prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Den efterlevandemaken disponerar således ensam över denna jämkningsmöjlighet. Någon skönsmässigprövning av jämkningsyrkandet skall inle ske. Det saknar också betydelse vilkeninställning den avlidna makens rättsinnehavare har till yrkandet. Ändrad lydelse i propositionsförslaget. Förevarande jämkningsmöjlighet gäller endast vidbodelning som sker /87' 1 med anledning av makes död. Vid enbodelning som sker med anledning av 12 kap. 2 § ÄktB att talan omäktenskapsskillnad har väckts kan bestämmelserna inte användas även om den enamaken skulle ha avlidit när bodelning skall ske. 1 den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.3) harskälen för den föreslagna regeln redovisats utförligt. Som framgår av denallmänna motiveringen är regeln tänkt som ett skydd för den efterlevande makenmot den avlidna makens testamentstagare och mot sådana barn till den avlidnamaken som denne har med någon annan än den efterlevande maken. (De nya arvsreglernainnebär ju att den efterlevande maken ärver framför den avlidnes övrigaarvingar.) Genom alt påkalla jämkning kan den efterievande således skydda sigmot alt behöva dela med sig av sitt giftorältsgods till den avlidnes barn ochtestamentstagare. Om den efterlevande maken påkallar jämkning innebärdet enligt bestämmelsen att maken helt eller delvis behåller sittgiftorättsgods som sin andel. Han eller hon kan således begränsa sitt yrkandetill alt avse mindre än hela sitt giftorättsgods. Det kan t.ex. vara sä att denefterievande vill kunna behålla en släktgård men är villig att dela med sig avsitt övriga giftorättsgods. När maken begränsar sitt yrkande skall endast enför båda sidor lika stor procentuell del av giftorättsgodset ingå i delningen. I första hand kan bestämmelsen således utnyttjas avden efterlevande då det är denne som har störst nettogiftorättsgods. Genom atlpåkalla jämkningen kan den efterlevande undvika att behöva utge delar av sitteget giftorättsgods lill den avlidnes barn och testamentstagare. Dessa får istället nöja sig med att dela på den avlidnes egendom. Det kan emellertid också tänkas att det är denefterlevande som har den mindre behållningen och som begär jämkning för att geden avlidna makens rättsinnehavare möjlighet att få överta dennes hela egendom.Detta kan t.ex. vara i familjens gemensamma intresse om den avlidne har driviten jordbruks- eller affärsrörelse som skall övertas av ett eller flera barn. Iså fall måste begäran om jämkning i regel också förenas med att den efterlevandemaken helt eller delvis avstår från arvet efter den avlidne. Om makarna genomt.ex. ett inbördes testamente har förordnat att rörelsen vid den enes död skalltillfalla ett eller flera barn behövs dock inget arvsavstående, eftersom förordnandegenom testamente går före efterlevande makes arvsrätt. Bestämmelserna iförevarande paragraf kan således - eventuellt i förening med andra regler -utnyttjas för atl hindra alt t. ex. en jordbruks- eller affärsrörelse måstesplittras efter ägarens död. Den efterievande kan begära alt som sin andel fåbehålla sitt giftorätts-gods oberoende av hur äktenskapet ellersamlevnaden har varat vid dödsfallet. Den efterlevandes rätt till jämkning enligt dennaparagraf är av personlig natur. Om även den efterlevande maken skulle avlidainnan bodelning har hunnit ske, har dennes dödsbodelägare inte rätt att påkallasådan jämk- Omden efterlevande maken försätts i konkurs, får jämkningsmöjlig- Prop.1986/87: 1 heten användas av den efterlevande personligen och inte av denneskon- 12 kap. 3 § ÄktB kursborgenärer eller konkursförvaltaren Gfr 12 kap. 1§ som behandlar motsvarande situation vid bodelning med anledning aväktenskapsskillnad). Enligt denna bestämmelse, somnärmast motsvarar 6 kap. 7 § GB, förlorar den efterievande maken i vissa fallsina bodelningsrättigheter. Det gäller om den efterievande genom brottsliggärning uppsåtligen har dödat den andra maken eller medverkat till brottetenligt 23 kap. 4 eller 5 § . Detta gäller dock inte den som harhandlat under inflytande av sådan själslig abnormitet som avses i 33 kap. 2 §brottsbalken. I fall som sägs förlorar denefterlevande i första hand rätten att få del i den avlidnes giftorältsgods. Denefterievande förlorar emellertid också rätlen att påkalla jämkning för atthindra atl likadelningen träffar den efterlevandes eget giftorättsgods. I delta stycke liksom beträffandejämkningsreglerna i 12 kap. 1 § och första stycket av förevarande paragraf - ärdet andelsberäkningen som berörs. Däremot träffar bestämmelsen intelottläggningen. Inte heller får bestämmelsen någon inverkan på frågan om rättenalt överta den andra makens bostad och bohag. Det får bedömas enligt de vanligalottläggnings-och övertagandereglerna. Om ett villkor i ettäktenskapsförord är oskäligt med hänsyn till förordels innehåll,omständigheterna vid förordets tillkomst, senare inträffade förhållanden ochomständigheterna i övrigt, får det jämkas eller lämnas utan avseende vidbodelningen. (Jfr 12 kap. 4 § andra stycket i de sakkunnigas förslag) I specialmotiveringen lill 12 kap.1 § har framhållits att förekomsten av enskild egendom i äktenskapet i vissaundantagsfall kan göra en likadelning av det sammanlagda giftorätlsgodsetoskälig och alltså föranleda jämkning av bodelningsresultatet. I vissa fall kanen jämkning enligt 12 kap. 1 § emellertid inte bola oskäligheten. Det gällerfrämst sådana fall då det finns endast enskild egendom i äktenskapet och falldär den värdemässigt helt övervägande delen av egendomen utgörs av enskildegendom. Om det därvid är så atl den enskilda egendomen huvudsakligen tillhörden ena maken kan del vara oskäligt mol den andra maken alt denne efter etlkanske långvarigt äktenskap slår helt eller nästan helt utan egendom efterbodelningen. Familjelagssakkunniga har försöktlösa detta genom att föreslå etl stort antal tillämpbara regler somsyftar lill atl åstadkomma ett skäli-gare bodelningsresullat i dessa fall. Avskäl som har redovisats i den ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. allmännamotiveringen (avsnitten 2.3 och 2.4.6) bör emellertid vissa av Prop. 1986/87: 1dessa förslag inte genomföras. I stället har, som har framhållits i den 12 kap.3 § ÄktB allmänna motiveringen, någol annorlunda lösningar valts i syfte altåstadkomma samma resultat, nämligen att komma till rätta med de fall då enmake vid en bodelning på grund av förekomsten av enskild egendom skulle kommaatt få ut orimligt lite egendom. De lösningar som har valts gör bl. a. altsvensk rätt nu närmar sig de regler eller förslag till regler som i dettahänseende finns i övriga nordiska länder (jfr t. ex. 56 § i den danska lagen omäktenskaps ingående och upplösning; se familjelagssakkunnigas betänkande, s.166). Ett förslag av de sakkunniga har emellertid intekommenterats i den allmänna motiveringen. Det är förslagel om en nybasbeloppsregel avseende enbart bostad och bohag (se 12 kap. 4 § förstastycket i de sakkunnigas förslag till ÄktB). Enligt den föreslagna regelnskulle i det fallet att makarna har bara eller nästan bara enskild egendom enefterlevande make få rätt att vid fördelning av gemensamt bohag och bostad fåminst så mycket att det i värde motsvarar två basbelopp enligt lagen (1962:381)om allmän försäkring. Behovet av ifrågavarande regel gmndas enligt desakkunniga på atl den vanliga basbeloppsregeln i 13 kap. 12 § andra stycket GB,som de sakkunniga föreslår skall överföras till ÄktB, inte gäller egendom somär den avlidnes enskilda. I enlighet med vad som har förordats i den allmännamotiveringen har emellertid basbeloppsregeln i 13 kap. 12 § andra stycket GBgjorts om till en arvsregel (se den nya lydelsen av 3 kap. I § andra stycketÄB). Den kommer därmed att gälla även den avlidnes enskilda egendom. Den nyabasbeloppsregeln i ÄB ger därmed den efterlevande maken en bättre garanti föratt få ut elt visst minimum av egendom. Något behov av den extrabasbeloppsregel som de sakkunniga har föreslagit finns därför inte. I förevarande paragraf återfinns i stället den avde sakkunniga föreslagna regeln om jämkning av villkor i äktenskapsförord.Regeln är - som har framhållits i den allmänna motiveringen avsedd attanvändas för att ge den ekonomiskt svagare maken ett skydd mot atl slå heltegendomslös efter ett kanske långvarigt äktenskap. Jämkningsbestämmelsen ärutformad efter mönster av 36 § avtalslagen och bygger på samma grander.Oskäligheten kan ha funnits från början eller vara en följd av senareinträffade förhållanden. Det viktiga är hur samtliga omständigheter ter sig vidbodelningen. Man kan sålunda tänka sig att elt ursprungligen fullt berättigatvillkor i ett äktenskapsförord med tiden har kommit att missgynna den enamaken i så hög grad att en tillämpning av villkoret skulle vara oskälig motdenne. Förevarande jämkningsmöjlighet bör utnyttjasrestriktivt. Utgångspunkten skall vara alt äktenskapsförordet är ett uttryckför makarnas gemensamma vilja och att jämkning kommer i fråga endast om det -i vart fall om oskäligheten beror på omständigheter som förelåg redan när detupprälla- 13 1986/87. des - i betydande gradmissgynnar den ena maken. Jämkning bör vidare Prop. 1986/87: 1 ske endast om egendom istörre omfattning har gjorts lill enskild och detta 12 kap. 3 § ÄktB leder lill en påtagligsnedfördelning av makarnas samlade egendom. makarnahar levt under tämligen enkla förhållanden, kan en jämkning kanskeböra ske även om den enskilda egendomen inte har så högt värde, räknati absoluta tal. Har makarna däremot en mycket god ekonomi, kan denenskilda egendomen tillåtas uppgå till större belopp utan att man för denskull anser att den ojämna fördelningen dem emellan är oskälig mol densom har de mindre tillgångarna, relativt setl. makarnasekonomiska situation måste alltså göras. Jämkningen får göras antingen så att man heltbortser från villkoret och behandlar den enskilda egendomen som giftorältsgodseller så all villkoret anses endast böra tillämpas delvis, dvs. all viss del avden enskilda egendomen alltjämt anses som enskild medan återstoden betraktassom giftorättsgods. Den senare lösningen kan ofta vara tillräcklig för attundanröja den oskälighel som villkoret medfört. När enskild egendom på detta sätt dras in ibodelningen innebär det också atl den i och för sig måste kunna las i anspråkför täckning av makens skulder när andelarna i boel beräknas. Först om detuppkommer en ökad neltobehållning vid delningen får jämkningen effekt. Enjämkning får inte innebära att en makes egendom överförs till den andra makentill förfång för den första makens borgenärer (se 13 kap. 1 §). Detta gälleräven när domstol skall pröva frågan om jämkning. Bestämmelserna i förevarande paragraf gälleroavsett av vilken anledning bodelning sker. De kan åberopas även av en avlidenmakes rättsinnehavare. Som redan har nämnts syftar regeln om jämkning aväktenskapsförord särskilt lill att komma till rätta med de fall då den enamaken på grand av innehållet i äktenskapsförordet skulle bli helt eller nästanhelt lottiös vid en bodelning medan den andra maken skulle erhålla egendom avbetydande eller i vart fall inte obetydligt värde. Motsvarande situation kanemellertid uppstå även när egendomen är enskild på grand av villkor vid gåvaeller i testamente. Av skäl som har angivils i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.4.6) har någon regel som medger jämkning av sådana villkor inteställts upp. Det torde f.ö. inle normalt förekomma att all eller nästan all denena makens egendom är dennes enskilda på grand av villkor i gåva ellertestamente och att den andra maken är helt eller nästan heltegendomslös. Om detta skulle vara fallet får denna makesjämkningsbehov i stället, som redan har nämnts, tillgodoses genom etlengångsunderhållsbidrag. De regler som sålunda valls för all skydda denekonomiskt svagare maken från atl stå helt eller nästan helt lottiös efter enbodelning utgörs alUså av bestämmelserna om jämkning av äktenskapsförord och omengångsunderhållsbidrag samt den till arvsrätten överförda basbeloppsregeln. 4 §' Prop. 1986/87: 1 Om ett villkor i ett sådant avtal om kommandebodelning som avses i j2 kap. 4 § ÄktB 9 kap. 10 § är oskäligt med hänsyntill avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senareinträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt, får det jämkas ellerlämnas utan avseende vid bodelningen. (Jfr12 kap. 5 § första stycket andra meningen i de sakkunnigas förslag) I förevarande paragraf behandlas möjligheten attjämka ett s.k. föravtal om bodelning. Bestämmelser om att makar får ingå sådanaföravtal finns i 9 kap. 10 §. Jämkningsbestämmelsen i förevarande paragrafmotsvarar 11 kap. 16 § GB med den skillnaden att jämkningsförutsättningarna harmjukats upp något för all stämma överens med övriga jämkningsbeslämmelser i 12kap. ÄklB, särskilt bestämmelsen om jämkning av äktenskapsförord. Om föravtalet är oskäligt mol den ena maken får detjämkas vid bodelningen. Denna jämkningsregel ansluter sig - liksom den i 12kap. 3 § - lill avfattningen av generalklausulen i avtalslagen. Såvitt avserföravtalen får man särskilt beakta att en make i det känsliga läge som oftaråder inför en skilsmässa kan ha varit utsatt för obehörig påverkan av denandra maken. Jämkningen kan avse ett visst villkor i avtaleteller innebära att lämnas utan avseende vid bodelningen. Någonviss tid inom vilken talan om jämkning skall väckas för att rätten därtill inteskall förloras har inte föreskrivits. I kapitlet regleras rättsverkningarna av enbodelning. I I och 2 §§ behandlas frågor som rör bodelningsparternas ansvarmot tredje man. Därefter finns i 3 och 4 §§ regler om återlämnande av gåvoroch återbetalning av försäkringsbelopp när det behövs för att en make skall fåut sin bodelnings-lott. I 5 § finns bestämmelser om verkan av delning av en iboet ingående faslighet. Bestämmelser om en makes befogenhet att ingebodelningshandlingen för registrering finns i 6 §. Kapitlet avslutar bodelningsbestämmelserna (9-13kap.) och är också det sista i avdelningen om makars ekonomiska förhållanden(6-13 kap.). I§ En make får inte vid bodelning till skada försina borgenärer 1. låta enskild egendom ingå ibodelningen, 2. på annat sätt än som anges idenna balk avslå egendom som skall ingå i bodelningen, eller 3. vid fördelningen på lotteravstå utmätningsbar egendom i utbyte mot sådan egendom som inte kan tas i mätoch som inte utgör makarnas gemensamma bostad eller bohag. '12 kap. 3 § andra stycket i propositionsförslaget. -Ändrad lydelse i propositionsförslaget. Omden ena maken till följd av en sådan åtgärd som avses i första stycket Prop.1986/87: 1 inte kan betala en skuld som har uppkommit före bodelningen eller omdet 131 j 5 ÄktB av annan anledning kan antas att maken är på obestånd, svararden andra maken för bristen intill värdet av vad den förstnämnda makensutmätningsbara egendom har minskat genom åtgärden. Detta gäller dock ej, om denförstnämnda maken efter bodelningen hade kvar utmätningsbar egendom somuppenbarligen motsvarade skulderna. En makes ansvar enligt denna paragraf får integöras gällande så länge ett mål pågår om återvinning av bodelning enligtkonkurslagen (1921:225) eller ackordslagen (1970: 847). (Jfr13 kap. I § i de sakkunnigas förslag) Enligt svensk rätt ankommer det i första hand påmakarna själva att komma överens om hur egendomen skall fördelas mellan dem vidbodelningen. Först om de inte kan enas blir del aktuellt atl låta en särskildskiftesman förrätta bodelningen, varvid en make som är missnöjd med den kanväcka talan hos domstol om ändring av bodelningen (s. k. klandertalan). Makarnas befogenhet all avtala om fördelningen avegendomen avser alla frågor som kan aktualiseras vid en bodelning. bli ense om i vilken omfattning egendom är enskild till följd aväktenskapsförord och alltså skall hållas utanför delningen. De kan också kommaöverens om i vad mån deras skulder skall täckas med giftorältsgods eller medenskild egendom, hur egendomen skall värderas samt hur andelarna i boet skallbestämmas och egendomen fördelas på lotter. Makarna har genom sin rätt att träffa avtal omfördelningen av egendomen möjlighet att i flera hänseenden påverka utfallet avbodelningen. Härigenom kan det familjerältsliga förvärv som bodelningen gerupphov lill delvis övergå till alt bli ett förmögenhetsrättsligt förvärv (seavsnitt 2.4.1 i den allmänna motiveringen). egendom vederlagsfrittfrån den ena maken lill den andra i en omfattning som saknar stöd i denfamiljerältsliga regleringen, föreligger i själva verket en gåva. Ett visstansvar mol makarnas borgenärer måste finnas i dessa fall och kunnaaktualiseras, om borgenärsintressena har kränkts genom avtal som makarna haringått vid en bodelning. Det väsentliga skyddet för en makes borgenärerbestår i alt maken som ett led i andelsbestämningen vid bodelningen skalltilldelas egendom till täckning av sina skulder och alt det är endast detframräknade netlogiftorättsgodset som skall delas mellan makarna. Detta skyddgäller för de borgenärer vilkas fordringar har uppkommit före den förbodelningen avgörande tidpunkten (dvs. dagen då talan om äktenskapsskillnadväcktes eller då en make avled). Under förutsättning att egendomen inle harvärderats för högt vid bodelningen riskerar dessa borgenärer vid ett lojalt delningsförfarande frånmakarnas sida inte annat än att den ytterligare Prop. 1986/87: säkerhet somborgenärerna kan ha haft i form av överskjutande utmät- 13 kap. 1 § ÄktBningsbara tillgångar hos en make minskar med högst hälften av överskottet. I ett annat läge befinner sig de borgenärer vilkasfordringar har uppkommit efter den för bodelningen avgörande tidpunkten menföre själva bodelningen. Dessa borgenärer skall ju stå tillbaka för makensbodelningsanspråk. För dem blir det därför av stor betydelse hur bodelningengenomförs. Till skydd för dem behövs därför bestämmelser om vilken verkan detskall ha alt en make vid bodelningen efterger sin rätt. Sådana bestämmelserkan också vara till fördel för borgenärer som har äldre fordringar. Vad saken gäller är därför alt ställa upp reglersom skyddar borgenärerna mot att en make efterger sin rätt till nackdel fördem. Om en make som har eftergetl vad som tillkommerhonom eller henne enligt bodelningsbestämmelserna inte kan betala en skuld somhar uppstått före bodelningen, skall enligt 13 kap. 14 § första stycket GB denandra maken svara för vad som brister intill värdet av vad den maken har fåttför mycket. Detta ansvar kan denne make undgå genom atl visa att denförstnämnda maken genom bodelningen erhöll så mycket egendom atl han eller honefter denna hade kvar egendom som uppenbarligen motsvarade de skulder som dååvilade honom eller henne. I vissa fall krävs det för att betalningsansvaretskall inträda över huvud taget ingen utredning om vad som brister hos den makesom har eftergelt vad som tillkommer honom eller henne enligtbodelningsbestämmelserna. Det är om den maken har blivit försatt i konkurseller vid utmätning har konstaterats sakna tillgångar till betalning av sinaskulder eller, om han eller hon är , har inställt sina betalningar.Delsamma gäller, om maken annars konstateras vara på sådant obestånd atl detmåste antas att skulden inle blir rätteligen betald. Ytteriigare bestämmelser om eftergift vid bodelningfinns i konkurslagen (1921:225) och ackordslagen (1970:847). Om en make vidbodelning har eftergelt sin rätt i avsevärd mån eller har låtit egendom gåifrån sig mot att fordran mot honom eller henne har utiagls på hans ellerhennes lott, skall bodelningen enligt 32 § konkurslagen gå åter i motsvarandemån. Detta gäller dock endast om bodelningshandlingen har kommh in tilldomstolen senare än före dagen för konkursansökan och det inte visas attmaken efter bodelningen hade kvar utmätningsbar egendom som uppenbartmotsvarade hans eller hennes skulder. Motsvarande gäller enligt 16 § ackordslagenvid offentligt ackord, om ackordet fastställs. Återvinning enligt dessa reglerpåkallas av konkursförvaltaren genom talan vid allmän domstol, genom anmärkningmot bevakning av fordran i konkursen eller genom invändning mot annat yrkandesom framställs mot konkursboet (40 b § konkurslagen). Talan om återvinning kanockså väckas av borgenär (40 b § konkurslagen och 17 § ackordslagen). Återvinning av bodelning innebär främst en skyldighet förden andra Prop. 1986/87: 1 maken att återbära egendomen eller i vissa fallutge ersättning för dess 13 kap. 1 § ÄktB värde (39 § konkurslagen). Såväl för den andra makensbetalningsansvar enligt GB som för återvinning enligt konkurslagen eller ackordslagenkrävs att en eftergift föreligger. Den skillnaden finns dock att det föråtervinning krävs alt en make har eftergelt sin rätt i avsevärd mån. Den andramakens betalningsansvar enligt GB bereder borgenärerna den lättnaden atl de kankomma till sin rätt utan att behöva försätta den make som har gjort eftergifteni konkurs. Den skillnaden föreligger ocksåmellan de båda situationerna att betalningsansvaret för den andra maken enligtGB gäller till förmån för borgenärer vilkas fordringar har uppkommit förebodelningen, medan del som den andra maken återiämnar eller återbetalar vidåtervinning kommer samtliga borgenärer lill godo. Det gäller alltså även senaretillkomna borgenärer vilka har bevakat fordran i konkursen eller omfattas avackordet (se familjelagssakkunnigas betänkande s. 239). Man kan diskutera om det särskildaansvar för en make som en borgenär kan utkräva enligt 13 kap. 14 § GBfortfarande bör finnas kvar eller om det är tillräckligt att borgenären kan fårättelse i samband med konkurs eller ackordsförhandling, då bodelningen kanåtervinnas. Det är i båda fallen fråga om samma grund för ansvaret, menordningen för utkrävandet är olika. I likhet med familjelagssakkunnigahar jag funnit att det fortfarande finns skäl att bereda borgenärernamöjligheten atl vända sig direkt mot den andra maken i de fall där en eftergifthar ägt rum vid bodelningen. De löper annars risken att den skuldsalla makeninför en föreslående exekution för över egendom på den andra maken, vilketmedför att borgenärerna för att komma till sin rätt därefter är tvungna attförsälla den skuldsatta maken i konkurs och avvakta alt en ålervinningstalankan genomföras, med allt vad detta skulle innebära av tidsförlust och nyamöjligheter att undanhålla egendomen. I förevarande paragraf har därför tagitsin en ansvarsbestämmelse av det slag som finns i GB. Bestämmelsen har dockfått en något annorlunda utformning. Familjelagssakkunniga harföreslagit att det särskilda ansvaret endast skall kunna göras gällande inom enlid av från bodelningen. Motsvarande begränsning har de sakkunnigaföreslagit även för gåva mellan makar som kränker borgenärs rätt. Av skäl somhar angetts i specialmotiveringen till 8 kap. 2 § bör förslaget om tidsbegränsninginte genomföras beträffande gåva. Samma skäl motiverar atl någontidsbegränsning inte heller införs beträffande eftergift vid bodelning. För borgenärerna är det alltså avstor betydelse när en eftergift föreligger. Såväl för rätten att göra andramakens betalningsansvar gällande som för rätten till återvinning i konkurs ochvid offentligt ackord är del en föratsättning all den skuldsatta maken hareftergelt sin rätt. giftföreligger beror emellertid på de ramar som den familjerättsliga lagstift- Prop. 1986/87: 1 ningen drar upp för makarnas handlande. Det finns därföranledning att I3kap. 1 § ÄktB närmare diskutera vilka avtalsmöjlighetermakarna har vid bodelningen och beakta den verkan dessa kan få förborgenärerna. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.2) harframhållits att makar vid bodelningen bör ha frihet att själva komma överens omi vilken utsträckning de i lagen angivna jämkningsregierna skall medföra atten likadelning åsidosätts. Makarna skall också ha möjlighet att vid bodelningenavtala att enskild egendom skall ingå i bodelningen ulan alt gåva skall ansesföreligga. Denna möjlighet skall dock inte gälla egendom som är enskild pågrund av villkor om del vid gåva eller i testamente (se 10 kap. 4 §).