prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Denna typ av inskränkningari tryckfriheten får anses utgöra sådana hindrande åtgärder som avses i I kap.2 § andra stycket TF, och de faller inte under censurförbudet i paragrafensförsta stycke. Vissa typer av åtgärder ter sig mera tveksamma när manskall bedöma om de är förenliga med TF eller inte. Det gäller generella förbudmot kommersiell reklam för vissa varor, generella förbud mot kommersiell reklami vissa slags tryckta skrifter, t. ex. periodiska skrifter, eller begränsningav reklamens volym i tryckta skrifter. För att undanröja sädan tveksamhet harman gjort elt särskilt undanlag i TF när det gäller alkohol och tobak. Enligtmin mening bör man göra detsamma, om andra reklambe-gränsande åtgärder av dennaart skulle aktualiseras. Jag övergår så lill frågan om TF - med den principiellainställning lill frågan om regleringen av förhällandet mellan tryckfriheten ochreklamen som jag har redovisat - bör ändras i något mera begränsat avseende ienlighet med YFU;s förslag eller i övrigt. När det gäller de förslag som YFU har lagt fram, anser jagalt det f.n. inte finns ett sä starkt behov av sädana undantag som förordatsfrån det av TF skyddade området att någon ändring i detta hänseende bör göras iförevarande lagstiftningsärende. Jag vill särskilt kommentera ett av förslagen, nämligendet som innebär att möjligheterna atl i vanlig lag ingripa mot yttranden inäringsverksamhet i fräga om periodiska skrifter skall gälla endast sådanayttranden i näringsverksamhet som framställs i annons såvida de inte härrörfrän skriftens ägare eller utgivare. Syftet med bestämmelsen är att deperiodiska skrifterna, med tanke på den centrala betydelse de typiskt sett harför opinionsbildningen, bör omgärdas med ett särskilt starkt skydd motingripanden. Möjlighet skall enligt förslaget alltså inte finnas att ingripamot reklam i redaktionell text, s. k. textreklam, annat än itryckfrihetsrättslig ordning. YFU haransett att den omständigheten alt det finns etl utvecklat system för självsanering på området bidrar till att en särreglering för de periodiska skrifterna kan införas. En följd blir ju att den redaktionella texten i en periodisk skrift inte kan angripas annat än i tryckfrihetsräitslig ordning om skriftens ägare eller utgivare avhäller sig från att där göra reklam för egna 53 produkter, däribland skriften i fräga. Systemet för självsanering grundar sig på de reglerutgivna av Pressens Prop. 1986/87:151 samarbetsnämnd som syftar till attförhindra att reklam förekommer i redaktionell text. Bakom reglerna stårpressens huvudorganisationer samt . Övervakningen av att reglernaom textreklam följs ankommer på Texireklamkommiiién. som är tillsatt avPressens samarbetsnämnd. Mitt förslag - atl den ordning som gäller förförhällandet mellan reklam och tryckta skrifter skall bestå - innebär alt delinte heller i fortsättningen kommer att vara reglerat i TF i vilken måningripande kan ske enligt vanlig lag. främst marknadsföringslagen, medanledning av kommersiella yttranden i redaktionell text. det är budskapetsinnebörd och syfte som även här är avgörande för i vilken omfattning ingripandekan ske utanför TF;s ram. I praktiken innebär mitt ställningstagande knappastnågon försämring för den redaktionella textens ställning i periodiska skrifter,om man jämför med YFU;s förslag. För alt ingripande skall kunna ske vid sidanav TF krävs enligt rådande rättsuppfattning atl meddelandet lämnas ikommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte och har rent kommersiellaförhållanden till föremål (prop. 1978/79:2 s. 72). Atl detta skulle kunna ansesvara fallet beträffande redaktionell text i en periodisk skrift om manbortser från det fall där ägaren eller utgivaren gör reklam för egna produkter- bedömer jag som uteslutet i fråga om dem som följer de förut nämnda reglernaom textreklam. Det har under remissbehandlingen av YFU:s förslag förtsfram önskemål om att ytteriigare reklambegränsningar bör vara tillåtna enligtgrundlagen. har uttalat det angelägna i att hinder inte kommeralt finnas mot ingripande mot reklam som kan anses uppmana till brott.Arbetarnas bildningsförbund och Unga örnars riksförbund anser att det skall gåatl ingripa mot s.k. livsstilsreklam och olika former av köns-diskriminerandereklam. Att uppmana till brotl i en tryckt skrift kan vara etttryckfrihetsbrott. Enligt nuvarande lydelse av 7 kap. 4 § 6 TF skall säsomotillåtet yttrande i tryckt skrift anses uppvigling, varigenom nägon sökerförleda till bl. a. brottslig gärning. Någon saklig ändring av denna regleringföreslås inte (utöver den som följer av att bestämmelsen har anpassats lill dennya lydelsen av BrB;s bestämmelse om uppvigling, se specialmotiveringen till 7kap. 4 § TF). Jag återkommer till frågan i avsnitt 3.6.1. Om det i andra fallär fräga om förfaranden som kan angripas enligt konsumentskyddslagstiftningeneller konkurrenslagstiftningen tillåter TF givetvis sådana ingripanden som jaghar nämnt förut i detta avsnitt. Det finns härigenom ett utrymme förmarknadsdomstolen att i sin rättstillämpning ange gränser för vad som fårförekomma. Frågan om s. k. livsstilsreklam och könsdiskriminerandereklam har behandlats av konsumentpolitiska kommittén i betänkandet (SOU1985:32) Hushållning för välfärd. Den framtida konsumentpolitikens inriktning. I fråga om den könsdiskriminerande reklamen skiljerkommittén mellan kränkande reklam och schabloniserande eller könsrollsbevarande reklam (bet. s. 101). Kommittén anser att den schabloniserande reklamen torde 54 falla in under begreppet äsiklsannonsering och anför medstöd av YFU;s Prop. 1986/87:151 resonemang i dessa delar (SOU 1983:70 s. 237 f)alt lagstiftning som inskränker förekomsten av schabloniserande reklam tordevara utesluten. Däremot finner kommittén atl det bedömt från konsumenlpolitisksynpunkt är angeläget att grundlagen ger möjlighet atl genom vanlig lagingripa mot könsdiskriminerande reklam som är kränkande. Denna uppfattning börenligt kommittén beaktas i det fortsatta grundlagsarbetet. I fråga om livsstilsreklamen föreslår kommittén inte någonlagstiftning. Enligt kommittén bör man emellertid bevaka livsstilsreklamensutveckling och skapa resurser för atl åstadkomma en allsidig belysning avreklamen (SOU 1985:32 s. 104 f). Regeringen har på grundval av betänkandet beslutat enproposition med riktlinjer för den framlida konsumentpolitiken (prop.1985/86:121). I propositionen föreslogs alt skall följautvecklingen i fråga om bl. a. livsstilsreklam och den könsdiskriminerandereklamen. erfarenheter och bedömningar beträffande densistnämnda typen av reklam skall redovisas till regeringen senast vid utgångenav är 1988. I propositionen anfördes att verkets arbete kommer alt ge underlagför överväganden om eventuella framtida åtgärder mot könsdiskriminerandereklam (s. 40). har godtagit propositionen i dessa delar (LU1985/86:34, rskr. Med anledning av ställningstagandet i sistnämnda ärendefinns det inte någon anledning för mig alt i detta sammanhang ta upp dennafråga. Reklam i radio och TV I YFU;s uppdrag har inle ingått att ta ställning tillfrågan om och i vilken utsträckning reklam skall förbjudas i olika medier.Utredningen har begränsat sig till att föreslå en grundlagsregel som möjliggören reglering i vanlig lag beträffande de medier som är underkastaderestriktioner, dvs. eter- och trådsändningar. En ledamot har reserverat sig motförslaget och anser atl det inte skall finnas någon sådan regel. Bland de relativt få remissinstanser som har berört fråganär uppfattningarna ganska jämnt fördelade mellan dem som stöderutredningsförslaget och dem som ansluter sig lill reservanten. En särskild utredare (1985:03) har haft i uppdrag attbedöma vilka effekter reklam i företrädesvis TV kan förväntas få för ekonomin iandra medier och andra reklamintäklsberoende verksamheter samt för förhållandenai näringslivet. I direktiven till utredaren har betonats alt det inte ingick iuppdraget alt lägga fram förslag om införande i svensk radio- och TV-verksamhetav kommersiell reklam mot vederlag då någon förändring av det grundläggandeförhållningssättet inte har skett. Syftet med utredningen var alt fä fram ettfullständigare underlag om TV-reklamfrägan. Utredaren har i betänkandet (Ds U 1986:2) Effekter avTV-reklam redovisat sina bedömningar. Betänkandet remissbehandlas f. n. Dessa frå gor kommer därefter all övervägas ytterligare. I det läge som råder finns del inte anledning att gå ifrån YFU;s förslag (jfr KrU 1985/86:21 s. 15). förordar därför en uttrycklig regel i grundlagen som gördet möjligt atl i Prop. 1986/87:151 vanlig lag meddela föreskrifter omförbud mot reklam i radio och TV. Radiolagen medger också att avtalen med programföretageninnehåller förbud mot program som bekostas av nägon annan än programföretaget,s. k. sponsring (6 §). I lagen om lokala kabelsändningar föreskrivs om bl. a.äterkallelse av tillstånd till egensändningar om sponsrade program harförekommit (23 och 25 §§). Motsvarande bestämmelser finns i 10 och 13 §§närradiolagen. YFU har inte nämnt denna fråga. Jag anser inte atl någon ändringbör ske i detta avseende. Som villkor för sändningsrätt bör även ifortsättningen kunna uppställas förbud mot sponsring. Detta bör kunna ske medstöd av de grundlagsbestämmelser som tillåter villkor för radio och TV som sändsmed stöd av tillstånd (se avsnitt 3.4). I lagen om radiotidningar finns bestämmelser om sändningav radiotidningar. En radiotidning är ett radioprogram som är avsett försynskadade. har en eller flera dagstidningar som förlaga ochåterger helt eller delvis innehållet i föriagan. Som ett särskilt villkorgäller att sändning av annonsmaterial får ske endast om ljudet är förvrängteller innehållet kodat (4 §). .Annonsmaterial är etl vidare begrepp än reklam genom altdäri innefattas också platsannonser, familjeannonser m. m. Bestämmelsen i sinnuvarande lydelse kommer därför inte att kunna stödjas på den grundlagsbestämmelsesom jag har föreslagit och som avses ge möjlighet alt i vanlig lag meddelaföreskrifter om reklam i radio och TV. Bestämmelsen i lagen om radiolidningarbör därför ändras så att kravet på kodning eller förvanskning i stället avserreklam. Jag återkommer till denna fråga i samband med följdlagsiiftningen. Reklam i filmer, videogram och fonogram Vad jag har kommit fram till såvitt avser förhållandetmellan tryckfriheten och reklamen bör gälla också för de andra medier, medundantag för radio och TV som skall omfattas av del särskilda grundlagsskyddet.För dessa medier skall ju i princip samma regler gälla som för trycktaskrifter. Delta innebär att det regelsystem som har utvecklats och somjag närmare har redogjort för i det föregående såvitt gäller reklam i trycktaskrifter bör tillämpas också på reklam i de andra medierna, dvs. främst filmeroch videogram där reklam ju är vanlig. Det sagda innebär att den som överväger ell ingripande mott. ex. en framställning i en reklamfilm måste ta ställning till budskapetssyfte. Om brottet innebär ett missbruk av den yttrandefrihet som TF avsesvärna, kan ingripande endast ske om det är fråga om ett yttrandefrihetsbrott(se avsnitt 3.6) och då endast i de former som TF medger. Om brottet inte är avden beskaffenheten, kan det leda till påföljd enligt vanlig lag trots atl enbildupplagning ingår som ell led i det brottsliga förfarandet. Vidare får vadjag anfört om ensamansvar och meddelarskydd avseende även beträffande de övrigamedierna. Som jag längre fram skall redogöra för (avsnitt 3.3) anserjag atl grundla gen skall innehålla ett särskilt undantag från censurförbudet i fräga om 56 rörligabilder som är avsedda att visas offentligt. Den möjlighet att i vanlig lagmeddela föreskrifter om förhandsgranskning av rörliga bilder som jag anserskall finnas kommer således att avse även visning av reklam i rörliga bilder.Jag kan emellertid i saifimanhanget nämna att reklamfilm och reklamvideogramfr. o. m. är undantagna från förhandsgranskning (SFS1985:990). 3.2.5 Den lagtekniska lösningen Mittförslag: TF behålls som grundlag för regleringen av tryckfriheten. Sammagrundlag skall också innehålla de särskilda grundlagsreglerna om de andramedier som skall få ett motsvarande grundlagsskydd, dvs. radio och TV samtljudupptagningar och upptagningar av rörliga bilder. Utredningens förslag: skall också ifortsättningen skyddas av bestämmelserna i . Yttranden som har gjortsoffentliga i de andra medier som skall ges etl liknande grundlagsskydd skallskyddas genom bestämmelser i en ny yttrandefrihetsgrundlag efter mönster frånTF. Remissinstanserna: Frågan om den lagtekniska lösningen hartilldragit sig en förhållandevis stor uppmärksamhet bland remissinstanserna.Remissutfallet är splittrat. Det finns dock en viss övervikt för kommitténsförslag om att en ny yltrandefrihetsgrundlag skall finnas vid sidan av TF. Skälen för mitt förslag: Frågan om den särskildagrundlagsregleringen av yttrandefriheten i vissa uttrycksformer skall ske i eneller två författningar på konstitutionell nivä har ägnats betydandeuppmärksamhet såväl av YFU som av remissinstanserna. Också jag anser att denhar stor vikt. Grundlagarnaintar en särställning i beståndet av författningar, och det är naturligt attstor omsorg läggs ned pä utformningen av det konstitutionella regelverket. Ikaraktären av grundlag ligger att författningen skall kunna bestå åtminstone ihuvudsak än andra lagar. Den utgör också en markering avregleringens betydelse och innebär att denna blir överordnad vanliglagstiftning, något som bl. a. betyder att en föreskrift i vanlig lag skallsättas åsido av de offentliga organen, om föreskriften strider motgrundlagsregleringen (11 kap. 14 § RF). I övrigt gäller att en grundlag rentjuridiskt-formellt inte i sig har annan bindande kraft i tillämpningen än enannan lag. Det som skiljer en grundlag från en annan författning som beslutasav är ju framför allt det särskilda förfarandet som gör atl den intekan ändras eller upphävas med ett enkelt riksdagsbeslut. YFU har i huvudbetänkandet diskuterat två lösningar: enny, sammanhållen grundlag eller ett bibehållande av TF med en parallellreglering i en yttrandefrihetsgrundlag för de "nya" uttrycksformerna.YFU har stannat för det sistnämnda alternativet men uttalat sympatierför en lösning i del längre perspektivet med en enda, sammanhållen grundlag. Remissutfalletkan sägas spegla den tvekan som sålunda har kommit till Prop. 1986/87:151uttryck redan i ulredningsbetänkandet. Enligt min mening finns det nackdelar förenade med båda delösningar som har presenterats av YFU. Som jag redan har anfört i mina allmännautgångspunkter (avsnitt 3.1) anser jag att det egentligen bara är systematiskaoch lagtekniska skäl som talar för tanken att ersätta TF med en ny grundlag.Som framgår av mina ställningstaganden i andra frågor som jag behandlar kommeri milt förslag vissa viktiga avvikelser från det skydd TF nu ger alt finnasbeträffande de andra medier som skall ges ett särskilt grundlagsskydd.Förhandsgranskning skall vara möjlig i fråga om filmer och videogram avseddaför offentlig förevisning (se avsnitt 3.3 och 3.6.2). Radio- och TV-sändningartill allmänheten kommer inle atl omfattas av någon grundlagsskyddadetableringsfrihet (se avsnitt 3.4). Dessa förhållanden talar emot all manförsöker skapa en "enhetlig" reglering av alla de aktuella medierna.Jag anser därför att alternativet med en enda, sammanhållen ny grundlag intebör väljas. Å andra sidan ser jag fog för den kritik som har framförtsmot YFU;s förslag. Redan del förhållandet att man skulle få två grundlagar meden nära nog parallell reglering kan inle undgå alt ge ett egendomligt intryck,och en sådan ordning skulle nog vara ägnad att skapa viss förvirring inte barafrån systematisk synpunkt utan också för rättstillämpningen. Det skall vidareuppenbarligen föreligga mycket starka skäl innan man inför ytteriigare engrundlag. För min del har jag därför kommit lill slutsatsen att manbör välja en tredje lösning som har nämnts i ett remissyttrande och som delvishar framskymtat i andra. Den går ut pä alt man kompletterar TF med grundlagsbestämmelserom de andra medier som bör ges ell särskilt grundlagsskydd. Med en sådanlösning undviker man de nackdelar som de andra alternativen har.Grundlagsregleringen av tryckfriheten kan behållas oförändrad i alltväsentligt, och tryckfrihetens särställning markeras. I en sådan lösning börman kunna utnyttja den teknik som har använts i den särskilda regleringen avyttrandefriheten pä radio- och TV-området och som bygger på hänvisningar lillTF. Man slipper då två parallella regelsystem med åtföljande risk förolikheter i rättstillämpningen. Några beaktans-värda olägenheter med dennateknik har inte uppkommit, och den bör kunna fungera lika bra i en grundlag somi en vanlig lag. En invändning som kan göras mot milt förslag är attrubriken pä grundla gen blir oegentlig, eftersom den kommer att reglera också annal än tryck friheten. Som har uttalats i flera remissyttranden framstår dock tryckfrihe ten som det mest väsentliga. Vidare gäller att TF redan f. n. reglerar även bl. a. frågan om allmänna handlingars offentlighet, som visserligen har etl klart samband med tryckfriheten men som inte återspeglas i grundlagsrubriken. Det kan f.ö. hävdas alt även den av YFU föreslagna beteckningen ytlrandefrihelsgrundlag skulle vara oegentlig lik som "massmediegrundlag", som MMU föreslog. Del torde förhålla sig så att ingen rubrik på en ny grundlag, oavsett vilken lösning som väljs, kan bli heltäckande, om den skall bibehålla den pregnans som bör krä vas när det gäller namnet på en grundlag. Till detta kommer att på samma 58 sätt somnär det gäller regeringsformen starka historiska skäl talar för att behålla denhävdvunna rubriken. Jag förordar alltså den lagtekniska lösning som jag nu harskisserat. 3.3 Förbudet mot censur m. m. Mittförslag: Förbudet i TF mot censur och sådana andra hindrande åtgärder som intehar stöd i grundlagen utsträcks lill alt omfatta också de medier som skallges ett särskilt grundlagsskydd. Från detta censurförbud görs ett undantag ifräga om offentliga förevisningar av röriiga bilder. Något motsvarandecensurförbud införs däremot inte i RF. Inte heller skall det införas någongenerell grundlagsregel om att det allmänna skall iaktta neutralitet vid stödlill offentliga framställningar eller någon uttrycklig grundlagsregel om rättatt inneha tryckta skrifter och andra s.k. informationsbärare m.m. Utredningens förslag: I fråga om de uttrycksformer somenligt utredningen skall ha elt särskilt grundlagsskydd införs förbud motcensur och andra hindrande åtgärder från det allmännas sida. I fråga om filmeroch videogram görs ell undanlag som delvis avviker frän del i milt förslag.Etl allmänt förbud införs i RF mot censur och andra hindrande åtgärder i frågaom "offentliga" yttranden. Där skall också finnas bestämmelser omrätt att inneha informationsbärare m. m. för privatbruk samt om förbud för delallmänna att vid stödgivning till offentliga framställningar gynna eller missgynnanågon på grund av dennes åskådning eller ställningstaganden. Remissinstanserna: Remissutfallet är positivt i fråga omutredningsförslaget om censurförbud m. m. Vissa instanser är dock kritiska motundantaget beträffande offentligt förevisade filmer och videogram. Övervägandekritisk är inställningen hos de remissinstanser som har uttalat sig omförslaget till grundlagsbestämmelser om rätt all inneha informationsbärare m.m. och om åsiktsneutralilet vid samhällelig stödgivning till offentliga framställningar. Skälen för mitt förslag: En grundläggande princip förtryckfrihelslagslifl-ningen i vårt land är att ingripanden mot tryckta skrifterfår göras först sedan de har publicerats. För atl denna princip skallupprätthållas är del nödvändigt atl det finns spärrar mot olika former avåtgärder från det allmännas sida före publiceringen. Elt centralt inslag blanddessa spärrar är det förbud mot förhandsgranskning som ingår igrundlagsregleringen av tryckfriheten. På radio- och TV-området finns ellmotsvarande förbud i 8 § radiolagen. En bestämmelse med samma syfte återfinnsockså i 5 § lagen om allmänna sammankomster. Bara pä ett område finns det föreskrifter om attförhandsgranskning skall ske av framställningar som är avsedda alt spridasbland allmänheten: enligt biografförordningen får filmer och videogram inleförevisas offentligt, om de inte har godkänts av statensbiografbyrå. När jag nu skall ta ställning till de olika frågorna somgäller förbud mot Prop. 1986/87:151 censur m.m. behandlar jag dem föröverskådlighetens skull under olika rubriker. Jag börjar med frågan om eltcensurförbud för de medier som enligt mitt förslag skall ges etl särskiltgrundlagsskydd. Sedan tar jag upp tanken på ell allmänt förbud i mot censuroch andra hindrande åtgärder. går jag in på förslaget tillgrundlagsregler om äsiklsneutralitet vid det allmännas stödverksamhet och omrätt alt inneha informationsbärare m. m. Tvä spörsmål som jag lill skillnad mot YFU inte berör idetta sammanhang är frågan om ett förbud mot yttrandefrihetsbegränsandeåtgärder av enskilda och frågan om förbud mot tillslåndstvång beträffandeallmänna sammankomster och demonstrationer. Den förra frågan har jag redantagit upp i avsnitt 3.2.2 och den senare återkommer jag till i avsnitt 3.4. Förhud mot censur m. m. i fråga om radio och TV samt ljud-och bildupplagningar I ett förstärkt grundlagsskydd för andra medier än trycktaskrifter bör ett censurförbud ingå som en central beståndsdel. Också andrahindrande åtgärder av det allmänna bör vara förbjudna, om de inte uttryckligenär tillåtna i grundlagen. Jag delar således YFU;s principiella inställning, vilkenhar elt brett stöd bland remissinstanserna. Som framgått finns det f. n. bara ett område där förhandsgranskningär föreskriven, nämligen i fråga om filmer och videogram avsedda för offentligförevisning. Frågan är om censurförbudel bör förses med ell undanlag för deltaområde och hur detta undantag i så fall bör vara utformat. Eftersom denna frågaär nära förknippad med utformningen av bestämmelserna om efterhandsingripandenmot våldsskildringar m. m. skall jag la upp båda dessa frågor när jag behandlaryttrandefrihetsbrotlen (avsnitt 3.6.2). Som kommer atl framgå där förordar jagnu inga mera grundläggande förändringar i det nuvarande regelsystemet. Detbetyder att grundlagen skall tillåla bestämmelser i vanlig lag om nuvarandeförhandsgranskning. Liksom f.n. bör i fråga om sädan lagstiftning gälla det somsägs i 2 kap. 12 § andrafemte styckena och 13 § RF om rättighetsbegränsandelagstiftning. Det betyder bl. a. att det särskilda uppskovsförfarande somregleras där kommer all vara tillämpligt. Vidare kommer de allmänna ramar somanges för begränsningar av yttrande- och informationsfriheterna atl gälla. YFU;s förslag om ett generellt förbud mot censur i frågaom de uttrycksformer som inte skall ges ett särskilt grundlagsskydd har vunnitetl tämligen utbrett stöd under remissbehandlingen. Delade meningar har yppatsbara i fråga om förhandsgranskningen av filmer och videogram. Utformningen avett sädant förbud har emellertid inte närmare diskuterats i YFU;shuvudbetänkande eller i remissyttrandena. Också jag delar naturligtvis uppfattningen att det skullevara en förstärk ning av grundlagsskyddet för yttrandefriheten, om man inför ett allmänt 60 Jag anser det emellertid tveksamt om uiredningsförsla- Prop.1986/87:151 get uppfyller de krav på tydlighet som bör ställas pä en sådangrundlagsre-get. En oklar regel med svårbestämbar räckvidd kan vara till meraskada än nytta. En oklar punkt är om man, som utredningen har föreslagit,undantagslöst kan förbjuda sådana hindrande åtgärder från det allmännas sidasom grundas på det kända eller förväntade innehållet i en framställning och somvidtas av myndigheter och andra allmänna organ. Jag kan erinra om attmotsvarande grundlagsregel i TF inte är undantagslös, eftersom den tillåtersådana åtgärder som har stöd i TF. Man kan inle gärna ha etl längre gående förbudi RF.