prop · GA0386 · 1986-12-31 00:00:00 — Moldenna bakgrund är det angeläget att i sin helhet blirtillämplig vid ikraftträdandet. Även praktiska skäl talar för detta. Närgiftermålsbalken infördes valde man att - med vissa undanlag -låiaäldre vara tillämplig pä makars förmögenhetsförhållanden näräktenskapet hade ingåtts före ikraftträdandet av den nya balken. Under en långlid har vi alltså hafl att tillämpa två olika regelssystem. Detta har medförtstora olägenheter och det är angeläget att en liknande situation inte uppkommeri framtiden. Principen bör alltså vara att i sinhelhet skall bli tillämplig . Detta kommer inle i konflikt med denannars gällande, allmänna rättsgrundsatsen alt en ny lag inte bör gestillämpning pä rättsförhållanden som har uppkommit före lagens ikraftträdande.Den rättsgrundsatsen anses nämligen inte gälla på familjerättens område (se KU1974:60). Trots det bör man givelvis även på del området beakta de skäl somligger bakom denna grundsals, när det kan vara motiverat. Det leder till attvissa undantag bör göras från principen om atl omedelbartskall fä genomslag fullt ut. Det viktigaste av dessa undanlag är atl de nyabodelningsreglerna bör bli tillämpliga bara när talan om äktenskapsskillnadväcks eller den ena maken dör efter ikraftträdandet. Jag återkommer lill dettai specialmotiveringen. Mittförslag: Bestämmelserna om bodräkt i upphävs. Reglerna omåtalsbegränsning för vissa lillgreppsbrott, som förövats mot närstående, ges enmera generell utformning. Dessa bör bl.a. omfatta var och en som inte endasttillfälligt sammanbor med gärningsmannen. Ansvarsfrihetsregeln för närståendevid skyddande av brottsling ges en utformning som möjliggör en friareintresseavvägning. förslag: Överensstämmer iallt väsentligt med mitt förslag vad gäller tillgreppsbrotten (se SOU 1983:50avsnitten 3.4.5 och 12.2.7). Utredningen har inte behandlat frågan omstraffansvar vid skyddande av brottsling. Remissinstanserna: Förslagen har huvudsakligen tillstyrktseller lämnats utan erinran. Skälen för mitt förslag: Av hävd har i svensk rätt vissabrott behandlats mildare när den brottslige och hans offer äger en visssamhörighet. De bestämmelser i som innehåller sådana regler börses över i detta sammanhang. Bl.a. måste det övervägas om ett sådantsamboförhällande som omfattas av sambolagen skall jämställas med äktenskapeller om andra lösningar är lämpligare. 3 § skall makar, syskon, föräldrar och barn eller fosterföräldrar ochfosterbarn som stjäl från varandra medan de sammanbor dömas för bodräkt.Detsamma gäller den som stjäl från dödsbo vari han är delägare eller som stjällösöre vari han är delägare. Straffet är böter eller fängelse i högst ett är.Om flera medverkat i en stöld och någon av dem skall dömas för bodräkt, skalläven de övriga dömas enligt den bestämmelsen med undanlag för den som handlatmed uppsåt att tillägna sig det tillgripna. I 8 kap. 13 § finns bestämmelser om åtalsbegränsning vadgäller tillgreppsbrott som förövats mot vissa närstående. Med undantag förgrov stöld, rån och grovt rån krävs vid sådana brott antingen angivelse frånmålsäganden eller att åklagaren finner att åtal är påkallat ur allmän synpunkt.Kretsen av anhöriga är vid och upptar make eller trolovad till gärningsmanneneller annan medverkande vid brottet, syskon, släkting i rätt upp- ellernedstigande led, den som i första svågeriag är lika nära samt fosterföräldraroch fosterbarn. föreslår att bestämmelsen ombodräkt skall upphävas. Utredningen uttalar i denna fråga följande: Privilegieringen av vissa stölder såsom bodräkt ärålderdomlig. Stölder från anhöriga har redan genom åtalsreglerna en tillräckligsärställning. Stöld från samägare eller dödsbo innebär ofta att ett givetförtroende sviks och framstår därför inte som mindre straffvärd än annan stöld.Som påpekats innebär specialregleringen atl strafföreläggande inte kanförekomma vid bodräkt, trots att det är fråga om en privilegiering. Skäl föratt bibehålla bodräkt som särskilt brott finns därför ej (betänkandet s. 225). Straffbestämmelsen om bodräkt är etl stadgande med gamlaanor. 1986/87:86 finns dock en sådan bestämmelse kvar endast förstöldbroii och alltså inte för exempelvis förskingringsbrott. 1 förarbetenatill de gällande bestämmelserna pekades främst på del värde som ligger i atlbestämmelsen är grundad på en inhemsk tradition och på att beteckningen bodräktansågs lämpligare än stöld eller snatteri (se NJA 11 1942 s. 345; jfr också NJA11 1962 s, 205). Bestämmelsen tillämpas förhållandevis sällan. Det hängerförmodligen samman med de möjligheter åtalsreglerna ger målsäganden att påverkaom älal skall ske. aktualiserades bestämmelsen ombodräkt i elt ljugotal fall, varvid ungefär hälften av fallen avgjordes genomdomsiolsförfarande; i resterande fail meddelades ätalsunderläielse. För egen del vill jag framhålla att uttrycket bodräkt ärålderdomligt. Detia i kombination med alt benämningen används sä sällan medföralt det är sannolikt få människor som har klart för sig vad bodräkt innebär. Ioch med del kan man ifrågasätta om inte värdet av beteckningen som sådan harspelat ut sin roll. För mig framstår del som mindre lämpligt all använda enbrottsbenämning vars innebörd inte är allmänt känd. Som förmögenhetsbroitsuiredningen har anfört kan stölderfrån anhöriga redan genom ätalsreglerna anses ha en tillräcklig särställning.Man kan som tidigare påpekats anta att förklaringen lill atl bodräkt förekommersä förhållandevis sällan ligger just i kravet på angivelse från målsäganden.Enligl min mening är det också rimligt atl målsäganden i stor utsträckningsjälv får ha infiytande pä om något som kan betraktas som enfamiljeange-lägenhel skall behandlas av rättsväsendet. Beträffande oredlighets-och trolöshetsbrotten har man också löst intressekonfiikten enbart genom enålalsbegränsning. Jag finner del inte heller stötande att tillgreppsbrottsom begås mellan närstående eller mellan samägare betecknas som stöld ellersnatteri. 1 och för sig kan vissa bodräktstillgrepp framstå som mindrestraffvärda än det traditionella stöldbrottet, vilket för del mesta är ettangrepp frän någon helt utomstående. Man kan tänka sig situationer vidkänsloladdade separationer som fär de inblandade atl handla pä ett sätt somannars är dem helt främmande. I ett gemensamt hem kan del vara svårare attskilja mellan den enes och den andres egendom, framför allt när det gällerägodelar som de samboende gemensamt disponerar. Sädana förmildrandeomständigheter kan emellertid vara skäl atl rubricera tillgreppet som snatteri.Jag vill också peka pä alt del numera finns möjligheter att, om särskilda skälföreligger, besluta om åtalsunderiåtelse för exempelvis stöld om man kan antaatl påföljden blir villkorlig dom. Å andra sidan kan sägas att tillgrepp frän exempelvissamägare eller dödsbo kan innebära att etl givet förtroende sviks. Det är ocksäsvårt för de inblandade atl skydda sig mot sädana brott. Dessa framstår därförknappast som generellt mindre allvarliga än en stöld av annat slag. Vid en samlad bedömning finner jag attbodräktsbestämmelsen numera har spelat ut sin roll och bör upphävas. Den särställning som brott mellan närstående ändå bör ha får beaktas genom ätalsbegränsningsregeln. Denna bör dock omarbetas något. har behandlat även dennafråga. 1986/87:86 utom vissa redaktionella justeringar förordarutredningen dels att trolovad ersätts med "någon som ej blott tillfälligtsammanbor med gärningsmannen", dels att svågeriag inte längre skallutgöra grund för begränsning av åklagarens åtalsrält. Vad gäller trolovadhänvisar utredningen till att delta begrepp inte längre har någon rättsliginnebörd (betänkandet s. 252). Förslaget har under remissbehandlingen lämnatsutan erinran med undantag för som menar att trolovningvisserligen inle längre är ett rättsligt begrepp men alt förlovning är vanligtförekommande och motiverar särbehandling. I likhet med förmögenhetsbrottsutredningen anser jag attvarie sammanboende mellan målsägande och gärningsman som inte är helttillfälligt bör ge målsäganden möjlighet att disponera över åtalet oavsett vadsom är grunden för samboendet. Det betyder att bestämmelsen kommer atl omfattasåväl samlevnad under äktenskapsliknande former som annan samlevnad. Att någonnärmare utredning inte kommer alt krävas pä denna punkt är enligl min mening enfördel. Dessutom bör bestämmelsen liksom nu även omfatta vissanärstående oberoende av om gärningsmannen bor tillsammans med målsäganden. Iprincip anser jag att det saknas anledning att i det hänseendet göra någonbegränsning i förhållande till nuvarande bestämmelse. Jag vill emellertid ifrågasätta om man bör stanna viduppräkningen i den gällande bestämmelsen. Även utanför de grupper som nuomfattas torde det kunna finnas så nära relationer att en särbehandling ärmotiverad. Jag tänker då pä exempelvis barn till ena parten i ettsamboförhållande. Enligl min mening kan en särbehandling av relationen mellanbarnet och den andra parten vara motiverad även om de inle sammanborstadigvarande. Det bör beaktas att åtal alltid kan väckas när det är påkallatfrån allmän synpunkt. Denna bedömning är givetvis beroende inte bara avbrottets grovhet utan också av hur nära relationen är i det konkreta fallet. Mot denna bakgrund framstår den ordning som införts ivissa bestämmelser i som tänkbar även i detta sammanhang.Bl.a. i bestämmelser om jäv och vittnesplikt (se 4 kap. 12 § och 36 kap. 3 §)finns en exemplifierande uppräkning som avslutas med en angivelse av attbestämmelsen omfattar även andra som är närstående pä ett liknande sätt (jfrprop. 1973:30 s. 68). Jag anser att detta är en lämplig avgränsning även närdet gäller åtalsbegränsning av det aktuella slaget. Jag föreslår också en ändrad utformning av bestämmelsernaom skyddande av brottsling i 17 kap. 11 § samt en mindre ändringi 36 kap. 5 § om hos vem förverkande lill följd av brott kan ske.Som följd av att bestämmelsen om bodräkt upphävs bör ocksä 8 kap. 4 §brottsbalken om grov stöld justeras något. Jag återkommer lill dessa frågor ispecialmotiveringen. Familjelagssakkunniga har lagt fram fiera förslag tilländringar i försäkringslagstiftningen. Förslagen berör framför alltförsäkringsavialslagens bestämmelser om livförsäkringar. De sakkunniga harbl.a. föreslagit att det inte längre skall vara möjligt att jämka elt förmånstagarförordnandeför atl tillgodose anspråk på giftorätt och laglott (104 § andra och tredjestyckena försäkringsavtalslagen) saml atl det i lagen skall föras in en regelom hur försäkringsbeloppet skall fördelas när försäkringstagaren inte har gjortnågot förmånstagarförordnande. Jag vill i denna del erinra om atlförsäkringsrättskommitlén (Ju 1974:09) arbetar på etl förslaglill ny lagstiftning om livförsäkringar och andra personförsäkringar. Det kanförväntas bli framlagt /87, Somjag kommer att redovisanärmare i det följande bör slutlig ställning till vissa avfamiljelagssakkunnigas förslag tas först i samband med behandlingen avförsäkringsrättskommilténs kommande förslag. Övriga förslag från de sakkunnigabör däremot prövas . Bl.a. bör övervägas om de nuvarande jämkningsreglerna i104 S försäkringsavtalslagen skall avskaffas eller ersättas av mer nyanseraderegler. 2.3.2 Jämkning av förmånstagarförordnande Mittförslag: Etl förmånstagarförordnande skall kunna jämkas till förmän förefterievande make och bröstarvingar, om en tillämpning av förordnandet skulleleda till oskäliga resultat. En särskild jämkningsregel skall gälla för detfallet alt försäkringstagaren vid sin död låg i skilsmässa eller var skild utanatt ha gjort bodelning. Den efterlevande maken skall dä ha rätt till jämkningför atl få ut sin bodelningsandel. Rätten att påkalla jämkning enligt de nyareglerna skall preskriberas efter det atl bouppteckning har avslutatseller dödsboanmälan har gjorts. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag såvitt gäller det speciella fallet attförsäkringstagaren avlider innan en bodelning på grund av äktenskapsskillnadhar hunnit göras. I övrigt innebär de sakkunnigas föreslag att det inte skallfinnas några jämkningsmöjligheter i fortsättningen (se betänkandet s. 275-278och 468-469). En av de sakkunniga är skiljaktig och anser att jämkning börkunna ske om någon annan än make eller bröstarvinge är förmånstagare (sebetänkandet s. 488-489). Remissinstanserna:Ungefär hälften av de remissinstanser som har berört frågan tillstyrker desakkunnigas förslag att det inte längre skall finnas någon allmänjämkningsmöjlighet, framför allt med hänvisning till den förenkling detinnebär. Övriga ställer sig tvekande eller avvisande, särskilt om laglottenbehålls. Flera remissinstanser diskuterar möjligheterna att förändra nuvaranderegler, de flesta med utgångspunkt frän den reserva- tion somhar avgelts av en av de sakkunniga. Den jämkningsregel som Prop. 1986/87:86föreslås gälla när försäkringstagaren avlider innan en bodelning på grund aväktenskapsskillnad har hunnit göras lämnas utan erinran av det fåtalremissinstanser som har berört den. Skälen för mitt förslag: Om den som har tecknat försäkringpå sitt eget liv inle har utsett någon förmånstagare, ingår det belopp somfaller ut vid försäkringstagarens död i kvarlåtenskapen och fördelas enligtvanliga regler om bodelning och arv. Denna situation är emellertid mycketovanlig i praktiken. finns det ett förmånstagarförordnande somanger vem försäkringsbeloppet skall tillfalla. Förmånstagaren kan vara någon avförsäkringstagarens närmaste anhöriga eller någon utanför den kretsen. När det finns ett förmånstagarförordnande, är huvudregelnenligt 104 § första stycket försäkringsavlalslagen att försäkringsbeloppet inteingår i kvarlåtenskapen, Förmånstagaren får i stället ett direkt krav motförsäkringsbolaget och behöver alltså inle gå vägen över dödsboet för att fåul beloppet. Denna regel motiverades vid försäkringsavtalslagens tillkomst medatt den som ville åstadkomma en rationell familjeförsörining genom försäkringborde i viss utsträckning ha möjlighet att göra detta pä ett gentemotdödsbodelägare och borgenärer bindande sätt (se SOU 1925:21 s. 197-198,återgivet i NJA 11 1927 s. 511-512; jfr ocksä prop. 1927:33 s, 77-78). För atl inte huvudregeln skall kunna användas till attkringgå de tvingande reglerna om giftorätt och laglott m.m. begränsasemellertid i paragrafens andra stycke verkningarna av försäkringstagarensförordnande. Vid beräkning av dödsbodelägares giftorätt, rätt enligt 13 kap. 12§ andra stycket (den s.k. basbeloppsregeln), rätt tillvederlag eller rätt till laglott skall försäkringsbeloppet behandlas som om dethade tillhört boet och tillagts förmånstagaren genom testamente. måsteförmånstagaren avstå en del av försäkringsbeloppet till försäkringstagarensmake eller bröstarvingar, men i första hand är det fördelningen av den egentligabobehällningen som påverkas. Ett exempel kan belysa detta. Om den dödeefleriämnar make och ett barn och bobehållningen uppgår till samlförsäkringsbeloppet till (utomstående förmånstagare), blir denefterlevande makens bodelningsandel efter jämkning och barnetslaglott 100000. Genom all påkalla tillämpning av 104 § kan den efterlevandemaken alltså föra frän barnet till sig själv. Förmånstagarensrätt påverkas inte. Jämkningsregeln i andra stycket gäller inte omförsäkringstagaren har gjort förordnandet oåterkalleligt på det sätt somframgår av 102 § andra meningen försäkringsavlalslagen. Den gäller inte hellerför sädana belopp från tjänstegrupplivförsäkring som tillfaller make, samboeller bröstarvinge (104 § tredje stycket), och den gäller över huvud tagetinte för belopp frän olycksfalls-eller sjukförsäkring (122 §). - En närmareredogörelse för reglernas innebörd samt deras inverkan pä arvsbeskattningenfinns i betänkandet (s. 266-268). Den nordiska enigheten på detta område är begränsad. IFinland har man inte någon direkt motsvarighet till 104 § andra stycket (vissa bestäm melser i den finländska arvslagstiftningen fyller dock en liknande funk- 58 tion), och i kan jämkning inte göras gällande motmake eller Prop. 1986/87:86 bröstarvinge, 1 , där man har haftregler som legat relativt nära de svenska, har forsikringsavtalelovuivalgetföreslagit atl försäkrings-avtalslagens nuvarande regler skall ersättas av enmera skönsmässig bedömning. Om en tillämpning av förordnandet skulle vara"klart urimdig" mot make eller bröstarvinge som försäkringstagarenförsöride eller var skyldig att försöria. skall jämkning kunna ske. Vidprövningen skall man fästa vikt vid syftet med förordnandet, den försörides ochförmånstagarens behov och om den försörjde hade fått besked om förordnandet iskälig tid före dödsfallet (se NOU 1983:56 s. 14, 115 och 127-129). Det nuvarande svenska regelsystemet är behäftat medpåtagliga brister. Reglerna är komplicerade och svåra att tillämpa, särskiltnär de skall användas tillsammans med bestämmelserna i arvs- ochgåvoskaltelagen om beskattning av förmänstagarförvärv. Utöver vad de sakkunnigahar behandlat uppkommer det åtskilliga svårlösta problem, t.ex. om någon av dei 104 § andra stycket angivna rättigheterna har kränkts av fiera försäkringarav olika slag och det råder tvist om i vilken ordning försäkringarna skall tasi anspråk; skillnaden mellan försäkringarna kan vara av skaltemässig art elleravse utmätningsskyddel. Besvärliga lillämpningsfrågor uppkommer ocksä omförsäkringstagaren har gjort ett testamente som skall tillämpas medförmånstagarförordnandel. Det är sannolikt få försäkringstagare som kanöverblicka det samlade resultatet av sina förfoganden. Reglerna är enligt minmening krångligare än som bör godtas i ett ämne som berör praktiskt taget allamedborgare. Till detta kommer att reglerna inte utgör nägot verksamtskydd mot illojala förfoganden. Redan genom ett meddelande till förmånstagarenatt förordnandet skall vara oåterkalleligt sätter försäkringstagaren reglernaur spel. En annan möjlighet är att försäkringen överlåts till förmånstagareneller frän början tecknas i hans namn, så att han blir ägare till försäkringenredan före försäkringsfallet. Å andra sidan kan reglerna, om dessa möjligheterinte utnytt-as, leda till att försäkringstagarens vilja sätts ät sidan i mängafall där han har haft goda skäl för sitt förordnande och där det skulle havarit fullt rimligt att förordnandet följdes. I remissyttrandena har diskuterats en del möjligaförändringar inom ramen för det nuvarande systemet. En möjlighet som har nämntsär att jämkning skulle kunna ske vid kapitalförsäkring enligt kommunalskattelagen(1928:370) men inte vid pensionsförsäkring. En annan möjlighet är alt manbeträffande en efterlevande make skulle jämka bara för all tillgodose makensrätt enligt basbeloppsregeln (13 kap. 12 § ). Det förslagetförutsatte emellertid att laglotten skulle avskaffas i enlighet med desakkunnigas förslag. Enligt vad som har föreslagits i prop. 1986/87:1 skalllaglotten behällas. En ytterligare möjlighet är att man, som en av desakkunniga och fiera remissinstanser har föreslagit, skulle jämka bara omförmånstagaren är någon annan än make eller bröstarvinge (jfr vad som nysssagts om dansk rätt; se också i Nordisk 1983 s.320). Liksom de sakkunniga anser jag att varie lösning sominnebär att man gör hypotetiska beräkningar och en mekanisk jämkning efter samma linjer 59 som nublir olämplig. Även med olika tänkbara förändringar inom den Prop.1986/87:86 nuvarande ramen blir systemet krångligt. Resultatet blir ofta svårtatt förutse och inte sällan otillfredsställande. Men innebär den ståndpunkt i fråga om laglotlenoch skyddet för efterlevande make somjag har intagit i propositionen omäktenskapsbalk m. m. (avsnitt 2.5.1 -2.5.4) atl jag inte kan ansluta mig tillde sakkunnigas förslag att helt avstå från en allmän jämkningsmöjlighet. Jagmenar visserligen att man bör respektera försäkringstagarens vilja i större utsträckningän enligt nuvarande regler. Men särskilt med tanke på barn som inte bor ellerhar bott tillsammans med båda föräldrarna bör man inte utesluta varie möjlighettill jämkning. Ett förordnande bör även i fortsättningen kunna jämkas ellersättas åt sidan helt, om en tillämpning av förordnandet skulle leda till ettoskäligt resultat. Det bör härvid göras en helhetsbedömning av samtligaomständigheter. Bedömningen bör således göras mer nyanserad än för närvarande.Särskilt bör man beakta vilka skäl försäkringstagaren har haft för sittförordnande samt de ekonomiska förhållandena på ömse sidor. Jag förordaralltså en jämkningsregel av detta slag. Jag övergår nu till att behandla frågan om den närmareutformningen av en sådan regel. Jag vill nämna atl den lösning somjag harstannat för i allt väsentligt har godtagits vid de överläggningar med olikaberörda intressen-ler som har hållits i lagstiftningsärendet (se avsnitt 1). Inteheller har man vid de nordiska överläggningar som hållits haft något att erinramot atl man i nu lägger fram förslag med detta innehåll. Liksom bör jämkning kunna begäras bara avförsäkringstagarens make och bröstarvingar. Men för att göra det möjligt attta hänsyn till de skiftande förhållanden som kan föreligga bör jämkning enligtden nya regeln, till skillnad frän vad som gäller , vara möjligvid alla typer av personförsäkring och oavsett om förmånstagarförordnandel harkunnat återkallas. En annan sak är att bedömningen huruvida jämkning skall skenaturligtvis påverkas av sådana omständigheter som vilken typ av försäkring detgäller och av om förordnandet har gjorts oåterkalleligt. En fråga som uppkommer i detta sammanhang är om även enefterlevande sambo skall kunna påkalla jämkning. Enligt den nya sambolagen harsambor emellertid inte rätt att vara med och dela på annan egendom än sådan somutgör bostad och bohag som har förvärvats för gemensamt begagnande. Försäkringingår alltså inte i den egendom som skall delas mellan sambor. De har inteheller rätt till arv efter varandra. Jämkningsregeln bör därför inle görastillämplig pä sambor. Jämkningen bör vara en angelägenhet bara mellanförmånstagaren och den som begär jämkning. Förekomsten av en försäkring bör alltså inte längre påverka fördelningen av den egentliga bobehållningen. En sådan ändring, som ligger i linje med huvudtankarna bakom försäkringsavlalsla gen, gör systemet begripligare för den enskilde och medför en avsevärd förenkling. Det är främst i skärningspunkten mellan å ena sidan de vanliga reglerna om bodelning och arv och å andra sidan de speciella fördelnings reglerna i försäkringslagstiftningen som de nuvarande svårigheterna har uppstått. är krav pä jämkning enligl 104 § andrastycket bara Prop. 1986/87:86 underkastat den allmänna tioåriga preskriptionenenligt 2 § preskriptionslagen (1981:130); jfr NJA 1976 s, 90, Attjämkningskrav på sä sätt kan framställas även kan leda tillolyckliga resultat i enskilda fall. Del har därför vid olika tillfällenframförts önskemål om införande av en särskild tidsfrist (se yttrande avSvenska i det angivna rättsfallsreferalet).Önskemålen är enligt min mening befogade, och de vinner i styrka om jämkningeni fortsättningen skall göras efter en skälighetsbedömning. Jag föreslär därför att möjligheten att begära jämkningenligl den nya regeln begränsas till av ett är från det atlbouppteckning efter försäkringstagaren avslutades eller dödsboanmälan gjordes.Regeln stämmer i huvudsak med vad som enligl 7 kap. 4 § andra stycketärvdabalken gäller om krav pä nedsättning av gåva. En motsvarande bestämmelseingår i del norska förslaget. Om det vid försäkringstagarens död pågår mål omäktenskapsskillnad mellan försäkringstagaren och hans eller hennes make, skallenligt 9 kap. 11 § bodelning göras enligl de regler som gällerför bodelning efter äktenskapsskillnad. Detsamma gäller givetvis om det viddödsfallet redan har dömts till äktenskapsskillnad men bodelning inte hargjorts. Vid en sådan bodelning behandlas försäkringar, om de inteinnefattar rätt lill egen pension (dvs. sådan pension som avses i 10 kap. 3 §andra stycket ), som andra tillgångar. Det värde som försäkringenhade som är avgörande för bodelning beaktas alltså ibodelningen.