prop · GA036 · 1986-12-31 00:00:00 — Någon möjlighel att förklara spelautomater och annan egendomförverkade enligt automatspelslagen finns däremot inte. Dethuvudsakliga motivet för att genom lagstiftning reglera även anordnandet avspel på automater som inle omfattas av lotterilagens beslämmelser var att komma lill rätta med de olämpliga ungdomsmiljöer som uppkom i despelhallar där spel på s.k. flipperspel och liknande auiomalspel bedrevs (prop.1981/82:203 s. 7 ff). Omnågon anordnar spel på sådana automater, som i och för sig faller under automatspelslagens bestämmelser, men vid sidan om betalar ut vinster t. ex. i form av pengar eller varor, blir detta enligt vad jag tidigare sagl alt bedöma som lotteri enligt lotterilagen. För att någon skall kunna dömas för en sådan form av olovligt lotteri krävs självfallet atl det kan klariäggas atl vinsler verkligen har betalats ut eller i vart fall alt detvarit möjligt att erhålla vinst. i Malmöhar till stöd för den inledningsvis nämnda framställningen om enförverkandebestämmelse i automatspelslagen hänvisat lill att del vid spel pås. k. pokeraulomater, som i och för sig faller in under automatspelslagen, istor utsträckning förekommer utbetalning av vinsler i kontanter.Vinslutbetalningen sker genom att den poängsumma spelaren erhåller i automatenkan bytas ut mot kontanter. Enligt polismyndigheten har pokerautomaterna imånga fall installerats utan socialnämndens tillstånd enligtautomatspelslagen. pekar på svårigheterna att i varje enskillfall bevisa att olagliga vinstutbetalningar sker. Detla medför attlotterilagens ansvars- och förverkanderegler inte kan tillämpas. De nu angivnaförhållandena motiverar enligt polismyndigheten att del i automatspelslageninförs en möjlighet alt förklara spelautomater m. m. förverkade redan pä gmndav att tillstånd enligt automatspelslagen saknas. Polismyndighetenhar i sin framställning vidare fört fram tanken på en slraffsanktioneradbestämmelse som ålägger den som hyr ut automater att före uthyrningen förvissasig om att förhyraren har socialnämndens tillstånd till auiomalspel. Polismyndighetensframställning har av det övervägande antalet remissinstanser mottagitspositivt. Jagvill i detta sammanhang nämna att även andra ändringar i automatspelslagen haraktualiserats . a. har och socialnämndgjort vissa framställningar härom. Frågan har också diskuterats i medanledning dels av en fråga till mig , dels av några motioner.Kultumtskotlet uttalade i sitt av godkända betänkande (KrU1984/85:1) att del fanns skäl att vänta med en allmänulvärdering av lagen ytteriigare någon lid. Utskottet ulgick från attregeringen efter samråd med skulle la ställning tillfrågan om lidpunklen och formerna för en sådan utvärdering. Jaggav för min del i den nämnda frågedeballen ultryck för uppfaltningen atldel efter ytterligare någon tid kunde finnas skäl atl göra en allmänutvärdering av lagen. RÅ och har i della ärende uttalatsig i samma riklning. De ändringar jag nu avser all föreslå är av lämligenbegränsad karaktär. Jag avser därför att senare ta upp frågan om en utvärderingoch översyn av lagen. Prop.1986/87: 6 5.2En bestämmelse om förverkande införs i automatspelslagen Mitt förslag: En möjlighetatt förklara uppburna insatser, spelautomater och annan egendom som använtsvid brott mot automatspelslagen förverkade förs in i lagen. Förverkande skallkunna ske bl.a. även hos den som yrkesmässigt tillhandahållit egendomen, omdetla inle är uppenbari oskäligt. förslaginnehåller en förverkandebestämmelse med Prop. 1986/87:6 30 § lotterilagensom förebild. Mitl förslag går längre genom alt del uttryckligen anger att ettförverkande får ske även hos den som yrkesmässigl lillhandahälHl egendomen. Remissinstansernahar till övervägande del tillstyrkt förslaget. Några remissinstanser har dockställt sig avvisande till en förverkandebestämmelse. Hovrätten för VästraSverige erinrar sålunda om atl straffbestämmelsen i 9§ automatspelslagen germöjlighel att döma till fängelse. Enligt hovrätten skulle detta i många fallkunna vara en tillräcklig åtgärd. BRA hävdar att en förverkanderegel enligtpolismyndighetens förslag har ett begränsat värde bl.a. eflersomspelulmstningen oftast ägs av annan än anordnaren. advokatsamfundavslyrker förslaget bl. a. av hänsyn till risken för alt godtroendeaulomatulhyrare drabbas av ett förverkande. Skälenför mitt förslag: Straffbestämmelser inom specialslraffrällen är i mycket storutsträckning förenade med regler om förverkande av den egendom som pä ett ellerannat sätt haft anknytning till det aktuella brottet. Som framgår av vad jagtidigare sagt är detta fallet beträffande bl. a. lotterilagen men däremot inlebeträffande automatspelslagen. Molbakgmnd av vad jag har redovisat beträffande dessa båda lagarstillämpningsområde ler sig enligt min mening denna skillnad svår att motivera.De svårigheter i det praktiska polisarbetet som polismyndigheten i harbeskrivii utgör etl beaktansvärt skäl för alt i automatspelslagen öppna enmöjlighet till förverkande. Vidtillkomsten av automatspelslagen berördes, efter förslag från någraremissinstanser, möjlighelen alt införa en förverkandebestämmelse i lagen.Tanken avvisades dock med motiveringen att spelutrustningen i allmänhet inleägdes av den som anordnade spelet och alt intäklsfrägan var ordnad på olikasätt. Föredragande departementschefen ansåg därför att föreskrifter omförverkande skulle vara av begränsat värde. 1981/82:203 s. 27). Somjagnämnl har hovrällen för föreslagit alt en tillräcklig skärpningkan ske genom atl hela straffskalan i 9§ utlnylljas och atl fängelsestraff dömsut i vart fall vid upprepat spel ulan tillstånd. Jag vill för egen del inteheller utesluta att en slrängare påföljdspraxis skulle kunna få en vissbetydelse när det gäller förekomsten av automatspel utan lillstånd. Allmännakriminalpolitiska skäl talar dock mot en sädan lösning. Även av andra orsaker,inte minst effektivitetshänsyn, anserjag alt en förverkandebestämmelse är denlösning som är alt föredra. Ensådan beslämmelse kan utformas så atl det inte uttryckligen anges hos vem förverkandet kan ske. Då blir bestämmelserna i 36 kap. 5§ BrB analogt lillämpliga. Dessa bestämmelser förutsätter i de praktiskt länkbara situationerna som faller under automatspelslagen att det i varje enskill fall kan klarläggas att ägaren av spelautomaten genom sin uthyrning på ett straffbart sätt har medverkat till eller beretts genom brottet. Det ligger i sakens natur att detta beviskrav i ett myckel stort antal fall inle skulle kunna uppfyllas. En invändning från en uthyrare om att han trodde eller utgick från att hyresmannen hade tillstånd till automatspel skulle ofta inte kunna vederiäggas. Enbart en tillämpning av reglerna i 36kap. 5 § BrB 31 skullesåledes vara av tämligen begränsat praktiskt värde. Så längt kan jag Prop.1986/87: 6 därför instämma i vad som uttalades i den återgivnaproposilionen. Molbakgrund av de problem som jag nu har redogjort för bör enförverkandebestämmelse i stället utformas enligt en annan modell. Om man itagen direkt anger att ett förverkande får ske hos den som tillhandahållerspelautomater m. m. faller kravet på atl straffbar medverkan eller annat i 36kap. 5§ BrB avsett förhållande skall föreligga på ägarens sida. En bestämmelsemed denna innebörd fanns i 11 § andra slycket i den före lotterilagen gällandelotteriförordningen (1939:207). I detla lagmm angavs just att förverkande kundeske fömtom hos den som dömts för olovligt anordnande av lotteri, hos den"som yrkesmäsigt tillhandahåller sädan egendom." Denna bestämmelsesynes inte ha skapal några olägenheter. Irättsfallet NJA 1984 s.837 hade HD till bedömning frågan om ett förverkandeenligt detta lagrum kunde ske hos uthyraren (ägaren) - etl bolag - avspelaulomater som av annan använls vid olovligt anordnat lotteri. Dessaspelautomater var till sin konsimktion sådana att de i och för sig skulle hafallit under automatspelslagens bestämmelser. Emellertid hade vinster i pengareller varor betalats ut vid sidan om. Därmed förelåg lillståndspliktigalotterier. HD anförde i denna del. Dennu akluella förverkandebestämmelsen i 11 § andra stycket lotleriförordningenär genom uttrycklig bestämmelse om hos vem förverkande får ske lillämplig påbolaget. Varken bestämmelsens lydelse eller dess förarbeten ger stöd förslutsatsen att för förverkande skulle krävas vetskap hos bolaget om denbrottsliga användningen. Bestämmelsen är liksom 36kap. 4§ BrB' fakultativ. Enbrislande kännedom hos bolaget om atl automaterna användes olovligen bör eftermönster av vad som gäller inom tillämpningsområdet för 36kap. 4§ BrB' bli atlbeakla inom ramen för en skälighetsbedömning. HDfann att spelautomalerna borde förklaras förverkade. Medutgångspunkt frän vad HD sålunda uttalat vill jag förorda att det med dentidigare regeln i lotteriförordningen som förebild införs en förverkandebestämmelsei automatspelslagen som direkt anger atl ett förverkande får, utöver vad somframgår av 36kap. 5§ BrB, ske hos den som yrkesmässigt tillhandahållitspelautomal m.m. I del senare fallet kommer regeln att i de flesta silualionerträffa den som hyr ut egendomen. Densamlade effekten av mitt förslag blir således alt en förverkandeförklaring kanriklas dels, enligt vad som generelll gäller, mot den personkrels som avses i36kap. 5 § BrB, däribland gärningsmannen, dels mot ägaren av egendomen närdenne inte kan nås av förverkande med slöd av delta lagmm. Somjag tidigareuttalat är den senare situationen den praktiskt sett mest fömlsebara. Jag syftargivetvis på fall då ägaren av automaispel m. m. hyr ut egendomen. Jagvill undersiryka att bestämmelsen bör göras fakultativ genom ett sedvanligtskälighetsrekvisil. Vederböriig hänsyn kan därigenom tas till uthyrarenssituation i det enskilda fallel. Jag går över lill att behandla frågor somhänger samman med det. '36 kap. 5 § BrB. Bedömningenav om elt förverkande är uppenbart oskäligt måste givetvis i varje enskilt fallske enligt allmänna principer. När det gäller att förklara egendom förverkadhos den som hyr ul egendomen bör belraktelsesättet i det rättsfall jag nyssnämnde kunna bilda utgångspunkt. Idetla sammanhang vill jag också ta upp den av polismyndigheten väckta frågan omdet finns behov av en straffsanktionerad skyldighet för den som hyr utspelaulomater och annan egendom att före uthyrningen förvissa sig om att densom hyr egendomen har tillstånd. har uttalat att en sådanbeslämmelse eventuellt borde införas. Jagvill då först på nytt erinra om alt den som hyr ut ifrågavarande egendom medtillämpning av 23 kap. 4§ BrB under vissa förhållanden kan dömas för medverkantill brott enligt 9§ automatspelslagen. Som jag tidigare påpekat kan detemellertid antas att ett medverkansansvar mera sällan kommer att kunnaaktualiseras i praktiken. Enstraffbestämmelse av det slag som polismyndigheten föreslår skulle rimligen fåen låg straffskala. Den skulle dessutom innebära att det förut berördaintresset av begränsningar i straffrättens tillämpningsområde sköts åt sidan.Jag finner därför inte att del finns tillräckliga skäl alt införa en sädanbestämmelse. Jaghar emellertid övervägt atl, som några remissinstanser förordal, införa enregel om kontrollskyldighet för en uthyrare men utan någon straffsanktion.Detta skulle i sä fall motiveras av intresset atl genom en utirycklig regel slåfast att uthyraren bör kontrollera tillståndet. En sädan bestämmelse skulleockså kunna tjäna som en varning för uthyrare att de, om sådan kontroll eftersatts,riskerar att den uthyrda automaten förklaras förverkad. Med andra ord skulleman få ett bättre underiag för atl bedöma om ett förverkande hos en uthyrare äruppenbart oskäligt. Jaganser emellertid inte heller att en sädan regel är nödvändig. Det tordenämligen även utan någon särskild föreskrift stå klart alt bedömningen av omett förverkande hos den som hyr ul egendomen är uppenbari oskäligt i hög gradmäste påverkas av om denne företagit några åtgärder för att kontrollera ellerse till alt den till vilken han hyr ut verkligen har etl gällande lillstånd. Päsamma säll ligger det i hans eget intresse att konlrollera att etl tillståndinle har försetts med föreskrifier som enligt 5 § automatspelslagen inskränkerspeltillståndet. Utgångspunkten bör enligt min mening vara att ett förverkandebör övervägas om uthyraren inte har vidtagit några kontrollåtgärder i deavseenden somjag nu har nämnt liksom när det rör sig om upprepad passivitet idetla avseende. Jag vill i det sammanhanget hänvisa till vad Cherryföretagenvid remissbehandlingen anfört om alt de faktiska förhållandena vid uthyrning avspelautomater i allmänhel är sådana att uthyraren svarar för den praktiskahanteringen av tillståndsansökan och dylikt. 6Ändringar i lotterilagens förverkandebestämmelse Mittförslag: 1 lotterilagens förverkandebestämmelse anges att ett förverkande kanske även hos den som yrkesmässigt tillhandahållit den ifrågavarande egendomen. Skälenför mitt förslag: Mitl förslag om en förverkandebestämmelse i automatspelslagenmedför som jag redogjort för att ett förverkande blir möjligt bl. a.hos den som bmtit mot lagens tillståndsregler eller hos den som yrkesmässigttillhandahållit den ifrågavarande egendomen. Närdet gäller lotlerilagens förverkandebestämmelser saknas en uttryckligbestämmelse som anger hos vem ett förverkande får ske. Delta medför attbestämmelsen i 36 kap. 5 § BrB på vanligt sätl blir analogt tillämplig. Förmig framstår det med hänsyn till de båda lagarnas sakliga samhörighet somnalurligl och ändamålsenligt all förverkandebestämmelserna ges en likartadutformning. Somjaglidigare har nämnt innehöll 11 § andra slycket lotteriförordningen enförverkanderegel med samma innehåll som jag nu föreslagit skall införas iautomatspelslagen. Avsikten med regeln var att åstadkomma en utvidgning somgjorde det möjligt alt ingripa mot företag som yrkesmässigt tillhandahöllautomater och liknande anordningar i spelhallar och andra lokaler, där spelbedrevs olagligen, utan att själva framträda som anordnare av spelet (prop.1972: 128 s. 51). 1lotterilagen, som alltså ersatte lotteriförordningen, ändrades förverkanderegelnoch fick del innehåll jag har beskrivit. Därvid synes inte lillräckligt hauppmärksammats att delta innebar en begränsning av möjligheterna tillförverkande i förhållande till vad som kunde ske enligt lotteriförordningen(prop. 1981/82: 170 s. 138). Någon motivering till ändringen i nu aktuellthänseende har ej lämnats och det vill synas som om effeklen inte varit avsedd.Jag vill för att belysa vad jag nu har sagt påpeka att utgången i rättsfalletNJA 1984 s.837 uppenbarligen hade blivit den motsatta, om förverkandefråganskulle ha bedömts enligt lotterilagen. Jagförordar således att del i lotterilagens 30 § förs in en bestämmelse som angeratl ett förverkande får ske, utöver vad som framgår av 36 kap. 5 § BrB, hos densom yrkesmässigl tillhandahållit egendomen. Principernaför bedömningen om etl förverkande skall ske framgår av NJA 1984 s.837. Mittförslag innebär således att rättsfallet får förnyad aktualitet. 7Ändring i lagen (1986:000) om ändring i lagen (1958:205) om förverkande avalkoholhaltiga drycker m. m. Mitt förslag: Det införsen möjlighet lill förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. även hos den sombmtit mot bestämmelsen om trafiknyklerhelsbrott i järnvägstrafiklagen(1985:192). Skälenför mitt förslag: Bestämmelser om trafiknyklerhelsbrott såvitt Prop. 1986/87:6gäller maskindrivet fordon på järnväg eller tunnelbana finns i 6 kap. 2§järnvägstrafiklagen (1985: 192) som trädde i kraft den (prop.1983/84:117 och 1984/85:33, LU 1984/85: 27, rskr 201). Föreskrifterna harersatt de regler i ämnel som tidigare fanns i 4 § 4 mom. lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott (trafikbrotts lagen). De sistnämnda föreskrifternaupphävdes i samband med järnvägslrafiklagens ikraftträdande. Medstöd av hänvisningen i 1 § andra stycket lagen om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. till straffbestämmelsema i 4§ trafikbrottslagen fanns tidigareen möjlighet att förverka alkoholhaltiga drycker eller andra bemsningsmedel isamband med trafiknyklerhelsbrott vid förande av motordrivet spårfordon påjämväg eller tunnelbana. Någon motsvarande hänvisning tillstraffbestämmelserna i 6 kap. 2§ järnvägstrafiklagen fördes emellertid inte ini nyssnämnda lag i anslulning till järnvägstrafiklagens ikraftträdande. Genomatt 4 § 4 mom. trafikbrotlslagen upphävts har den angivna möjlighelen tillförverkande vid trafiknykterhetsbrott av det aktuella slaget såledesförsvunnit. Eftersom avsikten inte har varit att avskaffa denna möjlighet, bören hänvisning till 6 kap. 2 § järnvägstrafiklagen motsvarande den nuvarandehänvisningen till 4 § trafikbrotlslagen göras i 1 § lagen om förverkande avalkoholhaltiga drycker m. m. Jag föreslår därför att sistnämnda paragraf fårändrad lydelse i enlighel härmed. II § tagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. har företagitsen ändring i ett annal lagstiftningsärende (prop. 1984/85:212, , rskr. 71,SFS 1986:170). Ändringen träder i kraft . har heltnyligen (prop. 1985/86:9, JuU 24, rskr. 213) beslulat om ytterligare ändringari paragrafen. Dessa ändringar träder i kraft den . Den ändringsomjag nu föreslår bör träda i kraft . Ienlighet med vad jag nu anfört har inom juslitiedepariemenlet upprällalsförslag lill 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1974:1065) om visst stöldgods m. m., 3. lag om förfarandet i vissa fall vid förverkande m. m., 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya , 6. lag om upphävande av lagen (1983:225) om förfarandel vid förverkandeav vissa farliga föremål, 7. lag om ändring i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 8. lag om ändring i lagen (1982:636) om anordnande av visst aulomat-spel, 9. lag om ändring i lotlerilagen (1982:1011), 10. lagom ändring i lagen (1986:000) om ändring i lagen (1958: 205) om förverkandeav alkoholhaltiga drycker m. m. Jag harbeträffande utformningen av förslagen under 7 och 9 samrått Prop. 1986/87:6med chefen för respektive chefen för . Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 7'. 9.1 Förslaget till lag om ändring i 16 kap. 14 § Förslaget innebär att straffansvaret upphävs för den somdeltar i dobbleri. Det har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt3). Det förtjänar anmärkas att medverkansbestämmelserna i 23kap. 4§ är tillämpliga beträffande brottet dobbleri på samma sätt som när detgäller andra brott i BrB. Som anmärkts i den allmänna motiveringen kan emellerlidden som deltar i sådanl spel som avses i paragrafen inle redan härigenom ansessom medverkande. Detta utesluter naturiiglvis inte atl förhållandenaundantagsvis kan vara sädana att ett ansvar för medverkan kan aktualiseras. I första stycket första meningen av paragrafen har detundantag från huvudregeln om förverkande som föreskrivs för falldå utbyte av brott motsvaras av skada för enskild utgätt. I stället föreskrivsi andra stycket all domstolen skall, vid bedömningen av om del är uppenbart oskäligtatt förklara utbytet förverkat, bland andra omständigheter beakta om del finnsanledning anta atl skadeslåndsskyldighel med anledning av brottet kommer attåläggas eller annars bli fullgjord. Den huvudsakliga konsekvensen av ändringen är att förverkandeinte längre skall anses principiellt uteslutet vid sådana brott som innebär förmögenhetsöverföringoch inte heller vid sakhäleri. Uppenbarligen kommer det dock endasl sällan ifråga att tillämpa förverkande vid sådana brott. Ett exempel pä fall där dettaemellertid i överensstämmelse med vad som har anförts i den allmännamotiveringen kan vara befogal är den situationen atl tjuvgods i tjuvens ellerhälarens händer representerar ett större värde än som motsvaras av skadan förmålsäganden (jfr NJA 1974 s. 278). Ett annat mera praktiskt fall kan vara atlen ljuv har avyttrat stöldgodset och att något skadeståndsanspråk frän ägarenssida inte kan påräknas, exempelvis därför alt han är okänd. I de fall då värdeförverkande kan komma i fråga efterexempelvis en stöld uppkommer frågan hur den abstrakta vinningen skallberäknas. Förverkande skall avse endast nettoutbytet. Ulgifter för förvärvetskall alltså i princip dras av. Enligt straffrättskommittén skulle dock dettaförutsätta att utgifterna inte var sädana att de stred mot lag eller godaseder, som exempelvis vid muta eller ersättning till medbrotlsling. ' Bilagan har uteslutits här. Frånsett några redaktionellaändringar är förslagen likalydande med dem som är fogade lill proposilionen. (prop.1948:80 s. 398) torde riktigheten av den ståndpunkten kunna sättas i Prop.1986/87: 6 fråga. Åtminstone under vissa förutsättningar borde sådana kostnaderenligt lagrådet fä dras av. Frågan överiämnades emellertid lill rättspraxis.Har viss egendom förvärvats genom bedrägeri, kan enligt min mening någon tvekanknappast råda om att det eventuella vederiag som varit förenat med bedrägerietbör dras av från egendomens värde vid elt förverkande. Beiräffandevärdeförverkande vid stöld torde det ä andra sidan stå klart att kostnader förbrottets genomförande i princip inte kan vara avdragsgilla Ofr NJA 1977 s.735). En annan sak är att det vid bestämmande av förverkandels omfattning kanfinnas anledning atl beakta exempelvis om ett till en medbrottsling utgettvederiag förklaras förverkat. Närdet gäller värdet av egendom som fränhänts annan genom brott bör detla ansesmolsvara minst del värde egendomen hade när brotiei begicks. Atl det därefter -genom förslitning eller på annat sätl - eventuellt har sjunkil i värde bör inleanses påverka värdet av själva utbytet. Det kan däremot beaktas vid avgörandeom endast partiellt förverkande bör komma i fråga. Klart är också all i defall då värdeförverkande lillämpas gentemot en ljuv som har avyttrat stöldgodsetdel som regel är befogat att låta förverkandeförklaringen slanna vid värdet avdet vederlag som han har erhållit, i den män detla kan utrönas. Omegendomen hafl högre värde hos den som förverkandeyrkandet riktas mot än hosden som frånhänts egendomen, blir detta högre värde avgörande för vad som kanförklaras förverkat. S.k. övervärden avses således, som har konstaterats i denallmänna motiveringen, med mitt förslag kunna förklaras förverkade. Vad som äratt anse som utbyte av ett visst brott behöver nämligen inte bero på huromfattande skada som målsäganden åsamkals. Frånåklagarhåll har under remissbehandlingen av departementspromemorian hävdatsatt uttrycket utbyle inte skulle omfatta sådana övervärden som här avses. Manhar härvid hänvisat till det redan berörda rättsfallet NJA 1974 s. 278. HD: sslutsats gmndar sig emellertid främst på olika förarbetsullalanden angåendeinnebörden i begränsningen alt utbytet inte får motsvaras av skada för enskild,eller som del uttryckts i förarbetena - att förverkande inle får ske närmälsägandeanspråk har framställts eller kan framställas. Att bevara uttrycketutbyte av brott kan mot denna bakgrund inte anses vara något hinder mot den avmig föreslagna utvidgningen av bestämmelsens lillämpningsområde. Närdet gäller den situalionen atl avkastning har upplupit mellan mottagandet av en sak och tidpunkten för domen ansåg lagrådet i samband med lagstifining (prop. 1968:79 s. 76 O all frågan kunde överlämnas åt rättstillämpningen (jfr NJA 1965 s. 97 II). Delfinns enligt min mening ingen anledning att inta någon annan ståndpunkt med hänsyn till de ändringar jag nu föreslår. Detsamma gäller den situationen att egendomen har ökal i värde efler brottet till följd av andra faktorer än avkaslning. Det bör emellertid understrykas atl förverkande fömlsälter all fråga är om utbyte som har uppstått i och med brottet. Om en tjuv har använt stulna pengar till vinstgivande affärer, kan denna vinst inle anses som ulbyte av slöldbroltet. Densom köper eller på annal sätt förvärvar stöldgods eller nägon annan Prop.1986/87: 6 egendom som har frånhänts annan genom brott har däremot normall utbyteav sitl brott. Utbytet torde få antas uppgå till egendomens värde med avdragför eventuella anskaffningskostnader. Med stöd av 36kap.