prop · GA0312 · 1986-12-31 00:00:00 — 1984/85: 191 s. 27 O- Lagen (1968:555) om rätt för ullänning och utländskt företag att idka näring här i riket är sålunda inte lillämplig i fråga om utländskt bankföretag 207 (30 §). Med ett utländskt bankföretag avses enjuridisk person, som är . 1986/87: 12 enligt sitt hemlands lag och är bildad enligt lagen i den främmandestaten. Enligt den utländska lagenkan del utländska bankföretaget ha rätt att driva en verksamhet som inrymmer åtskilligt mera än vadsom avses med bankverksamhet enligtden svenska banklagstiftningen. Avsikten har emellertid inte varit att tillåtaen utländsk bank atl driva sådan verksamhet vid ett representationskontori . Som departementschefen anförde i prop. 1973; 139 (s. 8) skall tillstånd ges i huvudsak för representations- ochförmedlingsverksamhet. De cirka 30 flllstånd som lämnats har ocksåavseit sådan verksamhet. Vad gäller sådan verksamhet som enutländsk bank ibland bedriver genom utsända agenter utan förankring i ell förverksamheten inrättat kontor i varken i BL eller lag någon bestämmelse som är tillämplig. Inte heller den nu föreslagnalagstiftningen tar upp regler härom.Något formellt hinder för sådan verksamhet genom agenter finns sålunda inte.Jag vill inte utesluta alt det kan bli anledning att återkomma till frågor somavser sådan verksamhet i samband med behandlingen av kreditmarknadskommilténsslutbetänkande. Den som för ettutländskt bankföretags räkning förestår en verksamhel som ulan tillstånd drivsfrån etl kontor eller annat fast driftställe i straffas enligt 9 kap. 1 § första stycket2. Genom andra stycketinförs en möjlighet för ell bankaktiebolag att efter tillstånd etablera filiali utlandet. Bakgrunden till bestämmelsen, som inte ingick i lagrådsremissen, behandlas iden allmänna motiveringen, avsnill 3.13. En filial är inte någon självständigjuridisk person utan kan formellt ses som ett avdelningskontor. Filialens befogenheierblir beroende av i vilken utsträckningbankens slyrelse delegerar rätten att vidta ålgärder som annars ankommer på styrelsen (jfr 7 kap. 6 § bankaktiebolagslagen). Värdlandetsregelsystem får anses utgöra ram för verksamheten i filia len. De svenska bankernakommer att möta vitt skilda regelsystem i de olika länder där filialer etableras. Om delsvenska regelsystemet avviker från värdlandets så till vida att en verksamhet som är tillåten enligtvärd landets lagar är förbjuden enligt de svenska, uppkommer frågan vilka regler som skall gälla. I samband med atlde svenska bankerna i milten av 1960-lalel började etablera sig i utlandet i form av participationer befarades från vissa håll att de svenska bankerna skulle agera i utlandet på ettsätt som avvek från de regler som gällde för verksamheten i . De svenska reglerna gäller ju formellt intedessa utländska rättssubjekt. Far hågorna har emellertid intebesannats utan del har allmänt accepterats av de svenska bankerna att verksamhelen i de utländska dotterbankerna skall bedrivas i enlighet med de svenska reglerna. I vissa fall, när en svensk bank trätt in som en mindre delägare istörre ulländska banker, har det naturligtvis varil svårt att heltfullfölja dessa intentioner. En filial är ur juridisk och ekonomisk synvinkel inte en självständig enhet utan en del av den svenska bankens verksamhet. Detbör därför vara än mer naturiigt för bankerna att inte i filialen ägna sig åt någon verksamhet som inte är tillålen i och även i övrigt föQa den svenska banklagstiftningen. Alt de svenska kapitaltäckningsreglerna skall gälla för den svenska banken i dess 208 helhetlorde vara klart. Vidare bör reglerna-om verksamhetsinriktning, Prop.1986/87: 12 krav på betryggande säkerhet, kredittider m. m. vara tillämpligaäven för verksamhelen i filialen. Eflersom den verksamhelsom bedrivs i en fliial ulgör en del av den svenska bankens verksamhel är detnaturiigt atl bankrörelselagens regler om lillsyn lillämpas direkl påverksamheten i filialen. Ur svensk synvinkel torde detla inte innebära nägrasvårigheter. De befogenheter som tillsynsmyndigheten enligt bankrörelselagenhar, utövas direkt gentemot den svenska banken. Om del i verksamhelen vid enfilial förekommer missförhållanden kan bankinspeklionen i allvarliga fall vidvite förelägga bankens styrelse att vidta erforderiiga åtgärder. Ytterst kanbankens oktroj dras in. 1 de flesta länderförekommer krav på ulländska bankers filialkontor att de för värdlandetsmyndigheter presenterar en redovisning för den verksamhel som bedrivits vidfllialen. Ur värdlandets synvinkel är del emellerlid dessulom av slörsta viklall tillsynen av fllialens huvudkontor i hemlandet är effektiv. 1 de flestafall får förutsättas atl della löses inom ramen för det samarbete somtillsynsmyndigheterna i flera länder, däribland , bedriver. På samma sätl sombankaktiebolags utlandsetablering genom förvärv av andelar i utländskabankföretag förutsätter särskilt tillstånd, bör tillstånd också krävas förfllialetablering. För lillsländ bör gälla samma kriterier i båda fallen. Detinnebär att ändamålet med filialetableringen skall kunna anses vara lill nyttaför bankväsendel eller del allmänna. I samband med atl tillstånd lämnas börföreskrifier kunna meddelas bl. a. om de uppgifler som banken skall lämna lillbankinspektionen för att tillsynen skall kunna ulövas. Som villkor böruppsiällas att fllialen skall slå under ledning av en särskilt utsedd person.Om denne ges rätt att teckna bankens flrma skall han uppfylla de krav som angesi 7 kap. 3 § bankaktiebolagslagen Qfr 7 kap. 15 §), dvs. vara svenskmedborgare, myndig och inte i konkurs eller underkastad näringsförbud. Kravuppslälls också på bosättning i . Från detta krav bör dispens kunnalämnas för filialföreståndare. 5 § Ingen annan än bank, riksbank,allmänna hypoieksbank, invesleringsbank akliebolag ochsådant bankförelag som avses i 4 § får i sin flrma eller i övrigt vidbeteckning av affärsrörelse använda ordet bank. Sammanslulning ellerannan juridisk person med nära anknytning lill förelag som avses i förstastycket fär dock, efler lillstånd av bankinspeklionen, använda ordet bank isin firma. (Jfr 3 §UBRL). Paragrafen moisvarar 2 § första slyckel BL och 2§ SpL. 1 paragrafen förbehållsordet bank för vissa uppräknade juridiska personer. Den som bryter motbestämmelsen straffas enligt 9 kap. 1 § andra slyckel. Förbudet att användaordel bank i firma eller i övrigt vid beteckning av affärsrörelse gäller iprincip även sammansättningar där ordet bank ingår. 14 1986/87. t.ex.Mäklarbanken och Fastighelsbanken. Vissa sammansättningar med Prop.1986/87: 12 ordetbank bör emellertid vara tillåtna. Detta gäller t.ex. fall där ordet bankuppenbarligen används i betydelsen förråd såsom t. ex. blodbank, teknologibankeller dalabank och sammansättningen är sådan all den inle kanföranleda något missförstånd. Förbudet atl använda ordel bank kan ävengälla användandet av avledningar eller ulländska former av ordet. dessafall får bestämmelserna i 10 § 3 punklen firmalagen (1974; 156) och 14 § 2 punklen varumärkeslagen (1960:644), somföreskriver att firma eller varumärke inte bör registreras om firman ellermärket är ägnat all vilseleda allmänheten, utgöra ett komplement till bestämmelsen i första slyckel. I 2 § SpL skyddas ordetsparbank och i 4 § andra stycket JkL skyddas bl. a. ordel föreningsbank. Såvälsparbank som föreningsbank utgör emellertid sammansättningar, i vilka ordetbank ingår. Något särskilt förbud att använda dessa ord krävs därför inte.Eflersom en sparbank och en föreningsbank även är beteckningar pä särskildaassociationsformer torde någon möjlighel för de övriga i första slycket nämndasubjekten att använda något av dessa ord i sin flrma eller i övrigt i sinaffärsrörelse inte föreligga. Delta skulle klart anses vilseledande geniemotallmänheten. När det gäller skyddet av orden jordbrukskassa, centralkassa förjordbrukskredit och jordbrukskredilkassa föreslås särskilda regler iövergångsbesläm-melserna till denna lag. Bankinspeklionen anserall del kan ifrågasättas om inte förbudei all använda sammansättningar,avledningar eller utländska former av ordel bank borde komma lill utiryck ilaglexlen, bl.a. mot bakgrund av allinspektionen ansett hinder föreligga mot att använda uttrycket"tomlban-ken" vid marknadsföring av tomler. Inspeklionen påpekarvidare att av bestämmelserna inle föQer att annan än i 4 § avsedd utländsk banksom upprätthåller förbindelser eller söker konlakl med svenska förelag med erbjudandeom banktjänster o.d. skulle vara förhindrad all upplräda med flrma innehållandeordet bank (bil. 3 avsnitt 2.4). Hovrätten för VäsiraSverige menar all del inle kan uteslutas atl l.ex. uttrycket databank ellerteknologibank i en flrma kan vilseleda allmänheten atl tro det rör sig om enbank i ordets vedertagna belydelse. Det skulle enligt hovrättens meningknappasl innebära några olägenheler om förbudei mol att använda ordet bankträffar alla semantiska varianter avuttrycket. En annan sak är att bötespåföQden inle bör lillämpas i fall där densom bryler mot förbudet inte handlar uppsåtligt (bil. 3 avsnitt 2.5). För egen del anser jagatt det skulle föra för långt att, som hovrätten föreslagil, i lagen uttryckligen förbjuda användandet av alla semantiska varianter av ordet bank utanför bankområdei. En användning av ordet bank skulle då hindras även i fall där risken för förväxling är närmasl obefintlig. Jag delar inte heller bankinspektionens åsikt att i lagen borde intas ett uttryckligt förbud mol alt i firma använda sammansättningar, avledningar eller utländska former av ordel bank. I de fall då iveksamhel föreligger huruvida firma eller varumärke som innehåller ordel bank i en eller annan form bör tillåtas, brukar pateni- och registreringsverkel regel mässigt inhämta yttrande från bankinspektionen, även om någon skyldig het atl göra detta inte föreligger. Patent- och registreringsverkel har också 210 vägrai registrering i de fall då inspeklionen i sittyltrande avstyrkt ansökan. 1986/87: 12 Det finns således knappast nägon risk för att användandet avordet bank kommer att tillåtas i något falldä allmänheten skulle kunna vilseledas. Som en nyhetföreslås i andra stycket elt undanlag lill bestämmelsen i förstaslycket. I praxis har redan medgetts att ordel bank används inte enbart för de i första stycket nämnda subjektenutan även för sammanslutningar och andra juridiska personer med näraanknytning lill sådana företag. Så har t. ex. tillåtits att banks dotterbolag i sin flrma använderordel bank. Vidare har dotterföretag tillbranschorganisationer för banker i sin firma tillåtits använda dellaord. Om flera banker lillsammans äger ett företagbör även detta företag i sin firma få använda ordet bank för att ange sinanknytning till ägarna. Denna rättbör framgå av lagtexten. För användandeav ordet bank enligt andra stycket krävs tillstånd av bankinspektionen. Bankinspektionenpåpekar att de sammanslutningar som avses i andra stycket och som vidlagens ikraftträdande redan använder ordet bank i sin firma inte börbehöva söka tillstånd av inspektionen (bil. 3 avsnitt 2.4). Jag delar inspeklionens uppfattning i dennafråga. I övergångsbestämmelserna hartagits in en bestämmelse som undantar sådana företag. Bankinspektionenhar även väckt frågan om inspektionens tillstånd skali krävas också i de fallregeringen för t. ex. ett krediiakliebolag med anknylning till bankfastställer bolagsordningen, i vilken firma anges (se 2 § lagen (1963: 76) omkrediiakliebolag). Inspektionen finner del inte påkallal att i sådana fallsärskilt avgöra frågan om bolagets firma (bil. 3 avsnitt 2.4). Också Jag menar attdet är lillräckligt med den prövning som sker i fastställelseärendet och somregelmässigt grundas bl. a. på yttrande av bankinspektionen. 6 § Enskildas förhållanden tillbank får inte obehörigen röjas. I det allmännasverksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980: 100). (Jfr4 § UBRL). Paragrafen överensslämmer helt med 192 § BL, 98 § SpLsamt 89 § JkL. Sekretessregeln iförsta stycket omfallar såväl handlingssekretess som tystnadsplikt. Allauppgifter som rör en bankkunds mellanhavanden med banken, oavsett omde är dokumenterade eller inle, är alltså underkastade banksekretessen. Alla relalioner bank -kund omfattas av sekretessregeln. Om någonupphört att vara kund i banken så upphör inle sekretessen för den skull utan består i fräga om kundenstidigare förbindelser med banken. Sekretessen skyddarendast förhållanden till dem som är bankens kunder inom områdel för bankens rörelse. En banksrättsförhållanden lill andra, t.ex. anställda och hyresvärdar, omfattas således inteav sekretessen. Reglerna om banksekretess inskränks i viss utsträckninggenom uttryck liga lagbestämmelser, som innebär skyldighet för en bank atl lämna myn digheler vissa begärda uppgifter, t.ex. 37 och 39 §§ laxeringslagen 211 (1956:623) och 4 kap. 15 § utsökningsbalken.Dessa lagstadgade undanlag Prop. 1986/87: 12 från sekretessregeln har tillsyfte att förhindra att banksekretessen utnyttjas illojalt. Sekretessen kanalltså brylas för att tillgodose viktiga informations- och kontrollbehov församhället. En utförlig redogörelse för vad som gäller i detta avseende lämnasav professorn i skriften Banksekretessen ulgiven av . Riksåklagaren påpekar allvissa inskränkningar i sekretessskyddel för bankkunderna skell genomuttryckliga lagbestämmelser. Uppgifisskyldighet föreligger således gentemoiriksbanken. Bestämmelser som bryter banksekretessen finns också itaxeringslagen och tullagen. Någon uttrycklig skyldighet atl lämna upplysningfinns däremot inte gentemot polis- och åklagarmyndighet. 1 prakliken haremellertid det obehörighelsrekvisit som infördes tolkals så, attbankerna vid utredning av främst ekonomisk brottslighet i vid bemärkelse börlämna åklagaren önskad information. Enhgt riksåklagaren saknas därföranledning att genom någon särskild regel i della sammanhang ge uttryck förbankens uppgifisskyldighet i anledning av förundersökning i brottmål (bil. Jag år beredd att instämma i vad riksåklagaren anfört i dennafråga. Enligt andra stycketskall reglerna i sekretesslagen tillämpas i det allmännas verksamhet.Bestämmelserna infördes i samband med att sekretesslagen anlogs och innebäratt de som för det allmännas räkning ulövar tillsyn över bankerna, nämligenbankinspektionens ledamöier och befattningshavare, inte inordnas underbanksekretessen utan är underkastade regleringen i sekretesslagen. Även iriksbankens verksamhet gäller sekretesslagen. Något direklstraffrättsligl ansvar för överträdelse av banksekretessbestämmelsen är inteföreskrivet. Detta framgår av det föreslagna 9 kap. I § tredje stycket. Däremotkan brott mol sekretessregeln medföra skadeståndsansvar. Disciplinära åtgärderinom det arbetsrättsliga omrädet kan också komma ifråga. Bestämmelserna i detla kapitel är speciella förbankerna och har därför inte någon motsvarighet i annan associationsrättsliglagstifining. Genom den samordnadebanklagstiftningen kom de olika bank kategoriernas rörelseregler atl i stor utsträckning överensstämma. De änd ringar som föreslås är ämnade atl i ännu högre grad än bringa dessa i överensslämmelse med varandra. Av denna anledning har bl.a. bestämmelserna om vad bankerna får förvärva ändrals, främst för sparbankernas och föreningsbankernas del. I fråga om föreningsbanker kvarstår emellertid allQämt vissa skillnader, som föranleds av förenings banksröreisens speciella organisationsform. Denna fömtsätter atl den cen trala åläggs etl särskilt ansvar för den bankmässiga verk samhet som bedrivs inom gruppen, alltså också i de anslulna lokala för eningsbankerna. Vidare kan nämnas att föreningsbankerna och sparban kerna inle i någon form själva får etablera sig i utlandet. får i stället för var och en av dessa bankkategörieisgemensamma räkning Prop. 1986/87: 12 drivasav resp. De föreslagnarörelsereglerna bygger i allt väsentligt på de nu gällande reglerna. Vissa regler har emellertidändrats på ett mer genomgripande sätl.Detla gäller bl.a. bestämmelserna omkrediQäv (17 §), bundna lån (19 §) och upplåning (20 §). Vidare föreslås två heltnya bestämmelser. Den ena innebäratl bankerna med vissa begränsningar lillåts förvärva fordringar (3 §). Denandra innebär all regler om kapitaltäckning på koncernbas införs förbankaktiebolag (11 §). Bestämmelserna i 65§ BL, 34 § SpL och 42 § JkL enligt vilka en bank förbjuds att vid beviQande av kreditgöra förbehåll om att kreditbeloppet eller del av detla skall sällas in hos banken för längretids uppsägning än har fått utgå, eftersom de framstårsom uppenbart föråldrade. För att underiätta förståelsen avkapitlet i dess helhet föreslås att de olika avsnitten i rörelsekapiflet fårsärskilda rubriker. I kapitlets försia paragraf anges ramen för bankernasverksamhet. Bankerna får inte ägna sig ål verksamhet som inte har en naturliganknytning till in- och utlåningsrörelsen. Även inom denna yttreram är bankernas verksamhet begränsadi vissa avseenden. Begränsningarna finns intagna i 1§ En bank får bedriva in- och utlåning av pengar samt, med den inskränkning som föQer av 2 §, driva annanverksamhel som har samband därmed.All en lokal föreningsbanks rätt atl bedriva inlåning är begränsad föQeravI kap. 5 § föreningsbankslagen (1986:000). Ifondkommissionslagen (1979:748) finns beslämmelser om rätt för bank atl driva fondkommissionsrörelse. (Jfr 7 kap. I § UBAL, 3 kap. 1 § USBL samt 5 kap. I §UFBL). Paragrafen, som motsvarar 53 § BL, I §och 23 § andra stycket SpL samt 17 och 30 §§JkL, anger ramen för bankverksamheten. Förslaget överensstämmer ihuvudsak med gällande rätl. I paragrafens första siycke anges den yttre ramen förbankernas verk samhel. Av 1 kap. 2 § föQer alt bankaktiebolag, sparbank och central föreningsbanksom fått regeringens lillslånd all driva bankrörelse också får föregen räkning låna in pengar från allmänheten. En lokal föreningsbank fårenligl 1 kap. 5 § föreningsbankslagen varken ha sådan inlåning eller utanden centrala medgivande låna upp pengar av annan ändenna. I 20 § i detta kapitel föreskrivs vidare att en lokal föreningsbank aldrig får anskaffa medel till utlåningen genom att utfärda s. k. masspap per,exempelvis obligationer och föriagsbevis. Den grundläggande tanken bakomdella system är att del bör vara den centrala som är formelll ansvarig för gruppens exierna förbindelser och att de lokala föreningsbankernai huvudsak skall ha endast en borgenär, nämligen den centrala . Med vissa undantag har en lokalföreningsbank i 213 övrigt räll altpä samma villkor som andra banker driva verksamhet som Prop. 1986/87: 12har samband med in- och utlåning av pengar. Ramen för bankernasverksamhel är med avsikt lämligen vagt angiven för att kunna anpassas till utvecklingen inom bankområdet. Ipraxis har t. ex. notariatrörelse,valutahandel, beviQande av bankgaranti och moltagande av värdehandlingar tillförvaring och förvallning ansetts vara sådana verksamheter som får anses ha samband med den cenirala bankverksamheten, in- och utlåningen. En bank skall enliglbeslämmelser i de övriga banklagarna, i bolagsordningen, reglementet resp.stadgarna ange de rörelsegrenar sombanken avser att driva. Oktroj- och stadfäslelseprövningen kommer till föQd av dessa bestämmelser attinnefalla en kontroll av all bankensplanerade verksamhet inte går utöver den i paragrafen angivna ramen förverksamheten. En viss praxis harockså utvecklats vid regeringens prövning av huruvida en bank enligt 6§ skall få lillstånd att förvärva aktier. I normalfall bör enligt utredningengälla att en bank inle ulanför banken, t. ex. i ett dotterföretag, skall fådriva sådan verksamhet som inle kan drivas inom banken. Utredningen pekar påatt bankerna i allt större utsträckning har börjat atl i dotterbolag drivaverksamhet av det mest skiftande slag som marknadsföring, revisionsverksamhet,värdetransporter och bevakning. Bankföreningenanser att utredningens exempel pä verksamhel som inte borde få drivas idotterbolag är mindre lämpliga eflersom de självfallet har ett sådant samband med bankrörelsen attde bör tillåtas (bil. 3 avsnitt 3.7.2).Sparbanksjöreningen anser att exemplifleringen ger uttryck för ett omodernt ochalltför begränsat synsätt på vad en bank skall få utöva för verksamhel. Inom ramen för t. ex. den ekonomiskarådgivningsverksamhet som en sparbank ägnar sig åt ulvecklasnämligen kontinuerligt nya områden förbankverksamheten. Exempel på sådan verksamhet utgör redovisning, revisionsverksamhet, hjälp och slöd tillföretag, bl.a. lill deras marknadsföring. Med hänsyn härtill börparagrafen, enligt föreningen, haen sådan utformning all den angivna, för samhället posiflva utvecklingen av bankverksamheten, inte förhindras (bil. För egen del villjag erinra om att kreditmarknadskommittén enligl sina direktivskall kartlägga och utvärdera bankernas och bankorganisalioner- nas engagemang i svenska ochutländska bolag och andra företag samt lägga fram förslag till de regler ellerriktlinjer som kan anses behövliga. Mot bakgrund härav anserjag att det vore atl föregripa kommitténs arbele att i detta sammanhang överväga nya regler för bankernas verksamhet. Som utredningen anfört bör ulgångspunktenfortfarande vara atl bankerna i dotterbolag får i princip bedrivaendasl sådan verksamhel som får bedri vas inom banken. De olika typer avverksamhet som nämnts i det föregå ende bör liksom varatillåtna om de i allt väsentligt har avseende på bankens eller bankens dotterbolags egel behov av servicein riktade tjänsler inom banksektorn. De tillstånd som givils av regeringen har också avseit företag med sådaninriktning. Endast som en utfyllnad i bolagens verksamhet bör sådana Qänster kunna få utnyttjas av utomståen de företag. En annan sak är att bankerna i helägda flnansbolag får ägna sig åt verksamhel som inte är tillåten inom banken, t. ex. kreditgivning i form 214 av factoring och leasing. De närmare villkorenför flnansbolagens verk- Prop. 1986/87: 12 samhet regleras i lagen (1980:2) om finansbolag (se prop. 1978/79; 170, NU 1979/80:23, rskr. Av 2 §, som i sin turhänvisar till 3-8 §§, föQer atlbankernas verksamhet är begränsad på visst sätl. I 30 § JkL föreskrivs atlkreditkassa inte utan tillstånd av tillsynsmyndigheten fär mottagavärdehandlingar till förvaring ochförvallning. Sådant tillstånd får meddelas endast om kassan med hänsyn till dess organisalion ochförvaringsanordningar och fonder kan handha verksamheten på ett betryggandesätt. Det flnns också möjlighet att återkalla ett tillstånd, om förutsättningarför tillståndet inle längre föreligger. Utredningen har föreslagil attbestämmelsen tas in i den nya lagen. Enligt 7 kap. 5 § dennalag får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionenutfärda närmare föreskrifterom bl. a. förvaring och invenlering avvärdehandlingar hos bank. Bankinspeklionen kan därför som ett i led i denallmänna tillsynen över banker utfärda generella föreskrifter om vad som böriakttas i detta avseende. Om föreskrifierna inte föQs kan bankinspektionenenligt 7 kap. vidta åtgärder för atl få rätlelse lill stånd. Med hänsyn härtillanserjag inte att bestämmelsen i 30 § JkL behöver tas in i den nya lagen. 2 § En bank fär för egen räkning förvärva ochdriva handel med endast mynt, sedlar, växlar, checkar och anvisningar samtobligationer, förlagsbevis, förlagsandelsbevis och andra fordringsbevis som äravsedda för den allmänna marknaden. Därutöver får en bank för egen räkningförvärva egendom som anges i 3-8 §§. (Jfr 7 kap. 2 § UBAL, 3 kap. 2 § USBL samt 5kap. 2 § UFBL). Paragrafen motsvarar 54 §BL, 23 § första stycket SpL saml 28 a § andra stycket och 31 § JkL och denreglerar, jämte 3-8 §§, bankernas rätt atl förvärva egendom. I paragrafen återfinnshuvudregeln om bankernas rätt att förvärva och driva handel med egendom. I alltväsentligl överensstämmer paragrafen med den regel som infördes ibanklagstiftningen . Första meningen innehåller en uppräkning av denegendom som en bank för egen räkning fär förvärva och driva handel med. Som framgår av prop. 1968; 143 avses med mynt även sedlar. Detta har kommii lill direkt uttryck i lagtexten. Såväl svenska som ulländska mynl och sedlar avses.