prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — Ett sammanträde kan enligt förslaget hällas pertelefon under de i 42 kap. 10 § angivna förutsättningarna. Däremot föreslås iövrigt ingen uttrycklig möjlighet för svaranden att avge sitt svaromålmuntligen. En svarande som förelagts atl inkomma med ett skriftligtsvaromål vid påföljd av tredskodom, kan visserligen formellt sett inte sägas ha följt föreläggandet om han muntligen - antingen vid besök i domstolen eller per telefon avger sitt svaromål. Teoretiskt föreligger i den situationen förut sättningar för att meddela tredskodom. Om del som svaranden anfört förefaller innefatta relevanta skäl för bestridande, är det dock inte lämpligt att meddela en tredskodom. Man riskerar dä antingen att svaranden söker återvinning eller alt han gör en rättsföriusl. 1 en sädan situation bör rätteni stället sätta ut mälet till ett sammanträde. Bl.a. med tanke pä sådana fall har stadgandet i första stycket gjorts fakultativt och inte obligatoriskt. Rätten är således inte skyldig att meddela en tredskodom trots atl de formella förutsättningarna för en sådan är uppfyllda. Omsvaranden, utan atl gä in på målet i sak, muntligen eller skriftligen Prop.1986/87:89 begär att sammanträde hålls, bör denna begäran bifallas, omsvaranden har godtagbara skäl för att han vill avge sitt svaromål muntligen istället för skriftligen, t.ex. om han kan antas ha svårigheter att uttrycka dethan vill säga skriftligen. I fräga om tredskodomens innehåll gäller de vanligareglerna i 44 kap. 8 §, vilket innebär atl kärandens talan normalt skallbifallas men att ogillande dom får meddelas bl.a. om käromälet är uppenbartogrundat. 44 kap. 10 § I första stycket regleras hur rätten skall förfara sedanen ansökan om återvinning tagits upp. I detta stycke har vidtagits en ändringav närmast redaktionell natur med anledning av den föreslagna möjligheten attmeddela tredskodom även vid skriftlig handläggning. Principen är enligtförslaget att handläggningen skall fortsätta där den slutade när frågan omtredskodom togs upp. Detta innebär, i de fall där tredskodom meddelas sedanena parten uteblivit från ett sammanträde, liksom enligt gällande rätt atl handläggningenav målet efter återvinningen skall las upp i del skick vari det förelåg föresammanträdet. Och meddelades tredskodomen vid skriftlig handläggning, fårhandläggningen återupptas genom att antingen svaranden på nytt föreläggs attavge skriftligt svaromål eller genom att parterna kallas till sammanträde. Det bör i detta sammanhang anmärkas att enligt RU:sförslag svaranden skulle tvingas att i sin återvinningsansökan presterarelevanta skäl för ett bestridande av käromålet för att få en ansökan omåtervinning upptagen. Jag har emellertid kommit fram till att en sådan ordningskulle medföra en del praktiska komplikationer. Genom möjligheten att efteråtervinningen pä nytt förelägga svaranden att avge skriftligt svaromål vidpåföljd av tredskodom som i så fall inte blir återvinningsbar - har mandessutom ett påtryckningsmedel på svaranden som i praktiken är lika effektivtsom möjligheten att avvisa återvinningsansökningen vid brist på relevanta skäl.RU:s förslag har därför inte tagits upp i denna del. I fråga om valet mellan muntlig och skriftlig handläggningbör ytterligare sägas följande. Om en svarande, mot vilken en tredskodommeddelats under skriftlig handläggning, i sin ansökan om återvinning anger delsom han borde ha angett i ett skriftligt svaromål, torde det lämpligaste varaatt den fortsatta förberedelsen äger rum vid ett sammanträde. Om svarandendäremot varken i älervinningsansökningen eller tidigare under handläggningenhar redogjort för sin inställning och skälen för denna, är del lämpligare attåterigen förelägga honom vid påföljd av tredskodom att komma in med ettskriftligt svaromål. Käranden bör normalt inte besväras med att inställa sigtill ett sammanträde om inte svaranden gjort någol för att föra förberedelsenframåt. Om det kan antas att svaranden inte har förmåga alt skriftligen angegrunderna för sin talan, bör rätten dock sätta ut målet till ett sammanträde. I andra styckel föreslås, utöver en språkligmodernisering, en redaktio- 230 nell ändring med anledning av förslaget atl tredskodomskall kunna medde- Prop. 1986/87:89 las vid skriftlig handläggning. 45 kap. 7 § I paragrafen behandlas åklagarens skyldighet att tillrätten ge in förundersökningsprotokollei och sitt bevismaterial. 1 en ny sistamening har införts en regel som rekommenderar åklagaren atl, innan han ger införundersökningsprotokollet, ur detta rensa bort maierial som rör sådant sominle omfattas av åtalet. Bakgrunden till bestämmelsen har tecknats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.3). Om förundersökningsprotokollei innehåller material sominte berör de åtalade gärningarna följer av den nya regeln alt åklagaren alltidskall undersöka om det är möjligt att utan väsentliga olägenheter gallra bortmaterialet ur protokoUet innan detta ges in till rätten. 45 kap. 10 § I första stycket, som innehåller regler om den tilltaladesbevisuppgift, har i huvudsak endast gjorts språkliga ändringar. Stadgandet isista meningen om att åklagaren skall fä del av den tilltalades bevisuppgiflhar tagils bort; det som sägs där följer redan av allmänna principer om enparts rält att få del av motpartens processmaterial. Enligt det nya andra stycket i förslaget bör dentilltalade som han lämnar sin bevisuppgifl ge in de skriftliga bevishan åberopar. Förslaget överensstämmer i denna del med vad som gäller försvaranden i tvistemål (se 42 kap. 7 § sista stycket). I tredje styckel, som saknar motsvarighet i gällande rält,föreslås en möjlighet för rätten att före huvudförhandlingen ålägga dentilltalade att skriftligen redovisa vilken inställning han har till åtalet ochpå vad han grundar denna inställning. Förslaget har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.2). Tanken bakom den föreslagna regeln är att ett iförväg avgivet svaromål skall skapa förutsättningar för en effektiv handläggningvid huvudförhandlingen och minska risken för uppskov. Som en förutsällning försvaromälsföreläggande har därför angetts att detta är påkallat för atlhuvudförhandlingen skall kunna genomföras pä etl ändamålsenligt sätl. Såsom framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt2.3.2) saknas det i de flesta brottmål anledning att före huvudförhandlingen tareda på -utöver vad som framgår av förundersökningen - vilken ståndpunkt dentilltalade intar till åtalet. Detta gäller såväl i de mål där han underförundersökningen erkänt gärningen, som i flertalet förnekade mål. Det ärendast i mer komplicerade brottmål som något står all vinna på att dentilltalade i förväg utvecklar sin syn på åtalet. Rätten måste därför i varieenskilt fall pröva om det är befogat atl förelägga den tilltalade atl yttra sigi detta hänseende. 1 fråga om innehållet i svaromålet bör betonas attavsikten givetvis inte är alt hela den tilltalades berättelse skall anges, I vissa fall torde del vara tillräckligt med etl kort angivande av den tilltalades inställning lill åtalet 231 och avskälen för denna. 1 andra fall kan det vara behövligt att gå mer i Prop.1986/87:89 detalj ochredovisa på vilka punkter åklagaren och den tilltalade har delade Med hänsyn till brottmålens karaktär kan en underiåtenhelatt följa ett svaromålsföreläggande inte medföra någon påföljd iuiredningshänseende för den tilltalade, t.ex. att han förlorar rätten attsenare göra invändningar mot åtalet. Däremot kan en underiåtenhel i vissa fall,t.ex. om den föranleder ett uppskov med förhandlingen, ge underiag föråläggande av kostnadsansvar för försumlig processföring (jfr 31 kap. 4 §). Om den tilltalade saknar försvarare torde det i praktikensällan vara aktuellt att förelägga honom att komma in med ett skriftligtyttrande. Som påpekats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2)kan det i ett mer komplicerat brottmål vara värdefullt om åklagaren skriftligenbelyser åtalet innan den tilltalade föreläggs att komma in med ett yttrande. Såsom framgår av den föreslagna lagtexten har rättenmöjlighet att förelägga den tilltalade att yttra sig endast i fräga om hansinställning till åtalet. Den tilltalade kan således inte med stöd av dennabestämmelse föreläggas atl yttra sig i t.ex. påföljdsfrågan. Det är däremotingenting som hindrar att rätten, under utövande av sin allmänna processledandefunktion, där det är lämpligt tar reda pä hur den tilltalade ställer sig tillt.ex. frågan om en personundersökning bör göras. 45 kap. 13 § Denna paragraf innehåller en regel om atträtten i vissa fall får besluta alt part eller annan skall höras på lämpligtsätt före huvudförhandlingen i ett brottmål. Denna regel har - av skäl somangetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2) - byggts ut lill en meragenerell möjlighet att hålla förberedelsesammanträde i brottmål.Förutsättningen för att sammanträde skall fä hållas är att det föreliggersärskilda skäl. Med detta avses att det mäste finnas ett starkt behov av allparterna före huvudförhandlingen träffas under rättens ledning. Det kan gällaatl fastställa i vilka hänseenden parterna har olika uppfattning rörande olikamoment i den åtalade gärningen; syftet med sammanträdet är i delta fall attargumentering och bevisning vid huvudförhandlingen skall kunna begränsas tillde kontroversiella punkterna. Ett sammanträde kan emellertid också behövas föratt diskutera mer formella frågor, framför allt den tidsmässiga uppläggningenav en långvarig huvudförhandling. En fömtsättning för sammanträde enligt dennaparagraf bör alltid vara att den totala resursåtgången för målets avgörande kanantas minska genom sammanträdet. Redan av detta följer atl etl sammanträde böräga mm i princip endast i mål som rör omfattande eller kompliceradbrottslighet. Liksom enligt gällande rält bör del vara möjligt att kallaäven andra personer än parterna själva till sammanlräde, även om detta är enmöjlighet som lorde komma till användning mycket sällan. Som påpekats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2)kan det i sädana brottmål där förberedelsesammanträde enligt denna paragraf kan antas bli nödvändigt vara av värde om åklagaren antingen i stämningsan- 232 sökningeneller senare skriftligen utvecklar och/eller belyser åtalet i syfte Prop.1986/87:89 atl diskussionerna vid förberedelsesammanträdet skall kunnagenomföras mer effektivi. Enligt andra meningen i första stycket skall i fräga omkallelse till ett förberedelsesammanträde bestämmelserna i 15 8 tillämpas. Detbör betonas att det inte alltid är nödvändigt att kalla alla parter till ett förberedelse-sammanträde.Det saknas t.ex. anledning atl kalla en medtilltalad som inte alls berörs avden åtalspunkt som är orsaken till att sammanträdet hälls. Vidare är det imänga fall onödigt att ålägga parterna personlig inställelse-skyldighet vid förberedelsesammanträden.Vid ett planeringssammanträde t.ex. är del i allmänhet tillräckligt attåklagaren och försvararna är närvarande. I vilken utsträckning den tilltaladeär skyldig att infinna sig personligen framgår av 21 kap. 2 8. I andra styckel föresläs vissa regler om hur man skallförfara när nägon som kallats till ett sammanträde enligt första stycketuteblir. För det första får sammanträdel ändå hållas, i den mån förberedelsenssyfte kan uppnås trots utevaron. Vidare kan rätten, om vederbörandes närvaroändå bedöms nödvändig, förelägga nytt vite eller besluta om hämtning, antingenomedelbart eller . Med det fallet alt nägon uteblirbör, även om det inte uttryckligen anges, jämställas den antagligen mycketovanliga situationen alt någon som kallats att infinna sig personligen inställersig endast genom ombud. Genom en hänvisning i tredje stycket till 42 kap. 10 8blir det möjligt att - under samma förutsättningar som i tvistemål - hålla ettförberedelsesammanträde i brottmål per telefon. 45 kap. 15 § Denna paragraf innehåller reglerom kallelse av åklagaren,målsägande och tilltalade till huvudförhandling. Förslagel motsvarar på deflesta punkter gällande rält. Den enda sakliga ändringen utgörs av alt rätten i del nyatredje stycket fått möjlighet att besluta atl en målsägande - sominte kan förväntas följa ett vitesföreläggande - skall hämtas tillförhandlingen. Enligt gällande rätt finns en sådan möjlighet endast såvittavser tilltalade; den nuvarande regeln härom i andra stycket har i förslagetsammanförts med reglerna om målsägande i tredje stycket. 1 övrigt hänvisas lillmotsvarande regler för parter i indispositiva tvistemål, 42 kap. 12 8 andrastycket i förslaget. Första och andra styckena har i övrigt moderniseratsspråkligt. Den nuvarande hänvisningen i tredje stycket till reglerna omkallelse av vittnen och sakkunniga har tagits bort som överflödig (jfrspecialmotiveringen till 42 kap. 21 §). 46 kap. 3 § I denna paragraf regleras dels i vilka fall huvudförhandlingfår påbörias trots att det föreligger hinder mot förhandlingen, dels vilken handläggning rätten får företa i samband med atl en huvudförhandling ställs in. Denföreslagna bestämmelsen är likalydande med motsvarande regel för Prop. 1986/87:89tvistemål i 43 kap. 3 8. Här hänvisas därför till vad som anförts i anledningav den bestämmelsen. 46 kap. 4 § Paragrafen reglerar rättens processledning vidhuvudförhandling i brottmål. Innehållet har ändrats pä motsvarande sätt somför tvistemålens del. I fråga om ändringarnas närmare innebörd hänvisas tillspecialmotiveringen till 43 kap. 4 §. 1 avsnitt 2.4.1 i den allmännamotiveringen har behandlats frågor rörande inriktningen och omfattningen avrätlens materiella processledning i brottmål. 1 sammanhanget bör nämnas alt det i brottmål - tillskillnad frän vad som gäller för tvistemålen inte finns någon uttryckliglagregel rörande rättens materiella processledning under förbéredelseskedet.Detta sammanhänger med att del i ett brottmål oftast inte behöver hållas nägonegentlig förberedelse. 1 de flesta fall är mälet tillräckligt förberett genomförundersökningen. Men i den mån det blir aktuellt med förberedelseätgärder iett brottmål, skall rätten givetvis kunna ägna sig åt materiell processledningäven i det skedet av målets handläggning. I sådana fall kan förevarandestadgande tillämpas analogt. 46 kap. 5 § 1 paragrafen fastslås att huvudförhandling skall varamuntlig och lämnas vissa föreskrifter angående innebörden av detta krav, Samma ändringari reglerna har vidtagits som i motsvarande bestämmelse för tvistemål (43 kap. 5§). 1 fråga om ändringarnas innebörd hänvisas till vad som anförts i anslutningtill den regeln. 46 kap. 6 § Tillsammans med 9 och 10 §§ i förslaget reglerar denna paragrafordningen för huvudförhandlingens genomförande. Rätten kan med stöd av 4 §första stycket besluta om avvikelser från den i dessa paragrafer stadgade ordningen. Reglerna i nuvarande tredje stycket om förhöret med dentilltalade har i förslaget flyttats till 37 kap. 1 §. Reglerna i nuvarandefjärde stycket om i vilka fall skriftliga uppteckningar frän förhör medmålsäganden och den lilltalade får läsas upp föresläs upphävda. Sakligt setlsamma ordning avses emellertid gälla genom en i 37 kap. 3 § första styckelföreslagen regel, vilken hänvisar till reglerna för vittnesförhör (36 kap. 16 8andra stycket). De föreslagna reglerna stämmer i stor utsträckning överensmed vad som gäller för tvistemål. Vissa skillnader föreligger dock, beroende påbrottmålens speciella karaktär. Enligt första stycket skall en huvudförhandling - liksomenligl gällande rält - normalt inledas med atl åklagaren framställer sina yrkanden och den 234 tilltalade,själv eller genom sin försvarare, anger sin inställning till dessa Prop.1986/87:89 yrkandenoch kort anger skälen för den. Om gärningen erkänns, behöver nägra skälnormall inte anges. Bestrids ansvar, räcker det i de allra flesta fall medatt grunden för bestridandel anges med några få ord. att rättenoch motparten får klart för sig om bestridandet hänför sig till hela,eller till någon viss del av gärningsbeskrivningen eller om något motfaktum, t.ex. invändning om nödvärn, görs gällande. Efter denna inledande del av huvudförhandlingen skallenligt andra meningen i första stycket åklagaren utveckla sin lalan, en ordningsom överensstämmer med gällande rätt. Enligt förslaget skall härefter, om delinle är obehövligt, målsäganden samt den tilltalade eller hans försvarareberedas tillfälle att hälla en s.k. kompletterande sakframställning. Att ensädan möjlighet skrivs in i RB innebär i stort sett endast en kodifiering av enpraxis som tillämpas vid många domstolar. Det är viktigt att i detta sammanhang skilja mellankompletterande sakframställning och förhör med den tUltalade. Förhöret skallhållas i ett senare skede av huvudförhandlingen. En kompletterandesakframställning får t.ex. inte ges formen av att den tilltalade ellerförsvararen berättar stora delar av den tilltalades version. Sakframställningenskall i stället begränsas dels till ett angivande av den tilltaladesinvändningar mot åtalet (förnekanden, åberopanden av motfakta, t.ex. nödvärn,samt rällsinvänd-ningar) i den mån de inte angetts tidigare och dels tillsådana omständigheter som är ägnade alt belysa den tilltalades inställningtill åtalet och som kan behöva klargöras redan före bevisupptagningen. Det börbetonas att den tilltalades berättelse i de allra flesta fall komma att varatillräcklig för att klargöra hans inställning och alt kompletterandesakframsiällning därför normalt inte behövs. Det torde framförallt vara i merkomplicerade mäl som en kompletterande sakframställning fyller nägon funktion.En förutsättning torde dessutom normalt sett vara alt försvarare är förordnad. Enligt andra stycket skall efter sakframställningenmålsäganden och den tilltalade höras och övrig bevisning förebringas. Dettaöverensstämmer i sak med gällande räll. Förhören med målsäganden och dentilltalade betraktas dock i förslaget även formellt som förhör i bevissyfte. I fräga om ordningsföljden för förhören med målsägandenoch den tilltalade följer av allmänna straffprocessuella principer atl dentilltalade som regel skall höras efter målsäganden. 1 de fall där målsägandensställning är mycket lik etl vittnes (jfr avsnitt 2.4.9 i den allmännamotiveringen samt specialmotiveringen till 46 kap. 8 §) bör det dock kunnakomma i fråga att höra den tilltalade först. En förutsättning bör då vara attden tilltalade går med pä att förhöras före målsäganden. Andra meningen i andra stycket, enligl vilken parterna iprincip skall förhöras före vittnena, överensstämmer i sak med motsvarandebestämmelse för tvistemålen i 43 kap. 8 § andra stycket. Jag hänvisar till vadjag anfört i anslutning till den bestämmelsen. Bestämmelserna i tredje st'cket molsvarar med nägraspråkliga ändringar nuvarande femte stycket. 46 kap. 7§ Prop. I denna paragraf finns nu en regel som ger rättenmöjlighet atl besluta att en part inte får vara närvarande under förhör med enannan part. Denna regel har flyttats till 37 kap, 3 8 och där kommit tilluttryck genom en hänvisning lill motsvarande regel för vittnesförhörens del i36 kap. 18 8 första stycket. I förevarande paragraf har i stället intagits en regel sominnebär en uppmjukning av kravet på att all skriftlig bevisning skall föredrasvid huvudförhandlingen (första stycket) och regler om bevisupptagning pertelefon vid huvudförhandling (andra stycket). Dessa regler överensstämmer heltmed motsvarande bestämmelser för tvistemålens del i 43 kap. 8 §. Här hänvisastill vad som anförts i anslutning lill den paragrafen. 46 kap. 8 § Den nuvarande regleringen i denna paragraf motsvaras iförslaget av 6 § andra stycket. I paragrafen har i stället införts en möjlighet för rättenatt under vissa förutsättningar förbjuda målsäganden att vara närvarande vidhuvudförhandlingen innan han själv skall höras. Avsikten med regeln är att mani de fall där målsäganden inte har nägot befogat intresse av alt varanärvarande under rättegängens inledande del skall kunna undvika alt hanpåverkas av vad som förekommer vid förhandlingen och då främst av åklagarenssakframställning. Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.4.9. En första förutsättning för att målsäganden skall kunnaåläggas att lämna rättssalen är att han inte för talan i målet, dvs. biträderåtalet eller för talan om skadestånd. En ytterligare förutsättning är att detmed hänsyn till omständigheterna inte är olämpligl alt målsäganden fär lämnarättssalen. Så snart det framgår att målsäganden lidit skada av brottet, börhan inte kunna åläggas att lämna rättssalen, om det inte framstår somosannolikt att talan rörande anspråket kommer att väckas . Är mäletav sådan beskaffenhet att det starkt berör målsäganden personligen, bör denneocksä i princip alltid fä vara med under hela rättegängen. I andra mäl kanåklagaren vilja ha målsägandens hjälp med faktiska uppgifter under sakframställningen.Detta torde framför allt kunna bli aktuellt i mål som rör kompliceradesakförhållanden av t. ex. teknisk eller ekonomisk art. 46 kap. II § Denna paragraf innehåller regler om uppskov med enpåböriad huvudför handling. Den föreslagna regleringen överensstämmer med vad som för tvistemålens del föreslagils i 43 kap. 11 §, varför här hänvisas till vad som anförts i anslutning till den paragrafen. 46 kap. 13§ Prop. I paragrafen, som innehåller regler om hur rätlen skallförfara vid fortsatt respektive ny huvudförhandling, föreslås ändringar avspråklig och redaktionell natur, jfr specialmotiveringen till 43 kap. 13 §. 46 kap. 15 § 1 andra stycket,som behandlar förutsättningarna för alt avgöra ett mål trots atl den tilltaladeinte är närvarande vid huvudförhandlingen, har lagts till en Iredje punkt somger domstolen rätt att avgöra mälet om den tilltalade lider av sinnessjukdomeller sinnesslöhet och hans närvaro pä grund av sjukdomen inle är nödvändig.Detta innebär endast ett förtydligande av vad som gäller (jfrspecialmotiveringen till 21 kap. 2 8). Denuvarande ålderdomliga termerna "sinnesjukdom" och "sinnesslöhet"har överförts oförändrade till den föreslagna lagtexten; frågan om enmodernisering får tas upp i samband med pågående reformarbete i fräga omlagstiftningen rörande psykiatrisk tvångsvård och behandlingen av psykisktstörda lagöverträdare. 46 kap. 17 § 1 paragrafen föreslås vissa regler för hur rätten skallhandla i det fall att man sedan huvudförhandlingen avslutats finner attutredningen i målet behöver kompletteras. De föreslagna reglerna saknarmotsvarighet i gällande rätt. 1 fråga om den närmare innebörden avbestämmelsen hänvisas till motsvarande bestämmelse för tvistemål (43 kap. 148). Detta kapitel innehåller regler om hur enskilt åtal skallväckas samt om förberedelse och huvudförhandling i sådana mål. När det gällerförberedelseskedet är reglerna utformade efter mönster av motsvarandebestämmelser för tvistemål i 42 kap. Såsom en följd av att reglerna omförberedelse i tvistemål föreslås ändrade i stor utsträckning föreslås i dettakapitel ett antal ändringar som syftar till att bringa 47 kap. i samklang meddel reviderade 42 kap. För närmare motivering till de enskilda ändringamahänvisas till specialmotiveringen till motsvarande bestämmelser i 42 kap. 47 kap. 2 § Denna paragraf, som reglerar vad en stämningsansökan skallinnehålla, motsvarar i sin nuvarande lydelse 45 kap. 4 § utom sä till vida att målsä gandens skyldighet att i ansökningen uppge bevisning begränsats - pä samma sätt som är fallet belräffande käranden i tvistemål - till att avse de skriftliga bevis som åberopas. Också frågan om skyldighet att förete skriftliga bevis i samband med att ansökningen ges in har regle rats i överensstämmelse med tvistemälsförfarandet. 1 förslagetutvidgas kärandens uppgiftsskyldighet i enlighet med vad som Prop.1986/87:89 föresläs för tvistemålens del lill atl avse även muntliga bevis. Iövrigt föreslås en språklig modernisering av första stycket. Vidare föreslås såsom etl nytt andra stycke enmotsvarighet till den föreslagna regleringen i 42 kap. 2 § andra styckel. Tredje och fjärde styckena motsvarar med några språkligaändringar nuvarande andra och tredje styckena. 47 kap. 6 § I första stycket föreslås inga ändringar.