prop · GA0338 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1986/87: 38 om godkännande av överenskommelse med omsuveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar 1986/87: 38 Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Iproposifionen föreslås att godkänner en mellan den svenska och den finskaregeringen ijuni 1986 träffad överenskommelse angående de s. k.suveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar. Överenskommelseninnebär att suveränitetsholmarnas rättsliga särställning bibehålls samtidigtsom rättsläget i fråga om holmarna preciseras. Ipropositionen föreslås vidare en lag med anledning av överenskommelsen. 1 1986/87. Lag omsuveränitetsholmarna i , Muonio och Artiklarna1 -6 i överenskommelsen mellan och omsuveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar skall gälla som svensklag. Bestämmelserna har den lydelse som den härvid fogade bilagan' utvisar. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Bilaganär utesluten här. Se bilaga 4 till regeringsprotokollet. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , , , R. , , ,, Proposition om godkännande av överenskommelse mellanSverige och om suveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar År1973 tillkallade den en utredning (utredningsman justitiekanslernIngvar ) med uppgift att i samråd med en motsvarande finsk utredninggöra en förutsättningslös och allsidig utredning om suveränitetsholmarna iTorne, Muonio och Könkämä älvar. Utredningarna lade gemensamt frambetänkandet (NU 1975: 26) Suveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämäälvar. Betänkandet, som innehöll förslag till överenskommelse mellan Sverigeoch beträffande suveränitetsholmarna, remissbehandlades menresulterade inte i någon överenskommelse mellan länderna. En sammanställningav remissyttrandena finns i lagutskottets betänkande LU 1979/80: 13. Vid1978/begärdes i en motion (mot. 1978/79:1759) en kompletterandeutredning av frågan. biföll motionen (LU 1979/80: 13, rskr. Regeringenuppdrog åt i att genomföraden kompletterande utredningen om suveränitetsholmarna. Länsstyrelsenlade fram rapporten . Rapportens sammanfattning samt ett i rapporten framlagtutkast till överenskommelse mellan om suveränitetsholmarnabör fogas till protokollet i detta ärende som bilagorna 1 och 2. Rapporten har remissbehandlats.En sammanställning av remissyttrandena bör bifogas som bilaga 3. Sedanremissbehandlingen avslutats har överläggningar ägt rum mellan företrädare fördet svenska och det finska utrikesministeriet. Enöverenskommelse om suveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar harundertecknats . Överenskommelsen bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 4. 2Suveränitetsholmarnas tillkomst, betydelse och Prop. 1986/87:38 rättsligastatus Genomfreden i är 1809 mellan och kom bl.a. , Muoniooch Könkämä älvar att utgöra gräns mellan och . I älvarna skullei princip holmarna öster om strömfåran tillhöra , medan holmarna västerdärom skulle tillhöra . Dehemman som låg längs gränsälvarna hade i stor utsträckning ägor på båda sidorom älvarna samt på holmarna i dessa. I fredsfördraget stadgades att invånarnai gränstrakterna genom ägoutbyten skulle samla sina ägori ettdera av länderna. I syfte att precisera gränsdragningen och villkoren fördet åsyftade ägoutbytet träffades den 20(8) ' en gränsregleringslrakiat.Denna innefattade inget krav på att ägoutbytet skulle omfatta holmarna. Istället stadgades att de tidigare ägarna för alltid skulle vara tillförsäkradeåtnjutandet av ägor på holmarna, även om holmarna genom gränslinjen skullekomma att tillhöra det andra landet. Om möjligt skulle dock eftersträvas att enholme eller näraliggande inte tillhörde undersåtar i olika länder. Itraktaten fastställdes vidare att ägarna skulle utge en avgift till detandra landet (suveränitetsavgift). Genom avgiften skulle klargöras attholmarna, trots den medgivna nyttjanderätten, tillhörde det land där de varbelägna. Detföreskrivna utbytet av blandade ägor på holmarna kom inte till stånd i avseddomfattning. I en ägoutbyteskonveniion den 17(5) mellan ochRyssland föreskrevs att holmarna efter visst kartläggningsarbete skulleskiftas så att rådande ägoblandning så långt möjligt upphörde. För kvarvarandeholmar skulle bestämmelserna i gränsregle-ringstraktaten gälla. I ett protokoll meddelades iform av en kungörelse ytterligare bestämmelser för holmarna. Enligt en samma årupprättad förteckning hade svenska undersåtar 15 i , varav 4endast delvis (svenska suveränitetsholmar), samt finska undersåtar 36 i ,varav 1 endast delvis (finska suveränitetsholmar). Holmarnas totala arealuppgick till i vart och ett av länderna. Suveränitetskaraktärenhar, som ett resultat av gränsöversyn, upphört för 4 finska och 2svenska suveränitetsholmar (prop. 1983/84: 202, LU 1984/85: 16, rskr. Suveränitetsholmarnahar i fastighetsrättsligt hänseende behandlats olika i och . Desvenska suveränitetsholmarna i har konsekvent jämställts medinnehavarnas svenska fastigheter. Ägorna på holmarna har således i det svenskajordregistret inräknats i fastlandsfastigheternas arealuppgifter. Även när det gällerinskrivnings- och iagfartsförhållanden har ägorna på holmarna behandlats som omde utgjorde fast egendom i . Ägorna på dessa har varit föremålför fastighetsbildningsåtgärder enligt svensk rätt. Holmarna har interedovisats i det finska jordregistret eller i de finska lagfartsböckerna. 'Datum inom parentes anger dag enligt den dåvarande ryska tideräkningen. De finskasuveränitetsholmarna i är inte redovisade i finska Prop. 1986/87:38 jordregistereller lagfartsböcker. De har heller inte blivit föremål för fastighetsbildningsåtgärderenligt finsk rätt. Däremot har omfattande sämjedelningar ägt mm. Detta harlett till att ägarförhållandena i många fall är oklara. I det svenska jordregistrethar de finska suveränitetsholmarna tagits upp som särskilda enheter - "kronounder enskild disposition". De svenska fastighetsböckerna (lagfarts- ochinskrivningsböckerna) innehåller däremot inga uppgifter om dessa . Närdet gäller markanvändningen på holmarna har i princip rätten i det land därholmarna är belägna ansetts tillämplig. Suveränitetsholmarnahar varit av stor betydelse för jordbruket i gränsområdet. Alltjämt ärflertalet svenska suveränitetsholmar intressanta från jordbrukssynpunkt.Emellertid har en stark ägosplittring och en viss osäkerhet om de rättsligaförhållandena på holmarna efter hand lett till ett dåligt utnyttjande avmarken. En fortgående förbuskning är nu ett allvarligt hot mot det öppnakulturlandskap som var utmärkande för älvområdet. Även på de finskasuveränitetsholmarna råder en stark ägosplittring. Förhållandena är sådana, attett rationellt utnyttjande av holmarna försvåras. 3 Det huvudsakliga innehållet överenskommelse Genomöverenskommelsen bekräftas att konstruktionen med suveränitetsholmar skallbestå. Vidare preciseras rättsläget på punkter där nu gällande överenskommelserär ofullständiga eller otydliga. I denna artikel anges närmare vilka som utgör suveränitetsholmargenom hänvisning till tidigare överenskommelser. Vidare anges de dokument därdessa överenskommelser har kommit till uttryck. Dokumenten finns i relevantadelar redovisade i betänkandet NU 1975: 26. Vidgränsägoutbytet upprättades en förteckning över samtliga suveränitetsholmar.Denna förteckning finns återgiven i det nyssnämnda betänkandet. Endast holmareller delar av som har tagits upp i denna förteckning har ställning av suveränitetsholmar.Som en följd av gränsöversyn, vilken fastställdes genom enöverenskommelse mellan länderna , har 2 svenska suveränitetsholmar-Pappilan Sältinki och Huukkilanlika i Ylitornio kommun i och 4 finskaholmar - Keskisaari, Kuusisaari, Isosaari och Koivusaari i kommun iSverige - förlorat sin särställning. Det finns 13 svenska och 32finska suveränitetsholmar. I artikeln slås fast att samtliga särbestämmelser om suveränitetsholmarnaenligt de överenskommelser som har angetts i artikel 1 med ett undantagalltjämt skall gälla. Undantaget avser den obsoleta bestämmelsen omsuveränitetsavgift. Denna bestämmelse upphävs således nu formellt. Tveksamhet har förelegat om marken på suveränitetsholmarna innehas medäganderätt eller med någon form av nyttjanderätt. överenskommelsen slås fastatt det är fråga om äganderätt. 1986/87: 38 aväganderätten bestäms enligt rättsordningen i det land till vars medborgaresuveränitetsholmen ursprungligen upplåtits. Överenskommelsen bygger på principen att den territoriella rättsordningenskall gälla på suveränitetsholmarna med undantag för frågor avfastighetsrättslig karaktär. Det sagda innebär att finsk fastighetsrätt gällerpå de finska suveränitetsholmarna i . Svensk fastighetsrätt skall påmotsvarande sätt gälla på de svenska suveränitetsholmarna i Finland.Beträffande det undantagna rättsområdet gäller vidare att domstolar ochmyndigheter i det land vars rätt skall tillämpas är behöriga att handläggaärenden om sådana frågor. Överenskommelsen berör inte beskattningsfrågorna. Isådant avseende gäller det generella dubbelbeskattningsavtalet för de nordiskaländerna. Artikd5.1 de fall en suveränitetsholme är en halvö skall landgränsen ha densträckning som fastställdes vid gränsägoutbytet . Iälvarna förekommer uppgmndningar kring holmarna. Dessa förstörs också averosion. I överenskommelsen fastställs den ordning som gäller i praxis avinnebörd att holmarnas omfattning bestäms av det vid varje tid gällandemedelvattenståndet. Gränsen följer således strandlinjen så som denna förändrasgenom uppgrundningar eller av erosion. I de nu gällande överenskommelserna saknas det en fastlagd procedur för attupphäva en suveränitetsholmes särställning. I förevarande artikel reglerasdenna procedur. Väcksfrågan om upphävande av suveränitetskaraktären skall denna beredas gemensamt avde centrala lantmäterimyndigheterna i de två länderna. Själva avgörandet skalldock träffas av regeringarna. Ett upphävande av suveränitetskaraktärenförutsätter således en överenskommelse mellan länderna. Fråganom upphävande av en särställning kan väckas av markägaren, kommuneneller . Sökanden kan fritt välja den centrala lantmäterimyndighetsom passar honom bäst. Suveränitetsegenskapen får upphävas om förhållandenaändrats. Vidare gäller att fastigheterna på holmen inte får besväras av servituteller inteckningar. I överenskommelsen slås fast att själva upphävandet avsuveränitetskaraktären inte får påverka äganderätten till fastigheterna påholmen. Överenskommelsen träder i kraft som inträffar närmastefter det att regeringarna har meddelat varandra om överenskommelsensgodkännande. 4.1 Konstruktionen med suveränitetsholmar Desvenska suveränitetsholmarna i är, med undantag för fyra mindre holmareller delar av , koncentrerade till det s. k. Hietanie-miselet, ca 50 kmuppströms i kommun. Omkring 260 fastigheter har mark på desvenska suveränitetsholmarna i selet. Ägosplittringen är stor. Det finnsomkring 400 skiften på holmarna. ärmånga fasfigheter där samägda eller ägda av dödsbon. Holmarna har en Prop.1986/87: 38 naturligflora av gräs och örter och är främst av betydelse som betesmark. Vissvallodling har förekommit men knappast alls någon spannmålsodling. Växtlighetenär god, vilket beror på att holmarna så gott som har en betydande förbuskning Flertaletav de finska suveränitetsholmarna i är belägna betydligt längre norrut än de svenska holmarna i och är till följd av det strängare klimatetnumera av mindre betydelse från jordbrukssynpunkt. Äganderättsförhållandena ärliksom fastighetsindelningen svåröverskådlig, eftersom endast sämjedelning avmarken har förekommit. I viss utsträckning har dessa tagits i anspråkför fritidsändamål. Somlänsstyrelsen har anfört i sin rapport torde det inte föreligga något intressefrån allmän synpunkt att avveckla suveränitetsholmarnas rättsliga särställning,förutsatt att nuvarande hinder i brukandet och de oklarheter som finns kanelimineras. Praktiskt taget alla remissinstanser, däribland de somrepresenterar de lokala intressena, har godtagit denna utgångspunkt förbehandlingen av frågan. Motdenna bakgmnd anserjag att det inte bör komma i fråga att avveckla konstrukfionenmed suveränitetsholmarna. I stället bör de knapphändiga bestämmelser som nufinns om holmarna kompletteras genom en ny överenskommelse med somavhjälper den mest påtagliga bristen, nämligen oklarheten om vilkenrättsordning som skall gälla på holmarna. Ett klarläggande i denna fråga börkunna leda fill en bättre ordning såvitt gäller fastighets- ochägandeförhållandena. Detta är i sin tur en fömtsättning för att holmarna återskall kunna komma till användning för bl.a. jordbmksändamål. 4.2 Tillämplig lag och jurisdiktion Avsiktenär att suveränitetsholmarna skall utgöra ett komplement till de fastigheter förvilka de har upplåtits och att de skall kunna sambrukas med dessa. Enligthittillsvarande praxis i både och har också de båda länderna,beträffande det andra landets innanför den egna , avståttfrån att fillämpa sin egen fastighetsrättsliga lagstiftning. På finska holmari har således inte de svenska reglerna om exempelvis fastighetsbildningoch fastighetsregistrering tillämpats. På motsvarande sätt har inte de finskareglerna i detta avseende tillämpats på de svenska holmarna i . Det harsåledes förelegat utrymme för båda länderna att tillämpa det egna landets lagarpå suveränitetsholmarna i det andra landet. När det gällt att utnyttja dettautrymme har dock länderna intagit olika ståndpunkter. Från svensk sida har man,som jag tidigare nämnt, tillämpat svensk fastighetsrätt beträffande de svenskasuveränitetsholmarna i , medan något motsvarande inte skett från finsksida. I övriga rättsliga avseenden har båda länderna tillämpat den egnarättsordningen på de som är belägna i det egna landet. 1986års överenskommelse innebär att den praxis som har till- lämpat stadfästs och görs ömsesidig. Således skall svensk rätt gälla på de 7 svenskasuveränitetsholmama i i fråga om äganderätt och begrän- Prop. 1986/87:38 sad sakrätt, överlåtelse av äganderätt och annat förvärv av fast egendom samti fråga om upplåtelse av nyttjanderätt eller annan begränsad sakrätt i sådanegendom. Svensk rätt skall också tillämpas i fråga om fastighetsbildning,fastighetsregistrering, lagfart och inteckningar. På de finska suveränitetsholmarnai skall i motsvarande utsträckning finsk rätt gälla. I alla andrarättsliga frågor än de nu nämnda skall den territoriella rätten gälla. Ilinje med den överenskomna ordningen ligger att det land vars lagar i olikafrågor skall tillämpas också skall ha jurisdiktion över holmarna i dessafrågor. Fastighetsrättsliga frågor på de svenska suveränitetsholmarna skall såledesprövas av svenska domstolar och myndigheter. För de finska suveränitetsholmarnagäller motsvarande princip. 4.3 Äganderätt eller nyttjanderätt? Visstvekan kan råda om vilken rätt som holmarna innehas med. I gränsregleringstraktatenstadgas endast att ".. åtnjutandet af Ägor på Öarne ... för altidförsäkrad åt deras fordna ägare ..", vilket närmast tyder på en i tidenobegränsad nyttjanderätt. Själva suveränitetsavgiften, som skulle utges "filbewis derpå, at de erkänna, at det område, hwaraf de hafwa nyttjande rätten, tilhörden andra Regeringen", är också ett uttryck för detta. Innebörden av dessabestämmelser skulle då vara att den underliggande äganderätten till holmarnatillkommit staten i det land inom vars territorium holmen är belägen. De finskamyndigheterna har i den prakfiska tillämpningen av gränsöverenskommelsernaockså agerat utifrån detta. De lokala svenska myndigheterna har däremotbehandlat de svenska holmarna i som om de innehades med äganderätt av desvenska fastighetsägarna. Enbristande överensstämmelse mellan svensk och finsk uppfattning bör inte bestå idenna fråga. Från praktisk synpunkt underlättas redovisningen av holmarna, omrätten till dessa betraktas som en äganderätt. En sådan lösning rubbar inte deinskränkningar i befogenheten att nyttja holmarna som ligger i självasuveränitetsegenskapen. Genom kungörelse fastslogs bl. a. att holmarnafår användas endast för jordbruksändamål och att inga andra hus än sådana somär nödvändiga för att bärga grödan får uppföras på holmarna. Vidare fastslogsatt någon fiskerätt i älvarna inte följde med markinnehavet på holmarna. Dessainskränkningar påverkas således inte av att rätten till holmarna betraktas somen äganderätt. Motbakgrund av det anförda har det överenskommelse slagits fast att de suveränitetsholmarsom är belägna i innehas med äganderätt enligt finsk rätt och att de suveränitetsholmarsom är belägna i innehas med äganderätt enligt svensk rätt. Holmarnai gränsälvarna förändras ständigt genom uppgrundningar och I gällandegränsöverenskommelser saknas bestämmelser till led- 8 ning för att fastställaholmarnas yttergränser. kungörelse uttalas Prop. 1986/87: 38 endastett förbud mot akfiva åtgärder för att åstadkomma uppgrundningar. Under 1930-ta)etdiskuterades rätten till uppgrundningarna. Finska rättsvårdande myndigheterslog fast att en innehavare av en suveränitetsholme inte hade någon rätt till uppgrundningar,eftersom han hade rätt endast till jorden och avkastningen därav men däremotinte fill vattnet. En direkt motsatt tolkning kom fill uttryck i svenskautslag. Försök att i en särskild överenskommelse mellan länderna reglera fråganledde inte fill något resultat. Båda ländernas innehavare av suveränitetsholmarhar i praktiken brukat de naturliga uppgrundningar som efter hand skett.Överenskommelsen ansluter till denna praxis. Ivissa fall gäller suveränitetskaraktären endast en del av en holme. Landgränsen,som skiljer suveränitetsdelen från den övriga holmen, fastställdes vid gränsägoutbytet1823. Denna gränsdragning påverkas inte av den nya överenskommelsen. 4.5 Framtida ändrade förhållanden Konstruktionenmed suveränitetsholmarna är motiverad av holmarnas - i vart fall historisktsett - stora betydelse för jordbruksnäringen i gränsbygden. Med ändradeförhållanden kan suveränitetskaraktären i det enskilda fallet komma att framståsom omotiverad och i värsta fall som ett hinder för ett ändamålsenligtutnyttjande av holmarna. överenskommelser behandlar inte alls fråganom upphävande av suveränitetskaraktären för en holme. Fram harockså kretsen av varit helt oförändrad. De förändringar som då inträddehade sin gmnd i en ändrad sträckning av . Vissa kom att liggai det egna landet. bör särställningen kunna upphävas inte bara vidgränsändringar utan även vid i övrigt ändrade förhållanden. Iförsta hand torde ett upphävande av särställningen komma i fråga, om en holmeav ena eller andra skälet stadigvarande har förlorat betydelse för jordbruketoch i stället bör användas för annat ändamål. Ett upphävande kan också tänkasbli aktuellt, om fastigheterna på en holme har förvärvats av medborgare i detland där holmen är belägen. Föratt underlätta ett upphävande av den särställning som en suveränitetsholmeintar har en särskild ordning för detta reglerats överenskommelse.Utgångspunkten är att ett upphävande kräver en särskild överenskommelse mellanländerna. Innan frågan avgörs på regeringsnivå skall den obligatoriskt beredasgemensamt av de båda ländernas centrala lantmäterimyndigheter. Härigenom skapasgarantier för att en förändring av en status inte leder till fasfighetstekniskakomplikationer. Rätt att påkalla ett upphävande har markägare på holmen,kommun och länsstyrelse. Frågan kan väckas vid endera av de angivna lantmäterimyndigheterna.I överenskommelsen slås fast att ett upphävande av särställningen inte fårförändra äganderätten till fastigheterna och att ett upphävande får ske endastom fastigheterna på holmarna är gravationsfria. 4.6Ägosplittringen på de svenska suveränitetsholmarna i Prop. Somhar framgålt av vad jag tidigare anfört innebär överenskommelse attden oklarhet som råder beträffande rättsförhållandena påsuveränitetsholmarna undanröjs. Detta klargörande är en förutsättning för skall kunna komma till rätta med de hinder som föreligger mot ettaktivt bmkande av de svenska suveränitetsholmarna i Hietaniemi-selet. Länsstyrelseni har beträffande ägosplittringen på dessa förordat en samfällighetsbildningenligt svensk rätt. Med en sådan lösning skulle fömtsättningar skapas för attmarken på holmarna, genom långsiktiga arrendeavtal, kan komma till användningför bete och slåtter-vall. har vidare konstaterat att jakt ochjaktvård bedrivs bäst i kollektiv form på holmarna och att förutsättningarnaför skogsbruk är sådana att arealen lika gärna kan vara samfälld. Enligtlänsstyrelsen bör bidrag för att sätta marken i stånd för vallfoderodling ochliknande lämnas enligt samma regler som för motsvarande åtgärder på det svenskafastlandet. Beträffande de fyra svenska suveränitetsholmar som inte är belägnai Hietaniemiselet har gjort den bedömningen att dessa saknar egentligtintresse från jordbmkssynpunkt och att några särskilda åtgärder för attåstadkomma en lämpligare arrondering inte är motiverade. Fastighetsförhållandenapå de finska suveränitetsholmarna är slutligen enligt sådana attde bäst utreds av finska myndigheter. i som lantbruksstyrelsen har tillstyrktförslaget om samfällighetsbildning enligt svensk rätt på de svenska holmarna iHietaniemiselet. Även kommun och lantbmkar-nas riksförbund är ihuvudsak positiva härtill. Lokalbefolkningen är något splittrad. En majoritetav markägarna i Koivukylä by uttalar sig sålunda mot en samfällighetsbildning,medan minoriteten i denna by liksom övriga berörda byar godtar åtgärden under fömtsättningatt särskilda medel ställs till förfogande för åtgärden och föriordningställande av marken. Föregen del instämmer jag i bedömning att en samfällighetsbildningär en lämplig lösning för att möjliggöra en rationell användning och skötselav holmarna i Hietaniemiselet. Som har anfört kan frågan omfastighetsreglering för bildande av samfäUighet väckas hosfastighetsbildningsmyndigheten genom ansökan av . Omen sådan fastighetsreglering kommer till stånd, bör givetvis statsbidragenligt gällande bestämmelser kunna utgå i samma omfattning som när det gällerstrukturrationalisering av mark i . har beräknatkostnaderna för en förrättning av detta slag till . Dessa kostnaderryms inom de anslag som gäller för denna verksamhet. Motbakgrund av det anförda anserjag att ägosplittringen på de svenska suveränitetsholmarna i inte påkallar några nationella lagstiftnings åtgärder utöver klarläggandet att svensk fastighetsrätt enligt överenskom melsen skall tillämpas på de svenska suveränitetsholmarna. 4.7 Formen för godkännande m. m. Prop- 1986/87:38 Föratt de finska suveränitetsholmarna i skall undantas från svensk jurisdiktionsåvitt gäller de fastighetsrättsliga frågorna krävs att överenskommelsen medFinland i dessa delar införlivas i svensk rätt genom lag. Den inskränkning iden svenska jurisdiktionen som vi härigenom accepterar påverkar inte på någotnytt och avgörande sätt inflytande över holmarna. Som jag tidigarenämnt har de svenska myndigheterna i praxis avstått från att tillämpa desvenska fastighetsrättsliga reglerna på de finska holmarna i . Enligtmin mening bör även övriga delar av överenskommelsen införlivas med svenskrätt genom s. k. inkorporation, dvs. överenskommelsen i berörda delar förklarasgälla som svensk lag. Ett undantag bör dock göras för bestämmelsen om näröverenskommelsen skall träda i kraft. I stället bör regeringen bemyndigas attbestämma om ikraftträdandet. Överenskommelsenhar i huvudsak samma innehåll som den praxis som gäller beträffanderättsförhållandena på suveränitetsholmarna. Frågan är enligt min mening avsådan beskaffenhet att det inte är nödvändigt att höra lagrådet i dettaärende. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att delsgodkänna överenskommelsen mellan och omsuveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar, delsanta ett inom upprättat förslag till lag omsuveränitetsholmarna i , Muonio och Könkämä älvar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram.