prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — kan till grand för arvsbeskatt ningen läggas antingen ett schematiskt (fingerat) arvskifte eller ett verkligt. I betänkandet föresläs att den nu gällande schematiska arvsbeskatlningen bibehålles men atl denna kompletteras med långtgående bestämmelser om efterbeskatlning och återvinning. Del av utredningen föreslagna regelsys temet är teoretiskt hållbart men enligt koUegiels bestämda uppfattning ej användbart i praktiken. De nya reglerna påminner i hög grad om nu gällande regler om framskjuten beskattning (6-9 §§ arvsskattelagen). Handläggningen av denna går i korthet till på följande sätt. Kollegiet erhåller enligl 1 § arvsskatte- och gävoskattekungörelsen uppgift om de fall där beskattningen uppskjutils. När skattskyldighet senare inträffar pä grand av dödsfall som avses i 5 § samma kungörelse eller annan händelse 247 anmäler kollegiet delta förhållande enligt 6 §arvsskattekungörelsen till Prop. 1986/87: 1 den underrätt som har att upptagaskatteärendet. I en bråkdel av fallen har den skaltskyldige självmant avgivitdeklaration enligt 45 § arvsskattelagen. I övervägande antalet fall däremot ärså inte förhållandet. 1 dessa måste ofta ett omfattande utredningsarbeteföretagas både från kollegiets och tingsrättens sida. Sedan delta skett visarsig ofta att någon ytteriigare arvsskatt ej kan uttagas. Anledningen till dettaär oftast att egendomen i verkligheten tillträtts på korrekta eller oriktigagrunder - än den tidpunkt som förutsatts vid framskjutande avbeskattningen och att statens skatleanspråk därför är preskriberat. Kollegietserfarenhet av detta system gör att kollegiet ställer sig starkt kritiskt tillde föreslagna reglerna om efterbeskatlning och återvinning då dessa öppnarstora möjligheter för den enskilde till skatteplanering, såväl legal somillegal. Däremot införs inte motsvarande möjlighet för samhället attkontrollera att reglerna följs, något som skapar vanmakt hos de myndigheter somtrots allt har detta till uppgift. Kollegiet delar dock den tidigare uttaladeuppfattningen (s. 295) att en utbyggnad av det allmännas kontrollmöjligheter ejbör göras eftersom en sådan inte står i rimlig proportion till skattensfinansiella betydelse. I stället måste man skapa etl system som gör del möjligtatt ta ut alt skall redan i samband med dödsfallet. Som nämnts ovan (s. 8)finns två vägar härför. Beskattning på grandval av elt schematiskt arvskifteenligt utredningens förslag till nya arvsregler skulle då innebära att manpresumerade att efterlevande make övertog hela boel. Vid inregistrering avbouppteckningen skuUe man dä beskatta den efterlevandes fria förfoganderättoavsett hur delning skett i verkligheten och utan möjligheter tillefterbeskatlning. Enligl kollegiets uppfattning leder detta dock till ett alltför kraftigt skallebortfall. Kollegiet förordar i stället atl man inför reglersom gör del möjligt atl beskatta den verkliga bodelningen. Detta kan uppnås meden bestämmelse i arvsskattelagen som stadgar att bodelningshandling skall varaingiven senast då skatteärendet företages till avgörande. Liksom för närvarandeär fallet med boupptecknings ingivande bör anstånd kunna medgivas avtingsrätten i dödsbon med komplicerade förhållanden. Sådan bodelningshandlingskall utvisa om den efterlevande tar kvarlåtenskapen eller dej därav med friförfoganderätt, om den efterlevande behåller sin egendom samt om enskildegendom tas in i delningen. Med en sådan bestämmelse erhåller man ett korrektbeskattningsunderlag redan i samband med registrering av bouppteckningen. Medhänsyn till de skallelättnader som de föreslagna reglerna innebär får etldylikt ingivande av bodelningshandling sägas vara etl rimligt fiskaliskl krav.Kollegiet avstyrker således bestämt utredningens förslag om utökade möjlighetertill efterbeskatlning och återvinning. Om efterlevande make inneharegendom med fri förfoganderätt och skiftar ut denna till den först avlidnes arvingar bör dock efterbeskatlning ske (jämför § 32 h nedan). Däremot kan bestämmelserna om efterbeskatl ning i övriga fall i 32 § h saml bestämmelserna om återvinning i 59 § g utgå. Kollegiet har föreslagit en annanlösning av skyddet för efterievande Prop. 1986/87: 1 make nämligen att detbelopp som erhålles vid bodelningen ökas. Från teknisk synpunkt medför dettainte några större problem med avseende på arvsbeskattningen. I 15 §arvsskattelagen erfordras en kompletterande regel om hur egendom som denefterievande erhållit enligt basbeloppsregeln skall fördelas vid denefterlevandes död. En sådan regel torde vara behövlig även med den lösning somutredningen föreslagit. I båda fallen skall det vara rätt tiU efterarv för denförst avlidnes arvingar. , juridiska fakultetsnämnden: 1 ett särskilt kapitel (8 kap.) harde sakkunniga behandlat olika arvsskat-tefrägor, som aktualiseras av deframlagda förslagen till ändrade civilrättsliga bestämmelser. Nämnden finnerdet förtjänstfullt, att de sakkunniga uppmärksammar de skatterätlsliga frågor,som måste lösas, om det framlagda förslaget leder till ny äktenskapsbalk. Deskatterättsliga problemen har också behandlats med stor sakkunskap. finner genomgåendevid sin granskning av denna del av betänkandet, alt skatleläggning på grund avschematiskt skifte i många fall inte längre kommer alt få den slutiigabetydelse, som det nu har. Enligt förslaget skall efterbeskatlning ske i ettökat antal fall. Det är fullt förståeliga skäl de sakkunniga anför till attden slutliga fördelningen av behållningen genom bodelning och arvskifte i ökadutsträckning skall vara grunden för beskattning. vill dock nämndenframhålla alt är del schematiska skiftet inle tillfredsställandesom beskattningsgrund, om syfiet skall vara atl beskattningsunderlaget böröverensstämma med den verkliga fördelningen genom bodelning och arvskifte.Frågan är dock, om detta verkligen varit avsikten. I flera fall sker ingenefterbeskatlning, trots all det är klart, alt den verkliga fördelningen blir enannan än den som ligger tUl grund för det schematiska skiftet. Den i lagen om arvsskatt och gåvoskattuppställda principen, atl schematiskt skifte som huvudregel skall varabeskaltningsgrand, kan visserligen ifrågasättas, särskilt om de av desakkunniga föreslagna reglerna i den nya skulle antas. Mendenna fråga är av sådan storleksordning, att den inte kan beslutas i sambandmed nu förelagen översyn av de civilrätlsliga reglerna och dä endast medutgångspunkt från de i betänkandet föreslagna ändringarna. Frågorna kräver ensärskild utredning, som bör tillsättas, om och när de civilrättsliga reglernaantagits. I samband med denna aUmänna översyn får även de övriga förslagen lilländringar i lagen om arvsskatt och gåvoskatt granskas närmare. De sakkunnigas förslag tilländringar i arvs- och gåvoskattelagen gäller i huvudsak frågor om skattefrihet för efterlevande make, beskattning av makes förmänstagarförvärv, utvidgning av det arvsskatterättsliga sambo begreppet samt frågor om deklarationsskyldighet och efterbeskatlning i 249 Förslagen får betraktas somkonsekvenser av de sakkun- Prop. 1986/87: 1 nigas överväganden i övrigtvarför tillstyrker att de lagfåsls. Familjelagssakkunniga påpekar isitt förslag till äktenskapsbalk att man inte uttryckligen fått i uppdrag attföreslå ändringar beträffande arvsbeskattningen. Flera delar av förslagelpåverkas dock av arvsskatlereglema, varför man konstaterar alt vissa förslaglill ändringar behövs i lagen om arvsskatt och gåvoskatt. De ändringar somföresläs är dock endast företagna för att hjälpligt kunna samordnas medäktenskapsbalkens regler. Familjelagssakkunniga konstaterar också att enfördjupad översyn av arvsskatlereglema är motiverad. Del är enligt vår meningen brist all en sådan översyn inte har kunnat genomföras medförslaget i övrigt. De nu föreslagna ändringarna iarvsbeskatlningen leder lill ovisshet i flera situationer. Främst gäller dettanär efterlevande make har olika valmöjligheter vid bodelning och arvskifte. I mångafall kan rättens behandling enligt schematiska grander åsidosättas genom altdelägarna i del verkliga skiftet väljer att använda någon eller några av dealternativa reglerna vid bodelning och arvskifte. Man kan även bestämma attäktenskapsförord skall beaktas på annorlunda sätt än vad rätten gjort. Enligtförslaget skall i sådana avvikande situationer arvsbeskatlningen rättas till iefterhand och dödsbodelägarna själva förväntas uppenbarligen ta initiativethärtill. I förslaget pekas dock på svårighetema i alt kunna kontrolleraskatteregleraas efterlevnad. Det kan ifrågasättas om enlagstiftning, som saknar egentliga möjligheter till kontroll av efterlevnaden,kan få någon större praktisk betydelse. De föreslagna reglerna medför även altovisshet kommer att råda inför planering av generationsväxlingsfrägor. Delkommer att bli mycket svårt atl föralsäga resultatet av en kommandearvsbeskatlning p. g. a. de olika möjligheter som finns lill fördelning av ettarv. Det nu rådande systemet med enbeskattning, som i stort setl helt görs pä grandval av bouppteckning ochschematiska bodelnings- och arvskiftesregler, har uppenbara fördelar både förmyndigheter och enskilda dödsbodelägare. Genom de föreslagna arvsskatlereglemaskulle i huvudsak endast en försvårad hantering av boutredningsärendenåstadkommas. Det är därför enligt vår mening ytterst angeläget alt engenomgripande översyn av arvsskatlereglema görs med beaktande av vårasynpunkter pä övriga delar av det framlagda förslaget. Förslagen kan ligga till grund för en lagstiftning. YKR anser att kretsen som skallberedas förmånlig beskattning skall utvidgas till alla samboende. Det kan ickevara meningen att en sambo skall arvsbeskattas hårdare därför alt man inle har ellerhar hafl barn 250 ATS-gruppen: Prop. Enligl de sakkunnigas förslag skall en samboendejämställas med make när del gäller tillämplig skatteklass och grandavdragels storlek.Med samboende menas vad som anges i . De sakkunniga har docksärskilt angivit att när det gäller att bedöma om förhållandena kan anses havarit äktenskapsliknande kommer förekomsten av testamente tillsammans med deuppgifter som lämnas däri och i bouppteckningen atl få en avgörande betydelse. Arvsskatteläggningen sker efter de ofta mycketsummariska uppgifter som finns angivna i bouppteckningen och därtill fogadehandlingar. Som de sakkunniga själva angivit kan det, särskilt i tveksammafall, vara ytterst grannlaga att bedöma om parterna varit sammanboende underäktenskapsliknande förhållanden. Parternas och utomståendes uppfattningar omparternas boendeförhållanden kan vara ytterst skiftande. De uppgifter somfinns i bouppteckningen kan, även om det finns testamente till föregivensamboende, inte anses utgöra tillfredsställande utredning för beslut omarvsskatteklass m. m. Att låta förekomsten av testamente tillsammans med deuppgifter som lämnas däri och i bouppteckningen få en avgörande betydelse förfrågan om elt sammanboendeförhållande varil äktenskapsliknande kan i vissafall leda till ett helt felaktigt beslut. Den avvägning lagstiftaren i denna del måste göraär svår. Å ena sidan är del angeläget att skatteläggningen kan ske snabbi ochulan tidsödande utredning. Å andra sidan är det angeläget att beslutet blirriktigt och inte leder till onödiga överklaganden. Sammanboende under äktenskapsliknande förhållandenär ojämförligt vanligast . När man uppnått pensionsåldern ärsådant sammanboende relativt sällsynt. Den som avlider i arbetsför ålder harofta Qänstegrapplivförsäkring. Del innebär i allmänhet att en försäkringsgivaregjort en utförlig utredning rörande den avlidnes sammanboendeförhållanden, därsåväl den samboende som de anhöriga fått yttra sig. Överklaganden av bolagensbeslut är relativt ovanliga. Det innebär att besluten upplevs som riktiga avde inblandade parterna. Vi menar därför att underlagen förQänstegrupplivförsäkringsbolagels beslut i sammanboendeärenden är betydligtbättre underiag för arvsskattemyndighetens beslut i skalleklass-frägan än deofta summariska uppgifter som finns i bouppteckningen och därtill fogadehandlingar, bl.a. testamente. Enligt 49 § Lagen om arvsskatt och gåvoskattåligger det försäkringsgivaren att lämna en särskild kontrolluppgift tillbeskaltningsmyndighelen. Kontrolluppgiften innehåller bl.a. upplysning omförmånstagarens skyldskap med försäkringstagaren. Enligt 104 § Lagen om försäkringsavtali dess nuvarande lydelse har skyldskapen betydelse för jämkningsbestämmelsenenligt denna paragraf. I kontrolluppgiften anges således nu i förekommandefall om förmånstagaren är "med make likställd person". Oss veterligthar domstolarna vid arvsskattebeläggningen ej i något fatt ifrågasatt denbedömning Qänslegrupplivförsäkringsbolagen gjort i denna del. Det innebär de facto att arvsskattemyndigheten alltsedaninförandet av Prop. 1986/87: 1 undantaget i jämkningsbestämmelsen i dennaparagraf ej funnit anledning ifrågasätta dessa försäkringsgivares beslut ochatt det därför finns en väl underbyggd tradition att bygga vidare på. I dennadel kan det därför vara lämpligt att i motiven närmare utveckla de möjlighetersom finns härvidlag. Vi är beredda att, om departementschefen ansererforderligt för sitt ställningstagande, medverka vid överläggningar om dessafrågor. Det kan redan nu nämnas att det i vissa fall kan medföra problem att lämnaut de uppgifter försäkringsbolaget erhållit under sin sammanboendeutredning omdessa då blir offentliga. Ytterligare remissynpunkter, se avsnitt 11.9. 11 Specialmotiveringen 11.1 1 kap.Allmänt Den föreslagna dispositionen av äktenskapsbalkenär överskådlig och gör balken mera lättillgänglig än den nuvarandegiftermålsbalken (GB). De aUmänna bestämmelserna i 1 kap.bildar en inledning till balken och ger en god definition på begreppenäktenskap och makar. Den nya lagstiftningstekniken ledertill att äktenskapsparterna här betecknas som "en man och enkvinna". Tekniken innebär normalt alt ordet "en" bara skalluppfattas som obestämd artikel, men del faller genast i ögonen atl de just härockså kan ses som räkneord. Detta skulle innebära att bestämmelsen fastslär,att det svenska äktenskapet är monogami. Denna som del kunde tyckasslumpmässiga följd av en med rätta ofta kritiserad teknik visar sigemellertid i detta fall enligl vad som sägs i specialmotiveringen vara heltavsiktlig. Naturligtvis finns det i och försig ingenting att invända emot att del ges ullryck ät uppfattningen atl äktenskapet bör vara monogami. Detta har emellertid i den europeiska kulturkretsen ansetts vara en självklarhet, och det framstår därför som inle bara obehövligt utan som något förvånande, kanske till och med löje väckande, om man nu fastställer delta i lag. Man bör därför enligt hovrättens mening undvika en lagtext som på angivet sätt är både dubbeltydig och truislisk. Önskar man i en inledande bestämmelse definiera begreppet"makar" - Prop. 1986/87: 1 vilket kan vara praktiskt med tanke påatt balken även reglerar vissa frågor för sambor - bör det ske på annat sätt,t. ex. genom formuleringen: "Med makar avses en man och en kvinna som ärförenade i äktenskap." sägs att makar ärskyldiga varandra "bistånd". Detta ord har FLS bytt ut mot orden"lojalitet och hänsyn". Hovrätten vill ifrågasätta om ordetlojalitet i sammanhanget är helt lyckat. För del första torde del när detgäller makar i huvudsak vara liktydigt med "hänsyn". De båda ordenkan därför betraktas som en dubblyr. Om man vill markera den särskildasamhörigheten mellan makar torde begreppet "solidaritet" ligganärmare till hands. Detta ord framstår enligt hovrättens mening ej som synonymttill lojalitet och överlappar därmed inte heller ordet hänsyn. Både lojalitet och solidaritet äremellertid behäftade med ahdra brister. Även om de används flitigt i denaUmänna debatten framstår de dock allQämt som utländska låneord med en ickehelt entydig innebörd. Just del förhållandet att båda används i många andrasammanhang medför också att de här lätt kan fä en ej avsedd bibetydelse. Hovrätten vill således avstyrka attordet lojalitet används men kan ej heller utan vidare förorda begreppetsolidaritet. 1 brist på något direkt alternativ skulle hovrätten föredra atttexten utformas så, att makar skall visa varandra trohet och hänsyn. , juridiska fakultetsnämnden: Betr. 1 kap. 4 § om makars inbördesupplysningsplikt kan ifrågasättas, om inle skyldigheten att lämna upplysningar,som behövs för atl bedöma familjens ekonomiska förhållanden, skulle kunnaexemplifieras i lagtexten. Som framgår av belänkandet (s. 305 ff) kanvarierande omständigheter ingå i upplysningsplikten. En precisering genomlagtexten skulle kunna förbättra stadgandets både pedagogiska och psykologiskavärde. - 7 §, som innehåller en kort översikt av balkens olika avdelningar,fyller enligt nämndens mening inte någon funktion och bör ulgå. Balken tordesällan läsas rakt igenom från bögan liU slut och för den som vill ha enöversikt fyller innehållsförteckningen i lagboken uppgiften bättre. 7 § Prop. 1986/87: 1 1 paragrafen har FLS upptagit ensorts innehållsförteckning lill den påföljande balken. En sådan är lill stornytta som ingress till en löpande text och är ju ofta förekommande iutredningar och vetenskapliga arbeten. I denna lag torde den emellertid intefylla någon rimlig funktion, eftersom den får betydelse endast för den somläser igenom lagtexten från börian lill slut. Något sådant förekommer ju ej ipraktiken, sedan lagen väl blivit anlagen och i sina skilda delar blir föremålför tillämpning. Hovrätten föreslår atl den föreslagna 7 § fär ulgå. I 1 kap. 7 § introducerarfamiljelagssakkunniga den laglekniska nyheten med en skissartad innehållsförteckninglill balken. Som skäl för denna bestämmelse anförs att det kunde vara tillnytta atl i en inledande bestämmelse redogöra för den huvudsakligadispositionen av balkens bestämmelser. Skulle en sådan nyhet vara av värdeborde den utnyttjas ocksä i andra omfattande lagverk. Vi kan emellertid intefinna nägot värde i nyheten, eftersom bestämmelsen är tämligen innehållslös.Del är ett allmänt önskemål all lagtexten inte görs onödigt omfattande medbestämmelser utan sakligt innehåll. ViUe man ge en innehållsförteckning tillbalken fick den göras mera preciserad för att vara till praktisk nytta. Medtanke på atl de flesta läsare torde tillgodogöra sig dylik lagtext i den ärligalagedilionen, vilken har innehållsförteckning, torde något behov av en sådan ilagtexten inle finnas. Vi anser således alt bestämmelsen i1 kap. 7 § saknar värde och bör utgå. Bestämmelsen i 1 § atlhindersprövning skaU ske i den svenska försam ling där kvinnan är kyrkobokförd eller, om hon varken är eller bör vara kyrkobokförd i sådan församling, där hon vistas, har oförändrad överflyt tats från nuvarande 3 kap. 1 § GB. RSV anser all stadgandet bör förkortas tiU "den svenska församling där kvinnan är kyrkobokförd, eUer om hon inle är kyrkobokförd, den församling där hon vistas". skall naturligtvis pröva frågan om kyrkobokföring skall ske eller inte skall ske när anledning finns (36 § folkbokföringsförordningen). Kyrkobokfö ring är emeUertid inte något vUlkor för att fä hindersprövning i . Del finns därför inte något skäl att knyta hindersprövningen tiU en presumtiv kyrkobokföring. Del är tillräckligt alt i första hand ange kyrkobokförings församlingen och i andra hand vislelseförsamlingen såsom behörig alt -a företa hindersprövning. RSVföreslog i sitt remissyttrande över namnlagsutredningens betänkan- Prop.1986/87: 1 de Nya namnregler (SOU 1979:25) motsvarande förenkling ifråga omnamnanmälan. Detta har också genomförts, se 36 § namnlagen 1982:670 (prop.1981/82:156, LU 41). I paragrafen sägs att äktenskap ingås genomöverenskommelse i form av vigset. Genom den avfaltning paragrafen fått betonasenligt min mening alltför starkt det avtalsmässiga momentet i äktenskapet. Äktenskapetär förmodligen enligt de flesta människors uppfattning något betydligt mer änett civilrättsligt avtal och detta bör därför inte särskilt framhållas. Jagföreslår alt orden "genom överenskommelse" utgår ur lagtexten. En uppdelning i kyrklig och borgerlig vigsel har iSverige ingen rättslig innebörd. Ett äktenskap som ingåtts i enligt härgällande ordning betraktas också som giltigt lill formen i flertalet andraländer. Det finns dock vissa länder där man, för atl godkänna elt äktenskap somlandels medborgare ingår här i , kräver viss vigselform. Av tradition anges vigselns form när en vigselskrivs in i kyrkoböckerna. Man skiljer därvid mellan vigsel i svenska kyrkan.K, vigsel inom annat trossamfund, (K), och borgerlig vigsel B. Denårsredovisning av kyrkostatistik som församlingarna lämnar skall ocksåinnehålla uppgift om vigslar, fördelade på detta sätt. RSV har velat framhålla ovanslående eftersom detfinns skäl atl vid registrering även i fortsättningen särskilja vigselformerna. Det enligt klassisk uppfattningkonstituerande momentet för elt äktenskap är kontrahenternas ömsesidiga ochoffentliga viljeförklaring till livsvarig och trogen gemenskap. Under vilkaformer äktenskapet ingås är däremot i princip oväsentligt, under föratsättningatl äktenskapet öppet ingås i en i respektive land laglig och vedertagen form. Utifrån denna grandsyn har frikyrklighelentraditionellt krävt obligatoriskt civiläktenskap. I samband med tillkomsten av1951 års rehgionsfri-hetslag samtyckte man dock till den urreligionsfrihetssynpunkt positiva lagstiftning, som gav lika rätt åt prästeroch pastorer inom och frikyrkorna att med laga verkan förrättavigsel. Familjelagssakkunnigas förslag att i lagtextenavskaffa uppdelningen mellan kyrklig och borgerlig vigsel finner frikyrkorådel stämma väl över ens med frikyrklig grandsyn, enligt vilken ingen principiell skillnad förelig ger mellan kyrklig och borgerlig vigsel när det gäller äktenskapets giltighet eller kvalitet. Den kyrkliga vigseln innebär däratöver en i och för sig 255 angelägenmöjlighet att uttala välsignelse över det ingångna akten- Prop.1986/87: 1 skåpet. 1 specialmotiveringen till 4 § sägs att det nuvarandestadgandet i 4 kap. 3 § första stycket GB har haft en viss funktion för attklargöra att varje präst i har vigselbehörighet men ä andra sidan inte är skyldig atl på begäran åta sig förrättningen. En lika viktig funktion är dock attklargöra vem som har rätt lill vigsel inom . Var och en som ifolkbokföringsförordningens mening är bosatt i skall vara kyrkobokfördi den församling där han är bosatt. I viss mening tillhör personen såledesförsamlingen i och med kyrkobokföringen. 1 bestämmelsen om rätt till vigseltorde uttrycket "tillhör församling av " ha en merabegränsad innebörd. Av uttalande i prop. 1975:10 (sid. 89) framgår alt detnuvarande stadgandet i 4 kap. 3 § första stycket GB avser att garantera attmedlem av som vill gifta sig med kyrklig vigset alttid kan få den utförd i församling som han eller hon tillhör. Detta uttalande synes böra tolkas så att man kan få en kyrklig vigsel utförd i den församling där någon av kontrahenterna är kyrkobokförd under förutsättning att denne också är medlem av . Enligt RSV: s erfarenhet harinnebörden av stadgandet i 4 kap. 3 § första stycket GB föranlett tveksamhethos både präster och allmänhet. Det vore därför önskvärt om stadgandet kundeförtydligas, exempelvis sålunda: "Den som är medlem av harrätt till vigsel i den församling där han eller hon är kyrkobokförd". Jag föreslår att ordet"företas" utbyts mot ordet "förrättas", vilket bättre tordemotsvara vedertaget språkbruk. Det sakliga innehållet påverkas inle genom ensådan ändring. Formuleringen "ej mer än fyramånader före den tillämpade vigseln", framstår som klumpig och torde även kunna anses som mindre språkriktig. Den torde kunna ersättas med en formulering som "tidigast etc " Stadgandet motsvarar 4 kap. 8 § Qärde stycket GB. det nuvarande stadgandet framgår att skyldigheten förvigselförrättaren att ge makarnabevis om kyrklig vigsel tillkommit i rättssäkerhetens intresse. I Prop.1986/87: 1 fråga om borgerlig vigsel ansågs rättssäkerheten tillgodosedd genomföreskriften att upprätta protokoll. Kontrahenterna har rätt alt på begäran fåutdrag ur sådant protokoll.