prop · GA03106 · 1986-12-31 00:00:00 — Skälen för mitt förslag:Kommittén har för sin del enbart uppehållit sig vid frågan om vilka åtgärdersom skall vidtas, innan domstolen kan besluta om sådan kontraktsvård som ägerrum som ett inslag i kriminalvård i frihet. Frågan om kontraktsvård bör dåaktualiseras redan på personutredningsstadiet. Ärbrottsligheten sådan att den enligt vad som kan förutses kan komma att leda tillfängelsestraff och är övriga kriterier för kontraktsvård uppfyllda, bör därförenligt kommittén på personutredningsstadiet undersökas om någon lämpligbehandlingsform finns. Kommittén pekar också på att domstolen i samband med attden beslutar om personundersökning eller inhämtar yttrande frånskyddskonsulenten kan anmoda denne att särskilt Prop. 1986/87:106 utreda fömtsättningamaför kontrakts vård. Kommitténerinrar också om att frågan om kontraktsvård ibland kan aktualiseras först vidhuvudförhandlingen, som då kan skjutas upp och fortsättas eller tas om så snartfömtsättningama för kontraktsvård har kunnat utredas. Enligtförslaget skall det vidare vara frivårdens uppgift att förbereda kontraktsvården.I förberedelsearbetet ingår att etablera kontakt mellan missbmkaren och dentilltänkta vårdinrättningen, att utarbeta det vårdkontrakt som skall ligga tillgrund för vården och att utverka ett godkännande av den planeradekontraktsvården av huvudmannen, dvs. ofta den misstänktes hem- ellervistelsekommun. Förberedelsearbetet skall enligt kommittén vara avslutat, närdomstolen företar målet till slutlig handläggning. har anfört i den här delen har inte mötts av någon erinran vidremissbehandlingen. De påpekanden som har gjorts har i allt väsentligt avsettde svårigheter som kan uppstå när det gäller att förbereda kontraktsvård förden som är häktad. Jagkan i likhet med remissinstanserna i allt väsentligt ansluta mig till vadkommittén har anfört i den här delen. Detbör då först slås fast att det skall ankomma på frivårdens organ att på vanligtsätt svara för den utredning och det förberedelsearbete som blir erforderligt.Detta följer av lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål. Sannoliktkommer frågor om mer ingripande kontraktsvärd tämligen sällan att aktualiserasnär det gäller förstagängsbrottslingar. Det troliga är därför att skyddskonsulentenredan tidigare har kännedom om den misstänkte och dennes missbrukshistoria,när frågan om kontraktsvård kommer upp. Detta kan naturligtvis underlätta föreredelsearbetet.När det är fråga om mindre ingripande vård, exempelvis öppen poliklinisk behandling,torde det förberedande arbetet ofta vara mindre tidskrävande. Denaktuella utredningen skall innefatta en redogörelse för den misstänktespersonliga förhållanden av samma slag som lämnas i personundersökningar ochyttranden från skyddskonsulent. Missbmkets art och omfattning skall iförekommande fall redovisas samt en bedömning göras av den misstänktesmotivation att genomgå vård för att komma bort frän missbmket. Den sistnämndafrågan kan naturligtvis vara svårbedömd. 1 den delen bör emellertid viss hjälpkunna erhållas från den tilltänkta vårdgivaren, som får förutsättas haerfarenhet av sådana bedömningar. Vårdgivaren bör bl. a. av detta skäl komma ini bilden för att underlätta arbetet med att ta fram denvårdplan som avses ligga till grund för domstolens avgörande. fall där kontraktsvård kan bli aktuell måste kopplas in i vårdplaneringen. Det är av stor vikt att kontraktsvårdsplaneringen blir noggrann och bygger på de samlade kunskaper som finns inom socialtjänst och kriminalvård så att klienten har rimlig möjlighet att klara behandling en. De speciella narkomanvårdsresurser som byggs upp på många häkten och de resurser som satsas på samverkan mellan socialtjänst och 62 kriminalvård kommer att fåstor betydelse för motivations- och planerings- Prop. 1986/87:106 arbetet. Fömtsättningenför att kontraktsvärd skall kunna ådömas är emellertid att domstolen anser attdet fängelsestraff som normalt borde ha följt på brottet kan ersättas av attden tilltalade undergår vård enligt den uppgjorda planen. Jag avser att ispecialmotiveringen gä in närmare pä hur några huvudtyper av behandlingsplanerkan vara utformade. Här vill jag bara nämna att behandlingsplan rörande sådanvård som innefattar vistelse pä sjukhus, behandlingshem och liknandeinstitutioner normalt synes böra innehålla föreskrifter om den minsta tid somden misstänkte åtar sig att vistas på institutionen i fråga och en beskrivningav de regler som skall gälla för denna vistelse. Därvid är det i förekommandefall viktigt att ange också hur drogfriheten skall kontrolleras. I planen bördet vidare såvitt möjligt finnas föreskrifter om den fortsatta behandling i meröppna former som blir aktuell efter vistelsen pä behandlingshemmet.Behandlingsplaner rörande öppenvård bör innehålla en beskrivning av den polikliniskaoch terapeutiska behandling som den misstänkte skall genomgå. Denmisstänktes godkännande av behandlingsplanen med där intagna föreskrifter skallvidare vara en fömtsättning för att skyddstillsyn med kontraktsvård skall kunnaådömas. Självfallet är det lämpligt om detta godkännande dokumenterasskriftligt före huvudförhandlingen. Jagdelar kommitténs uppfattning att det bör vara möjligt attombesörja och färdigställa en utredning rörande kontraktsvård även i de fall dåden tilltalade är häktad i målet. Klart är emellertid att det ofta kan varasvårt att hinna med detta pä den tid som står till förfogande fram till dess atthuvudförhandlingen normalt skall äga rum. Vid behov kan naturligtvis dähuvudförhandlingen uppskjutas, en fråga som jag återkommer till ispecialmotiveringen. I andra fall kan en påbörjad utredning bilda underlag föröverväganden angående en 34 §-placering efter straffverkställighetens början. Jagvill lägga till att det tidigare anförda i allt väsentligt har tagit sikte pä förberedelserför sådan kontraktsvård som ådöms i förening med skyddstillsyn. Motsvarandeförfaringssätt torde dock kunna tillämpas i fråga om vistelse utanför anstaltmed stöd av 34 § KvaL. I det fallet kommer dock ansvaret att åvilaanstaltspersonalen samt övervakningsnämnden eller kriminalvårdsnämnden istället för frivårdens personal och domstolen. Förslagetom kontraktsvårdsföreskrifter i kombination med skyddstillsyn innebär inte några nya åligganden för sjukvårdens och huvudmän utan endast att ett delvis nytt instrument ställs till deras och till kriminalvårdens förfogande. Det är min avsikt att ta upp frågan om kost nadsansvaret för kontraktsvården, när jag anmäler frågan om proposition till . Klart är emellertid att det, med hänsyn till bl. a. den vari erande tillgången till vårdplatser och till att missbrukarvården på skilda håll kan ha delvis varierande inriktning, kan förutses att kontraktsvärd i praktiken inte kommer att kunna erbjudas inom alla kommuner och lands- 63 tingsomräden under ettförsta skede. Det torde i väsentlig mån bli beroen- Prop. 1986/87:106 de avde praktiska erfarenheterna på de platser där man redan inledningsvis lämnarutrymme åt kontrakts vård, om påföljdsvarianten omsider kommer att kunnatillämpas över hela landet. Omriksdagen godtar föreliggande förslag, utgår jag från att man från kriminalvårdsverketssida både på central och på regional nivå tar upp överläggningar medhuvudmännen för att informera om den delvis nya möjlighet som kommer atterbjudas och närmare klarlägga vilka fömtsättningar som pä olika håll finnsatt medverka i utvecklingen av det nya institutet. Förberedelserav det slaget torde inte behöva bli alltför tidskrävande. Jag anser att den nyalagstiftningen bör kunna träda i kraft . Den bör, när dengenomförs, kunna gälla även i fråga om brott som har begåtts föreikraftträdandet. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslagtill 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt, 3. lag om ändring i lagen (1946:804) om införande avnya , 4. lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning avstrafftid, 5. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade ochanhållna m. fl. Förslagen bör fogas som bilaga 2 till protokollet i dettaärende. 4.1 Förslaget till lag om ändring i dömde förpliktats ersätta genom brottet uppkommen skada, skall han göra vadi hans förmåga står att fullgöra denna skyldighet. Rätten äger föreskriva atthan skall söka fullgöra skadeståndsskyldigheten eller deldärav på tid och sätt som angivas i domen. Om skada på egendom eller annan skada har uppkommit genom brottet ochdet bedöms vara ägnat att främja den dömdes anpassning i samhället, får rättenföreskriva att denne på tid och sätt som anges i domen skall biträda denskadelidande med visst arbete, som syftar till att avhjälpa eller begränsaskadan eller som annars i belysning av brottets och skadans art framstår somlämpligt. Sådan föreskrift får meddelas endast med den skadelidandes samtycke. Föreskriftsom avses i första eller andra stycket får, efter ansökan av åklagare eller den dömde, ändras eller upphävas, när det finns särskilda skäl. Andra stycket Prop. Detnya andra stycket innebär att domstolen i samband med villkorlig dom kanmeddela en föreskrift om skyldighet för den dömde att biträda målsäganden medarbete sorh syftar till att avhjälpa skador som vållats genom brottet ellerannars framstår som lämpligt i belysning av brottets och skadornas art. Enfömtsättning för att en föreskrift skall få meddelas är att skada har uppkommitgenom brottet. Till skillnad från vad som gäller enligt första stycket krävsdäremot inte att den tilltalade i domen har ålagts betalningsskyldighet.Föreskrift av här aktuellt slag kan alltså meddelas även i exempelvis detfallet att målsäganden med hänsyn till den tilltalades förhållanden anser detmeningslöst att föra talan om skadestånd. Avnaturliga skäl tar stycket i första hand sikte på fall då egendom har förstörtseller skadats till följd av brottet. Uteslutet är emellertid inte att tillämpadet vid annan skada, exempelvis pä grund av stöld. Enytterligare förutsättning är att en föreskrift av aktuellt slag bedöms varaägnad att främja den dömdes anpassning i samhället. Därvid bör i främsta rummetbeaktas intresset av att han får på ett påtagligt sätt lära känna verkningarnaav sitt brott, något som kan antas ha positiva effekter frånindividualpreventiv synpunkt. Även i övrigt torde en föreskrift många gångervara förenad med fördelar från pedagogisk synpunkt, särskilt när det gälleryngre lagöverträdare. Föratt en meningsfull föreskrift skall kunna meddelas torde som regel förutsättasatt det, när domstolen skall behandla målet, finns ett underlag i form av t.ex. en plan som kan ha uppgjorts under personutredningen i samråd med målsäganden.Ofta torde denne i här aktuella fall vara ett allmänt organ, exempelvis enkommun, en skola eller huvudmannen för ett allmänt kommunikationsmedel. Men enföreskrift kan meddelas även när målsäganden är en enskild person ellerorganisation; när fråga är om enskilda personer torde dock viss försiktighetvara påkallad med hänsyn till den risk som kan föreligga för att den brottsligeutsätts för repressalier. Något hinder möter naturligtvis inte mot att domstolensjälv tar initiativet till att få fram det underlag som behövs för att enföreskrift skall kunna meddelas, exempelvis genom att ta upp en diskussion ifrågan med målsäganden, den tilltalade och åklagaren under förhandlingen imålet. Liksomi första stycket förutsätts att domstolen i domen anger tid och sätt förskyldighetens fullgörande. Tiden behöver inte nödvändigtvis anges med exakthet,utan det kan vara till fyllest att det t. ex. anges att arbets-skyldighetenskall fullgöras "under de vardagskvällar som målsägandeni samråd med den dömde bestämmer". Närdet gäller arbetets art är avsikten i första hand att det skall ta sikte på att avhjälpa de skador som har vållats genom brottet. Jag har dock ansett att den nya möjligheten att meddela föreskrifter skulle få ett alltför snävt tillämpningsområde om detta skulle vara en nödvändig förutsättning. Skadorna är ju i mänga fall redan avhjälpta vid domstillfället. Men exem pelvis när det gäller skador på allmän egendom kan liknande skador ha vållats senare, och föreskriften bör då kunna ta sikte på att dessa skall avhjälpas. I fall då reparationsåtgärder o.d. kräver särskild kompetens eller målsägandenannars inte vill anförtro dem åt den brottslige kan i Prop. 1986/87:106synnerhet när målsäganden är ett offentligt organ tänkas att annat lämpligtarbete kan anordnas, och en föreskrift bör kunna meddelas även i detta fall. Normalt torde i här avsedda fall målsäganden inte föratalan om skadestånd på grund av brottet. Om sådan talan förs, bör naturligtvisbeaktas vid prövningen av frågan om eventuell arbetsskyldighet. Åläggs fulltskadestånd, bör någon arbetsskyldighet inte åläggas. Målsägandens samtycke har gjorts till en uttryckligförutsättning för att en föreskrift skall få meddelas. När föreskrift meddelasi samband med villkorlig dom blir det i första hand denne själv som får vakaöver att skyldigheten fullgörs och målsäganden har givetvis möjlighet att iannat fall vända sig till åklagaren. Att ansöka om ändring eller upphävande aven föreskrift ankommer också på åklagaren, men även den dömde kan ansöka omdetta. Vägrar den dömde att fullgöra sina skyldigheter enligt föreskriften,kan enligt den generella föreskriften i 27 kap. 6 § BrB varning meddelas, föreskriftenändras eller - i sista hand - den villkoriiga domen undanröjas och annanpåföljd bestämmas för brottet. Självfallet bör i regel en föreskrift om arbetsskyldighetmeddelas endast under fömtsättning att även den dömde är införstådd med detta.Någon uttrycklig regel om detta har dock ej meddelats. I stycket har endast gjorts en redaktionell ändring. 28 kap. 1 § Skyddstillsyn får ådömas för ett brott på vilket fängelsekan följa, om det med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden finnsanledning anta att påföljden kan bidra till att han avhäller sig från fortsattbrottslighet. Är mera ingripande påföljd påkallad, får skyddstillsyn dock inte ådömas. Den som är under må ej dömas tillskyddstillsyn, med mindre denna påföljd finnes lämpligare än vård inomsocialtjänsten. Är det lindrigaste straff som är stadgat för brottetfängelse eller däröver, må dömas till skyddstillsyn allenast omsärskilda skäl äro därtill. Kan det antas att missbruk av beroendeframkallande medeleller något annat särskilt förhållande som påkallar vård eller annan behandlingi väsentlig grad har bidragit till alt brottet har begåtts, skall rätten, närden bedömer frågan huruvida skyddstillsyn är en tillräckligt ingripande påföljd,särskilt beakta om den tilltalade förklarar sig villig att undergå lämpligbehandling som enligt en för honom uppgjord plan kan anordnas i samband medverkställigheten av en dom på skyddstillsyn. Som anförts i den allmänna motiveringen kan det diskuterasom man över huvud taget behöver genomföra några ändringar i 28 kap. för att möjligheten att döma till kontraktsvård skall komma till uttryck. De regler i 6 § som gör det möjligt att meddela föreskrifter om läkarvård, nykterhets- 66 vård eller annan värdeller behandling i eller utom sjukhus eller annan Prop. sådan inrättning (jfr 26kap. 15 §) erbjuder nämligen redan nu tillräckligt lagstöd för att en dom påskyddstillsyn skall kunna förenas med föreskrift om en behandlingsplan, låtvara att reglerna inte bmkar tillämpas så i Enmycket väsentlig utgångspunkt som jag har angett i den allmänna motiveringen äremellertid att kontraktsvårdsarrangemang skall kunna förekomma i fall därpåföljden bestäms till fängelse. För att ge underlag för en ienlighet härmed ändrad praxis föreslår jag en komplettering genom ett nytt Qärdestycke i förevarande paragraf Stycketsavfattning avses ge uttryck åt tanken att domstolen, även om det eljest skulleha varit motiverat, kan underlåta att döma till en mera ingripande påföljd änskyddstillsyn - dvs. i praktiken fängelse - under följande förutsättningar 1. det kan antas att missbmk avalkohol eller narkotika eller eljest något särskilt förhållande som påkallarvärd eller annan behandling i väsentlig mån har bidragit till att dentilltalade har begått brottet, 2. den tilltalade samtycker tillatt undergå behandling enligt en särskild behandlingsplan, 3. den avsedda behandlingenframstår som lämplig och kan anordnas för honom i samband med att en dom påskyddstillsyn verkställs. Somframgår av 6 § är avsikten att en föreskrift som innefattar behandlingsplanalltid skall meddelas i domen i fall då den planerade behandlingen är avgörandeför domstolens ställningstagande att låta påföljden stanna vid skyddstillsyn. Idessa fall skall också i domen anges längden av det fängelsestraff som annarsskulle ha ådömts (3 § andra stycket). Dessutom skall en särskild föreskrift omrapportskyldighet meddelas. Jag återkommer till dessa frågor vid 3 och 6 §§. fall som här avses gäller liksom i övrigt att särskilda skäl fordras för attskyddstillsyn skall få ådömas, om minimistraffet för brottet är fängelse i ettår eller mer. Någon annan övre gräns för de fall som är aktuella har inteföreslagits, men som jag har anfört i den allmänna motiveringen torde man kunnaräkna med att skyddstillsyn med föreskrift om behandlingsplan normalt inte ådöms,om det fängelsestraff som den tilltalade har förskyllt uppgår till ellermer. Föratt skyddstillsyn med föreskrift om behandlingsplan skall komma i fråga i fallav alkohol- eller narkotikaproblem bör det krävas att problemen är påtagligaoch har utvecklats till någon form av beroende. En så pass ingripande åtgärdsom kontraktsvård bör nämligen inte användas, om det står alldeles klart attproblemen är övergående och missbmkaren kan antas kunna komma till rätta medsin situation med hjälp av mindre ingripande åtgärder. Å andra sidan är detgivet att det vid vissa mycket avancerade former av missbruk ibland kan varasvårt att genomföra en behandling i de former som avses här. En noggrannbedömning av lämpligheten i det särskilda fallet måste alltså ske. Avden föreslagna lagtexten framgår vidare att det fömtsätts föreligga en koppling mellan missbruket och den aktuella brottsligheten, så att missbm ket i väsentlig män har bidragit till att den tilltalade har begått brottet. Dennakoppling kan naturligtvis bestå i att den tilltalade var alkohol- eller Prop.1986/87:106 narkotikapäverkad, när brottet begicks. Även i de fall då brottetkan förklaras av att den tilltalade behövde skaffa pengar för inköp av berusningsmedeltorde kravet på samband mellan missbmket och brottet vara uppfyllt. Ett krav påsamband av aktuellt slag förutsätts också när det är fråga om vårdbehov för annatän missbmk. Somframgår av vad jag har anfört i den allmänna motiveringen delar jag i princip frivårdskommitténsuppfattning att det inte finns behov av några särskilda regler som uteslutertillämpning av kontraktsvårdsarrangemang vid vissa typer av brott. Av vad jag fömthar anfört framgår dock att det inte bör röra sig om alltför grov brottslighet.Men den omständigheten att enligt vedertaget betraktelsesätt allmänpreventivaskäl med betydande styrka talar för en frihetsberövande påföljd - exempelvisvid vålds- och trafiknykterhetsbrott - avses inte i och för sig hindra att den fangelsepå-följdsom normalt skulle ha följt på brottet ersätts av skyddstillsyn i förening medföreskrift om en behandlingsplan. Fömtsättningen är dock att den uppgjordaplanen kan godtas av domstolen som en ersättning för det fängelsestraff somannars skulle ha ådömts. Somarbetsnamn för den aktuella påföljdskombinationen har kommittén använt termenkontrakts vård, och samma term har även jag använt i den allmänna motiveringen.Jag har emellertid inte ansett att den ifrågavarande termen lämpligen bör bmkasi lagtexten, bl. a. med hänsyn till att det knappast synes kunna komma i frågaatt i detta sammanhang ställa krav på regelrätta "kontrakt". Någonskarp gräns mellan sådana föreskrifter som avses bli meddelade med stöd av denya reglerna och sådana som kan meddelas redan med stöd av gällandebestämmelser torde inte heller vara möjlig att dra. Förslagetär emellertid så utformat att den bärande tanken med kontraktsvård tas tillvara. Denna går ut på att fängelse under angivna förutsättningar skall kunnaersättas med behandling som är särskilt avpassad efter den tilltalades behov.Tanken bygger alltså på att den tilltalade själv vill ha hjälp och vård för attkomma bort från sitt missbmk, varvid hotet om fängelsestraff fömtsätts bidratill motivationen. Denna vilja skall komma till uttryck på det sättet att hanåtar sig att genomgå behandling enligt en för honom utformad plan. I denna planskall även anges de villkor som skall gälla för vården, och den tilltaladeskall underkasta sig de föreskrifter som är intagna där. nya bestämmelsen har inte lämnats någon föreskrift om vem som skallupprätta behandlingsplanen och svara för själva behandlingen. Det har emellertidfömtsätts att det som regel skall vara organ inom eller denallmänna sjukvården. Andra vårdgivare har emellertid inte uteslutits. Beroendepå omständigheterna kan alltså även en enskild vårdgivare, såsom exempelvis enpraktiserande alkoholläkare eller ett enskilt behandlingshem, godtas. I den månman från kriminalvårdens sida kan åstadkomma en behandling av här aktuellt slaginom ramen för egna resurser bör självfallet även detta vara godtagbart. Somjag berörde i den allmänna motiveringen torde frågan om kontrakts vård kunna komma upp på flera olika sätt. Skyddskonsulenten bör ha det 68 övergripandeansvaret för den utredning som Iplir aktuell. Initiativet kan Prop. 1986/87:106emellertid komma från den tilltalade själv eller hans försvarare i samband medpersonutredningen i målet. Är han tidigare känd hos frivårdens organ, börinitiativet naturligtvis också kunna tas av skyddskonsulenlen. På motsvarandesätt gäller att initiativet ofta kan tänkas komma från organ inom socialtjänsteneller sjukvården, om den tilltalade redan är föremål för uppmärksamhet av dessaorgan. Iandra fall kan frågan aktualiseras av personundersökaren som i så fall börsamråda med skyddskonsulenten. Det skall i nu angivna situationer ankomma påskyddskonsulenten att bedöma om fömtsättningama för kontraktsvård är uppfylldamed avseende på såväl missbruksproblemens art och omfattning som påbrottslighetens svårhetsgrad. Även åklagaren kan aktualisera frågan omkontraktsvård. Klart är också att domstolen, om den finner att frågan omkontrakts vård bör utredas, kan anmoda skyddskonsulenten att undersökaförutsättningarna. Oavsetthur frågan om kontraktsvård aktualiseras, är det uppenbart att det blirskyddskonsulenten som på rättsväsendets sida bör ha det övergripande ansvaretför den utredning som skall göras. I den utredningen bör till en början lämnasen redovisning av den misstänktes missbmkshistoria och problemens art ochomfattning. Visavi den som skall ansvara för den behandling som ifrågasättskommer skyddskonsulenten i detta liksom i andra sammanhang att i första hand haen förmedlande roll. Det ankommer på den vårdansvarige att bedöma om behandlingbör ges i de former som här är aktuella, vilket innebär att den vårdansvarigenormalt bör kopplas in pä ett tidigt stadium, bl. a. för att bedöma denmisstänktes vårdbehov och om hans vårdmotivation är av den arten attskyddstillsyn med föreskrift om en behandlingsplan kan te sig meningsfull. Somtidigare har berörts har inte föreskrivits att behandlingsplanen skall manifesterasi ett "kontrakt". Att så sker anses från många håll ha ett betydandepedagogiskt värde, men det bör ankomma på den vårdansvarige att bedöma dennafråga. Vad som från rättsväsendets sida kan fordras i sammanhanget är att ennågorlunda preciserad behandlingsplan upprättas och att den tilltaladesamtycker till att undergå planen. Detta samtycke kan lämnas i skriftlig form,men det kan naturligtvis också lämnas på annat sätt, t. ex. muntligen införrätten. Detankommer också på den vårdansvarige att avgöra enskildheterna i behandlingsplanen. I det följande lämnas några exempel på sådana punkter som beroende pä omständigheterna synes kunna tas in i denna.