prop · GA0384 · 1986-12-31 00:00:00 — Detta har sin grund i attdel tillkommer det allmänna att bestämmahur olika sakliga tillsättningsgrunderskall avvägas (prop. 1975/76: 105 bil. 1 s. 541 f). Med "detallmänna" torde därvid avses myndigheterna i deras egenskap avarbetsgivare. Däremot skall rena kol-lektivavlalslvister handläggas enligtarbetstvistlagen, exempelvis en fasiställelsetalan om rätta innebörden avkollektivavtal som reglerar turordningsfrågor vid återanställningsrätl elleren talan om skadestånd för brott mot kollektivavtal (anförda prop. För det andra gäller atl om en lag eller enförfattning, som har meddelats med stöd av lag, innehåller särskildaföreskrifter om att talan mot offentlig arbetsgivares beslut skall föras genombesvär, så skall de föreskrifterna tillämpas (1 kap. 2 § tredje stycketarbetstvistlagen). För det tredje bör noteras all det finns ensärskild övergängsordning. Lagen (1976:581) om ändring i arbetstvistlagenträdde i kraft . Av dess övergångsbestämmelser framgår att Ikap. 2 § andra stycket i dess äldre lydelse tills vidare skall tillämpas på målsom gäller bl. a. arbetstagare hos staten, när tvisten rör en fråga som fårregleras i avtal men är reglerad i annan författning än lag. Den äldre lydelseav lagrummet som åsyftas är följande: "Omej annat har särskilt föreskrivits, skall lagen ej heller tillämpas på målsom gäller arbetstagare hos staten : , när tvisten rör fräga som ej färregleras i avtal eller fråga som fär regleras i avtal men är reglerad i annanförfattning än lag." Övergångsbestämmelsen omfattar enligt sinordalydelse både det område som var avlalsbart vid utgången av och detområde som blev avtalsbart i och med att avtalsförbudet i den äldretjänstemannalagstiftningen slopades fr. o. m. . Det innebär att mål som rör sådana frågor skallhandläggas enligt arbetstvistlagen bara om del är särskilt föreskrivet. Sådanasärskilda föreskrifter finns i flera regeringsförfallningar (jfr 3.6 nedan). Annars gäller principerna om förvaltningsbesvär.Som exempel på sådana mål som skall prövas besvärsvägen kan nämnas mål som rörutlands-resereglementel (1953:666, omtryckt 1980:765, ändrat senast 1984:21;jfr prop. 1975/76: 105 bil. I s. 542). Slutligen kan påpekas atl den berörde i de falldär arbetstvistlagen inte heller i övrigt är tillämplig och ärendet inle enligt andra föreskrifter skall prövas av domstol (jfr 1 kap. 2 § första stycket) - i princip kan utnyttja den allmänna rätten att överklaga en statlig myndighets beslut genom förvallningsbesvär, i sista hand hos regeringen. En myndighets beslut liksom en försäkringskassas beslut kan överprövas efter för valtningsbesvär, om detta är föreskrivet i en författning. 3.2 Inskränkningslagen Prop. Äveni sädana fall där det saknas uttryckliga föreskrifter om besvärsmöjligheter,anses - som sagts Ofr 3.1 ovan) enligt allmänna rättsgrundsatser denberörde ha rätt all genom förvaltningsbesvär överklaga en. statlig myndighetsbeslut till en överordnad myndighet och i sista hand till regeringen. Dennarätt rätten all "gä till kungs" - gäller sedan gammalt, även om dennumera är starkt förändrad och beskuren (jfr prop. 1983/ 84: 120 s. 4). Principen om en allmän besvärsrätt omfattar ocksäbesluten i personalfrågor. 1 en del fall är därvid kammarrätt besvärsinstansenligt den s. k. behörighetslagen (jfr 3.3 nedan). För att undvika ett dubbelt prövningsförfarande ipersonalärenden på bl. a. statens område alltså både enligt arbetstvistlagenoch enligt nu nämnda besvärsprinciper - har lagstiftaren föreskrivit att enarbetstagare inte får anföra besvär mot en offentlig arbetsgivares beslut omarbets- eller anställningsvillkoren, om talan i saken skall handläggas enligtarbetstvist- . lagen (lagen 1965:276 om inskränkning i rätten atl föra talanmot offentlig arbetsgivares beslut, omtryckt 1974:1011). Rätten att anföra besvär mot arbetsgivares beslut ifrågor som enligt avtal skall avgöras av arbetsgivaren - s.k. skälighetsfrägor- är enligt lagen dock därigenom inte inskränkt. Detta följer av att det intekan anses föreligga en tvist i arbetstvistlagens mening, så längesom,arbetsgivaren håller sig inom ramen för sin fria prövningsrätt enligtavtalet. Motsvarande far sägas gälla, när arbetsgivarens skälighetsavgörandegrundar sig på en lag (jfr exempelvis Förvaltningsrättslig tidskrift 1980 s.89). Avserbesvären etl beslut som har meddelats med slöd av en lag eller, annan författning som utfärdats , skall målet i en del fallprövas , , av en kammarrätt, om besvären enligt vad dittills hade gällt skulle anföras hos Kungl. Det slås fast i lagen (1971:309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol alt pröva vissa mäl (ändrad : 643). De mål som detta gäller är mål om t.ex. avlöningsförmåner (inbegripet bl.a. . sjukvård och beklädnad), resekostnader och traktamentsersättningar under förutsättning atl målet avser vad som skall utgå enligt gällande föreskrifter eller överenskommelser och det inte rör skälighetsfrägor. And ra fall är mäl om disciplinär bestraffning, avstängning frän. tjänstgöring eller skiljande frän en allmän tjänst m. m. . . Såvitt gäller sädana mål torde lagen numera inte haalltför slor praktisk betydelse, utom vad avser prövning av förmåner enligtullandsreseregle-mentel och vissa pensionsförfattningar. Behörighetslagen anger bara själva instansordningenoch reglerar sålunda inte spörsmålet vilka beslut i de angivna frågorna somöver huvud taget får överklagas. Lagen kompletteras delvis ay föreskrifter iallmänna verksstadgan (jfr 3,5 nedan). 3.4 Förvaltningslagen Prop. Besvärsreglerfinns också i förvaltningslagen (1971:290, ändrad : 332). a. vem som fär överklaga (11 §). Vidare bestäms i lagen besvärstiden,nämligen från den dag då klaganden fick del av beslutet (12 § andrastycket). Regeringen får meddela avvikande bestämmelser (1 § andra stycket;jfr allmänna verkssladgan 3.5 nedan). Inte heller förvaltningslagen innehåller någraregler om vilka beslut som är överklagbara. Förvaltningsrätlsuiredningen föreslår i sittbetänkande (SOU 1983:73) "Ny förvaltningslag" sädana regler.Förslaget, som har remissbehandlats, övervägs f. n. i . Även18 § allmänna verksstadgan (1965:600, ändrad senast 1983:342) innehållerbestämmelser som rör besvär. I 18 § första stycket föreskrivs sålunda att talanmot en myndighets beslut förs genom besvär hos regeringen, om inle annatframgår av behörighetslagen eller av förordningen (1983:341) om överklagandeav beslut i ärenden om tjänstledighet m. m. eller av andra särskildaföreskrifter. Vidare berörs i paragrafen frågor om besluts överklagbarhetsåtillvida atl det finns en hänvisning till dét besvärsförbud som bl.a.inskränkningslagen innehåller. Som en komplettering till behörighetslagen vadgäller instansordningen föreskrivs dessutom i allmänna verksstadgan att besvärmot beslut om avlöningsförmän, disciplinär bestraffning etc. anförs hoskammartätt (18 § andra stycket). Behörighetslagen omfattar som framgått baraäldre föreskrifter utfärdade och i de angivnafrågorna. Tanken vid förvaltningsrättsreform dåbl. a. behörighetslagen tillkom var nämligen alt det i de författningar soniantogs därefter direkt skulle anges var besvär fick anföras. Del förutsattesatt sädana preciserade fullföljdsanvisningar alltid skulle införas iförfattningarna (SOU 1966:70 s. 413). Den generella regeln om instansordningentogs in i 18 § andra stycket allmänna verksstadgan för atl skapa klarhet i defall där en sådan föreskrift angående fullföljd mot beslut ändå saknas.Verksstadgans regel torde emellertid numera ha ännu mindre praktisk betydelseän behörighetslagen. I fråga om en del tjänstetillsättningar m. m. angesi verkssladgan vidare att besvärstiden - som är enligtförvaltningslagen - skall räknas från den dag då beslutet anslogs påanslagstavla hos myndigheten i stället för från delgivningsdagen (18 § tredjestycket). 3.6 Anställningsförordningen och andra regeringsförfattningar Slutligenkan nämnas att åtskilliga regeringsförfallningar på personalräl- tens område i linje med förvaltningsrätlsreform - innehåller bestämmelser om överprövning av beslut. Beslutenligt t.ex. anställningsförordningen (1965:601, omtryckt Prop. 1986/1 1984: 127)skall sålunda enligt förordningen överklagas genom besvär -utom vad gällertillämpningen av vissa närmare angivna föreskrifter i förordningen som skallhandläggas enligt arbetstvistlagen - om inte något annat följer av särskildaföreskrifter i en lag eller en annan författning (40 §). Liknande bestämmelser finns i exempelvis 19 kap.skolförordningen (1971:235, omtryckt senast 1983:721, ändrad senast 1984:625),8 § kungörelsen (1974:1007) om lidsbegränsning av statHgt löneregleradanställning, m. m. (omtryckt 1982: 109) och 7 § förordningen (1984:112) omvissa lur-ordningsfrågor för skolledare, försäkringskasseanställda m. fl. I flera regeringsförfaitningar finns intaget ettbesvärsförbud. Sä är fallet med t.ex. omplaceringsförordningen (1984:110), där det föreskrivs atl statens arbetsmarknadsnämnds beslut enligt förordningen inte får överkla gas (30 §). ' 4 Olägenheter med nuvarande ordning Kritikernaav det nuvarande överprövningssystemet menar som nämnts bl. a. att reglerna äralltför många och svåröverskådliga. Detta sägs medföra olägenheter främst för denenskilde arbetstagaren, som i värsta fall kan komma att förlora sin rätt tillöverprövning, därför att den tid inom vilken besvär skall anföras eller talanskall väckas har löpt ut. Men andra olägenheter i form av t. ex. en iblandorimligt stor arbetsinsats för att klara ut rättslägel drabbar ocksåmyndigheterna, främst när de skall meddela fullföljdshänvisning till sinabeslut. Och stundom synes myndigheterna själva ha svårt att fastslå gällande rätt(jfr exempelvis förut angivna Förvallningsrältslig tidskrift 1980 s. 89). Som med all tydlighet framgått av min beskrivningav nuvarande ordning finns det stort fog för denna kritik. Jag föreslär därföratt en särskild utredare tillkallas för att utreda frågan om en förenkling avöverprövningssystemet. 1986/87: 84 Sammanfattning av betänkandet (Ds C 1985:20) Överprövningav beslut i personalfrågor Personalbesvärsutredningenhar haft lill uppgift att föreslå förenklingar av reglerna om överprövning, avbeslut i personalfrågor inom det statligt reglerade området m. m. 1 föreliggande betänkande konstateras all detrådande regelsystemet rörande överprövning av beslut i personalfrågor inom detstatligt reglerade området finns i många olika författningar vilket medförsvårigheter att överblicka överprövningssystemet. 'Reglerna kan ofta inte.läsassjälvständigt utan griper in i och är beroende av varandra, något som för medsig att systemet blir svårforcerat och tungrott. En komplikation är ocksä attdet råder osäkerhet om den närmare innebörden av vissa centrala - bestämmelser. Dessa olägenheter hänger ytterst samman med atttvister i personalfrågor inom del statligt reglerade området ibland skallöverprövas av förvaltningsdomstol eller av annan statlig myndighet efterbesvär och ibland av tingsrätt eller arbetsdomstolen enligt de allmännareglerna i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (LRA) efter det atltalan väckts. års reform av de offentligatjänstemännens förhandlingsrätt m. m. kunde rättelse av myndighets beslut ifrågor som rörde anställningen i regel sökas endast genom besvär iadministrativ ordning, genom förvaltningsbesvär eller genom kommunalbesvär.Detta hade sin grund i den offentligrättsliga regleringen av de offentligatjänstemännens anställningsvillkor. I och med att dessa år, 1965 i principtillerkändes rätt att sluta kollektivavtal om sina anställnings- ocharbetsvillkor, blev det också möjligt att få tvister därom prövade avarbetsdomstolen. inskränktes möjligheten alt överklaga myndighetsbeslut genom besvär i sådana frågor som kunde prövas av arbetsdomstolen. Dettakom till uttryck i den s.k. inskränkningslagen. Alla frågor var dock inteavtalsbara. De avtalstillåtna frågorna avsäg främst frågor som rörde detekonomiska mellanhavandet mellan staten och tjänstemannen. När det gällde bl.a. den offentliga tjänsteorganisationens utformning och offentlig myndighets arbetsuppgifterförelåg ett i lag meddelat förbud mot avtal. 1 frågor som inte fick reglerasgenom avtal, kvarstod besvärsmöjligheten för den som inte var nöjd medarbetsgivarens beslut. Det nuvarande systemet fick i huvudsak sinutformning genom arbetsrättsreform med införandet av lagen (1976:580)om medbestämmande i arbetslivet och lagen (1976:600) om offentlig anställning.Det uttryckliga förbudet att träffa avtal i vissa frågor avskaffades. 1stället fick den allmänna principen slå igenom att avtal inte kan med bindandeverkan träffas i strid mot tvingande lag. ändrades de processuellareglerna i LRA. Del framhölls alt utgångspunkten i fortsättningen borde varaatt alla arbetstvister på det offentliga området, liksom på det privata, skullehandläggas enligt LRA. Vissa undantag ansågs dock alltjämt behövliga. Dessa undanlag återfinns i1 kap. 2 § LRA samt i övergångsbestämmel- Prop. 1986/87: 84 serna tilllagändringen 1976. Enligt personalbesvärsutredningens mening har deolägenheter som präglar del rådande överprövningssystemet på det offentligaområdet sin främsta grund i 1 kap. 2 § tredje stycket LRA samt i de nyssnämndaövergångsbestämmelserna. Den förra innehåller att om lag eller med stöd av lagmeddelad författning innehåller särskild föreskrift om besvär så gäller denföreskriften, dvs. LRA är inte tillämplig. Bestämmelsen har enligt förarbetenatillkommit för att ge uttryck åt principen atl vissa tvistefrågor på detoffentliga området lämpligen bör handläggas besvärsvägen i stället för enligtLRA. Som exempel härpå nämns bestämmelserna om besvär övertjänstetillsättningar i bl. a. kommunallagen. Det sägs vidare att bestämmelsenbör införas för alt lösa konkurrensen mellan särskilda författningsföreskrifterom besvär och de allmänna reglerna i LRA. När det gäller konkurrensen mellanbesvärsprövning och prövning enligt LRA är den emellertid redan löst iinskränkningslagen fast på motsatt sätt;,besvär får inte anföras om saken skallhandläggas enligt LRA. Och tjänstetillsält-ningstvister är i regel inle attbetrakta som arbetstvister. Det föreligger då inle någon konkurrens mellandomstolsprövning enligt LRA och besvärsprövning; det förta alternativet äruteslutet. I den mån det är fråga om en arbetstvist, någon åberopar exempelvisföreträdesrätt enligt LAS, gäller på den statliga sidan att tvisten alltid ärundantagen LRA om frågan inte enbart avser tvist om kollektivavtalet. Utanfördet statliga området gäller däremot att sädana tvister om tjänstetillsättningarsom är att betrakta som arbetstvister skall handläggas enligt LRA. Stadgandet iI kap. 2 § tredje stycket innebär inte att kommunalbesvär får anföras i ställetför eller jämte LRA-prövning (se dock nedan om besvärsnämnd). övergångsbestämmelserna innebär att LRA, om annatinte har föreskrivits, inle är tillämplig pä tvister som rör fråga som äravtalsbar men som är reglerad i annan författning än lag.Övergångsbestämmelserna infördes för alt den rådande ordningen med handläggningi administrativ väg av tvister rörande pensionsförfattningar, resereglementenetc. skulle bestå intill dess frågorna hade reglerats genom kollektivavtal. Somövergångsbestämmelserna har utformats är de emellertid tillämpliga inte barapå den typen av tvister utan på tvister om avtalsbara frågor i allmänhet somregleras genom annan författning än lag. Eftersom i princip alla frågor numeraär avtalsbara pä det offentliga området, innebär övergångsbestämmelserna attalla tvister om tillämpning av annan författning än lag faller utanför LRA omannat inte har föreskrivits. Detta betyder också att undantagsbestämmelsen i 1kap. 2 § tredje stycket LRA inte har någon reell verkan när det gäller tvist omtillämpning av annan författning än lag. övergångsbestämmelserna har vidare fört med sig atlbestämmelser på andra håll inte alltid har anpassats till del läge som inträtt genom arbelsrättsreform. Det finns således en del generella besvärsbeslämmelser - bl. a. i allmänna verksstadgan - som enligt sin ordalydelse innebär all tvister om avstängning, diciplinansvar, avlöningsförmåner m.m. skall överprövas efter besvär. Eftersom sådana tvister på del hela taget numera faller under LRAs tillämpningsområde och besvär därför inte får anföras 27 enligt inskränkningsiagen,är dessa generella besvärsbeslämmelser när- Prop. 1986/87:84 mastmissledande i den praktiska tillämpningen. Enligt personalbesvärsutredningen är det en närmastsjälvklar förutsättning för en förenkling av det rådande systemet, att i 1kap. 2 § tredje stycket LRA samt de ifrågavarande övergångsbestämmelserna utgåroch ersätts med en enda klargörande regel i LRAs huvudtext. Personalbesvärsutredningenföreslår alt den regeln skall innehålla all LRA inte skall tillämpas om denförfattning som reglerar den omtvistade frågan innehåller en föreskrift om attöverklagande får ske genom besvär. De förut nämnda generellabesvärsbestämmelserna föreslås upphävda och i vissa enskilda författningarföreslås alt en bestämmelse införs om alt myndighets beslut får överklagasgenom besvär. Av förenklingsskäl föreslår utredningen också att regleringen iinskränkningslagen flyttas till LRA. Den föreslagna ordningen innebär uppenbara fördelarur överskädlig-hetssynpunkt. Vid en arbetstvist på del statligt regleradeområdet rörande tillämpning av författning, kan frågan om överprövning skallske genom besvär eller enligt LRA besvaras direkt genom att man kontrollerar omden berörda författningen innehåller någon bestämmelse om besvär. Är sä falletskall överprövning ske genom besvär. Finns det inte någon sädan föreskrift,gäller att tvisten skall prövas enligt de allmänna reglerna i LRA. Enligt personalbesvärsutredningens mening uppnårman genom förslaget också en mer ändamålsenlig reglering iöverprövningshänseende på det offentliga, främst det statligt regleradeområdet. Förslaget ligger således i linje med tankegångarna bakom 1976 årsarbetsrättsreform; att arbetstvister - på det privata likväl som på detoffenfliga området skall handläggas enligt de allmänna reglerna i LRA ominte särskilda skäl talar för en annan ordning. Med förslaget blir det enförutsättning för besvärsprövning att den berörda författningen innehåller enbestämmelse om besvär. Detta får då ses som ett uttryck för att besvärsprövninganses mer lämplig än prövning enligt LRA. Med förslaget kommer man också ifrånden tveksamhet som kan råda om förhållandet mellan 1 kap. 2 § tredjestycket LRA och inskränkningslagen. Denföreslagna ordningen kommer i praktiken inte att medföra någon större förändring av gränsen mellan besvärsprövning och prövning enligt LRA. När det gäller föreskrifter i lag om atl talan mot offentlig arbetsgiva res beslut får överklagas genom besvär, torde fränsett tjänstetilisätt- ningsfrågor - sådana föreskrifter inte finnas i andra fall än då den berörda lagen tillika reglerar den materiella frågan. Utredningens förslag medför alltså därvid inte någon ändring i sak. När det gäller tvister rörande annan författning än lag, i fräga om vilka huvudregeln är att de överprövas efter besvär, har utredningen särskilt granskat de besvärsmäl som prövas av regeringen respektive av kammarrätt. 1 sistnämnda hänseende har utförts en undersökning rörande förekomsten av mål i vissa ämnesområden vid kammarrätterna avseende . Bl.a. till följd av all besvärsbeslämmelser föreslås införda i vissa enskilda författ ningar kommer den principiella förskjutning från besvärsprövning till för mån för prövning enligt LRA som ligger i utredningsförslaget inle att i praktiken leda lill en ändrad överprövningsordning annat än i enstaka fall. 1princip kommer således de frågor som enligt vad ovan sagts ansetts böra Prop.1986/87: 84 undantas från LRAs tillämpningsområde att även fortsättningsvis, sålänge de är förfatlningsreglerade, fä överprövas efter besvär lill följd avföre-, skrifter därom i de berörda författningarna. Endast marginellt, och då ifrågor där enligt utredningens mening ändamålsskäl inte kan anföras lill stödför en besvärsprövning, kommer tvister som handläggs i administrativordning atl med utredningens förslag få överprövas enligt LRA. För en viss typ av mål, pensionsmäl, har del legalutanför personalbesvärsutredningens resurser att genomföra den redovisadetekniken med bestämmelser i de enskilda författningarna. För dessa mäl föreslårutredningen en annan lösning, nämligen ett särskilt undanlag i LRA för mål ompension när tvisten rör tillämpning av lag eller annan författning jämte enföreskrift i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar om att kammartätt prövar sådana mål. Med avseende pä kommunala förhållanden anvisarutredningen, som en följd av atl möjligheten att anföra besvär knyts tillförekomsten av föreskrift därom i den berörda författningen,.en lösning sommöjliggör all besvär liksom skall kunna föras till besvärsnämnd itjänstetillsättningstvister även om de är att betrakta som arbetstvister. En sädanbesvärsmöjlighet är i och för sig föga tillfredsställande och står i strid motden grundläggande pnncipen att undvika en dualism i prövningsförfarandet.Utredningen anser det emellertid inte ligga inom ramen för utredningsuppdragetatt föreslå helt självständiga ändringar pä det kommunala området. Utredningen ställer sig tveksam till den möjlighetsom nu föreligger, till följd av ett undantag i inskränkningslagen, altöverklaga arbetsgivarens skälighetsavgöranden enligt avtal genom besvär. Motbakgrund av vad som framhållits för utredningen om avtalsförhållandena pä denstafliga sidan, där besvärsmöjligheten är av reell betydelse, anser sigutredningen inte f. n. böra föreslå någon ändring. Utredningen är emellertid avuppfattningen att besvärsmöjlighelen bör tas bort pä sikt. Det har ansetts attäven skälighetsavgöranden enligt författning kan överklagas genom besvär fastäntvister om tillämpning av författningen faller under LRA. När det gällerskälighetsavgöranden enligt författning, anser utredningen att dess förslag omatt tvister rörande förfatlningsreglerade frågor skall fä överklagas genombesvär endast om den berörda författningen innehåller en besvärsbestämmelsebör gälla undantagslöst. Tvister om förfatlningsreglerade frågor bör således även om avgörandet har skälighetskaraktär få överklagas genom besvär endastom den författning som reglerar den omtvistade frågan innehåller föreskrift . 1 utredningsuppdraget har också ingått att se övermöjligheterna att överklaga myndighets beslut i personalfrågor till regeringen i de fall då besvärsprövning är aktuell. I princip förordar utredningen en tvåinstans- ordning under regeringen. När det gäller beslut av lokal eller regional myndighet, skall normalt central myndighet fungera som andra och sista instans medan beslut som central myndighet har fattat som första instans bör slutligt överprövas av . I vissa fall anser utred ningen atl ett principiellt besvärsförbud bör införas, såsom i fräga om oförbindande förslag till tjänstetillsättning. Förteckning över remissinstanserna och (Utdrag ur sammanställningen Ds C 1986: 8) Efterremiss har yttranden över personalbesvärsutredningens betänkande avgetls av , riksdagensombudsmän, , kammarrätten i , ,, försvarets civilförvaltning, (),allmänna försäkringskassa, , postverket,, (), (),(), universitets- och högskoleämbetet (UHÄ),arbetsdomstolen (AD), (), statskontoret,(), statens löne- och pensionsverk (SPV), statensarbetsmarknadsnämnd (SAMN), länsstyrelsernas organisaiionsnämnd (),i . ,, , , TCO-S(TCOs stats-tjänstemannasektion) samt Centralorganisationen /SR. UHÄ har gett in yttranden frän rektorsämbetet ochjuridiska fakultets-nämnden vid , rektorsämbetet ochjuridiska fakultetsstyrelsen vid samt juridiskafakultetsstyrelsens forskningsnämnd vid . har bifogat yttrandenfrån de allmänna försäkringskassorna i , , ,, , , och . Justitiekanslern har som svar pä remissen meddelatalt betänkandet inte föranleder nägot yttrande frän hans sida.Försäkringsanställdas förbund har likaledes förklarat att det avslår frän attyttra sig.