prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Med hänsyntill den ställning som europeiska kommissionen numera intagit i fråga om Udenför domstolsprövning efter ett straffprocessuellt frihetsberövande torde delvara ofrånkomligt att en nedkortning av fristerna nu verkligen kommer tillstånd. Någon annan metod att uppfylla krav än den utredarenföreslagit bör inte komma i fråga. Utgångspunkten blir alltså att domstolenskall kunna hålla en häktningsförhandling senast på Qärde dagen efterfrihetsberövandet. Fördomstolamas del innebär förslaget alt häktningsförhandling i regel måste hållassamma dag som häklningsanmälan gjorts eller dagen därefter. Denna snävatidsfrist kommer onekligen mänga gånger alt medföra svårigheter fördomstolarna. Eftersom det som nämnts nu torde vara ofrånkomligt att väsentligtnedkorta ifrågavarande frister är det nödvändigt alt även domstolama anpassarsig del nya synsättet. Den nya ordningen fömtsätter dock alt flerapraktiska frågor får en tillfredsställande lösning. a. torde det varanödvändigt att domstolarna alltid har möjlighet all och utansvårigheter förordna försvarare för den misstänkte. DV återkommer till dennaoch andra frågor av organisatorisk art längre fram i yttrandet. RPS:Utredningsförslaget om förkortade häktningsfrister har tillkommit mot bakgmndav folkrättsliga åtaganden enligt . RPS villframhålla att redan nuvarande bestämmelser på området får anses fyllahöga krav på rättssäkerhet. De ansågs också stå i god överensstämmelse medreglerna i då denna konvention tillkom. hardock konventionen kommit att ges en tolkning som ställer krav på kortarehäklningsfrisler än som Ullämpas enligt svensk lag. RPS delar utredningensuppfattning all del är nödvändigt att anpassa de svenska bestämmelserna efterden nya tolkningen av konvenUonen. Detcentrala i utredningens förslag är att ett anhållningsbeslut skall överprövas vid häktningsförhandling inför domstol från 217 gripandet.RPS tillstyrker delta. Denföreslagna ordningen medför i vissa avseenden krav på snabbare Prop. 1986/87:112handläggning av fömndersökning och andra åtgärder hos polismyndigheter,åklagarmyndigheter och domstolar. Utredningen har tagit fram en rad förslag föratt möjliggöra detta. RPS kan i väsentliga delar ansluta sig till dessaföljdförslag. Pä en del punkter föranleder emellertid förslagen vissainvändningar eller andra uttalanden. Kriminalvårdsstyrelsen:Styrelsen har inga principiella invändningar mot förslaget alt korta ned tidenmellan det faktiska frihetsberövandet och häktningsförhandlingen sä att heladen Ud som tillåts enligt praxis skall kunnautnyttjas endast i undantagsfall. Styrelsen delar utredningens uppfattning attett undanlag från den s k söndagsregeln är nödvändigt för att kravet på ensnabb domstolsprövning skall kunna uppfyllas. Styrelsen noterar att utredningenuppmärksammat att ökade kostnader i så fall kan uppstå inom kriminalvården förtransporter och bevakning vid förhandlingar under veckoslut och . Enligtstyrelsens mening torde nämligen en oundviklig ökning av antalet transporterpå s k obekväm arbetstid inte kunna enbart genom omfördelning avbefintliga resurser och inom befintliga ekonomiska ramar. En kostnadsökning,som dock torde bli relativt marginell - styrelsen har inte funnit skälifrågasätta utredningens beräkning i denna del får emellertid enligtstyrelsens mening inte utgöra något hinder mot alt förslaget om begränsadefrister genomförs. Reservationtill BRÅ:s yttrande av : Utgångspunktenför bedömningen av vilka tvångsmedel staten bör ha rätt att tillgripa motpersoner som misslänks för brott bör rimligen vara att vederbörande skallbetraktas som oskyldig Ulls en kompetent myndighet som tillagtsdomslolsfunklion har förklarat vederbörande skyldig brottet. Med dennautgångspunkt följer, att staten måste ålägga sig själv betydande restrikUonerbeträffande de tvångsmedel som skall kunna tillgripas mot misstänkta. Frihetsberövandei form av gripande, anhållande och häktning utgör de tyngsta och för individende mest plågsamma ingrepp som finns i svensk lagstiftning. Av betänkandetframgår, att vaije femte anhållen inte blev övertygad om något brott (s. 237),vilket rimligen måste betyda att många av de över 5 000 personer som det här ärfråga om måste vara anhållna pä mycket svaga grunder och att kravet på"sannolika skäl" enligt RB 24 kap. 1 § knappast kan vara uppfyllda.Utredningen lägger inget förslag som kan tänkas minska användningen av det mankan beteckna som okynnesanhål-landen. Beträffandehäktning berör heller inte utredningen det förhållandet, all åtskilligapersoner sitter häktade chockerande långa tider. Beklagligtvis belyses hellerinte denna fråga i del staUstiska materialet. Den enda information jag harkunnat hitta om detta allvarliga problem finns i DS Ju 1985:1 (Lyxfångar) avvilken framgår att det vecka 40, 1984 enbart bland kategorin lyxfångar fanns 2som varit häktade , 5 , I , 1 och1 . Rekordet slogs emellertid av en person som varitinspärrad i hela i:avyaktan pä dom. Det är Prop. 1986/87:112givetvis helt otillfredsställande för en rättsstat att tillåta detta fortsätta. Ensnabbare domstolsprövning skulle troligen leda till kortare inspärrningstiderför den majoritet av de anhållna som släpps utan häktningsframställning.Den 4-dagars frist som föreslås är enligt mitt förmenande intetillfredsställande - jag anser det obegripligt varför man inte i kaninföra en 24-limmarsregel när detta tycks fungera utmärkt i och Norge.Och vad beträffar de länga häktningstiderna förefaller det mig rimligt alt detinföres en regel om att en häktad skall släppas om inte stämningsansökaninkommit till rätten senast sedan frihetsberövandet tog sin början- i undantagsfall 6 månader. RRV:De svenska bestämmelserna om fristberäkning vid personella tvångsmedel har avEuropakommissionen inte ansetts anpassade konvenUonen om skydd för demänskliga rättigheterna. Den har i ett föriikningslalåtagit sig all Ullse all berörda regler bringas i överensstämmelse medkonventionen. Mot denna bakgrund har RRV ingen erinran mot alt nuvarandeordning ändras. RRVanser emellertid all utredaren inte tillräckligt har beaktat all del varåklagarens partsroll i efterkommande process som gjorde all Europakommissioneninte accepterade denne som domare. Såvitt RRV kan bedöma strider ett syslemmed frislående häktningsdomare inte mot konventionens uttalande. Den fortsallaberedningen borde därför - och då särskilt med tanke pä kostnaderna - närmarekunna överväga en sådan ordning. Länsstyrelseni : Från länets polismyndigheter har bland annat framförts vissa synpunkter på möjligheten av alt företrädare för polisen - som förhållandet är i med flera andra europeiska länder - fungerar som anhållnings- och häklningsmyndighet i stället för åklagare. Åklagaren bör dä bättre kunna koncentrera sig på sin huvudupp gift - åtalets väckande samt att vara part i domstolsprocessen. Rent objektivt och sakligt sett bör en sådan ändrad arbetsfördelning mellan polis och åklagare ha uppenbara fördelar och bättre kunna passa in till de föreslagna snävare lidsramarna för anhållande och häktning. I , m.fl. andra länder handhar som framhållits polismyndigheten frå gan om anhållande och häktning. Av utredningsmannens redovisning fram går att systemet i utlandet med polischefspersonal i anhållnings- och häkt ningsskedet fungerar mycket väl. var den begränsade tillgången på jurister hos polismyndighelema ett hinder för en sådan ändrad arbetsför delning mellan polis- och åklagarmyndighet. är förhållandet annorlun da. Polischefspersonal har numera samma utbildning som åklagare och domare. Såvitt kan finna bör det därför vara angeläget alt mera effektivt utnyttja polischefspersonalen för frågor rörande användning av de straffprocessuella tvångsmedlen. Polisen har redan nu likartade uppgifter vid ett flertal administrativa tvångsmedelsbeslut. Något i sak svårt problem att lösa denna kompetensfråga mellan polis och åklagare bör icke finnas. Eft system - som - alt i varje län eller region ha både jourhavande polischef och jourhavande åklagare har uppgivils vara både ineffekUvl och kostsamt. En undersökning såvitt avser länets 219 polisdisktriktangående frekvensen av anhållande och häktningsframställ- Prop. 1986/87:112ningar m m ger ett visst statistiskt underlag för en sådan uppfattning. Ensammmanställning beträffande anhållna och häktade i under år 1984återspeglar ganska väl riksgenomsnittet. Antal häktningsframställningar varcirka 1/3 av anhållandena. Mer än tre dagars anhållningstid var det endast iKarlskrona polisdistrikt samt ett fall i polisdistrikt. I Karlshamnspolisdistrikt fanns inget fall över tre dagars handläggning. Sammanställningenger vid handen att poUs- och åklagarmyndigheterna i länet kunnat handläggaanhållande- och häktningsärendena snabbt. Antaletanhållnings- och häklningsärenden synes icke vara fler än att uppgiften somtidigare framhållits - bör kunna förenas med övriga polischefsuppgifter. Isammanhanget vill understryka samhällsansvaret mot brottsoffren.Det är angelägel att icke glömma bort alla dessa människor. Det är många gamla,sjuka och ensamboende personer som upplever lägenhetsinbrott och bedrägeriermycket kränkande och oroande. Såvittlänsstyrelsen kan bedöma bör del i de flesta fall vid anhållande och häktningvara angeläget att den omhändertagne får tillfälle att träffa företrädare försocial myndighet och där så kan anses befogat även medicinsk expertis. Genomavbrott i pågående kriminalitet - som anhållande och häktning innebär - kansnabbare och effektivare kontakter för rehabilitering och resocialisering avindividen uppnås. Denna rehabilitering och resocialisering bör enligtlänsstyrelsens mening efter ålagd påföljd mindre ta sikte på fortsatt värd änberedande av adekvat sysselsättning, utbildning samt ordnade hem- ochbostadsförhållanden. Polisstyrelseni polisdistrikt: Den i direktiven uttalade ambitionen, att fristen förhäktningsförhandling skall avkortas, är lovvärd och en sådan förkortningpåverkar polisens arbete i liten utsträckning. Utredningens förslag i övrigtinnebär i huvudsak att nu tillämpade mtiner fastställs. Delkunde dock ligga i linje med polisens ökade intresse av att aktivt ledafömndersökningar alt föreslå en ändring såtillvida att helaanhåll-ningsansvaret överföres . En sådan ordning stämmerväl överens med byråchefen ofta framförda tanke altansvaret för fömndersökning odelat borde ligga på polismyndigheten. Polisstyrelseni polisdistrikt: vill, även vid ett genomförande av de kortare tidsfristerna för häktning, föreslå att "en ordning som kunde innebära ett bättre utnyttjande av tiden vore alt organisera verksamheten hos polis och åklagare på så sätt att polisen - liksom fallet är på många häll utomlands" - helt och hållet svarar för frågor rörande användningen av tvångsmeddd och all åklagarens roll kom att omfatta själva åtalsdelen. De positiva erfarenheter som redovisats bl.a. från och har till mycket stor del sin förklaring i polisens funktion när del gäller tvångsmedlen. Tyvärt avvisar utredningsmannen den heta frågan om kompetensen med det formella påpekandet alt ett sådant förslag till nyordning skulle ligga utanför utredningsmannens upp drag. Det borde finnas starka skäl till all utreda denna kompetens fördelning. Länsstyrelseni : En oundviklig följd av de nya reglerna är Prop. 1986/87:112 altutredningslakten kommer att bli myckel pressad och alt domstolarna på gmnd avden korta utredningstiden ofta kommer att ha ett sämre beslutsunderlag vid häktningsförhandlingenän vad som är fallet med nu gällande regler. Tidspressen ökas dessutomytterligare av all fristerna beräknas ulan hänsynstagande till helgdagar. Defrister, som utredningen föreslär, kommer således inte alltid att vara tillgagn för den misstänkte. Med hänsyn dock till att de föreslagna reglernagrundar sig pä internationella åtaganden saknar länsstyrelsenanledning att närmare gå in på reglema om tidsfristerna och deras beräkning. Polisstyrelsenvid : har intet att erinra mot vadsom föreslagils under avsnittet Frister - förfarandet utöver synpunkterna underavsnitten 11.2, 11.4 och 11.6. Polisstyrelsenvid polisdistrikt: Mot bakgrund av EuropakonvenUonens åläggandentillstyrker polismyndigheten förslagen till hur lagregleringen av denedkortade fristerna skall tillämpas. Riksdagensombudmän: Beträffande avsnitt 11 i betänkandet (Frister -förfarandet) har jagsärskilda synpunkter endast i fråga om prövningen av anhållningsfrågan ochforumfrågan. vid : Vad gäller frislför-kortningarna stårlagstiftaren tydligen inför s a s ett fait accompli: till uppfyllelse av vissarikets internalionella förpliktelser måste tidsreduk-lioner genomföras.Forskningsnämnden anser, att utredningsmannens förslag på samtliga punkter idetta sammanhang är väl gmndade och väl utformade. : häktningsulredning ansåg att anhållnings- ochhäktningstidema borde avkortas och föreslog alt domstolen skulle hållaförhandling i häklningsfrågan senast efter den dåhäktningsframslällningen ingavs till domstolen. Mänga av remissinstansernakritiserade förslaget och ansåg alt kortare frister skulle leda till althäktningsfrågan blev sämre utredd vilket i sin lur skulle medföra onödigahäktningsframställningar. Den statistik som då fanns tillgänglig visade ocksåatt två tredjedelar av de anhållna släpptes utan att anhållandel ledde tillhäktningsförhandling eftersom häktningskälen bortföll efter några dagar.Invändningen om sämre underlag vid kortare frister för bedömning avhäklningsfrågan liksom en del andra tungt vägande invändningar kvarstårfortfarande. Mot bakgmnd av förpliktelser enligt EuropakonvenUonen ärdel emellertid nödvändigt med en domstolsprövning av frihetsberövandet inommycket efter gripandet. Förbundet delar därför utredarens åsikt attdet är bättre med en nedkortning av de frister som gäller än att tillskapaett system med fristående åklagare vilka endast som ett slags"fömndersökningsdomare" skulle pröva frågan om frihetsberövande. FöreningenSveriges åklagare: Som nämnts inledningsvis accepterar föreningen förslagen rörande nedkortade tidsfrister på i huvudsak de gmn der som utredaren anfört. Den modell som valts för att tillgodose konventionens krav pä att den misstänkte skall ställas inför en domare senast efter del faktiska frihetsberövandet är bättre än övriga 221 Föreningen vill inte direkt ta avstånd från ett Prop.1986/87:112 system enligt vilken en självständig åklagare tilldelas uppgiftenatt såsom en slags undersökningsdomare pröva frågan om frihetsberövande. Fråganär emellertid inte tillräckligt belyst. Föreningen avstyrker den modellen somgår ut på att polisen helt och hållet skall svara för frågor rörande användningav tvångsmedel och föra talan i häktningsmålel. Föreningen är dock starktmedveten om alt ett genomförande av utredarens förslag kommer att medföra mängaproblem för såväl polis, åklagare, försvarare och domare. Betydligt större kravkommer att ställas på den polisman som skall hålla första förhöret med dengripne, särskilt som polismannen enligt förslaget ges rätt att själv frige denmisstänkte ulan anmälan åklagaren. Det kommer sannolikt inte att blimöjligt alt i samma utsträckning som låta vakthavande befäl hålla förstaförhören, enär denna personalkategori i allmänhet inte har sammautredningserfarenhet som kriminalpolismännen. På åklagama kommer att ställasbetydligt större krav som fömndersök-ningsledare. Åklagaren måste i allt störreomfattning personligen infinna sig hos polisen för alt Ullräckligl snabbt kunnata ställning i häktningsfrägan. Utredaren har själv antytt att del åtminstonei de tre storstadsdistrikten blir nödvändigt alt åklagarnas beredskapstjänstförläggs i direkt anslutning till kriminalpolisens lokaler. Enligt föreningensuppfattning blir det sannolikt nödvändigt all i alla regioner omvandlaåklagarnas beredskapstjänstgöring till jourtjänstgöring och att inrätta s.k.bakjour, eftersom de åklagare som har den ordinarie jourtjänstgöringen kantvingas att vara borta under längre lider för tjänsteresor,utredningsverksamhet hos polisen eller förhandling i domstolen. Enligt föreningensuppfattning kommer ett genomförande av förslaget att medföra störreorganisatoriska förändringar och kostnader än vad utredaren antagit. Man kaninte utesluta att åklagarna frän fackligt häll kommer att kräva regleradarbetstid och ekonomisk ersättning för sin tjänstgöring efter den ordinariearbelsUden istället för som tidskompensalion - en ledighet som åklagamautan kostnad för statsverket själva måste arbeta in. Enligtförslaget är huvudregeln den att häktningsfrågan skall anmälas till domstolensä snart som möjligt - som regel som anhållandel har skett ellerdagen därefter. När del gäller fördelningen av den lid efter delfaktiska gripandet som enligt medges för att ställa denmisstänkte inför en domare måste dock åklagaren i vissa situationer kunnautnyttja större delen av fristen. Utredaren föreslår en ändring i forumreglernai 19 kap. RB som går ut pä att det skall vara möjligt att hållahäktningsförhandling även på den ort där den misstänkte har gripits. Föreningenanser för sin del att häktningsförhandling i gämingsorten ofta är att föredra.Defta gäller framförallt kvalificerade EKO- och narkotikamål, där åklagarenanhållit den misstänkte i sin frånvaro och före gripandet hunnit att görarättsliga bedömningar och i övrigt sätta sig in i målet. I sådana fall börhuvudregeln vara den alt häktningsförhandlingen om möjligt hålls igämingsorten, varvid åklagaren utnyttjar större delen av den frist som stårtill förfogande. Föreningen har inget att erinra mot vad som anförts om denfrist som enligt förslaget skall gälla för domstolen. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen 222 chefer:Föreningarna hade önskat att utredningen något undersökt frågan Prop.1986/87:112 om en organisation, där åklagarmyndighetens fömndersökningsfunklionhelt och hållet överfördes polisen, skulle kunna innebära att åklagarenhade uppfyllt kriteriet att vara en ämbetsman beklädd med domsmakt. En sådanorganisation skulle sannolikt innebära en rationalisering som reduceratutredningskostnadema och ökat effektiviteten i brottsutredningarna. En dylikorganisation skulle inte vara syslemfrämmande för svensk rätt, som utredningenbefarat. kunde åklagaren häkta och fram 1982 kunde polisenanhålla. : Vi kan acceptera att fristen till häktningsförhandlingen sättstill efter del faktiska frihetsberövandet under fömtsättning att detskapas möjligheter all utnyttja tiden från frihetsberövandet till häktningsförhandlingeneffektivare . Ettviktigt led i detta vore att, som utredaren också tar upp, polisen helt ochhållet svarar för frågor rörande användningen av tvångsmedel och även görhäklningsframslällning och för talan i häktningsmålel. Utredaren anseremellertid detta ligga utanför utredningsuppdraget och att det dessutom skullemedföra behov av ingripande organisatoriska förändringar av såväl åklagar- sompolisväsendet. Enligtvår uppfattning skulle en sådan ordning, där polisen är fömnder-sökningsmyndighel,innebära en betydligt större rättssäkerhet för den enskilde eftersom åklagarendå helt opartiskt kan pröva åtalsfrågan ulan tidigare inblandning i målet. : NRF välkomnar en lagstiftning som innebär att häktningsförhandlingäger rum senast fjärde dagen efter gripandet. SvenskaRöda korset: SRK anser all förslaget om att korta Uderna för frihetsberövandeär lämpligt. SRK vill betona viklen av att praxis blir alt häktning sker inom24 limmar efter gripande. TCO:Som TCO redan tidigare framhållit (se TCOs yttrande över SOU 1983:50 och Ds Ju1983:17) bör ett fortsatt överförande till polismyndigheten ske av ledningenav förundersökningar. JUSEK:Det är allmänt accepterat att kraven på effektivitet i brottsbekämpningen ochberätUgade krav på rättssäkerhet för de enskilda bäst låter sig förena genomatt åklagaren inledningsvis beslutar om en misstänkt skall anhållas eller ej.Utredningen har inte heller funnit anledning all föreslå någon annanorganisationsform. Motbakgmnd av internalionella åtaganden biträder utredningensförslag att den judiciella prövningen för att uppfylla EuropakonvenUonenskrav, bör ske genom att fristen för häktningsförhandling nedkortas och attdomstol således bibehålls som häklningsmyndighet. Förbundetvill emellertid framhålla alt en minskning av denna Udsfrist inte automatiskt leder att också den totala liden från gripande dess den misstänkte kan friges minskas. Tvärtom kan en alltför drastisk minsk ning leda till en risk för att det faktiska frihetsberövandet förlängs. Dessa risker kan främst uppstå beträffande sådana fall där de misstänkta med tillämpning av nuvarande regler skulle ha frigivits på fjärde och femte dagen efter anhållandet. Med den regel som utredningen föreslår kommer flertalet av dessa i fortsättningen att bli häktade varvid en lidrymd för åtals 223 väckandekommer all bestämmas. Inledningsvisefter frihetsberövandet vidtas en rad utredningsålgärder Prop. 1986/87:112 somofta var och en för sig lar tämligen i anspråk. Det rör sig här omlidrymder pä någon eller . Efter varje sådan utredningsåtgärdomprövar åklagaren frågan om fortsatt frihetsberövande. Genom altberedskapsåklagare alllid finns tillgängliga kan den misstänkte omedelbartförsättas pä fri fot sä snart häklningsskäl ej längre föreligger oavsett vilkentid som detta står klart. Sedanden misstänkte häktats kan frigivande endast ske under kontorstid.Allteftersom tiden går blir det emellertid de utredningåtgärder som måsteföretas medan den misstänkte alltjämt är frihetsberövad totalt sett mertidskrävande och låter sig i allmänhet planeras på sådant sätt att det inteframstår som lika angeläget att bibehålla möjligheten till frigivande underdygnets alla timmar. Erfarenheten visar alt något sådant behov knappast längreföreligger förflutit. De nuvarande tidsfristerna förhäktningsframställning och häktningsförhandling står i samklang med dessaerfarenheter. Denrådande höga arbetsbelastningen inom såväl åklagar- som polisväsendet kräveren hård prioritering av arbetet. Sålunda måste akuta åtgärder inom ramen förett anhållande regelmässigt prioriteras framför åtgärder rörande mål därhäktningsbeslut fattats och viss för åtals väckande återstår.Ersätts pä ett tidigt stadium anhållandet med ett beslut om häktning innebärdetta att utredningsarbetet oftast kommer att prioriteras och planeras päsådant sätt att hela fristen för åtals väckande utnyttjas med åtföljande riskför förlängd total tid för frihetsberövande jämfört med situationer där denmisstänkte förblivit anhållen och därefter blivitfrigiven. Näråklagaren enligt de föreslagna reglerna fattar beslut om anhållande skall fullahäktningsskäl föreligga. De värden som ligger i den efterföljandedomstolsprövningen kan sägas bestå av att prövningen sker genom enbefattningshavare som inte kommer att vara part i målet, att prövningen skerefter muntlig förhandling mellan parterna samt att förfarandet utmynnar i attåklagarens beslut omprövas av en annan instans. För att prövningen ur de tvåsenare aspekterna inte enbart formellt utan också reellt skall innebära enstärkt rättssäkerhet för den misstänkte krävs att så förflyter mellanåklagarens inledande beslut och domstolens prövning av häktningsfrågan att detmaterial som legat till gmnd för anhållningsbeslutet kunnat ytterligarekontrolleras och fördjupas och att försvararen haft möjlighet att sätta sig ini omständigheterna bl. a. genom samtal med sin klient. Den föreslagnabegränsningen av tidsfristen för häktningsförhandling kommer i normalfalletalt leda till att inte ens en häktningspromemoria kommer att kunna inges Ulldomstolen. Kravet härpå skall också enligt förslaget slopas. Denu antydda farhågoma rörande vissa begränsningar i rättssäkerheten för den misstänkte som kan inträda som en följd av de förkortade fristema för häktningsanmälan och häktningsförhandling skulle i någon mån kunna begränsas dels genom att åklagaren ges behörighet att försätta även häkta de på fri fot, dels genom att den föreslagna regeln i 24 kap. 11 § modifieras på sådant sätt att möjligheter finns måhända genom formuleringen "så 224