prop · GA0379 · 1986-12-31 00:00:00 — Nordiskaexpertkommiilén för transplanlationer hälsar med lillfredsslällelse alt det nuläggs fram ett lagförslag som acceplerar hjärnrelalerade dödskriterier. Isilt gemensamma remissvar konstaterar , Sverigesfrikyrkoråd. De fria kristna samfundens råd, kristna ungdomsråd ochKatolska biskopsämbetet att hjämdödsbegreppet i praktiken tillämpas redan i daggenom cirkulär (1973:29) om prognos och behandling vid totahoch oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna. Genom atl ingen lagregleringhar skett finns dock en spänning mellan å ena sidan godtagen medicinsk praxisoch å andra sidan juridiska och moraliska överväganden. En totah hjäminfarceradmänniska, vars organism hålls igång med tekniska medel är hon levande ellerdöd? Om hon är levande vilket är innebörden av nuvarande regler - vad är detdå som sker när läkaren utnyttjar sin rättighet att stänga av respiratorn? Härfinns en gråzon mellan liv och död, som inle är fillfredsställande urvare sig intellektueU, moralisk eller psykologisk synpunki. Gränslinjen mellanliv och död får inte relativiseras. Tillämpandetav hjärnrelalerade dödskriterier leder i dessa fall tUl slörre klarhet, även omentydigheten inte blir total. Även med hjärnrelalerade dödskriterier kommerfidpunkten för händelsen död att i viss utsträckning påverkas av läkarnasåtgärder och tillgången på utrustning. Även i fortsättningen kommersituationer alt uppstå, då dödsögonblicket inle kan fastställas utan dödensinträde bara kan konstateras i efterhand. Deargument som väger tyngst för en reglering rörande hjärnrelalerade dödskrilerierär dock de humanitära: Rätlentill en värdig död Prop. 1986/87:79 Nuvarande läge förstärker människors rädsla att bli vårdade in absur- dumoch förvägrade rätten att dö. Hänsynfill de anhörigas och sjukvårdspersonalens situation. Ett officiellterkännande av hjämrelalerade dödskriterier skulle underlätta både för anhörigaoch sjukvårdspersonal genom att skingra den oklarhet som råder, då enmänniska på en gång kan betraktas som i viss mening både död och levande. diskuterar mofiven för ändrade dödskriterier anstränger den sigatt undanhålla aUa resonemang om nyttan för transplantationsverksamheten. Dennaförsiktighet är mofiverad när det gäller dödsdefinitio nen och diskussionen omde hjärnrelalerade dödskriteriernas relevans och tUl-förlitlighel. Alla tankarpå etl orsaks sammanhang mellan dödsdefinitionen och transplanlafionskimr ginsbehov måsle avvisas och alla misstankar undanröjas om att dödsbegreppetrelativiseras av hänsyn till behovet av organ för transplantation. Utredningensförslag till definifion av dödsbegreppet har flera förtjänster. Den tar siklepå bortfallet av funktioner och inte på förekomsten av biologiskt liv ienskilda organ. Den betonar också alt död innebär bortfall av både fysiska ochpsykiska funkfioner och inte kan begränsas till förlusten av medvetande ochandra psykiska funktioner. Därmed markerar utredningen helhetssynen påmänniskans död och gör gränslinjen klar mol aUa tillstånd av djup medvetslösheteller koma, som inte kan betraktas som död. Vissainslag i den allmänna debatten har dock visat att utredningens definition pågrund av dess teoretiskt någol komplicerade form kan leda tiU missförstånd.Talet om förmåga alt "förena och samordna kroppens funktioner" harhos en del debattörer lett tankarna primärt lill medvetandet och de psykiskafunktionema. Meddetta dödsbegrepp och dess precisering har klara och begripliga avgränsningargjorts mot dödförklarande av djupt medvetslösa människor, liksom mot varieförväxling av förändrat dödsbegrepp och eutanasi. ombudsmän ()anför följande. Ulredningenhar i sitt betänkande framlagt ett förslag lill lag om faststäl lande av människans död. Såvitt JO kunnat förstå är förslaget om lagstift ning beträffande dödsbegreppet huvudsakligen föranlett av behovet att för transplantafion kunna ta organ från en människa, vars hjärna oålerkalleli gen upphört att fungera men vars blodcirkulation upprätthålls på artificiell väg. Enligt JO:s mening bör emellertid behovet av att skapa bättre beting elser för transplantationskirurgin kunna tilldogoses genom ändringar i transplantalionslagen och utan att man i lag faststäUer, när döden skaU anses ha inträtt. Frågan om när döden inträtt bör - liksom hitlills - avgöras av vederbörande läkare med stöd av vetenskap och beprövad erfarenhet. JO anser sig aUlså inle kunna tillstyrka ulredningens förslag. () anser att döden inträder när 64 andning och hjärtverksamhetupphör. Att en människa är död kan därför Prop. iakttagas av anhöriga. Fördem upplevs det ofta som väsenfiigt att ha varit med i dödsögonblicket. Omden anhöriga ligger i respirator går det ej att avgöra när kroppens egenandning tar slut. För de anhöriga är del inte bara problemet atl de inte kantala med den som ligger i respirator. på hävdvunnet sätt upplevaatl livel nu flytt. PROframhåller samiidigi atl det som avgör fortsatt liv är hjärnans fillstånd. Ärhjärnan död saknas föruisättning för fortsatt liv och livsuppehållandebehandling får avbrytas. PROframhåller också atl respekt för livet och respekl för döden är grundvalarnaför all humanism. Tryggheten och förvissningen alt ens sisla vilja skallrespekteras och att man får avsluta sitl liv på etl värdigt sätt och underomständigheter man i viss mån själv kan påverka, får aldrig åsidosättas. Medhänvisning till vad som ovan anförts kan inuläget ej tillstyrka utredningens förslag om införande av ett nyltdödsbegrepp. Viktigare för äldre människor är att dö "en naturligdöd" där det traditionella dödsbegreppet är lillräckligt. anser atl etl förändrat dödsbegrepp måste inge sammatrygghet och klarhet som det tidigare och det måste få ta den fid som krävs föratt allmänheten ska acceptera och förstå del. För alt de psykologiskaförutsättningarna till acceptans och förståelse ska föreligga är det nödvändigtatt först lösa frågan om tillgången på organdonatorer. Det är dessutomnödvändigt att se över transplantalionslagen med avseende på den enskildesönskan att ställa sina organ lill förfogande efler döden. För atl inte skapaosäkerhet och otrygghet i vården måste organdonationer bygga på att denenskilde skriftligt uttrycker sin vilja att donera organ efter sin död.Personer som själva inle kan uttrycka sin vilja ska inle kunna utnyttjas somorgandonatorer. Undantaget kan vara minderåriga men hur det ska regleras itransplantalionslagen bör en utredning få till uppgifl att studera och kommamed förslag på. Samma ulredning borde också få till uppdrag att se över hur enaktiv information och aktivt sökande efter personer villiga att donera organefter sin död skall organiseras och var ansvaret för verksamheten skall läggas. Förstnär det är klarlagt hur transplantationskirurgin kan få sina krav på organtillgodosedda ulan alt hota den enskildes integritet och grundläggandevärderingar om människovärde är det aktuellt att bygga på bl.a. den dåklarlagda situalionen kring transplantationskirurgin och organdonationerna ochinle infekteras med oro av den diskussionen. vill än en gång understryka atl förbundet absolut inte villmotarbeta transplantationskirurgin och ser ingen motsättning mellan de förslagförbundel lämnat och en ökad tillgång på organ för transplanlationer. Denföreslagna dödsdefinilionen är inte moliverad i betänkandet och omfattas inte av en enig läkarkår. Den kan ifrågasättas på många grunder och bör inte lagfästas då den skulle skapa mer osäkerhel och oro än den rådande siluationen där dödsbegreppet inte på något sätt är reglerat i lag eller författning. motsätter sig inte en lagfäst 65 dödsdefinhionmen den måste vara allmänt omfattad och vedertagen. 3Rättslig reglering av dödsbegrepp och Prop.1986/87:79 Avde remissinstanser som tagit upp frågan om lagreglering är de allra flestapositiva till atl en särskUd lag införs. De remissinstanser som avvisar enlagreglering av dödsbegreppel är: , ombudsmän ochSvenska hälso- och sjukvårdens (). Socialslyrelsenaccepterar med viss tvekan frågan om lagreglering. och ärinte negativa fill ulredningens förslag lill definition av dödsbegrepp i sigmen anser att lagreglering inte är nödvändig. Det fullständiga svaret frånriksdagens ombudsmän finns redovisat under avsnitt 1. Hovrättenför västra , kammarrätien i , kammarrätten i ,justitiekanslern samt riksåklagaren ansluter sig i princip fill utredningensuppfattning att bestämmelserna om dödsbegreppet bör tas in i lag. Några harsynpunkter på lagens ulformning vilket refereras under rubriken . Socialslyrelsenpåpekar att utredningens utgångspunkt är att rätl och praxis i Sverigeutgår från ett hjärtrelaterat dödsbegrepp och alt det hjärnrelaleradedödsbegrepp, som utredningen föreslår infört, inte skulle vara accepterat.Socialstyrelsen ställer sig emellertid frågande fiU om detta verkligen ärfallet. Det finns rättsfall, föreskrifter och medicinsk praxis som talar föratt begreppet "hjärndöd" fakfiskt redan nu har accepterats av såvälmedicinsk som juridisk sakkunskap. Skulle så vara fallel måste ifrågasättasbehovet av lagsfiftning. medicinskl vedertaget att insätta behandling i form avkonstgjord andning m.m. på människor vars hjärta stannat i samband t.ex. medolycka av någol slag eller under en operalion. Någol annat vore orimligt. Menatt så sker beror på att människan inte behöver vara död därför alt hjärtatstannat utan därför atl döden inle inlräder förrän hjärnan är totalt ochoåterkalleligt ur funktion. Det är vidare medicinskt accepterat alt avlägsnaett hjärta utan att betrakta personen som död. I ålminstone två fall har iSverige hjärtan avlägsnats varvid i del ena fallet ett nytt riktigl hjärtainsatts och i det andra etl artificiellt. Inte i något av dessa fall harpersonen ansetts som död därför atl hans hjärta avlägsnats. I det ena falletvar det t.o.m. fråga om ett avlägsnande av del urspmngliga hjärtat ulan att detnya ännu var inkopplat. Att inte den personen betraktades som död kan intebero på annat än att läkarna - med all rätt - ansett döden inte kunna inträdaförrän hjärnfunkfionerna totalt och oåterkalleligt fallit bort. Regeringsrättenhar också i rättsfallet RÅ 1981 Ab 345 accepterat alt den medicinskavetenskapen får använda sig av ett hjärnrelaterat dödsbegrepp. "Bedömningenav huruvida en människa är levande eller död sker med ulgångspunkl i medicinska kriierier. Såtillvida är lid punklen för dödens inlräde en medicinsk fråga som avgörs av läkaren i del enskilda fallet på grundval av vetenskap och be prövad erfarenhet. - Det tradifioneUa hjärtdödsbegreppel är inte fastslaget i lag eller annan författning och inte 66 heller i rättspraxis.Något rättsligt hinder torde inle föreligga mot etl Prop. 1986/87:79godtagande av hjärndödsbegreppet". Detvar då heller inte olagligt av hälso- och sjukvårdsnämnden atl medge alt enperson fick beredas vård utomlands för atl där genomgå hjärttransplantation.Regeringsräitens uttalande är ell starkt stöd för att ett hjärnrelateratdödsbegrepp är fullt förenligt med svensk rätt i varje tänkbart sammanhang. Inteheller har man inom den medicinska vetenskapen ifrågasatt socialstyrelsenscirkulär (MF 1973:29) om prognos och behandling vid totalt och oåterkalleligtbortfall av hjärnfunktionerna. Det är rimligl all anta att cirkuläret bygger påfömtsättningen att döden inträder i och med bortfallet av hjärnfunktionen. Omså inte vore fallet skulle ju rent rättsligt uppmaningen i cirkuläret vara enuppmaning atl beröva patienten livet. Del vore emellertid hell orimligt för attinte säga oetiskt att åtala en läkare som följer uppmaningen i cirkuläret. Menom döden definieras ulifrån hjärnrelalerade kriterier framslår socialstyrelsenscirkulär inte bara som medicinskt och humanitärt korrekt utan också somjuridiskt korrekt. Enliglsocialslyrelsens bedömning är det alltså inte riktigt atl påstå all , imotsats till flertalel länder med vilka vi jämför oss vad gäller den medicinskavetenskapen, har etl på bortfallet av hjärt- och cirkulations-verksamhetengrundat dödsbegrepp. I stället skulle vi redan i varie fall i vissa shuationerha accepterat elt definitivt och totalt bortfall av hjärn-funkfionen somdödsdefinition. Det borde då vara möjligl att utan egenfiiga markeringar ilagstiftningen genom ett allmänl uttalande av få "hjärndödsbegreppet"till fullo accepterat i rättspraxis. Emellertid kan man inte ulan vidare antaatt ett sådant uttalande skulle slå igenom i allmänhetens rättsmedvetande. Detär inle heller antagligt att den medicinska vetenskapen till skulleslälla upp på elt sådanl uttalande och lägga det till gmnd för vidare handlandeinom sjukvården. Det kan därför finnas anledning att genom någon lagändringmarkera en definitiv övergång lill "hjärndödsbegreppet" inom svenskrätl. Denlösning som föreslås i beiänkandei förefaller emellertid varaen markering något i överkant. Som jusfitierådet Vängby poängterat ärlagstiftning av denna typ egenfiigen främmande för svensk rätt. Slyrelsen ärdärför mer tilltalad av den lösning som lagmannen föreslår nämligenalt ta in legaldefinilionen av hjärndödsbegreppet i någon redan existerandelag. har själv föreslagil ett tillägg i . Vängby tar upptill diskussion - delvis också av andra skäl -en ändring avtransplantalionslagen. Det kan kanske vara klokt att inte överdramatiserainförandet av elt "nytt" dödsbegrepp. Den markering som då bordegöras kunde kanske riktas mol hälso- och sjukvårdens personal l.ex. genom etltillägg till obduktionslagen eller allmänna läkarinstruktionen. Socialstyrelsenhar dock förslåelse för om del skulle anses nödvändigt med en särskild lag iämnet. Vad velenskapliga råden Vängby och därvid anfört omlagtextens utformning kan slyrelsen i huvudsak ansluta sig till. , som stäUer sig bakom utredningens 67 förslagtill dödsdefinition, menar att man kan diskutera, om det är nödvän- Prop.1986/87:79 digt att i lag definiera döden. Inom framförs tanken,alt del räcker med dödskrilerier. Det har också sagts, atl lagen inte böromnämna "direkla dödskriterier" eflersom ullrycket kan föranleda missförstånd.I lalas endast om dödskriterier och de ligger till grund förlagsfiftningen. har både dödsdefinition och dödskrilerier. Moten dödsdefinition skulle tala all människor i allmänhel inte uppfattar dessinnebörd. Den felaktiga föreställningen skulle förstärkas, alt det är fråga omalternativen hjärtdöd eller hjärndöd. För en definition talar, att den ligger iutredningens uppdrag och atl den uttrycker numera allmänt omfattande kunskaperom vad händelsen död innebär (jfr labellen 5.1 s. 73). Också juridiska skältycks tala för dödsdefinitionen. Centralstyrelsenkonstaterar mot bakgmnd av den översikt utredningen lämnar att i flertalet länderdär hjärnrelalerade dödskrilerier accepteras bygger ett sådant godtagande påmedicinsk praxis och uttryckligt stöd i lagsliftning saknas. Centralstyrelsendelar utredningens förslag att människans död skall regleras i lag. I vårtdemokratiska samhälle bör en ändring av dödskriterierna regleras genom besluli och inte enbart vara en fråga för experter/läkare. Motbakgrunden av att också andra uppfattningar än utredningens kommit tilluttryck i den allmänna debatten måste frågan om ändrade dödskriterier ansesvara av den karaktären att en stor enighet måste eftersträvas. Med andra ordbör det klart krävas att en kraftig majoritet i ställer sig bakomförslaget. Liknandesynpunkter har framförts av ärkebiskopen. Desjukvårdshuvudmän som tagit upp frågan om lagreglering delar i huvudsakulredningens bedömning att dödsbegreppet och dödskriterierna bör reglerasrättsligt. stöder att den föreslagna dödsdefinilionen införs i lag. godtar utredningens förslag om lagstiftning trots atl behovet avdenna långtifrån är någon självklarhet. SverigesAdvokatsamfund anser att det utan ivivel ligger ett värde i att dödsbegreppet, som har en så avgörande betydelse vid många rättsliga bedömningar, regleras i lag. Det finns emellerid även nackdelar med detta. torde dödsbegreppet åtminstone ytterst ha bestämts av läkarkåren i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhei. Delta har givit dödsbegreppet en fasthet som är värdefull. Att dödsbegreppel i stället regleras i lag, dvs bestäms av politiker, innebär att man slår in på en väg där dödsbegreppet blir lättrörligt i en omfattning som inte är önskvärd med hänsyn till den stadga som dödsbegreppel kräver. Även bortsett härifrån bör det uppmärksammas atl också om nu skulle fastställa ett dödsbegrepp som läkarkåren och allmänheten släller sig bakom, det kan tänkas att det dödsbegreppet ändras på grund av överväganden i som inte har tillräcklig förankring hos vare sig läkarkåren eller allmänheten. En typ av sådana överväganden kan avse intresset att spara in på vårdkostnader. Ända tills helt nyligenhar ingen ansett en lagreglering nödvändig i denna Prop. 1986/87:79 alllidakluella och viktiga fråga. Även detta förhållande ger anledning lilltveksamhet i fråga om behovet av en lagreglering. Emellertidär det tydligt alt del under de senasle åren vuxit fram ett allt större behovav etl entydigt dödsbegrepp, eller kanske snarare ett auktoritativt besked omvad som skall gälla. Det förefaller som om ett sådant auktoritafivl besked kanerhållas endast genom ett riksdagsbeslut. Del kan sägas alt antalet fall då etlsådant besked behövs - dvs. där det inte är fillräckligt med den uppfattningsom redan är allmänt omfattad - inle är många, men det gör inte saken mindreviklig. Dessutom kan antalet fall öka på grund av utvecklingen inom medicinskteknik. Mot denna bakgmnd är del naturligtvis otillfredsställande attpatienter, anhöriga och läkare inle i förväg har ett klart besked om vad som äratt räkna som dödens inlräde. Samfundetfinner sammantaget, om än med viss Ivekan, att skälen för en lagreglering ärstarkare än skälen mot och lillstyrker sålunda ulredningens förslag i detlaavseende. rätten tUl vår död framhåller alt gränslinjen mellan liv och dödmåsle vara klar och entydig. Konkreta rättsverkningar knyts i skilda sammanhangfill dödens inlräde. Framför allt gör detla sig gällande på tre områden,nämligen arvsrätten, försäkringsrätten och straffrätten. Om man inte skapar enlegal definhion för dödsbegreppet, kommer man med den framtida tekniskautvecklingen att kunna hamna i en situation, där viktiga förmögenhetsrältsligaavgöranden kan komma atl knylas till subtila avgöranden av vår högsta instans,, som i sin tur kan Ivingas att ta ställning till yttrandenfrån sakkunniga, som förespråkar olika åsikter om hur långl dödsprocessen kanha fortskridit. m.fl. menar att den oklara situation som råder påkallaren juridisk reglering av var gränsen går mellan liv och död. En sådan regleringär en nödvändig grund för tillämpningen av alla lagmm som fästerrättsverkningar för dödens inträde. Ettannat juridiskt argument gäller behovet av rättslig samordning med andra ländersom tillämpar hjärnrelalerade dödskriterier. Som utredningen påvisar är delbland jämförbara länder bara och som inte erkännerhjärnrelalerade dödskriterier, och i pågår också ulredning av frågan.Behovet av internationell samverkan på det medicinska områdel - inte minslinom transplantationskirurgin talar för en rättslig reglering. Nuvarandeordning som innebär alt svenska landsling sänder pafienter utomlands föroperationer som inte får göras i eller att transplanlationer görs iSverige med organ från utländska givare som inte skulle ha fått tas från ensvensk givare är juridiskt otillfredsställande och moraliskt oacceptabel. Sveahovrätt konstaterar att man i yttrande över betänkandet "I livetsslutskede" (SOU 1979:59) anförde följande beträffande dödsbegreppet: Vadangår dödsbegreppet är del från många synpunkier av slor belydel se all ha en klar gränsdragning mellan liv och död. Tidpunkten för en persons död kan sålunda ha vittgående juridiska konsekvenser för t.ex. arvsordningen. När del gäller atl bestämma en sådan gräns är det naturligt all anse en person död i och med alt samtliga hjärnfunktioner oåterkalleligt 69 Del traditionella s.k. hjärtdödsbegreppel innebär i Prop.1986/87:79 praktiken att det krävs dels alt hjärnan skall vara död dels attblodcirkulationen och andningsverksamheten skall ha upphört. Något rättsligthinder för alt godta hjärndödsbegreppet föreligger inle. Utredningen har emellertidinte ansett det behövligt alt införa detta begrepp och har därvid särskilthävdat alt bättre fömlsätlningar för transplanlationsverksamheten än denuvarande torde kunna nås på annal sätt än genom en legalisering avhjärndödsbegreppet. Ett sådant resonemang kan leda lill att det genom ändringav transplantalionslagen skulle bli tillåtet all ta livsviktiga organ från enhjärndöd medan denne ännu anses vara vid liv. Mot denna lösning kan förvissoinvändningar riktas. Hovrätten anser dock atl dödsbegreppel ej lämpar sig förlagreglering. Avgörandet i del enskilda fallel av frågan när en person skallanses död måste tillkomma den medicinska sakkunskapen och får, i den mån såbehövs, styras genom vägledande uttalanden av behörig myndighet. Isitt yttrande över betänkandet "Transplantationskirurgiska frågor"(SOU 1980:48) återgav hovrätten till en bönan här ovan citerade avsnitt ur silttidigare yttrande och konstaterade att vad sålunda uttalats enligt hovrättensmening alltjämt gällde. I fråga om ändringen i transplantalionslagen toghovrätten starki avstånd från förslagel som enligt hovrätten ansågs innebäraatt en person som ej är död "ändock vid tUlämpning av transplantalionslagen men ej eljesi skall behandlas som om han vore död". Hovrätten fann ensådan konstruktion orimlig och avstyrkte beslämt det föreslagna tillägget tilltransplantalionslagen. Närfrågan om en legaldefinition av döden eller dödsbegreppet nu återkommer skerdet under delvis andra medicinska och principiella fömtsättningar . SveaHovrätt vill upprepa som sin mening att något rättsligt hinder för att lillämpadel av ulredningen föreslagna dödsbegreppet inte föreligger. Vadförst gäller frågan om döden som rättsfaktum, vill hovrätten, liksom i tidigareyttranden, understryka betydelsen i en mängd rättsliga sammanhang av en klargränsdragning mellan liv och död. De frågor som då främst kommer i blickpunktenär dels möjligheten atl konstalera att en människa är död, dels tidpunkten fördödens inträde. Som hovrätten tidigare framhållit är del naturligt attbestämma en sådan gräns mellan liv och död med utgångspunkt från mätbara och påannal sätt konslaterbara hjärnfunktioner. Hovrättenkan emellertid inte dela utredningens uppfattning att samhäl lets utveckling och tillkomsten av ny lagsfiftning lett lill att gränsdragning en mellan liv och död fått ökad betydelse från rättslig synpunkt. I aUt väsentligl synes frågorna, huruvida en människa gått över gränsen från liv lill död och tidpunkten när detta sketl, vara desamma som de alltid har varit. De exempel som utredningen ger inom arvs-, familje-, försäk rings- och straffrätt synes inte ha något samband med samhälls- och rättsutvecklingen. Skäl att inom dessa områden ulforma en legaldefinilion föreligger enligt hovrättens mening därför bara om man med stöd av den nya definilionen med slörre säkerhet än nu kan komma alt besvara de två cenirala frågorna "alt" och "när" och framförallt om manmed en sådan 70 definitionkan bota en uppenbar brist som förelegat i den prakfiska rättstill- Prop.1986/87:79 lämpningen inom angivna områden. Såvitthovrätten känner fill finns inom svensk rättspraxis inte redovisat något fall,som visar att nuvarande metoder och kriierier för besiämmande av ett dödsfallinte skulle räcka för att lösa aktuella frågor inom civil- och straffrätt.Ulredningen har ej heller kunnat finna någol sådant fall ens inomunderinstansemas målmaterial. De utländska fall som utredningen nämner synesinte heller vara av den beskaffenheten att de, om de kommii fill svenskdomstolsprövning, skulle ha vållat något problem. Alt en människa vars huvudskilts från kroppen skall anses vara död redan i dekapiterings-ögonblicket(vilket för övrigt inte vore helt säkert med utredningens definifion) och inteförst när kroppens blod slutar pulsera torde för svensk rättsuppfattning varauppenbart.