prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — Vid avgörande av om behov föreligger eller ej bör dock domstolenta reda pä vilka andra möjligheter parten har att få domen översatt, l.ex.genom en invandrarbyrås försorg. Först om parten inte pä annat sätt kan fådomen översatt bör rätten låta översätta den. Vad jag föreslår i denna del innebär en utökad service åtallmänheten och tillmötesgår bl.a. JO:s önskemål såsom de kommit till uttryck idet förut nämnda beslutel. En handling avfattad med punktskrift omfattas inleav reglerna om översättning av handlingar i 33 kap, 9 § RB och inle heller iövrigt finns några bestämmelser om punktskrift i rättegång. Det har dockförekommit att en domstol har tillämpat 33 kap. 9 § analogi pä en av part medpunktskrift avfattad handling och låtit den synskadade själv stå föröverföringskostnaden. Detta fall anmäldes till JO, som konstaterade atl detmed hänsyn till det oklara rättsläget inte kunde komma i fråga att kritiseratingsrätten för att den tillämpat 33 kap. 9 8 i detta fall. JO uttalade dockatt del vore lämpligare att en synskadad i detta avseende tillförsäkrades sammabehandling såvitt avser den skriftliga handläggningen som den som förnärvarande enligt 5 kap. 6 och 8 §8 RB och 4 8 förordningen (1977:175) om tolkför hörsel- och talskadade kommer sistnämnda kategori till del när förfarandetär muntligt. En sädan ordning skulle innebära dels att den synskadade fick iprincip ovillkorlig rätt att vid behov skriftväxla med domstolarna ipunktskrift och dels att i sammanhanget uppkomna kostnader betraktades somhänförliga lill själva förfarandet och följaktligen inte kom att belasta densynskadade eller hans motpart som rättegångskostnad. För egen del vill jag först och främst säga alt del är etlallmänt intresse all den som är handikappad har samma möjligheter som andra attgöra sig gällande i kontakter med myndigheter. Ett uttryck för detta synsätt ärreglerna om tolk för tal- och hörselskadade. Att reglera frågan om överföring frän och till punktskriftpä samma sätt som den behandlade frågan om översättning från och lill etlfrämmande språk innebär enligt min mening en rimlig avvägning mellanönskemålet om service och hänsyn till kostnadsaspekten. I 33 kap. 9 8 RB bördärför införas en bestämmelse om att reglerna i paragrafen om översättningskall tillämpas även i fräga om handlingar som är avfattade med punktskrift.Motsvarande ändring bör göras i 50 8 förvaltningsprocesslagen. 2.4.12Den misstänktes tillgång till sekretessbelagda uppgifter i mål om brott Prop. 1986/87:89 mot rikets säkerhet Överbefälhavaren har i en skrivelse till regeringenframhållit att de nuvarande process- och sekretessreglerna ger upphov tillvissa problem när det gäller bekämpandet av brott mol rikets säkerhet. Denmisstänkte har, påpekar överbefälhavaren, till följd av allmänna regler i RBoch sekretesslagen (1980:100) rält atl ta del av förundersökningsmaterial ochannat material i målet även om delta skulle omfattas av sekretess. För att denmisstänkte inte skall få tillgäng till sekretessbelagda uppgifter måste mandärför ibland underlåta atl lämna ul vissa handlingar som bevismaterial. Dettakan i sin lur få den konsekvensen att det inte går att fä underiag för enfällande dom. Enligt överbefälhavaren är det nämligen erfarenhetsmässigtmycket svårt att genom exempelvis vittnesmål presentera materialet på det sättsom behövs från bevissynpunkt utan att säkerhelsintressena träds för nära. För all komma till rätta med dessa problem föreslåröverbefälhavaren i första hand att partsinsynen i denna typ av mål begränsas sälill vida atl det material som skall ligga till grund för domen inle skall fålämnas ut till den misstänkte i den mån det av hänsyn till allmänt ellerenskilt intresse är av synnerlig vikt atl sekretessbelagd uppgift i materialetinle röjs. I varie fall anser överbefälhavaren det ofrånkomligt att ettundantag från principen om partsinsyn görs med avseende pä handlingar som ingåri förundersökningsprotokollet. Däremot bör enligt överbefälhavarens förslagden misstänktes offentlige försvarare få del av samtliga handlingar frånförundersökning och rättegång. Sammanfattning av remissutfallet. Flertalet remissinstanser har - under åberopande avrättssäkerheiskäl varit kritiska till överbefälhavarens förslag att processmaterial skulle kun na undanhållas den tilltalade. Även förslaget att försvararen skulle få del av vissa sekretessbelagda uppgifter men inte få röja dessa för sin klient har bemötts negativt. Enligt mänga remissinstanser skulle försvararen om förslaget genomfördes hamna i en ohållbar konfliktsituation i denna typ av mål, eftersom tystnadsplikten gentemot klienten skulle kunna hindra att dennes intressen tillgodosågs på bästa sätt. När det gäller hemligstämplade uppgifter som figurerar under förundersökningen har frän flera häll påpe kats att det redan med nuvarande lagstiftning finns goda möjligheter att hindra den misstänkte från att ta del av dessa. Några remissinstanser anser att de av överbefälhavaren väckta frågorna bör övervägas ytterligare innan ställning tas. Gällanderätt m.m. Prop. Med hänsyn till ämnets vikt vill jag göra en ganskautföriig genomgång av rättsläget på delta område. Överbefälhavarens skrivelse aktualiserar dels frågan ornden misstänkte i samband med förundersökning eller vid rättegången har rätt attfå ta del av handlingar eller annal material som omfattas av försvarssekretessenligl 2 kap. 2 § sekretesslagen och dels frågan om den misstänkte skall harätt att på annat sätt fä del av vad sådant material innehåller. Dessa frågorregleras av RB och sekretesslagen. I fråga om själva rättegången är det en grundläggandeprincip i svensk räll alt den som är part i ett mäl skall ha rätt att ta del avallt material i målet. Denna princip har ansetts så självklar att den inledirekt uttryckts i RB; den kan däremot indirekt utläsas av ett flertal regler. Såvitt gäller den misstänktes rätt att få del av materialpå förundersökningsstadiet finns det däremot direkta lagregler i RB. 18 § RB har såväl den misstänkte som hans försvarare rätt att fortlöpande,i den män del kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommitvid förundersökningen. Åtal får inte beslutas innan den misstänkte ochförsvararen fått denna möjlighet. Denna rätt att fä del av vad som förekommitvid förundersökningen innefattar dock inle någon rätt att få del av avskrift avprotokollet eller andra anteckningar frän förundersökningen (jfr m.fl..Nya , s, 314). Så snart åtal beslutats har däremot den misstänkte ellerhans försvarare alltid rätt att på begäran få en avskrift av protokoU elleranteckningar från förundersökningen (23 kap. 21 8 fjärde stycket RB). Om enförundersökning inte föranleder åtal, föreligger inte nägon ovillkoriig rältför en misstänkt all få ut avskrift av protokoll eller anteckningar (Gärdem.fl. s. 314). Detta innebär ocksä all en misstänkt inte har någon obetingadrätt att fä del av protokollet beträffande en del av förundersökningen, sominte lett till åtal, även om han åtalats i andra delar. Föreskrifter om hur en förundersökning skall gå till ochom protokoll och anteckningar vid förundersökning återfinns iförundersökningskungörelsen (1947:948). Kungörelsen innehåller ingauttryckliga regler om i vilken utsträckning skriftliga handlingar och annatskall tas in i protokollet. 1 samband med att åtal väcks skall åklagaren enligt 45kap. 7 8 RB till rätten ge in utskrift av protokoll eller anteckningar fränförundersökningen samt dessutom skriftliga handlingar och föremål som åklagarenämnar åberopa som bevis. Jag föreslär en regel som uttryckligen rekommenderaråklagaren att, innan han ger in förundersökningsprotokollet, ur detta rensabort material som rör sådant som inte omfattas av åtalet (avsnitt 2.3.3). Redanenligt gällande rätt kan åklagaren emellertid innan han ger in förundersökningsprotokollettill rätlen göra en sädan sovring. Enligt m.fl.. Nya ,(s. 657) bör materialet sovras sä att handlingar som visat sig sakna betydelsesom bevis inte i onödan följer med till rätten. 1 14 kap. 5 8 sekretesslagen regleras kollisionen mellanden rält till partsinsyn i domstolars och andra myndigheters handläggning av mål och ärenden som kan finnas föreskriven på annat håll än i sekretesslagen och ' - 10 1986/87. bestämmelsernaom sekretess, 1 paragrafen anges således dels atl sekretes- Prop.1986/87:89 sen i princip viker för en parts rätt till insyn i handläggningenoch dels hur långt sekretesskraven efterges (jfrCorell m.fl.. Sekretesslagen,s. Paragrafens första stycke innehåller huvudreglerna om enparts rätt lill insyn under handläggningen av ett mål eller ärende. Enligtdessa regler kan undantag frän principen om partsinsyn ske beträffandekvalificerat sekretessbelagt material. Andra stycket behandlar först partensrätt att få del av dom eller beslut. I denna del föreligger en obetingad rätttill partsinsyn utan hinder av sekretess. Enligt andra meningen i andrastycket skall en eventuell sekretessbeläggning vidare inte medföra någonbegränsning i en parts rätt enligt RB att fä del av alla omständigheter somläggs till grund för avgörande av etl mål eller ärende. Denna rätt innebär docki och för sig inte en obetingad rätt för parten att lill sig få utlämnad enhandling vari upptas sådana omständigheter som sagts. I vad mån en part harrätt att fä en sädan handling är beroende av vilken rält till insyn RB gerhonom. När det gäller parts rätt enligt RB att få del av allaomständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller ärende,viker således sekretessen till förmån för partsinsynen. Reglerna i 14 kap. 5 8andra stycket avser alla domstolar och andra myndigheter som skall tillämpa RB.Det gäller således bl.a. den rätt som en misstänkt har enligt 23 kap. 21 §fjärde stycket RB att ta del av vad som ligger till grund för elt beslut omåtal. En jämförelse mellan 14 kap. 5 8 sekretesslagen och 23kap. 21 § Qärde stycket RB leder till slutsatsen att en parts rätt att vid åtalta del av förundersökningsprotokollei inte omfattar en räll atl få del avsekretessbelagda uppgifter, som kommit fram under förundersökningen ochåterfinns i andra handlingar än protokoll eller anteckningar, i den mån del ärav synnerlig vikt atl uppgifterna inte röjs. Om åklagaren ger in materialet medde sekretessbelagda uppgifterna lill domstolen gäller till en början enbart 14kap. 5 § första stycket sekretesslagen, dvs. materialet fär inte heller dålämnas ut till parten, i den mån det av hänsyn lill något allmänt eller enskiltintresse är av synnerlig vikt att uppgifterna inte röjs. Om materialet åberopassom bevis och pä så sätt blir processmaterial träder dock andra stycket in ochparten fär en ovillkorlig rätt att ta del av det. Skälen för min bedömning En ordning där den tilltalade inte får la del avsekretessbelagda uppgifter som åberopas som processmaterial fär till följd attden tilltalade inte får del av vare sig sakframställning, vittnesmål ellerannan bevisupptagning eller plädering i den utsträckning som den hemligainformationen berörs i dessa moment av huvudförhandlingen. Den tilltalade kanmed andra ord bli utestängd från väsentliga delar av huvudförhandlingen utanrätt att i efterhand fä veta vad som förekommit, när han inte varitnärvarande. Även de avsnitt av domen som behandlar det sekretessbelagdamaterialet måste, för alt syftet med sekretessen skall uppnås, undanhållas dentilltalade. Självfallet skulle en sådan ordning innebära en mycketväsentlig försäm ring i rältssäkerhetshänseende för den tilltalade, t.ex. när del gäller frågan 146 hurhan skall lägga upp sitt försvar eller hur han skall motivera ett överklä-Prop. 1986/87:89 gande. Överbefälhavaren har emellertid menat att problemen förden tilltalade kan elimineras eller i vart fall minskas genom att hansförsvarare får del av de sekretessbelagda uppgifterna. Såsom framhälJits avflertalet remissinstanser är detta dock ingen lyckad lösning pärättssäkerhetsproblemet. En advokat skall vid utförandet av sina uppdragiaktta god advokatsed (8 kap. 4 § RB). Detta innebär bl.a. att en advokat ärskyldig atl vara uppriktig mot sin klient. Denna skyldighet anses också medföraatt en advokat inte från andra kan la emot förtroenden, som han inte får yppaför klienten (jfr , God advokatsed, 1973, s. 271). En lagstiftningsom uttryckligen ålägger advokaterna elt sådant handlingssätt mäste anses varafrån principiella synpunkter synnerligen olämplig. Det kan för övrigtifrågasättas om det över huvud laget skulle vara praktiskt möjligt för enförsvarare att använda den hemliga informationen i sitt arbete för att ta lillvara den tilltalades intresse utan alt röja innehållet i materialet för denne. Trotsatt jag har stor förståelse för de problem som överbefälhavaren har fästuppmärksamheten på, anser jag, mot bakgrund av det sagda, att en sådan ordningdär den tilltalade undanhålls väsentligt processmaterial inte kan godtas frånrättssäkerhetssynpunkt. Det kan för övrigt ifrågasättas om det skuUe varaförenligt med våra åtaganden enligt internationella konventioner att på dettasätl undanhålla den tilltalade det material som bildar underiaget för rättensdom. 1den mån sekretessbelagda uppgifter utgör processmaterial anser jag det såledesvara elt oeftergivligt rättssäkerhetskrav alt den lilltalade får del av dem.Jag återkommer i det följande till frågan om bevisning kan förebringas påannat sätt än genom företeende av handlingar som innehåller sekretessbelagdauppgifter. Avgörande för om det är meningsfullt atl under processen använda sigav sådana alternativa bevismedel är dock i vad mån det är möjligt att för denmisstänkte undanhålla sekretessbelagda uppgifter i handhngar som inte utgörprocessmalerial. Med utgångspunkt från den redogörelse jag lämnat omgällande rätt skall jag därför först gä in pä dessa frågor. Atthemligt maierial ges in till rätlen ulan att utgöra processmaterial sker medall säkerhet bara i undantagsfall. Om åklagaren inte avser att åberopa detsekretessbelagda materialet som bevisning, bör han sovra bort det innan han gerin förundersökningsprotokollei till rätten. För ett sådant förfaringssätt finnsdet, somjag nämnt, stöd redan i gällande rätt. Vadgäller överbefälhavarens i andra hand framförda önskemål om minskad partsinsynunder förundersökningen, sträcker sig enligt min uppfattning myndigheternasskyldighet att förse en misstänkt med handlingar innehållande sekretessbelagdauppgifter inte sä långt som överbefälhavaren anser. Vidden tidpunkt när en person blir skäligen misstänkt för ett brott har han inte någon som helst rätt alt få ut handlingar med sekretessbelagda uppgifter från förundersökningen. I den mån det skulle medföra men för utredningen alt låta honom fä del av vad som förekommit under förunder sökningen saknas dessutom skyldighet att över huvud taget lämna honom 147 uppgifter(23 kap. 18 § RB). Självfallet innebär det men för en utredning Prop. omspioneri att lämna ut detaljerade sekretessbelagda uppgifter till den 1 de delar åtal inte väcks mot en för spioneri misstänktperson fär han inte heller senare nägon rätt att få ul handlingar medsekretessbelagda uppgifter. 1 den män åtal väcks har han däremot enligl 23 kap.21 § Ijärde stycket RB rätt atl få del av protokoll eller anteckningar frånförundersökningen. Om åklagaren inte ämnar åberopa sekretessbelagda uppgiftersom bevisning i processen bör han dock - enligt vad jag sagt - rensabortsädana handlingar innan han ger in förundersökningsprotokollei till rätten ochlåter den misstänkte få del av det. Av vad jag nu anfört framgår alt del redan enligt gällanderätt är möjligt all undanhålla en misstänkt sekretessbelagda uppgifter av detnu aktuella slaget sä länge dessa uppgifter inte åberopas som bevisning iprocessen. Är del däremot åklagarens mening att låta uppgifterna bliprocessmalerial, bör den misstänkte fä del av dem sä snart som möjligt för atthan skall kunna ta till vara sin rätt och förbereda sitt försvar. Avgörande för i vilken utsträckning en för brott motrikets säkerhet misstänkt person fär del av sekretessbelagda uppgifter fränförundersökningen blir således i vad mån dessa uppgifter åberopas som bevisningi processen och därmed blir processmaterial. Enligl RB finns i princip inga begränsningar i fråga omvilka kunskapskällor som får anlitas som bevisning. Vidare tillämpas principenom fri bevisvärdering. Detta innebär atl parterna har stor frihet att självavälja vilka bevismedel de vill och att domstolen får fritt värdera detförebragta beviset. Del finns ingenting som hindrar åklagaren frän att istället för att åberopa en skriftlig handling med sekretessbelagda uppgifteråberopa förhör med en person som kan uttala sig om samma omständigheter som devilka framgår av handlingen. (Jfr , Rättegäng IV, 5 uppl., s. 58). Det kan vara tveksamt om den som skall höras om sådanafrågor som de nu diskuterade bör höras som viitne eller sakkunnig. Problemetpåminner mycket om den omdiskuterade frågan hur en rättsläkare bör höras. Dessahörs ibland som vittnen och ibland som sakkunniga. JO har dock uttalat att hananser del naturligast att en rättsläkare betraktas som offentlig sakkunnig(JO:s ämbetsberättelse 1982/83:1 s. 23). Den som hörs som offentlig sakkunnig skall enligl den edhan avlägger efter bästa förstånd fullgöra sitt sakkunniguppdrag. Av 15 kap. 5§ sekretesslagen följer att han inte är skyldig atl röja l.ex.försvarshemligheter. En annan sak är att han till följd av stadgandet i 14 kap.2 § sekretesslagen har rätt att lämna även sekretessbelagda uppgifter tilldomstolen. Den som hörs som privat sakkunnig skall avlägga vitlnesedoch beträffande honom tillämpas vittnesbestämmelserna. Till följd avstadgandet i 36 kap. 5 § RB har ett vittne eller en privat sakkunnig aldrigskyldighet att -utan tillstånd av vederbörlig myndighet - uttala sig om sådanauppgifter som är belagda med sekretess. Oavsett om den som hörs är sakkunnig eller viitne kan man såledesundvika att sekretessbelagda uppgifter avslöjas i processen. Vad sedan gäller domstolens värdering av den genom förhörförebragta 148 bevisningentorde lämnade sakuppgifter normall kunna godtas utan att domstolen också fårdem dokumenterade genom skriftliga handlingar. En annan sak är om de lämnadeuppgifterna är tillräckligt utförliga för att domstolen skall finna brottstyrkt. Det får här liksöm ankomma på försvarsmakten och åklagaren atlgöra en avvägning mellan ä ena sidan intresset av atl fä den tilltalade fälldoch å andra sidan intresset av alt inte röja hemliga försvarsuppgifter. Motbakgrund av det anförda har jag kommit fram till att överbefälhavarens förslagom undanhållande av processmaterial från den tilltalade -vars motiv jag i ochför sig har den djupaste förståelse för - inte är förenligt med degrundläggande rättssäkerhetskraven för brottmälsprocessen. 1 fråga om annat änprocessmaterial anser jag att redan gällande lagstiftning gertillfredsställande möjligheter att undanhålla den misstänkte sekretessbelagdauppgifter. Överbefälhavarens framställning bör därför inle föranleda någotförslag till lagstiftning. 2.4.13 Anmälan till i vissa fall Domstolarnaskall göra anmälan lill styrelse när rätten förklarat enadvokat obehörig atl vara ombud vid domstolen. Motsvarande reglering som förde allmänna domstolarnas del föreslås för förvaltningsprocessen. Med stödav 12 kap. 5 § RB kan rätten ingripa mot etl ombud, som under rättegångenbefunnits inte kunna eller vilja utföra sitt uppdrag pä ett tillfredsställandesätt. Rätten har således möjlighet att avvisa honom som ombud i målet.Därutöver kan rätten förklara ombudet obehörigt att antingen för viss tideller tills vidare brukas som ombud vid den ifrågavarande domstolen. Dennaåtgärd kan vidtas även i sådana fall där det saknats anledning att avvisaombudet i målet, t.ex. därför att hela talan skall avvisas. Om enadvokat avvisas som ombud skall enligt 12 kap. 6 § andra stycket RB anmälan omavvisandet göras hos styrelse. Härigenom får styrelsenmöjlighet att överväga frågan om disciplinär åtgärd. Däremot finns ingetuttryckligt krav på anmälan om en advokat förklarats obehörig som ombud ulanatt avvisas i målel. Förförvallningsprocessens del innehåller 48 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)samma reglering av frågan om avvisande och obehörighetsförklaring av ombud somRB. Däremot saknar förvaltningsprocesslagen motsvarighet till stadgandet i 12kap. 6 § andra slyckel RB om anmälan till advokatsamfundels styrelse. Advokatsamfundethar till under hand uttryckt önskemål om att reglerna omanmälan skall göras uttryckligen tillämpliga inte bara pä avvisningsfallet utanäven pä den situationen att en advokat ulan samband med avvisning i elt enskiltmål förklarats obehörig att brukas anfört att även i förvaltningsprocessen Prop. 1986/87:89 börinföras regler om att rätten skall underrätta samfundets styrelse undermotsvarande förutsättningar som enligl RB. Underärendets behandling i har JK, , ,kammarrätten i , och länsrätten i länberetts tillfälle att under hand lämna synpunkter pä förslaget. De har lämnatförslaget utan erinran. Enligtmin mening är det en nödvändig förutsättning för att skallkunna utöva sina disciplinära uppgifter att samfundels styrelse får del av deomständigheter pä vilka elt beslut om avvisning eller obehörighetsförklaringav en advokat som ombud grundas. För att tillgodose ändamålet med 12 kap. 6 §andra stycket RB bör därför anmälan göras till samfundels styrelse även när enadvokat förbjudits att vara ombud vid rätten utan att han avvisats imålet. Till undanröjande av all tvekan i detta hänseende bör erforderligändring göras i 12 kap. 6 § andra stycket RB. Det saknas anledning all i deltahänseende göra någon skillnad mellan rättegången vid de allmänna domstolarnaoch förvallningsprocessen. 1 48 8 förvaltningsprocesslagen bör därför tas inen motsvarighet till andra stycket i 12 kap. 6 8 RB. Delagändringar som jag nu har förordat bör - med hänsyn till det arbete medutbildning, blanketter m.m. som måste ske efter riksdagsbeslutet -träda ikraftförst den . Beträffande frågan om övergångsbestämmelser får jaghänvisa till specialmotiveringen. 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring iförvaltningsprocesslagen (1971:29l), 3. lag om ändring irätlshjälpslagen (1972:429), 4. lag om ändring ilagsökningslagen (1946:808), 5. lag om ändring i lagen(1969:246) om domstolar i fastighetsmål, 6. lag om ändring i lagen(1929:145) om skiljemän, 7. lag om ändring ihandräckningslagen (1981:847) samt 8. lag om ändring i lagen(1977:729) om patentbesvärsrätten. Förslagenbör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 6. 5.1 Förslaget till lag om ändring i Följande paragrafer i föreslås upphävda: 20 kap. 15 a §(jfr specialmotiveringen till 20 kap. 15 §), 37 kap. 4 och 5 §8 (jfr vad somsägs under inledningen till 37 kap.), 39 kap. 3 8 (jfr specialmotiveringen till39 kap. 2 §), 40 kap. 13 och 15 §8 CJfr specialmotiveringen till 40 kap. 11 §)samt 42 kap. 8 a § (jfr specialmotiveringen till 42 kap. 15 §). kap. 3 a § Av skäl somjag redovisat i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.1) bör man - i vart fall tills vidare - behålla den nuvarandedomförhetsregeln i tvistemål om mindre värden. 1 denna paragraf har därförtagits in en bestämmelse av innebörd att en tingsrätt alltid skall bestå av enlagfaren domare vid handläggning av sådana mål som handläggs enligt småmälslagenmed stöd av I 8 i den lagen. När det gäller avgränsningen av de ifrågavarandemålen är mitt förslag i sak identiskt med den nuvarande regleringen ismåmälslagen. Mitt förslag innebär atl mål om mindre värden även ifortsättningen skall särbehandlas i ytterligare ett par hänseenden utöver vadsom framgår av denna paragraf. I 18 kap. 8 a 8 tas således in en särskildkostnadsregel för sädana mäl. Vidare skall alltjämt krävas prövningstillståndför atl få ett mål, som enligt nuvarande regler handläggs enligt småmälslagen,prövat av hovrätten (49 kap. 12 § i förslaget).