prop · GA036 · 1986-12-31 00:00:00 — Motsvarar utbytet skada för enskild, innebär alltså andra meningen att domstolen skall pröva ora ersättningsskyldighetpå grund av skadan kan antas blifastställd i det fall detta inte redan harskett. I vissa situationer mäste det här ske en sannollkhetsbedöranlng. Avsikten äratt det skall finnas åtminstone någon omständietsom gör att man med fog kan anta att denmot vilken förverkande aktualiseras komraer attåläggas ersättningsskyldighet. Har anspråk redan framställts,finns det naturligtvis regelmässigt fog för ett sådantantainde. Är däremot målsäganden okänd och framstår det som praktiskt sett uteslutet att denne någonsin kommer att träda fram med ersättningsanspråk, finns det i allmänhet inte grund för att anta att den brottsligekommer att åläggas betalningsskyldighet . Naturligtvis ärdet sora förut konstaterats tänkbart att det närförverkande har skett i vissa fall ändå inträffar att en målsägande senare träderfram med ett anspråk. För att förverkandet i dessa fall inte skallgå ut över vare sig målsägandens eller den brottsliges intressen föreslås att det i36 kap. 12 § BrB tas in en regel om rätt för målsäganden ellerden hos vilken förverkande annars har skett - medmotsvarande befrielse för den brottslige - att vända sig till ataten med sitt ersättningsanspråk.Angående denna regel hä.nvisas till specialmotiveringen vid förslaget till ändringeni nämnda paragraf. uttrycketatt ersättningsskyldieten "är eller kan antas Prop. 1986/87: 6 bli lagligen fastställd"avses inbegripa även frivilliga överenskommelser. Har den brottslige, när förverkandefrågan prövas,redan betalat - eller åtagit sig att betala - ersättning åtraålsäinden till följd av en sådan överenskommelse,kan sålunda förverkande i motsvarande hänseende ej ägarum. Med ordet "lagligen" har avsetts att markera att det inte får vara frågaom skenavtal eller eljest fingrade transaktioner. I paragrafen har det nuvarande uttrycket"obilligt" bytts ut mot "oskäligt".Angående skälen för detta hänvisas till prop. 1983/84:36 (s. 28 och 30 f). En redaktionell ändringav språklig karaktär har gjorts äveni andra stycket till vilket nuvarande andra meningen har förts. Ändringen är betingad av att ordet "förlag" inte använda i allnÉint språkbruk i den häravsedda betydelsen av kostnadsersättning(exempelvis förekommer inte ordet 1 denna meningi ). 36 kap. 12 § I paragrafen föreskrivsf.n. att förverkad egendom tillfaller kronan,om inte annat är föreskrivet. Enligt förslaget bytsordet kronan ut raot ordet staten. Enligt det föreslagnaandra stycket kan den som lidit skada som svarar mot det förverkade utbytet av brottet vända sig raot staten med motsvarande krav i stället förmot den brottslige. Som har berörts i denallmänna motiveringsn och vid förslaget till ändringi 36 kap. 1 § BrB är avsikten med den nya ordningenatt en målsägandes intressen inte skall bli lidande av att möjliheterna att förverka den en brottslingkan ha gjort av sitt Prop. 1986/87: 6 I själva verket Innebär förslaget pä dennapunkt att målsändens möjlieter att gå skadeslös vid brottet förbättras. fördelaktigare fördenne att kunna vända sig till staten med sittersättningsanspråk än att varatvungen att hålla sig tillden brottslige. Bestämmelsen 1 det nya andra stycketinnebär att, om 1 ett fall som avses iden förealagna nya bestämmelsen i 36 kap. 1 § första meningen BrB utbyte av brottetsom svarar mot akada för en enskild förklarats förverkathos den brottslige, staten i den brottsliges ställe svarar för ersättning åt den skadelidande intill värdet av den egendom som har förklarats förverkad.En förutsättning för att ersättning skall ut ärsåledes att förverkande har skett hos någon sora enligt allmänna principer akulle ha varit skadeståndsakyldig på grund av brottet. Att statensvarar 1 stället för den hos vilken förverkandet har skett Innebäratt denne i samma raån befrias från skadeståndsansvar.I den mån den skadelidande inte får full ersättningav staten svarar emellertid den brottslige eller annan raot vilken anspråk kan riktas föräterstoden. Vissa skäl skullekunna tala för att begränsa statens ansvar till vad som faktiskt tillfallitstaten till följd av förverkandeförklaringeni den situationen att värdeförverkande inte har kunnat verkställasf'jllt ut. Målsäganden skulle dä hänvisas till den brottslige eller annan skadeståndsskyldig for att söka ut återstoden. Därmed skulle eraellertid svårlöstasituationer kunna uppstå, bl.a. i det fallet att mälsäinden får en dom gentemot den skadeständsskyldige pådet återstående beloppet och verkställietsöks pä grundval av denna dom samtidigtsom ett nytt verkställietsförsök görs för Prop. 1986/87: 6 statens räkning med domen pä förverkande som exekutionstitel.Även i andra fall skulle svårieter i den praktiska hanteringen uppstå med ensådan princip. Överväinde skäl talar därför för att staten bör ansvaragentemot den skadelidande intill värdet av den egendom som har förklaratsförverkad oavsett hur verkställigheten har fallit ut. Som regel rör det sig jui här aktuella fall an värdeförverkande, och värderingsn innelär då inte nägraproblem. Staten svarar intill det belopp son förverkandeförklaringsn avsett.Har det undantagsvis varit fråga ora sakförverkande bör normalt gälla attvärdet uppskattas till vad scm influtit vid försäljningen av egendomen minskatmed försäljning-kostnaderna (jfr 8 § förfarandelagen). Om det finns flera skadeståndsberättigade målsägande ochdessa framställer anspråk raot staten bör i enllet med den allmännaprincip som kommit till uttryck i bl.a. 1 § förmånsrättslagen (1970:979)normalt la att dessa får betalt 1 förhållande till sina fordringar, när intevärdet av den förverkade egendomen räcker för att tillgodose de sammanlagdaanspråken. Har däremot rärdet av den förverkade egendomen tagits i anspråk föratt gottgöra någon eller några av dem som framställt sina krav före de övriga,blir de senare hänvisade till att i vanlig ordning föra talan mot denskadeständsskyldige. Det skulle kunna övervägas att göra ett uttryckligtundantag frän rätten till ersättning för det fallet att den skadelidande utangiltig ursäkt underlåtit att framställa anspråk pä ersättning mot denbrottslige innan frågan om förverkande avgjorts. Syftet med ett sådant undantagskulle vara att förhindra att den skadelidande Prop. inte i första hand håller sig till den brottslige med aittersättningsanspråk, när han har möjllet till det. Risken för att den här föreslagna regleringen skulleutnyttjas 1 spekulativt syfte förefaller dock vara obetydlig. Nägot sådantundantag har därför inte tagits upp i förslaget. 5.2 Rirslaget till lag om ändring ilagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. I första stycket i dess nya lydelse föreskrivs att, om egendom som fränhänts nägon genom brott har anträffats och varken ägareneller någon annan rättsinnehavare ärkänd, egendomen skall tas 1 förvar, ora det inte är uppenbart oskäligt. Avsikten är attstycket i dess nya lydelse skall tillämpaspä det sättet att det som förutsättning för att kunna ta 1 förvar egendom enligt stöldgodslagenhos en viss innehavare inte längre krävs att denne självkommit åt egendoraen genora brott. Självfallet kan dock egendomen inte tas i förvar hos den som har gjort ett godtrosförvärv. Genomuttrycket "fränhänts ainnan genom brott" har det också skapats likformiet med den fdreslaTa nya regeln i36 kap. 1 § första stycket BrB där uttrycketförekommer. Även fränstraffrättslig synpunkt är det föreslagnanya uttrycket att föredra framför det nuvarande ledet "åtkommits genom brott" (jfr 9 kap. 6 § BrB angåendekonstruktionen av häleribrottet). 5.3 rerslaget till förordning omändring 1 Prop. kungörelsen (1972:416) om statsn(yndieternaaskadereglering i vissa fall 1 och 2 §§ De regler som föreslås 1 36 kap. 12 §andra stycket BrB om ersättning till mälsände kopplastill de administrativa reglema i förevarandekungörelse. Vissa ärenden enligt kungörelsen skall prövas av justitiekanslern som enligt4 § skall överlämna ett ärende till regeringen om det aktuella beloppet överstiger . Enligt 8 § fär man inte föra talan mot beslut 1 ett ärende som handläggsenligt kungörelsen; som har nämnts i den allmanna motiveringen kan emellertid frågan om ersättningunderkastas prövning i allmän domstol. I 1 § 1 dess nya lydelse anges att kungörelsen ler även1 fråga om ersättningsanspråksom riktas raot staten med stöd av 3é kap- 12 §andra stycket BrB. Med hänsyn till den nya form av anspråk som sålundaskall omfattas av kungörelsen har uttrycket ersättningsanspråkdärvid ansetts lämpligare ändet nuvarande ordet skadeståndsanspråk i paragrafen. Ändringenbeträffande 2 § Uer andra stycket som i sin nya utformning innebär att ocksäanspråk på ersättning med stöd av 36 kap. 12 §andra stycket BrB framställs hos justitiekanslern. Cxt;ra föredragande G , Br i'ET, -bl; /:. n",r. Härmed fär jag hemställaatt regeringen ville ta under övervägande sådanändring i lagen (1974:1065) om visststöldgods m m (stöldgodsiagen) att substitut för egendom som åtkommitsgenom brott skall kunna tagas i förvarsamt därtill anslutande ändring i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkadegendom och hittegods m m (förfarandelagen). Min hemställan föranleds av att fall inträffat dären person, som dömts för ett stort antal stöldbrott ochsom sålt delar av stöldgodset, fåttbehålla den del av likviden som intemotsvarades av anspråk från känd rättsinnehavare. Förverkande av penningmedlen kundeinte ske enligt 36 kap 1 § eftersom"utbytet" av brotten motsvarade skada för enskild. Inte heller kunde medlen tas i förvar enligt stöldgodslageneftersom bestämmelserna därom i denna lag avser egendom som åtkommits genom brott men ej substitut för sådan egendom. Chefsåklagaren i , somhandlagt det mål som närmast föranlederdenna hemställan, har i skrivelse till riksåklagaren påpekatbehovet av lagändring. Reglerna om förverkandei 36 kap 1 § fick sin nuvarandelydelse genom lag 1968 om ändring i (SOU 1960:28och NJA II 1968 s 719 ff). Föredragande departementschefen uttalade i remisstill lagrådet, utom annat, att förverkande liksom tidigare skulle avse somuppstått genom en gärning som var brottslig enligt . Även begränsningentill sådan som inte motsvarades avskada för enskild skulle behållas. I sistnämndahänseende framhöll departementschefen att den gällande ordningen, som bestått , honom veterligt inte haft några otillfredsställandekonsekvenser. Pä förslag av lagrådet gjordes den ändringen i det ursprungliga förslagetatt uttrycket "" ersattes med "utbyte". Frågan om förverkandereglernastillämpningsområde togs pånytt upp i en departementspromemoria,"PIt om ändring i brotts- 0e/22 73S0 RIKSÅKLAGAREN Prop.1986/87:6 balken etc" (Ds Ju 1973:14). I denna PM framladesförslag till ändring av förverkandereglernai 36 kap 1 § mot bakgrund av depraktiska problem som uppkommit beträffande gods vartill känd ägare inte kunnat anträffas. Som ändamålsenlig lösning föreslogs en utvidgning av reglerna sä, att förverkandei vissa fall skulle kunna ske ocksåav sådant utbyte av brott sommolsvarade skada för enskild. Förslaget kom att täcka b] a det fall dågods anträffats som tveklöst var stöldgodsmen som med rådande bestämmelser inte kunde förverkas utan mästeåterlämnas till tjuven. I proposition med förslag till lag om visst stöldgods m m (1974: 124) fannemellertid departementschefen att institutet i förvar skulle tillskapas istället förgenomförandet av den föreslagna utvidgningen av förverkandereglerna i . I motivenuttalade dcpartenientschefen att det föreslagna regelsystemet tog sikte på dels det s k tjuvgömmefallet och dels det fallet dä genom brott åtkommenegendom anträffats hos gärningsmannen men inte kunnat återställas eftersom det inte kunnat utredas vem som var målsägande. Departementschefen ansåg emellertid att det skulle föra för långt att tillskapa en möjlighet att förverkaäven substitut för sådan egendomsom avsågs med den nya bestämmelsen. De nuvarande båda regelsystemen är uppenbarligen ägnade att i vissa situationer kunna leda till resultat som inte är godtagbara. Det inledningsvis redovisade fallet ärinte helt unikt. Mot bakgrund av det anfördabehövs, till undvikande av de stötande konsekvenser nuvarande ordning kan få, en regel avseende substitut för det fall däregendom åtkommits genom brott men där skadan inte kan hänföras till viss eller vissa målsägande. Fn ändring i angivet syfte kan göras antingen i 36 kap 1 § eller i stöldgodslagen. Vad först angår alternativet med en ändring i regler börunderstrykas att förverkande innebär ett avhändandeav äganderätten till den egendom som är föremål för förverkandet respektive en indragning av motsvarandevärde, i båda fallen till förmån för staten. För att inle enskilds rätt skall trädas för när genom förverkande har gjorts det förbehållet att förverkande inte fårske när utbytet av brottet motsvaras avskada för enskild. Detta förbehåll måste begränsasom man väljer att lösa det häraktuella problemet via förverkandeinslitutet. Begränsningen skulle i så fall innebära att förbehållet om motsvarandeskada för enskild inte skall gälla när den ifrågavarande egendomens ägare är okänd. Emellertid skulle, som jag ser det, en sädan begränsningi sin tur kräva en regel om "återgång" avförverkandet för det fall därden "rättmätige ägaren" avhör sig efter förverkandebeslutet.Detta skulle givetvis bli bäde svårhanterligt och kostnadskrävande. Ävenfrän principiell utgångspunkt kan görasinvändning mot att den rätt till viss egendom eller substitut för denna som staten inträder i genom det slutliga beslutet om förverkande i vissa fall skulle kunna suspenderas. RIKSÅKLAGAREN Pfop.1986/87:6 Vad sedan gäller en lösning av problemet via stöldgodslagen ärförst att märka att denna lag just har till syfte att lösa problem som uppkommer när ägaren inte är känd. Den haralltså en annan funktion än den som fylls av förverkandeinslitutet. Fränprincipiell synpunkt finns det alltså skäl som talar för en lösningvia stöldgodslagen. Till detta kommeratt det torde vara från praktisk synpunkt enklare attuppnå en godtagbar lösning pädenna väg. Stöldgodslagen och därtill anslutande lagstiftning tillskapades föratt bereda möjlighet till omhändertagande av gods som åtkommits genom brott och som saknade känd ägare; dockutformades stöldgodslagen så att substitut försådant gods inte kunde tas i förvar. Vidare tillskapades en möjlighet förmålsäganden att inom en frist efter beslutet anmäla sina krav på godset. Den minst genomgripande åtgärden för att undanröjade olägenheter som är förbundna medden nuvarande ordningen skulleenligt min mening, vara en ändring av stöldgodslagendärhän att även substitut för sådan egundomsom åtkommits genom brott kommer att omfattas av stöldgodslagen och därmed ocksäav förfarande-lagen. I anslutning härtill synes en förlängning böra tas under övervägande av den frist , som enligt förfarandelagen står ägaren eller annan rättsinnehavare till buds förhävdande av sin rätt till gods som tagits i förvar. Närdet gäller egendom i form av lösöre, som kankräva vård och som upptar plats i lager eller dylikt, bör tidrymden av praktiska skäl inte utsträckas. När det däremot gällerpenningmedel, som normalt tas om hand genom insättning på bankkonto, gör sig inte samma praktiska problem gällande. Till förmån för målsägar-intresset torde därför i frågaom penningmedel en tidsfrist kunna övervägas. Sammanfattningsvis hemställer jag att ändring görs dels i stöldgodslagenav innebörd att även substitut förhär avsedd egendom skall kunna tagas i förvar, dels i förfarandelagen pädet sätt att den minsta tid som förvarstagandet skall råda bestäms till i vad avser penningmedel. '// '- Lag om ändring i Härigenomfdresicrivs att 36 kap. 1 och 12 §§ skall ha nedan angivna lydelse Utbyte avbrott enligt denna balk som ej motsvaras av skada för enskild skall förklarasförverkat, om det ej är uppenbart obilligt. Detsamma ler förlag förbrott eller dess värde, om förlaget mottagits och mottagandet utgör brott enligt denna balk. Utbyte avbrott enligt denna balk som ej utgöregendom vilken har frånhänts annan genom brott skall förklarasförverkat, ora det ej är uppenbart oskäligt.Rirverkande skall dock inte ske 1 den månutbytet svarar mot skada för vilken ersättningsskyldighet är eller kan antas bli lagligen fastställd. Senaste lydelse 1968:165. lndom somnågon har mottagit som kostnadsersättning föratt begå ett brott skall förklaras förverkad,om mottagandet utgör brott enligt denna balk och förverkande ej äruppenbart oskäligt. I stället föregendomen får dess värde förklaras förverkat. förverkadegendom tillfaller kronan, om ej annat är föreskrivet. Rjrverkadegendom tillfaller staten, om ej annat är föreskrivet. Denna lag träder i kraft den Senaste lydelse 1968:165. Har i fallsom avses i 1 § första stycket utbyte av brott som svarar mot skada för enskildförklarats förverkat hos någon, svarar staten 1 dennes ställe för ersättning åtden skadelidande intill värdet av den egendom som har förklarats förverkad. Lag om-ändring 1lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m. Härigenom föreskrivs att 1 §lagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m.skall ha nedan angivna lydelse. Har egendomsom åtkommits genan brott anträffats och ärvarken ägaren eller annan som har rätt till egendomen känd, skall egendomen tagas i förvar,cm det ej är uppenbart obllllgt. Haregendcm som fränhänts annan genom brott anträffatsoch är varken ären eller annan scm har rätt till egendomen känd, skall egendomen tas i förvar,an det ej är uppenbart oskäligt. Detsammaller om varken ägaren eller annan som har rätt till egendomen gör anspråk pä den. Om förfarandet med egendom sora tagits 1förvar enligt första eller andra stycket och om rätt för ägare san sedermera blir känd eller annan scm har rätt till egendomen att få egendomen utlämnadtill sig eller att erhålla ersättning finns bestämmelser1 lagen (1974:1066) cm förfarande med förverksid egendom och hittegods m.m. Denna lag träderi kraft den Förslag till Prop. Förordning om ändring 1 kungörelsen (1972:416) omstatsmyndighetemas skadereglering i vissa fall Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ kungörelsen(1972:416) om statsmyndieternas skadereglering i vissa fall skall ha nedanangivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Denna kungörelse galleri fråga om Denna kungörelse ller i fräga om skadeståndsanspråk som riktas mot ersättningsanspråksom riktas raot staten med stödav 2 kap. 1 § eller staten med stödav 36 kap. 12 § 3 kap. 1 eller 2 §skadeståndslagen andra stycket , 2 kap. (1972:207), 23 §datalagen 1 § eller 3 kap. 1 eller 2 § (1973:289) eller lagen (1974:515) ora skadeståndslagen(1972:207), 23 § ersättning vid frlhetsinskränk- datalagen(1973:289) eller lagen (1974:515) om ersättning vid Anspråk på ersättning med stöd av skadeståndslagen(1972:207) framställes hos justitiekanslern, omajfispråket grundas på påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut. Anspråk enligt Skadeståndslagenpå annan grund framställes hos den centrala förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde skadan inträffateller, om för viss verksamhet sådan nTidighet ej finnes, hos justitiekanslern. Anspråk pä ersättning med stödav datalagen (1973:289) eller lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning framställeshos justitiekanslem. Anspråk på ersättning med stödav 36 kap. 12 § andra stycket ,datalagen (1973:289) eller lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning framställshos justitiekanslern. Denna förordning träderi kraft den Sammanställning av remissyttranden över promemorian (Ds Ju1984:12) Vissa frågor om förverkande och tagande i förvar enligt stöldgodslagen Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av justitiekanslern, riksåklagaren(), (), , ,, statskontoret, , ,, Föreningen , Föreningen , Föreningen och Föreningen . RÅhar överiämnat yttranden från överåklagarna i och Malmöåklagardistrikt samt från cheferna för dåvarande länsåklagarmyndighelerna iSödermanlands län och . Föreningen ochFöreningen har avgett ett gemensamt yttrande. Förslageti sin helhet tillstyrks eller lämnas utan erinran av justitiekanslern,statskontoret, , , FöreningenSveriges åklagare. Föreningen och Föreningen . Även , som begränsat sitt yttrande till sådanafrågor som rör kronofogdemyndigheternas verksamhet, tillstyrker förslaget. fiÅanser det vara av vikt att de i promemorian berörda bristerna nu avhjälps. Överåklagareni anser att det finns skäl att vidga möjligheternaatt frånta den som begått brott utbytet av brottet och tillstyrker att dettaåstadkoms genom ändring av reglerna om förverkande. Överåklagareni åklagardistrikt: Som riksåklagaren anfört i skrivelse till regeringenföreligger starka skäl att företa en sådan lagändring att t.ex. vinst avförsålt stöldgods eller annat substitut för gods som åtkommits genom brott intekan komma den brottslige tillgodo. Jag delar den i promemorian uttaladeuppfattningen att lagändringen bäst bör kunna ske genom en förändring främst avförverkandereglerna i . Detta framstår som motiverat med hänsyntill att den åtgärd varigenom den brottslige fråntas sin vinst av brottet iväsentlig mån har karaktär av konfiskation. Chefenför dåvarande länsåklagarmyndigheien i 96 uttalar att det nuvaranderegelsystemet på området har lett till resultat som Prop. 1986/87: 6 ärkränkande för rättskänslan, varför det är angeläget att man snabbt kommer framtill en lösning på problemet. Chefenför dåvarande länsåklagarmyndigheten i : Reglema om förverkande avutbyte av brott och tagande i förvar av egendom som åtkommits genom brott,syftar till att ta ifrån en gärningsman den som han kan ha gjort genombrottet. Vid utformningen av reglema har det ansetts angeläget att se till attmålsägandens intressen inte träds för när. Av promemorian framgår emellertidatt regelsystemet getts sådana begränsningar att det i den praktiskatillämpningen lett till att en gämingsman i vissa fall inte har kunnat fråntasvinningen av brottet, trots att en sådan åtgärd inte skulle ha inverkat menligtpå målsägandens eller någonannan enskilds intresse. De fall som varit aktuella gäller (1) då en tjuv elleren halare gjort p.g.a. att godsets värde hos honom är större änmålsägandens skada, (2) då egendom som åtkommits genom brott ersatts av annanegendom och (3) då egendomen väl frånhänts annan genom brott men det inte kanvisas att innehavaren av egendomen själv åtkommit den genom brott. Jagdelar uppfattningen att det från kriminalpolitisk synpunkt är angeläget attregelsystemet ges en sådan utformning att egendomen kan förverkas eller tas iförvar i sådana fall som de angivna. Särskilt gäller detta enligt min meningfallen 2 och 3. Självfallet måste dock fortfarande garantier finnas för attmålsägandens eller annan enskilds intressen inte kränks. Den som t.ex. gjortett godtrosförvärv av egendomen skall naturiiglvis inte löpa risken att denfråntas honom. Jag tycker för min del att förslagen i promemorian på etttillfredsställande sätt balanserar det kriminalpolitiska intresset avförverkande eller förvarstagande och motstående enskilda intressen. Jaghar i princip ingen erinran mot den lagtekniska lösning som föreslås ipromemorian. Den nya reglering som föreslås i 36 kap. kan dock bliganska komplicerad i tillämpningen och det är svårt att riktigt se vilkabegränsningar förverkandet får. Ändringarnai kapitlet torde motiveras främst av en önskan att kunna beröva gärningsmannenden han gör p. g. a. att egendomens värde är högre hos honom än hosmålsäganden. Sådana fall är dock såvitt jag förstår sällsynta. Frågan är om maninte skulle kunna nöja sig med att lösa de två andra situationer som avses ipromemorian. I så fall görs detta enligt min mening enklast genom ändringar istöldgodslagen. Hovrättendelar uppfattningen, att möjligheten att konfiskera egendom bör utsträckas iden omfattning som anges i promemorian. Emellertidavstyrker hovrätten den lagtekniska lösning som föreslagits. De föreslagnabestämmelserna, vilka skall tillämpas av åklagarna i första hand, fyller intede anspråk på tydlighet och klarhet som måste ställas på en lagtext.