariig fara för en öppen arbetskonfiikt. Detta bör ske genom att förlik ningsmän och förlikningskommissioner ges möjlighet att föreskriva upp skov med fackliga stridsåtgärder under det att föriikningsförhandlingar pågår och efter det att förhandlingarna har sirandet. Det bör även öppnas möjlighet för regeringen att i det enskilda fallet förhindra öppna konfiikter genom att föreskriva fortsatt giltighet av träffade avtal eller tvångsskiljeförfarande saml att fredsplikt skall råda. för sådana åtgärder bör vara atl en konflikt skullemedföra skada för Prop. 1986/87:165 totalförsvaret. Kärnpunkten i det andra väsentliga inslaget i MBL, detegentliga medbestämmandeområdet, är den primära förhandlingsskyldigheten(11-14 §§). Hit hör även reglerna om rätt lill information (19-22 §§),tolkningsföreträde i vissa rättstvister (33-37 §§) och facklig vetorätt ivissa fall (38-40 §§). Del ligger i linje med de tidigare angivna utgångspunkternaatt behålla primärförhandlingsskyldigheten med vissa förändringar eller snarareförtydliganden som tar sikte på reglernas tillämpning i krissituationer. Tillförmån för att behålla den primära förhandlingsskyldigheten talar också alt, närarbetet måste bedrivas under pressande förhållanden, det kan vara särskiltmotiverat med en facklig medverkan. En sädan kan bidra till att säkerställa attinte orimliga krav ställs på arbetstagarna och understryka engemensam strävan att möta de särskilda krav på bl. a. produktionen somkrislägel kan ställa. 1 de fall där MBL föreskriver förhandlingsskyldighet förebeslut (II,12 och 38 §§)kan undantag göras, om det föreligger särskilda eller synnerliga skäl. Enligtmin mening är det ställt utom varje tvivel atl hänsynen till totalförsvaretsbehov under beredskap är att hänföra till sådana skäl. Med hänsyn till despeciella förhållanden som kan tänkas råda vid beredskap bör det emellertidklart anges att en arbetsgivares förhandlingsskyldighet före beslut integäller, om uppskov med beslutet skulle medföra störningar i produktionen ellerandra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret. Del är nämligenenligt min mening angeläget att lagtexten inte föranleder några tolkningssvårigheteri en situation där de lokala parterna kan vara hänvisade alt själva - ulancentral medverkan - lösa uppkommande avtalsproblem. Ett motsvarandeförtydligande bör göras i 34 § andra stycket MBL där undantag görs från regelnom arbetstagarsidans tolkningsföreträde vid tvister om arbelsskyldighel. Även om informationsskyldighet bör anpassastill de särskilda krav som beredskapssituationen ställer. Det bör sålunda klartframgå att tystnadsplikt (21 §) som part kräver skall gälla, om del behövs föratt tillgodose totalförsvarets intressen. I situationer av det slag som del här är fråga om blir detmånga gånger problem med kommunikationerna. Delta ställer stora krav på delokala parternas förmåga att lösa uppkommande tvister. Även i övrigt bör verksamheteninom ramen för det egentliga medbestämmandet än mer än under fredstidaförhållanden läggas på de lokala parterna. Åtskilliga av de regler som styr denfackliga verksamheten i vardagliga frågor återfmns i medbestämmandeavtal och iförhandlingsordningar. Det blir därför en första-handuppgift för parternasjälva att finna de lösningar som är lämpligast för den bransch eller detföretag som avses. Lagstiftaren bör emellertid bidra till att skapaförutsättningar atl komma fram till lämpliga lösningar. Till en början bör förlikningsmannaväsendet förstärkas isyfte att till handahålla hjälp för praktisk tvistelösning när del trots alll inte går att undvika tvister eller nå samförståndslösningar i tvister kring lag- eller avialstillämpning. Huvudansvaret för ivistelösningen på arbetsrättens om- 15 radekommer således all få las av parterna själva, medan de kvarstående Prop.1986/87:165 tvisternai alll väsenlligt får avgöras under medverkan av förlikningsmän i den måndetta är möjligt. Det är nämligen inte sannolikt att man under beredskapbör ha kvar elt system med en och samma domstol för hela landet i arbetsrättsliga tvister. 1 ett sådant läge är delinte rimligt att kräva avarbetsgivaren att vända sig till domstol i tvister om tolkningsföreträde (34 § Iredje stycket och 35 § MBL). hör därför suspenderas. Den centrala primärförhandlingsskyldighelen (14 § MBL) börslopas för del fall beredskapslägel, t.ex. på grund avkommunikationssvårigheter, hindrar att förhandlingarna kommer lill stånd. Detlabör ske genom ett tillägg av den innebörden lill bestämmelsen i fråga. Medtanke på alt beredskapslagstiftningen skall kunna tillämpas under sinsemellanmyckel skiftande förhållanden - också sådana då samhället kan fungera i slortsett som vanligt - bör skyldigheten till central förhandling dock integenerellt upphävas. Jag vill här emellertid återigen framhålla intresset av attmedbestämmandeförhandlingarna av på lokal nivå och förutsätter attparterna beaktar detta i beredskapsavtalen. Även FML: s förhandlings- ochtolkningsföreträdesrättsregler bör på sätt som ovan har beskrivits anpassas tillberedskapssituationen. De ändringar som bör göras i lagen (1982:80) omanställningsskydd (anställningsskyddslagen) under beredskap motiverashuvudsakligen av intresset atl öka rörligheten på arbetsmarknaden. Till enbörjan bör möjligheterna vidgas alt träffa anställningsavtal för begränsadlid. Det kan i och för sig tänkas atl det finns en motsättningmellan ansläll-ningsskyddslagens regler om turordning vid uppsägning på grundav arbetsbrist och reglerna om företrädesrätt till åieransiällning, på enasidan, och beredskapslägets ökande krav på effektivitet i produktionen på andrasidan. Krav på att slopa eller jämka turordningsreglerna har också framställtsfrän arbetsgivarhåll i beredskapsdelegationen. Dessa krav skiljer sigemellertid inte väsentligen från dem som har framställts på arbetsgivarsidanmed sikte på den fredslida lagstiftningen. Den lösning som har valts har varitatt låta parterna vidta de ändringar som kan behövas i turordningsreglernagenom kollektivavtal. Denna väg bör även vara tillfyllest i kristider. Delfinns däremot skäl alt slopa återanställningsrätten. Vidare bör del i sambandmed omplacering vid ifrågasatt uppsägning eller i turordningssammanhang finnasett utrymme för att ta särskild hänsyn till de krav på forcerad produktion somtotalförsvaret kan ha. Det har också satts i fråga om inteanställningsskyddslagens uppsäg ningstider borde förkortas för alt öka röriigheten på arbetsmarknaden. Det bör emellertid observeras atl en uppsagd arbetstagare är skyldig att ta annat arbete - i annal fall mister arbetstagaren rätten till uppsägningslön. Det finns därför inte anledning att av rörlighets skäl jämka lagens regler om uppsägningstid. Det bör dock, med hänsyn till de begränsade resurser som finns för tvistelösning vid domstol eller i 16 skiljenämnd,inte vara möjligt för en arbetstagare all föriänga anställningen Prop.1986/87:165 genom att enbart anmäla hos arbetsgivaren atl uppsägningen integodtas (34 §). Semester och annan ledighet Till lagstiftningen om rättigheter i del enskildaanställningsavtalet räknas ledighetslagarna. Hit hör semesierlagen (1977:480),lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning (studieledighetslagen),lagen 0978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m. (föräldraledighets-lagen), lagen (1979:1184) om rätt lill ledighet för vissaföreningsuppdrag i skolan (sialedighetslagen) och lagen (1986:163) om räll tillledighet för grundläggande svenskundervisning för invandrare. Kännetecknandeför dessa lagar är att de grundläggande bestämmelserna om rätten till ledighetär tvingande rätt. Del går med andra ord inte att ens genom överenskommelser ikollektivavtal inskränka dessa rättigheter. Allt eftersom en krissituation fördjupas, med ökandeproduktionskrav på vissa företag och en knapphet på arbetskraft på grund avinkallelser, ökar behovet all utnyttja den arbetskraft som finns kvar iförelagen. Redan beviljade ledigheter mäste ibland kunna avbrytas ochåterhållsamhet måste kunna iakttas med nya ledigheter. Vissa lagar bör heltkunna sättas ur tillämpning under svårare krislägen. Detta torde gälla studieledighetslagen,sialedighelslagen och lagen om rätt till ledighet för grundläggande svenskundervisning.I andra fall kan det finnas elt behov att avsevärt minska ledigheternasomfattning. Rätten till föräldraledighet är svårare att generellt dra in.Det kan dock bli nödvändigt att dra in eller begränsa föräldraledigheten förvissa grupper. Den grupp som jag närmast har i åtanke är yrkesofficerarna. Härmå inskjutas atl de värnpliktiga redan enligt andra regler blir tvungna altavbryta sina föräldraledigheter. Men också för andra grupper, såsom läkare ochnyckelpersoner i krigsvikliga industrier, kan föräldraledigheten behöva slåtillbaka för arbetet. Frågan har också etl samband med hursamhällets barnomsorg skall vara anordnad under beredskap. Mot denna bakgrundblir det enligt min mening inte meningsfullt att nu ange riktlinjerna för vilkaändringar som skall göras i föräldraledighelslagen under beredskap. Jagförordar i stället att regeringen bemyndigas atl göra de inskränkningar irätlen till föräldraledighet som vid beredskap påkallas av den uppkomnasituationen. Semesterledigheten bör kunna inskränkas ,om det krävs för att tillgodose totalförsvarets behov. Överskjutande semesterrätlbör då anses som sparad semester. Redan nu har regeringen enligt 4 § arbetstidslagen(1982:637) och 1 kap. 4 § arbetsmiljölagen (1977:1160) möjlighet att meddela från dessa lagar avvikande föreskrifter för att tillgodose totalförsvarels intressen. När det gäller partsförhållandena på arbetsmarknaden vid krig eller beredskap, 17 närmare bestämt förutsättningarna för kollektivavtal försådana siiuatio- Prop. 1986/87:165 ner, kan det vara av särskild vikt attklarlägga vilken den normala arbetstiden bör vara. Den nuvarandeberedskapsplaneringen bygger ofta på 60 timmars arbetsvecka (prop. 1981/82:179 s.32). Detta bör tas till utgångspunkt för vad som generellt bör gälla ikrislägen. Vidare bör veckovilan kunna begränsas lill mot nuvarande36 timmar. Bestämmelserna om meriid vid deltidsanställning bör kunna slopas.Del är emellertid inle nödvändigt att förordna om dessa ändringar i lag utan dekan lämpligen med tillämpning av 4 § arbetstidslagen föras in iarbetstidsförordningen (1982:901). Vilka ytterligare åtgärder som behövs pådessa områden är en fråga som kan besvaras först i belysning av deberedskapsavtal som jag förutsätter kommer all träffas. Det är ocksä angelägel alt anpassa arbetsmiljölagsiifiningentill beredskapssituationen. Flera tillvägagångssätt kan länkas. Lagstiftningenkan tillföras en särskild regel om inriktningen av arbetsmiljöarbeiet, vidgadedispenser kan ges, gällande författningar kan åsidosättas för atl tillgodose tolalförsvarsintressen(med möjlighet lill överprövning hos yrkesinspektionen) etc. Dessa frågor äremellertid inte ell förslahandsområde för kollek-tivavialsreglering och lämnasdärför i detla sammanhang ål sidan. De kommer i stället att bli föremål föröverväganden under det fortsatta arbetet med den administrativa beredskapen påarbetsrättens område. De lagändringar som krävs torde lämpligen, på motsvarandesätl som föreslagits med avseende på arbetslidlagssliflningen, kunna medtillämpning av I kap. 4 § arbetsmiljölagen införas i arbelsmiljöförordningen(1977:1166). Åtskilliga av de bestämmelser som jag föreslår ändringar iför krigs- och beredskapstillslånd är sådana att parterna genom kollektivavtalför fredstida förhållanden kan och i stor utsträckning har överenskommit omannat. Som jag har framhållit är avsikten atl parterna, mot bakgrundbl. a. av del förslag som jag nu lägger fram, skall kunna träffa särskildaberedskapsavtal. För del fall att sådana avtal inte kommer lill stånd för en vissbransch, ett visst företag eller i något annal fall är det enligt min meninglämpligt atl regeringen bemyndigas att under beredskap förklara avtalenogiltiga i den män de strider mot bestämmelser som meddelas i eller med stöd avberedskapslagen och medför skada för totalförsvaret. Visseriigen torde de avtaldet här rör sig om endast ta sikte på normala fredsförhållanden, men därav kanman inte ulan vidare dra nägon bestämd slutsats om deras giltighet underberedskap. Hur det förhåller sig med giltigheten av avtalen i de hänseenden somhär är av intresse är en tolkningsfråga som fär avgöras frän fall till fall.Det av mig föreslagna bemyndigandet är avsett att användas även i fall dåosäkerhet råder om rättsläget i del enskilda fallet. Det skall också kunnautnyttjas för aft justera ingångna beredskapsavtal bl. a. mot bakgrund av detbemyndigande som föreslås gälla på det lagreglerade området. 3Upprättat lagförslag p-p- '986/87: i65 1enlighet med del anförda har inom arbelsmarknadsdeparlemenlet upprättats ettförslag lill arbetsrättslig beredskapslag. Förslaget bör fogas lill protokolleti detla ärende som bilaga. Jaghar förut framhållit all de frågor som berörs i lagförslaget har berettsi samband med propositionen (1981/82:179) om administrativ beredskap påarbetsrättens område. Det förslag jag nu lägger fram har beretts inom beredskapsdelegalioneni vilken ingår företrädare för myndigheter och organisationer som berörs avförslaget. Delegationen har därvid förordat en lagstiftning som i stora dragöverensstämmer med det föreliggande förslaget. Jag har därför bedömt atlytterligare beredning genom remissförfarande inte erfordras. Avdenna paragraf följer att 5-9 §§ skall träda i tillämpning i krig. Konstruktionenmotsvarar den som används i förfogandelagen (1978:262). Liksom i annan beredskapslagstiflningges varken i lagen eller i dessa förarbeten nägon definition av begreppet krig(jfr prop. 1973:90 s. 447). Alt det ankommer på regeringen atl avge förklaringom krigstillstånd följer av 10 kap. 9 § RF, jfr lagen (1960:513) om beredskapstillslåndoch beredskapskungörelsen (1960:515). Paragrafeninnehåller förutsättningarna för lagens tillämpning i andra situationer änkrig. Dessa situationer ansluter till 13 kap. 6 § RF. I andra styckel ges,efter mönster i förfogandelagen, bestämmelser om underställning. Iförsta stycket har efter mönster av annan beredskapslagstiflning tagits in enbestämmelse av innebörd alt vad som förordnas i eller med stöd av lagen gälleri stället för avvikande författningsbestämmelser. I andra stycket har införtsen bestämmelse för att säkerställa att beredskapslagsiift-ningen slår igenomäven i fall där hänvisning har skett till den fredstida lydelsen. Föreliggerinte längre de i lagen angivna förutsättningarna för lagens tillämpning av de föreskrifter pä det arbelsrättsliga fältet, som har medde lats i eller med stöd av lagen, skall dessa naturligtvis upphöra atl gälla. Liksom vid annanberedskapslagstiftning talar här praktiska skäl för att Prop. inte låta detta skeautomatiskt. Jag vill också framhålla att frågan om vilka särskilda åtgärder som kanbehövas vid en övergång från beredskap till fredsförhållanden intebehandlas i förslaget. I paragrafen anges därför att regeringen skallföreskriva att de i eller med slöd av 59 §§ meddelade föreskrifterna skallupphöra att gälla. Idessa paragrafer anges, såvitt avser 5 § med en hänvisning till en förteckning,vilka ändringar i den arbelsrättsliga lagstiftningen som i första hand avsesatt gälla under beredskap. De väsentliga sakliga ändringarna har berörts i denallmänna motiveringen. Därutöver har det gjorts en del följdändringar. Idenna paragraf bemyndigas regeringen atl i enskilda fall gripa in med åtgärderinför eller i samband med öppna arbetsmarknadskonflikter.