prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Om den mottagande maken vill vänta med lagfartsansökan av någonanledning bör dock enligl de sakkunniga skydd mot givarens borgenärer ocksåuppstå genom registrering av gåvan hos rätten. Enligt min mening bör man emellertid undvika alletl skydd mot givarens borgenärer kan uppstå på olika sätt och i ställeteftersträva ett enhetligt system för detta skydd. Vid lös egendom - bortsettfrån den mycket speciella typ av egendom som utgörs av skepp, skeppsbygge ochandel däri och som berör ganska få människor uppstår skyddet vid ansökan om registreringav gåvan hos rätten. Detta bör därför gälla även för fast egendom. Härigenomkommer uppgift om gåvan alltid att finnas tillgänglig i äktenskapsregistret.För makar blir det lätt att hålla reda på vilket krav som ställs upp förskyddet mot givarens borgenärer, om detta krav är detsamma vid alla typer avegendom. Jagkan inte se att handläggningen i någon nämnvärd grad skulle kompliceras av atlregistrering av gåvan hos rätten måste ske innan lagfart söks. Ansökan omregistrering och ansökan om lagfart kan i praktiken göras , ochhandlingarna kan vidarebefordras från tingsrättens enhet för gåvoregislreringartill inskrivningsmyndigheten vid samma tingsrätt. Varken för sökanden ellerför domstolen torde förfarandet medföra några administrativa problem. Genom att behålla kravet på registrering av gåvankommer uppgifter om den atl finnas tillgängliga både i äklenskapsregislret ochi faslighetsboken. Borgenärer i allmänhet, som kanske inte känner tillfastighetsinnehavet, har då möjlighet att få uppgift om gåvan frånäktenskapsregistret. Jag förordar således att det vid gåva mellan makarav fast egendom alltjämt skall krävas en registrering av gåvan hos tingsrättenoch därefter lagfartsansökan. Däremot bör det liksom räcka med ansökanom registrering av gåvan hos tingsrätten för att gåvan skall vara skyddad mot givarensborgenärer. I gällande rätt finns en möjlighet för trolovadeatt ge varandra egendom att tillfalla mottagaren vid äktenskapets ingående (8kap. 2 § ). För sådan gåva krävs också äktenskapsförord. Desom ämnar gifta sig med varandra kan dock innan äktenskapet ingås ge varandrafullbordade gåvor enligt allmänna regler. De flesta som gifter sig hardessförinnan boll tillsammans någon lid. Formkravet för gåvor gäller inteheller sedvanliga skänker som inte står i missförhållande till givarensvillkor. Det kan därför inle finnas något större behov för blivande makar attge varandra gåvor genom äktenskapsförord. Någon motsvarighet till den nugällande regeln därom behövs därför inte i fortsättningen. Vad jag nu har anfört innebär att äktenskapsförordinte längre skall användas för gåva mellan makar och trolovade. Begreppetäktenskapsförord kan i stället helt reserveras för avtal om egendomsordningeni äktenskapet. Sedan boskillnadsinstilutet har avskaffats kan enskild egendomtillskapas genom avtal mellan makaraa endast med hjälp av äktenskapsförord.Däratöver kvarstår möjligheten att göra egendom lill enskild genom att villkorom det ställs upp i gåvobrev eller testamente. Prop.1986/87: 1 Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Eftersom makar ibland kan förbise att en transaktion mellandem har gåvokaraktär, kan de underlåta att upprätta äktenskapsförord. Detta kanleda till att gåvan senare förklaras ogiltig på talan av givaren eller dennessuccessorer, vilket lätt kan få oskäliga konsekvenser för mottagaren. För attundanröja dessa svagheter i nuvarande syslem bör gåvormellan makar bli giltiga dem emellan utan några särskilda familjerättsligaformkrav. För giltighet mot givarens borgenärer bör däremot alltjämt krävasatt gåvan registreras hos tingsrätt. Eftersom möjligheten för trolovade att gevarandra gåvor genom äktenskapsförord inte längre har någon praktiskbetydelse, bör denna möjlighet kunna undvaras. Med denna lösning kan begreppetäktenskapsförord reserveras för avtal om egendomsordningen. 1986/87: 1 Mittförslag: Besparingsöverföring skall inte längre vara en särskilt regleradrättshandling. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 228-229). Remissinstanserna:De sakkunnigas förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av allaremissinstanser utom en. Skälenför mitt förslag: För gåvor mellan makar krävs, somjag angav,äktenskapsförord (8 kap. 2 § ). Om det under elt kalenderårhar uppkommit en besparing på en makes inkomster får emellertid högst hälftenav denna besparing - utan all äktenskapsförord behöver upprättas föras övertill den andra maken ulan vederlag. Större belopp än . får dockinte överlåtas på delta sätt. För att överlåtelsen skall få verkan mot givarensborgenärer krävs atl skriftlig, bevittnad överlåtelsehandling har upprättatssamt att givaren hade kvar egendom som uppenbarligen motsvarade hans skulder (8kap. 3 § ). Den s. k. besparingsöverföringen är en specielläktenskapsrättslig rättshandling med drag av såväl gåva som bodelning.Institutet torde ha ytterst liten tillämpning och ter sig till sin natur somföråldrat. Med de regler som jag har föreslagit om bodelning under äktenskapetfår makar emellertid en möjlighet att göra en motsvarande utjämning sigemellan. Besparingsöverföringen bör därför kunna undvaras som särskildrättshandling. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Eftersom institutet besparingsöverföring inte längrebehövs, bör del upphävas. 2.4.6Jämkning av familjerättsliga avtal Mittförslag: Ett äktenskapsförord och elt föravtal om bodelning skall kunna jämkas,om förordet respektive avtalet är oskäligt med hänsyn till innehållet,omständigheterna vid dess tillkomst, senare inträffade förhållanden ochomständigheterna i övrigt. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag. 1986/87: sakkunnigahar dessutom föreslagit alt villkor i gåvohandlingar och testa- Avtalmellan mentenom att egendom skall vara den mottagande makens enskilda skall makar kunna jämkas på samma grunder (se belänkandet s. 224-225). Remissinstanserna:Ett stort antal remissinstanser är negativa till de sakkunnigas förslag attvillkor i gåvobrev eller testamente skall kunna jämkas. Övriga förslagtillstyrks eller lämnas utan erinran av praktiskt taget alla remissinstanser.En remissinstans är dock tveksam till förslaget beträffande äktenskapsförordoch anser beträffande föravtalen om bodelning att det bör utformas en allmänjämkningsregel för bodelningsavtal som även kan gälla för föravtalen. Skälenför mitt förslag: innehåller ingen bestämmelse om jämkning aväktenskapsförord. Ett sådant förord kan emellertid angripas med stöd avreglerna i 3 kap. lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område (avtalslagen). I motiven (prop. 1975/76:81 s. 113)till 36 § avtalslagen sägs att den bestämmelsen bör vara analogt tillämpliginom familjerätten, bl.a. på äktenskapsförord. En tillämpning av 36 §avtalslagen behöver inte nödvändigtvis leda till alt hela förordet blirogiltigt. Resultatet kan i stället bli att ett visst villkor jämkas ellerlämnas ulan avseende. Redan genom de jämkningsregler vid bodelning somjag har föreslagit i avsnitt 2.2.2 skapas elt visst utrymme för alt rätta lilloskäliga resultat av äktenskapsförord. Det är emellertid inte säkert att detjämkningsutrymmet räcker till för atl åstadkomma etl skäligt resultat vidbodelningen. 1 sådana fall måste också äktenskapsförordet kunna jämkas så attden enskilda egendomen i större eller mindre utsträckning dras in ibodelningen. En regel om jämkning av äktenskapsförord får - somde sakkunniga har framhållit - anses vara av sådan betydelse all den böråterfinnas i äktenskapslagstiftningen och inle baseras på en analogtillämpning av allmänna avtalsrättsliga regler. Den bör emellertid utformas med36 § avtalslagen som förebild. Jag förordar således att en sådan regel tas in iäktenskapsbalken. Somjag har nämnt i avsnitt 2.4.3 kan enliglgällande rätt ett föravtal om bodelning jämkas av domstol om avtalet äruppenbart obilligt för ena maken (11 kap. 16 § ). Dennajämkningsmöjlighet bör finnas kvar. De närmare föratsättningarna för en sådanjämkning bör nära ansluta till de förutsättningar som bör gälla för jämkning aväktenskapsförord, eftersom äktenskapsförordet och föravtalet får likartaderättsverkningar i förhållandet mellan makarna. Någon anledning alt utforma en särskild regel iäktenskapslagstiflningen om jämkning av bodelningsavtal föreligger knappast. Dejämkningsregler somjag förut har behandlat avser att lösa den situation som kanuppstå vid bodelningen.De har därför sin naturliga plats i äktenskapslagstiflningen. Jämkning avbodelningsavtal kan däremot bli aktuell först någon tid efter bodelningen.Frågan får då lösas med stöd av en analog tillämpning av avtalslagens regler. Desakkunniga har ansett att även ett villkor i ett gåvobrev eller ett testamenteom alt viss egendom skall vara den mottagande makens enskilda bör kunna jämkasom villkoret bedöms som oskäligt. Jämkningsgran-derna skulle vara desamma somför äktenskapsförord och föravtal om bodelning. Här rör det sig emellertid inteom ett mellan makarna ingånget avtal utan om ett villkor som ställts upp avtredje man. Som många remissinstanser har framhållit måste hänsyn tas till atlvillkoret ofta har sitt huvudsakliga intresse för givare eller testalor. Detbör vidare beaktas alt om man tillåter att sådana villkor jämkas det ofta kanbli fråga om att jämka även mot givarens (teslators) vilja. Att åsidosättagivares eller testators villkor skulle emellertid utgöra ett brott motsedvanliga principer för rättshandlingar av denna karaktär. En givare ellertestator bör kunna vara säker på att de villkor han har stälU upp kommer attrespekteras. Redan i gällande rätt har detta beaktats genom att makar inte kangöra egendom som är enskild till följd av sådana villkor lill giftorättsgods (8kap. 1 § jämförd med 6 kap. 8 § 2 ). Jag anser därför alt den av de sakkunnigaföreslagna möjligheten lill jämkning av villkor i gåvohandling eller testamenteinte bör införas. 1986/87: I Sammanfattning av skälenför mitt förslag: En möjlighet alt jämka äktenskapsförord är av sådanbetydelse att den bör framgå av en uttrycklig regel i äktenskapslagstiflningenoch inte som baseras på en analog tillämpning av allmänna avtalsrättsligaregler. Nuvarande möjlighet atl jämka föravtal om bodelning bör vara kvar,eftersom den fyller ett behov. Föratsättningarna för jämkning i de båda fallsom nu har nämnts bör samordnas, eftersom de båda avtalsformerna - såvittgäller förhållandet mellan makarna - får likartade rättsverkningar vidbodelning. Av givare och testalor uppställda villkor i gåvobrev resp.testamenten bör respekteras. Någon regel - liknande den som skall gälla föräktenskapsförord - som ger möjlighet atl jämka sådana villkor inför enbodelning bör därför inte införas i äktenskapslagstiftningen. 2.5Eflerievandeskydd och arv vid en makes död Mittförslag: Nuvarande regler om rätt lill laglott behålls. Familjelagssakkunnigasförslag: Rätten till laglott avskaffas (se betänkandet s. 207-212). Tre av desakkunniga är dock skiljaktiga och anser att laglotten bör behållas (sebetänkandet s. 486-488). Prop.1986/87: I Remissinstanserna:Nästan alla remissinstanser anser att laglotlen bör behållas. Skälenför mitt förslag: När någon som har dött efterlämnar bröstarvingar, dvs. barnoch deras avkomlingar, skall arvet efter den avlidne delas mellan dem enligtlikadelningsprincipen. Det innebär att varje barn till arvlåtaren skall ha likaandel i arvet. Om något barn är avlidet men i sin tur efterlämnar barn, skalldessa barnbarn till arvlåtaren dela det avlidna barnets lott lika (2 kap. 1 §ärvdabalken). Hälften av den arvslott som en bröstarvinge ärberättigad lill enligt dessa regler kallas hans eller hennes laglott. Denna hararvingen alltid rätt att få ul i arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren hatestamenterat bort den egendom som omfattas av laglottsanspråket, kanbröstarvingen påkalla jämkning av testamentet. Det skall ske inom sex månaderfrån det att bröstarvingen fick del av testamentet. Sker inte det harbröstarvingen föriorat sin rätt (7 kap. 1 och 3 §§ ). Lagloltsreglerna ger således bröstarvingarna ettskydd mot arvlåtarens testamentariska förordnanden. En arvlåtare kan inte göraen bröstarvinge helt arvlös. Regler om laglott finns även i övriga nordiskaländer. I och är laglotten densamma som i , medan den iNorge och utgör två tredjedelar av arvslotten (med viss begränsning närdet gäller ). I finns även ett laglottsskydd för efterlevandemakes arvsrätt. har två syften. Det ena är atlåt de närmaste släktingarna bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap.Granden för det är den ekonomiska och sociala samhörighet som normaltföreligger mellan arvlåtare och bröstarvingar. Del andra syftet är att skapaen viss rättvisa mellan bröstarvingarna inbördes. Härigenom förhindras altarvlåtaren genom testamente alltför mycket gynnar en eller flera bröstarvingarpå andra bröstarvingars bekostnad. De undersökningar som de sakkunniga har genomförtvisar att det är förhållandevis ovanligt att testamente upprättas till förmånför någon annan än de närmaste släktingarna (betänkandet s. 208). Laglotlenhar därför tydligen inte så stor betydelse som skydd mot testamentariskaförordnanden till förmån för helt utomstående personer. Kvar står emellertidlaglottens betydelse som etl instrument för att åstadkomma rättvisa mellanbröstarvingarna. Det främsta skälet lill familjelagssakkunnigasförslag att laglottsinstitutet skall avskaffas är atl det skulle kunna bidratill att stärka den efterlevande Makar som i händelse av dödsfall vill skydda den av dem som överleverden andre skulle då utan inskränkning kunna genom testamente åstadkomma denför dem lämpligaste lösningen. Som de sakkunniga har framhållit är ingen längreför sin försörjning beroende av arvet efter sina föräldrar. Jag har därförförståelse för de sakkunnigas uppfattning atl det inte finns så starkaskäl att behålla laglottsinstitutet. Om detta institut avskaffas medför detdock inte automatiskt ett ökat skydd för den efterlevande maken ulan lämnar istället fältet fritt för testamente till förmån för andra personer. En stor risk med förslagel om alt avskaffalaglotten är atl detta kan drabba barn till arvlåtaren som inle är också andramakens barn. Det kan dels vara fråga om barn i ett tidigare äktenskap, delsgälla barn till föräldrar som inle är gifta med varandra. Orsakerna lill att enarvlåtare kan vilja utesluta dessa från arvsrätt genom testamentariskaförordnanden kan vara olika. Bristande kontakt, påverkan av familjen i det nyaäktenskapet, motsättningar till maken och ibland kanske även barnen i dettidigare äktenskapet och en önskan att skära av förbindelsen med ett sådantbarn och dess andra förälder kan vara sådana orsaker. Reformen om arvsrätt efter fadern och dennes släktför bam lill föräldrar som inte är gifta med varandra genomfördes för endastnågot . Innan den helt har slagit igenom i den allmännauppfattningen torde tiden inte vara mogen att ta bort det skydd för dessa barnsom laglotten innebär. Remissutfallet av de sakkunnigas förslag visar också attfrågan om ett slopande av laglottsinslilutet är för tidigt väckt. Till detta kommer att man i de andra nordiskaländerna har ställt sig helt avvisande till tanken att avskaffalaglottsinstitutet. Om de sakkunnigas förslag i denna del skulle genomföras,skulle alltså den nordiska rättslikhet som f. n. finns i detta hänseende kommaatt brytas. Det syfte som bär upp de sakkunnigas förslag om etlavskaffande av laglotlen - nämligen atl stärka den efterlevande makensställning - kan i själva verket tillgodoses på annat sätt. Det återkommer jagtill i följande avsnitt. Av de skäl jag nu har redovisat har jag kommit tillden uppfattningen att man i varje fall f. n. inle bör genomföra de sakkunnigasförslag om att slopa det sedan lång lid gällande laglottsinstitutet. 1986/87: I Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Etl slopande av laglotlen skulle kunna göra det möjligt förarvlåtaren att genom testamentariska förordnanden gynna vissa bröstarvingarframför andra. Det finns en risk för att det skulle kunna missgynna särskiltsådana barn lill arvlåtaren som inte är barn även lill arvlåtarens efterlevandemake. Också intresset av nordisk rätls-hkhet beträffande lagloltsreglerna talarmol att laglottsinstitutet avskaffas. Detta institut bör därför, åtminstonetills vidare, behållas. 2.5.2 Arvsrätt vid enmakes död Mittförslag: Om någon avlider och efterlämnar make och bröstarvingar, skallkvarlåtenskapen tillfalla den efterlevande maken med fri förfoganderätt. Närden efterlevande maken i sin tur avlider, skall bröstarvingar till den förstavlidne ha rätt till efterarv till dennes kvarlåtenskap. Den som ärbröstarvinge endast till den först avlidna maken skall dock ha rätt att få utsin arvslott genast vid dennes död. 1986/87: 1 Arvsregler Familjelagssakkunnigasförslag: Efterievande make skall få sitta i oskifiat bo med fri förfoganderätttill kvariåtenskapen. Bröstarvingar efter den först avlidna maken skall ha rätttill efterarv. Om en bröstarvinge begär det senast vid bodelningen innanbodelningshandlingen skrivs under, skall han eller hon dock ha rätt atl genastfå ut sitt arv efter den avlidna maken. Även den efterlevande maken skall harätt att begära att boet skiftas genast vid den först avlidna makens död. Omarvskifte skall ske efter den först avlidna maken, ärver den efterlevande makenen tredjedel av kvarlåtenskapen. I detta fall har bröstarvingarna ingen rätttill efterarv vid den efterlevande makens död (se belänkandet s. 193-197). -Två av de sakkunniga har reserverat sig mot förslaget om en särskild arvsrättför den efterlevande maken när det finns bröstarvingar och skifte skall ske. Deföreslår också att enskild egendom skall ärvas genast av bröstarvingarna (sebetänkandet s. 483-484). Dessutom anser de atl en bröstarvinge skall ha rättatt på begäran få ut sitt arv genast, om den efterlevande maken efter att habehållit boet oskiftat gifter om sig (se belänkandet s. 486). Remissinstanserna:Nästan alla remissinstanserna delar de sakkunnigas uppfattning att skyddet förefterlevande make behöver förstärkas. Flertalet godtar också de sakkunnigasförslag att efterlevande make skall få sitta i oskiftat bo med rätt tillefterarv för bröstarvingarna. Förslaget om en särskild arvsrätt förefterlevande make även när det finns bröstarvingar har däremot mött starkkritik. Skälenför mitt förslag: Arvsrätten är i uppbyggd så att de närmastesläktingarna till en avliden har placerats i tre arvsklasser. Förstaarvsklassen utgörs av den avlidnes bröstarvingar, dvs. bam och derasavkomlingar. Så länge det finns någon arvinge i första arvsklassen som var vidliv när arvlåtaren avled, är arvingarna i andra och tredje arvsklassernauteslutna från arv. Finns ingen i första arvsklassen ärver arvingarna i andraarvsklassen (med etl visst undantag), och om där inte heller finns någon gårarvet till arvingarna i tredje arvsklassen. Andra arvsklassen utgörs av denavlidnes föräldrar och deras avkomlingar, medan tredje arvsklassen utgörs avden avlidnes far- och morföräldrar och deras barn. 6 1986/87. nämndaundantaget avser om det finns en make till den avlidne. I så fall har maken enarvsrätt som går före arvingarnas i andra och tredje arvsklasserna. Arvingarnai andra arvsklassen har dock rätt till s. k. efterarv, dvs. de får i principärva egendomen när den efterlevande maken dör (i kap., 2 kap. och 3 kap. 1 §ärvdabalken). Om det inte finns någon arvinge tillfaller arvet en fond, benämndallmänna arvsfonden (5 kap. 1 § ). Enligt gällande rätt saknar således efterlevandemake arvsrätt när det finns bröstarvingar. Att bröstarvingar har bästa arvsrättförklaras av historiska skäl. I äldre tider fäste man en avgörande vikt vidsläktens rätt till egendomen, särskilt lill fast egendom. Arvsrätt förefterlevande make i fall då bröstarvingar saknas infördes först . Bröstarvingars arvsrätt har tidigare fyllt ensocial funktion, nämligen att trygga avkomlingarnas ekonomiska situation. Genomde sociala reformer som successivt har genomförts har emellertidarvets sociala betydelse minskat. I stället framträder vissa negativaverkningar av att bröstarvinge ärver framför make. Makarnas bo splittras genomarvfallet. Eftersom makar mera sällan håller reda på vad som i det gemensammahemmet tillhör den ene eller den andre kommer den efterlevande ofta rentfaktiskt att uppleva en splittring av det gemensamma hemmet som en reduceringav sin egendom. Ofta tvingas maken också att flytta från bostaden, avslå frånmöbler och andra tillhörigheter eller att skaffa fram kontanter för att lösa utarvingarna. Den efterievande makens behov av att fåtillgodogöra sig kvarlåtenskapen är i allmänhet större än barnens när dessahar flyttat från makarnas gemensamma hem och kan försörja sig själva. Om någonav föräldrarna dör medan elt barn är litet, är barnets grundförsörjning tryggadgenom barnpensionerna. Därtill kommer ofta avsevärda belopp som livförsäkringsförmåner.Såvitt gäller makars gemensamma barn finns det normalt inte heller anledningatl anta all bamens försöijning skulle tryggas i högre grad om arvet tillfölldem än om det i en eller annan form disponeras av den efterlevande föräldern. I de flesta fall betyder arvet således föga förbarnens försörjning, medan det för den efterlevande av föräldrarna kan ha storbetydelse att få sitta i "orabbat bo". För makars gemensamma barn torde det i regel kännasnaturiigt att avvakta båda föräldrarnas död innan arvet efter dem fördelas. Etttecken på det är att det förekommer i stor utsträckning att gemensammabröstarvingar avstår från sitt arv efter den först avlidna maken lill förmånför den efterlevande. Familjelagssakkunnigas undersökningar visar också atltestamente till förmån för efterievande make förekommer i betydandeutsträckning (betänkandet s. 1941). Det finns således åtskilliga omständigheter somtalar för att efterievande make tillerkänns en starkare ställning beträffanderätten till den avlidnes kvarlåtenskap. Detta måste då ske på bröstarvingarnasbekostnad. 1986/87: 1 Arvsregler För svensk rätt är detta något nytt. I ,och har däremot efterlevande make en betydligt starkare ställningän i . 1 har den efterievande maken rätt att sitta i oskiftat bomed gemensamma bröstarvingar. Om den avlidne hade bam med någon annan än denefterlevande maken måste dessa barn samtycka till det, om deras lotter skallingå i del oskiftade boet. Rätten lill oskifiat bo är således ovillkorlig barai förhållande till gemensamma bröstarvingar. Enligt dansk rätt har denefterlevande maken också rätt att när som helst under sin livstid skifta boet,och maken ärver då en tredjedel av kvarlåtenskapen. Den efterlevande maken harlaglottsskydd för hälften av sin tredjedel. Rätlen till oskiftal bo gäller baragiftorättsgods. Skifte skall vidare äga rum om den efterlevande gifter om sig.Den först avlidna makens arvingar har rätt till efterarv när den efterievandemaken dör. Enligtnorsk rätt har den efterlevande maken rätt att sitta i oskiftat bo såväl medbröstarvingar som med arvingar i andra arvsklassen. Barn som arvlåtaren har mednågon annan än den efterlevande maken måste dock lämna sitt samtycke. Maken kanfå sitta i oskiftat bo med vad som återstår sedan en arvinge har blivitutskiftad. Även enskild egendom kan under vissa föratsättningar ingå i detoskiftade boet. Rätten till oskiftat bo upphör vid omgifte. Sker skifte underden efterlevande makens livslid, ärver denne en fjärdedel om det finns bröstarvingaroch hälften om närmaste arvingar återfinns i andra arvsklassen. Denisländska regleringen liknar i huvudsak den norska. Gemensamt för dansk, isländsk och norsk rätt är attbröstarvingarna inte har någon rätt atl välja mellan att låta boet skiftaseller förbli oskiftat. Den efterlevande makens ställning i är istort setl lik den i . Vissa ändringar har genomförts i denfinska arvslagstiftningen innebärande bl.a. att den efterlevande maken harfått rätt atl behålla kvarlåtenskapen oskiftad med nyttjanderätt om intebröstarvingar påkallar skifte.