prop · GA0339 · 1986-12-31 00:00:00 — Beträffande innebörden av lagens myndighetsbegrepp har i lagförarbetena uttalats att Qänsteman hos andra offentliga organ än myndigheter ibland på gmnd av författningsföreskrifter kan ha fått sådana befogenheter att de organisato riskt och funktionellt blir att anse som offentliga förvaltningsmyndigheter. Som exempel nämns i propositionen besiktningsmän hos AB Svensk Bil provning i fråga om bolagets obligatoriska kontrollverksamhet (prop. 1971: 30 s. 317). Förarbetena till förvaltningslag kan alltså anses ge ett visst stöd för att lagens regler om hur man överklagar beslut av myndig- 62 heter skaU tillämpas ocksåvid överklagande av beslut av enskilda organ, Prop. 1986/87:39 om någotannat inte är särskilt föreskrivet (jfr 1 § andra stycket). Somhar framgått finns det emellerfid också författningar som när det gälleröverklagande av ett enskilt organs beslut hänvisar till 1971 årsförvaltningslag. förekommer det alt en författninghänvisar fill lag när det gäller tiden för överklagande men utan attklargöra vilken instans skrivelsen med överklagandet skall ges in till (exempelnr 5). Även denna variant fömtsätter tydligen att den allmänna regleringen i1971 års lag, eller de principer som den ger utiryck åt, skall fylla utbestämmelserna i specialförfattningen. Iandra fall är hänvisningen mer generell och anger inte bara överklagandetidenutan också vilken instans skrivelsen skall ges in till (exempel nr 3 och 6). Ytterligareen variant som förekommer är att en författning, som hänvisar till 1971 årsförvaltningslag när det gäller överklagandetiden, har egna regler om tillvilken instans överklagandet skall ges in (exempel nr 2). Skälenför mitt förslag: Den nya förvaltningslagen skaU liksom den gamla tUlämpas hosvarje offentligt organ som kan karakteriseras som en förvaltningsmyndighet. nya lagen har begreppet förvaltningsmyndighet emellertid samma innebörd somi regeringsformen (prop. 1985/86:80 s. 57). Det innebär att lagen inte ärtillämplig på organ som är organiserade i privaträttsliga former. Sådana organär inte myndigheter, även om de har anförtrotts offentligaförvaltningsuppgifter eller till och med myndighetsutövning enligt 11 kap. 6 §regeringsformen. Iförhållande till vad som avsågs vid fillkomsten av den gamla lagen innebärdetta att tillämpningsområdet har begränsats något. Begränsningen sammanhängermed som jag redan har varit inne på - att begreppet förvaltningsmyndighet iden gamla lagen var avsett att tolkas inte bara med hänsyn till organisatoriskaförhållanden utan också med hänsyn till funktionella. Genom att begreppet iden nya lagen avses sammanfalla med regeringsformens myndighetsbegrepp, som ärett rent organisatoriskt begrepp, finns det inte längre något utrymme för attbetrakta enskilda organ eller deras Qänsteman (t. ex. besiktningsmän hos ABSvensk ) som förvaltningsmyndigheter i lagens mening (jfr prop.1973:90 s. 232 f, prop. 1975/76: 160 s. 134 f, prop. 1977/78:38 s. 41 och prop.1979/80:2 del As. 125 f). Reglernaom överklagande av beslut av enskilda organ behöver alltså ses över med anledning av den nya förvaltningslagen. Detta är nödvändigt för alt det inte skall uppstå luckor i regleringen av frågan till vilken instansoch inom vilken tid ett överklagande skall ges in m. m. Man bör enligt min mening inte lita till en analog tillämpning av lagen då beslut av enskilda organ överklagas. Lagen innebär att vissa nya uppgifter läggs på den instans som har meddelat det överklagade beslutet. a. blir det en uppgift för den instansen att ta emot skrivelsen med överklagandet och pröva om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Denna uppgift innefattar myndighetsutövning och kan enligt 11 kap. 6 § regeringsformen inte över lämnas till ett enskill organ annat än med stöd av lag. Vidare bör man givetvis se över de hänvisningar till den gamla lagen som fmns på olika håll 63 Enutgångspunki för översynen bör enligt min mening vara all reglerna Prop.1986/87: 39 för överklagande av enskilda organs beslut i möjligaste mån skallbringas i överensstämmelse med vad som gäller enligt den nya förvaltningslagenvid överklagande av myndighetsbeslut. För detta talar inte minst intresset av enklaoch enhetliga regler. Många och invecklade regler om till vUken instans enklagande i olika sammanhang skall vända sig kan verka förvU-lande och ge upphovtill förseningar och krångel i handläggningen. Ävenom man alltså bör sträva efter enhetlighet går det knappast att undantagslöstreglera frågan om överklagande av enskilda organs beslul efter mönster av dennya förvaltningslagen. Avvikelser bör föreskrivas när särskilda skäl talar fördet. Det enskUda organet måste t. ex. uppfylla vissa krav på fillgänglighet föratt kunna ta emot skrivelser med överklaganden. Med hänsyn till de skiftande förhåUandensom råder bör frågan i vad mån denna uppgift kan läggas på enskilda organbedömas ulifrån de förhåUanden som gäller på vaije specialområde. Uppgiftenatt pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid bör ligga på samma instanssom skall ta emot skrivelsen med överklagandet Qfr prop. 1985/86: 80 s. 44). Denödvändiga reglerna i ämnet bör i princip stå i de förfatiningar där reglernaom instansordning finns, dvs. normall i de specialförfattningar som också innehåUermateriella regler på området. För detta talar framför allt atl det blir bäst såfrån läsbarhelssynpunkl. Frånde utgångspunkter som har angetts nu har en genomgång av ett antal speciallagarm.m. På grundval av genomgången bör nu bl. a. endel lagbestämmelser i ämnet ändras eller kompletteras med en hänvisning tillden nya förvaltningslagens regler om hur beslut överklagas (sespecialmotiveringen, avsnitt 4.27, 4.31, 4.53 och 4.57). Det har dock intevarit möjligt att i detta sammanhang gå igenom all den lagstiftning som kanbehöva ses över. För en del författningar gäller vidare att de justeringar sombör göras lämpligen bör anstå till dess att ändringar görs av andra skäl.Samtidigt måste man naturligtvis säkerställa att det inte uppstår några luckori regleringen när förvaltningslag vid årsskiflet upphör att gälla ochersätts av den nya förvaltningslagen. För min del anserjag att det bästa är attdet stiftas en särskild lag med regler för dessa fall (se specialmotiveringen,avsnitt 4.1). Dennya lagen bör gälla sådana bolag, föreningar, stiftelser och andra enskilda organ som på statens uppdrag driver verksamhet och vars beslut kan överklagas liU regeringen, en förvaltningsdomstol eller en förvalt ningsmyndighet. Lagen bör inte innehålla andra regler än de som är abso lut nödvändiga. De bestämmelser som behövs är sådana som reglerar hur beslut överklagas, till vilken instans en skrivelse med överklagande av ett enskill organs beslut skaU ges in, inom vilken lid det skaU ske, vilken instans som avgör om skrivelsen har kommit in i rätt tid och vilken verkan det får, om skrivelsen kommer in för sent eller till fel instans. Reglerna i lagen bör lämpligen utformas efter mönster av 12 § förvaltnings lag och alltså innebära att den nuvarande ordningen för överklagande behålls som en reservordning i väntan på en fullständig översyn av regler na i ämnet. För att bestämmelserna i lagen skall få den avsedda karaktären av utfyllande reglering bör de inte tillämpas om det finns avvikande be- 64 slämmelseri andra lagar, i förordningar eller i författningar som någon förvaltningsmyndighethar beslutat med stöd av vederböriigt bemyndigande. Närdet gäller tillämpningsområdet för en sådan lag viU jag särskilt framhållaföljande. Som har framgått av min bakgrundsteckning kan vissa beslut av notariuspublicus och AB överklagas enligl sekretesslagen. Det gällerbeslut att inte lämna ul en handling. Sekretesslagen anger att besluten kanöverklagas och att det är kammarrätten som prövar sådana överklaganden. Medanledning av den nya förvaltningslagen behöver dessa bestämmelser komplelterasmed bl. a. regler om till vilken instans överklagandeskrivelsen skall ges inoch inom vUken lid det skall ske. I enlighet med vad jag har sagt skulleutgångspunkten vara att man utformar reglerna efter mönster av den nyaförvaltningslagen. Jag anser dock att denna anpassning bör anstå något när detgäller sekretesslagen. HuvudskälettiU min bedömning är att kommunalföretagskommittén i betänkandet (SOU 1983:61) HandUngsoffentlighetutanför myndighetsområdet har föreslagil att principen om allmänna handUngarsoffentlighet utvidgas till att gälla även för flera andra enskilda organ medmyndighetsutövande och liknande uppgifter. Även dessa organs beslut skallenligt kommitténs förslag kunna överklagas enligt bestämmelserna i sekretesslagen.Jag avser att lägga fram förslag till ändringar i sekretesslagen på gmndvalav kommitténs betänkande och remissyttrandena över det. I väntan påstatsmakternas ställningstagande till dessa förslag bör den nuvarande ordningenför överklagande av beslut av publicus och AB inteändras i sak. Den nya lagen bör därför täcka även dessa fall. 2.3 Omröstnings- och reservationsregler Mitt förslag: mån omröstningsförfarande och reservationsrätt har reglerats i lag anpassasregleringen till ordningen i den nya förvaltningslagen på följande sätt. Förvanliga förvaltningsmyndigheter kan omröstnings- och reservalionsreglerna iregel upphävas, vilket innebär att förvaltningslagens regler om kollektivomröstningsmetod och om rätt att reservera sig mot beslut skall tillämpas. och domstolsliknande nämnder hänvisas i stället tillrättegångsbalkens kollegiala omröstningsregler. Skälen för mitt förslag:Inom förvaltningen används i huvudsak två omröstningsmetoder. Den ena kankallas den kollektiva omröstningsmetoden eller riksdagsmetoden. Den innebäratt ordföranden framställer ett eUer flera förslag, som kan besvaras med jaeller nej. Ledamöterna röstar först enligl ett acklamafionsförfarande, varefterordföranden tillkännager vilken utgången blivit. Om en ledamot begär det, skallomröstning ske. De olika förslagen ställs då mot varandra i tur och ordning.Utgången bestäms av vUket förslag som får enkel majoritet. Den andra metodenbenämns den Enligt denna tUlkännager ledamöterna . 1986/87: 39 sin mening i tur ochordning. Vid röstsammanräkningen segrar den mening som fått fler röster ännågon annan. Vid Uka röstetal gäller den mening som ordföranden röstat för. Ivissa fall kan dock tiUämpas en ordning som i princip innebär att vidlika röstetal den mening vinner, som är förmånligast för den enskilde. Engenerell reglering av omröstningsförfarandet hos förvaltningsmyndigheter hartidigare saknats. I den nya förvaltningslagen (18 §) slås dock fast atl denkollektiva metoden skall användas i första hand (prop. 1985/86: SOs. 29 ff). Inteheller rätten att reservera sig mot myndighetens beslut har tidigare regleratsgenerellt. Enligt 19 § nya förvaltningslagen gäller dock att den som deltar i etlbeslut som fattas av flera gemensamt har rätt att låta anteckna en avvikandemening. Den som inte gör det skall anses ha biträtt beslutet. Ävenföredraganden och andra Qänsteman som är med om den slutliga handläggningenutan att delta i avgörandet har rätt att få avvikande mening antecknad (prop.1985/86:80 s. 34 ff). Enligt3 § förvaltningslagen kan lagens bestämmelser sättas åt sidan av regler i enannan lag eller en förordning. I förarbetena fill förvaltningslagen har jagförutskickat att det på vissa områden kan finnas skäl att ha avvikande reglersom innebär atl den koUegiala omröstningsmetoden tiUämpas. Jag har därvid bl.a. pekat på en del statliga nämnder, som har en funktion och organisafion som Uknardomstolarnas (prop. 1985/86:80 s. 32). gjorde inga invändningar motdetta uttalande. Närgenerella regler för omröstning och reservationsrätt nu införs genom den nyaförvaltningslagen bUr åtskiUiga föreskrifter om dessa frågor i andra författningaronödiga och kan upphävas. I några fall kan det dock, som nämnts, finnas skälatt behålla en särskild reglering. En genomgång av de omröstnings- ochreservationsregler som gäller på förvaltningsområdet visar att det storaflertalet av dessa regler finns i myndighetsinstruktioner och andraförfattningar, som kan ändras utan medverkan. När det gäller de omröstnings-och reservationsregler som återfinns i lag kan följande anföras. Utgångspunktennär det gäller omröstningsregler i fråga om domstolslik nande nämnder bör vara den redan redovisade, nämligen att man även fortsätiningsvis bör tUlämpa den kollegiala metoden. Denna metod an vänds hos domstolarna och lorde vara den lämpligaste för beslutsfattande på det området. I lagtexterna används ofta formuleringen, att som nämn dens beslut gäller den mening som de flesta förenar sig om eller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. Liknande formuleringar används emellertid i instruktionerna för åtskilliga myndigheter som tilläm par den kollektiva omröslningsmetoden. Formuleringen kan aUtså tolkas på olika sätt. Enligt min mening bör den för de domstolsliknande nämnder nas del ersättas med en direkt hänvisning tUl fillämpliga delar av omröst ningsreglerna i tvistemål enligt , där den kollegiala melo den regleras uiföriigt. Det jag sagt nu gäller värnpliktsnämnden (30 § värnpliktslagen 1941:967; omtryckt 1969:378), vapenfrinämnden (11 § la gen 1966:413 om vapenfri Qänst), 66 (15 § miljöskyddslagen1969:387; omtryckt 1981:420), resegaranfinämn-den (11 § resegarantilagen1972:204) och forskarskattenämnden (lagen 1984:947 om beskattning av utländskaforskare vid lillfälligt arbete i ). Det gäller även en domstol,nämligen (10 § lagen 1970:417 om marknadsdomstol m.m.;omtryckt 1984:294). För andra domstolsliknande nämnder, vilkasomröstningsförfarande regleras i lag, är föreskrifierna om omröstning redanutformade på ett i allt väsenfligt tUlfredsställande sätt. I vissa av dessa fallbör dock reglerna justeras något. Det gäller överförmyndarnämnder (19 kap. 13 §föräldrabalken), kollektivtrafiknämnden (8 § lagen 1978:440 om koUektivtrafiknämnd),och buss-och taxivärderingsnämnden (12 § lagen 1985:450 om buss och taxivärderingsnämnden). Reservationsrätteni de domstolsliknande nämnderna regleras regelmässigt i nämndernasinstruktioner och behöver inte behandlas i detta sammanhang. Förmyndigheter, där beslut fattas av flera gemensamt utan att myndigheten har domstolsliknandekaraktär, kan såväl omröstningsregler som regler om reservationsrätt upphävas.Det betyder att föreskrifterna om omröstning och reservationsrätt i 18 och 19 §§nya förvaltningslagen skall gälla hos myndigheterna. När det gäller omröstningkan det i vissa faU också bli aktuellt att fillämpa föreskrifterna i 15 kap. 7§ lagen (1976:600) om offentlig anställning (omtryckt 1982:100) och i 26 §anställningsförordningen (1965:601; omtryckt 1984:127) om omröstning i vissapersonalfrågor. 2.4 Vissa ändringar i övrigt Mitt förslag:Vissa regler i speciallagstiftningen om bl. a. jäv upphävs i faU där molsvaranderegler i nya förvaltningslagen är direkt tillämpliga. Hänvisningar tillförvaltningslagen ändras redakfioneUl så att de avser den nya lagen. För vissamyndigheter som normalt fattar beslut med flera ledamöter införs möjlighet förordförande e. d. att pröva frågor om överklagande av myndighetens beslut. Detinförs inte någon motsvarighet för förvaltningsdomstolarnas del till den nyaförvaltningslagens bestämmelser om begränsning av antalet instanser som prövar humvidaett överklagande har kommit in i rätt fid. Skälen för mitt förslag:Enligt 2 § 2 gamla förvaltningslagen gäller lagen inte i sådana ärenden hos enkommunal myndighet där besluten överklagas genom kommunalbesvär eller tiU enkommunal besvärsnämnd. Den gamla lagen tillämpas därför för kommunernas del endasli de ärenden som enligl en särskild föreskrifl får överklagas genomförvaltningsbesvär. För åtskilliga kommunala organ innehåller emellertidspeciallagstiftningen föreskrifter enligt vilka vissa angivna lagmm iförvaltningslagen skall tillämpas även i ärenden som överklagas genomkommunalbesvär. het har bestämmelserna omjäv i 4 och 5 §§ förvaltningslagen gjorts Prop. 1986/87: 39 tillämpliga pådetta sätt. nya förvaltningslagen är endast vissa paragrafer, nämligen 13-30 §§,undantagna från tillämpningen i ärenden som överklagas genom kommunalbesvär.Bestämmelser om detla finns i 31 §. Det betyder alt övriga bestämmelser, blanddem föreskrifterna om jäv i 11 och 12 §§, tillämpas i alla slag av kommunalanämndärenden. De flesta av de nämnda föreskrifterna i speciallagstiftningenhar därför blivit onödiga och kan upphävas. Jaggår härefter över till en fråga om möjlighet för en befattningshavare ati prövafrågor om överklagande av myndigheternas beslut när beslut i regel skaU fattasav flera. Den nya förvaltningslagens ordning för överklagande (23-25 §§)innebär att nya uppgifter har lagts på den myndighet vars beslut överklagas.Vissa av dessa är av expeditionen natur, såsom att ta emot skrivelsen medöverklagandet. Andra uppgifter innefattar däremot etl beslutsfattande. Sålundaskall myndigheten pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid och eventueUtavvisa överklagandet. I prövningen ligger också ett ställningstagande till omden inkomna skrivelsen över huvud taget innehåller ett överklagande. Om ettöverklagande har skett i räll tid, måste myndigheten ta ställning fill omskrivelsen genasl skall överlämnas till överinstansen eller om man först börutarbeta ett yttrande som bifogas. Man måste också pröva om det finns skäl attmyndigheten själv rättar det överklagade beslutet (jfr 27 §). Det kan också bU aktueUtatt lämna över skrivelsen liU en annan myndighet om den givits in fiU fel myndighet. Deflesta av dessa uppgifter måste lösas snabbt och det bör därför finnas möjlighetför en ordförande e.d. att pröva frågor om överklagande. De flesta regler omsådan delegation av beslutsfattande finns i myndigheternas instruktioner ochkan ändras utan medverkan i de fall det behövs. För någramyndigheter finns dock sådana bestämmelser i lag. I de fall då dessa beslämmelserf. n. inle är ulformade så alt prövningen i fråga om överklagande kan delegerasbör regler om detta införas. Speciallagstiftningeninnehåller åtskUliga hänvisningar tiU gamla förvaltningslagen eller vissabestämmelser i denna. I de flesta fall saknas anledning att göra någraändringar i sak. Givetvis bör dock hänvisningarna ändras redaktionellt så atlde avser den nya förvaltningslagen. Slutligenskall jag beröra en fråga om rätlen ati överklaga vissa avvisningsbeslut.Enligt 30 § nya förvaltningslagen gäller att om en skrivelse med överklagandehar avvisats på grund av att den har kommit in för sent och om avvisningsbeslutetefter överklagande prövats av en högre instans, den högre instansens beslut ifrågan inte får överklagas. Bestämmelsen innebär atl anlalet inslanser somprövar frågan om ett överklagande har skett i rätt tid har begränsats fill två,nämligen beslutsmyndigheten och en högre instans. Bakgmnden till paragrafen,som saknar motsvarighet i den gamla lagen, är bl. a. en strävan att befriaregeringen från att pröva ärenden som kan prövas av flera inslanser underregeringen och som inle kräver elt ställningstagande från regeringen som politisktorgan. Frågan om ett överklagande har kommit in i rätt tid har också ansetts iregel vara så okomplicerad, att enprövning i fler än två instanser har framstått som Prop. 1986/87: 39omotiverad (prop. 1985/86: 80 s. 53). Bestämmelseni 30 § gäller endasl om den högre inslansen är en förvaltningsmyndighet. Somjagfömtskickade i propositionen till förvaltningslagen (prop. 1985/86:80 s. 54)har jag övervägl om en liknande regel bör införas då överinstansen är enlänsrätt. Jag har emellertid funnit alt vinsterna med en sådan lagändringknappast skulle bU särskilt stora. Inom taxeringsprocessen vore en sådan regeldessutom mindre lämplig med hänsyn till reglerna i taxeringslagen m. m. ombesvär i särskild ordning. Reglerna innebär bl.a. att klaganden kan åberopavissa grunder för att överklagandet, inom vissa gränser, skall tas upp fillprövning trots att det kommit in efter utgången av ordinarie fullföljdstid.Härigenom kan frågan om ett överklagande har skett i rätt tid bli av en heltannan sv|jighetsgrad än vid överklagande i allmänhet. Jag har mot dennabakgrund efter samråd med cheferna för social- och finansdepartementen kommUfram till alt någon motsvarighet tiU 30 § förvaltningslagen inte bör införasför förvaltningsdomstolarnas del. Ienlighet med vad jag nu har sagt har det inom justifiedepartementet upprättatsförslag till 1. lag om överklagande av beslutav enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i konkurslagen(1921: 225), 4. lag om ändring ivärnpliktslagen (1941:967), 5. lag om ändring i lagen(1944:475) om arbetslöshetsnämnd, 6. lag om ändring ibyggnadsstadgan (1959:612), 7. lag om ändring icivilförsvarslagen (1960:74), 8. lag om ändring i vammärkeslagen(1960:644), 9. lag om ändring i reglementet(1961:265) angående förvaltningen av fonder, 10. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, 11. lag om ändring i lagen(1964:47) om krigshjälp, 12. lag om ändring i lagen (1964:63) om beredskap, 13. lag om ändring i lagen(1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa faU, 14. lag om ändring i lagen(1966:413) om vapenfri Qänsl, 15. lag om ändring i patentlagen(1967:837), 16. lag om ändring imiljöskyddslagen (1969: 387), 17. lag om ändring i lagen(1970:417) om marknadsdomstol m. m., 18. lag om ändring imönsterskyddslagen (1970:485), 19. lag om ändring ibostadsrättslagen (1971:479), 20. lag om ändring i lagen(1971:1078) om försvarsuppfinningar, 21. lag om ändring i resegarantUagen(1972:204), 22. lag om ändring i vallagen (1972:620), 69 10. lag om ändring i lagen(1972:704) om kyrkofuUmäktigval, Prop. 1986/87: 39 11. lag om ändring i lagen(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, 12. lag om ändring i lagen (1973:189) med särskilda hyresbestämmelser för vissa orler, 13. lag om ändring istudiestödslagen (1973: 349), 14. lag om ändring i lagen(1973:370) om arbelslöshetsförsäkring, 15. lag om ändring ibostadssaneringslagen (1973: 531), 16. lag om ändring i lagen(1973:861) om lokal kristidsförvallning, 17. lag om ändring i lagen(1974:1082) om bostadsdomstol, 18. lag om ändring i lagen(1975:490) om beslutanderätt för exportråd beiräffandehandelssekreterare m. m., 19. lag om ändring i lagen (1975:1132) om förvärv av hyresfasfighet m.m., 20. lag om ändring i lagen(1976:600) om offentlig anställning, 21. lag om ändring i lagen(1976:839) om slatens va- nämnd, 22. lag om ändring i kommunallagen(1977: 179), 23. lag om ändring ibostadsförvaltningslagen (1977: 792), 24. lag om ändring i lagen(1978:234) om trafiknämnd, 25. lag om ändring i passlagen(1978: 302), 26. lag om ändring i hyresförhandlingslagen(1978: 304), 27. lag om ändring i lagen(1978:440) om kollektivtrafiknämnd, 28. lag om ändring ifamiljebidragslagen (1978:520), 29. lag om ändring i lagen(1979:749) om , 30. lag om ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl., 31. lag om ändring i bostadsansvisningslagen(1980: 94), Iag om ändring iutlänningslagen (1980: 376), 33. lag om ändring i lagen(1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, 34. lag om ändring i socialQänstlagen(1980: 620), 48. lag om ändring i lagen(1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning lill bostadsrätt, 49. lag om ändring i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheter, 50. lag om ändring ihälsoskyddslagen (1982: 1080), 51. lagom ändring i lagen (1984: 3)om kärnteknisk verksamhet, Iag om ändring i lagen(1984:947) om beskattning av utländska forskare vid lillfälligt arbete iSverige, 53. lag om ändring i lagen(1984:1009) om beslutanderätt för bolag eller annan juridisk person med uppgiftatt lämna permitteringslöneersättning, 54. lag om ändring i lagen(1985:450) om buss- och taxivärderingsnämnden, 55. lag om ändring i lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m. 56. lag om ändring i skollagen(1985:1 IOO), 57. lag om ändring i lagen(1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa 58. lag om ändring i lagen(1986:140) om ändring i lagen (1962:381) om Prop.