prop · GA0316 · 1986-12-31 00:00:00 — Omman inför en möjlighet för uppdragsgivarna atl lillsammans med uppdragstagarnafå förhandsbesked huruvida skyldighel atl betala arbetsgivaravgifterföreligger eller inte i det särskilda fallet, bör del vara en grundläggande förutsätlningför att eftergift skall kunna medges, all uppdragsgivaren haft mycket tungaskäl för att inte anse sig behöva begära ell bindande besked eller annars vändasig till den lokala skattemyndigheten för råd i frågan. Förhållandena skallmed andra ord ha varil sådana atl en begäran om bindande besked framslod somopåkallad. Fråga är då när en uppdragsgivare skall kunna anses ha varit i ensådan situation. Något enlydigl svar kan uppenbarligen inle ges på denna fråga. Iprincip bör enligl min mening krävas att uppdragsgivaren kontrolleral alluppdragstagaren är registrerad till mervärdeskall och har B-skattesedel. Visarkontrollen alt uppdragstagaren har A-skattesedel måste uppdragsgivaren - omhan inte vänder sig till den lokala skattemyndigheten för att få erforderiigupplysning - anses vara skyldig utgå från att arbetsgivaravgifter skallbetalas. Delsamma bör gälla om uppdragstagaren inte är registrerad till mervärdeskalttrots att arbetet är mervärdeskalteplikligt. Uppdragsgivaren bör vidare kunnavisa, eller bör det i varje fall av omständigheterna framgå, atl han settuppdraget reglerat med utgångspunki i att uppdragstagaren är skyldig att självsvara för betalningen av socialavgifter och preliminär skatl. Alt della varilförhållandet kan stödas av att uppdragstagaren debiterat mervärdeskall och avall ersättningen avvägts med hänsyn lill atl arbetet ansågs uppdragel lill en rörelseidkaremed kostnader för bl.a. socialavgifter. stöd kan också vara atluppdragstagaren åberopat sin registrering till mervärdeskatt och B-skattesedel.Det bör vidare också krävas att arbelet utförts under förhållanden som intealltför mycket skiljer sig från vad som skulle varil fallel om arbetstagarenverkligen drivit rörelse. Har uppdragstagaren exempelvis utfört samma arbetesom uppdragsgivarens övriga personal och på samma plals och under sammaförhållanden som de, bör uppdragsgivaren inte kunna anses hafl lillräckligaskäl för att underlåta att få frågan närmare prövad. En ytterligare fråga äri vilken utsträckning uppdragsgivarens erfarenhe ler av hithörande frågor skall vägas in vid bedömningen av hur pass lunga skälen för hans underlålenhel skall anses ha varit. Del är tydligt att man inte kan komma ifrån ett sådant hänsynstagande. Den som endast ger etl upp drag någon enslaka gång har självfallet normall inle samma förutsättningar alt bedöma förhållandet och behovet av bindande besked som den som dri ver en verksamhet som i slörre eller mindre utsträckning kräver atl arbeten läggs ut till utomstående. Man bör således kunna ta hänsyn till vilken erfa renhet och vilka förutsäUningar i övrigt som uppdragsgivaren hafl. Del bör framhållas alt det vid denna jämförelse inte avsetts att föra tankarna till små hus- och lägenhetsägarna och de uppdrag om reparalion m.m. på fastighet- erna och lägenheterna som dessa uppdragsgivare kan ge.Småhus-och lägen- Prop. 1986/87:16 hetsägarna undgår ansvarighet för bådearbetsgivaravgifter och källskatl, om de iakttar bestämmelserna i lagen(1983:850) om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.Någon skyldighet att göra skalleavdrag eller alt beiala arbetsgivaravgifter kandessa uppdragsgivare sålunda inle få om de belalar ersättningen mot faktura sominnehåller uppgifl om bl.a. uppdragstagarens registreringsnummer tillmervärdeskatt eller uppgift om att uppdragstagaren är skyldig att betala B-skalt.Finns sådan uppgift är det uppdragstagaren som skall beiala socialavgifterna.Dessa speciella regler skall självfallel dock inte utesluta att en småhus-eller lägenhetsägare medges eftergift under de förutsättningar som redovisatstidigare. En särskild fråga är om man under nu angivnaförutsättningar skall kunna medge eftergift ulan hänsyn till vilka möjligheteratt betala avgifterna som arbetsgivaren har. Denna fråga sammanhänger medöverväganden av annat slag, som bl.a. gäller kronofogdemyndigheternasmöjligheter att avslå från indrivning av sociala eller arbelsmarknadsekonomiskaskäl. En utredning angående frågor av detla slag görs av skatleindrivningsutred-ningen(B 1981:02). En arbeisgivares möjlighet atl få eftergift bör därför inle bliberoende av vilka möjligheter han har alt betala avgifterna. Den möjlighet lill eftergift som jag behandlathar främst haft sikle på uppdrag lill enmansföretagare, dvs. fysiska personersom åtar sig och själva utför ell arbele. Del återstår att bedöma hur fråganom eftergift skall ses när ett arbele har uppdragils åt en fysisk person somutfört arbelet genom personer såsom anslällda hos honom eller åt en juridiskperson. När en uppdragstagare inte själv utför arbelet, något somju för övrigl alltid är fallet då uppdragstagaren är en juridisk person, kanuppdragsgivaren inle bortse från risken alt myndigheterna kommer att finna attarbetet utförts under sådana förhållanden och på sådana villkor all han varilarbetsgivare för den som ulföri arbelet i enlighel med detarbetsgivare/arbetstagarebegrepp som gäller enligtsocialförsäkringslagstiftningen. Uppdragstagaren anses då med andra ord endaslha förmedlat arbetskraft. Har uppdragstagaren, om han var en fysisk person,själv deltagit i arbelet, uppfattas han som en s.k. mellanman, som har de andrasuppdrag att förelräda dem. Förhållandena i de nu angivna fallen är enligt vad detvisat sig inte sällan sådana atl del framslår som uppenbart att uppdragsgivaren måste ha insett att del varit fråga om elt arbetsförmedlings- eller mellanmansfall. Det finns å andra sidan exempel på fall där frågan om uppdragsförhållandels innebörd måst beslämmas av myndigheterna efler myckel subtila avvägningar med hänsyn lill bl.a. omsländighclerna vid arbetets ulförande och sättet för be räkningen av ersättningen. När det gäller en möjlighet lill befrielse måste i en bedömning av uppdragsgivarens skäl för all inle vända sig lill den lokala skattemyndigheten för upplysning i frågan dessutom vägas in betydelsen av uppdragstagarens status. Är uppdragstagarna välrenommerade aktiebolag eller ekonomiska föreningar har uppdragsgivarna givelvis mindre anledning atl ifrågasätta uppdragels innebörd än när arbelel uppdras ål fysiska person er eller handelsbolag. När det gäller handelsbolag blir kravet på upp märksamhel om uppdragels innebörd från uppdragsgivarens sida särskilt slort om det endasl är delägare som utför arbelel. Del har nämligen visat sig ' 32 atthandelsbolagsformen i sådana fall inte sällan används trots att det är fråga Prop.1986/87:16 om i och för sig klara anställningsförhållanden. Del kan konstalerasalt en uppdragsgivares möjlighet att i dessa fall inse eller ifrågasättauppdragets innebörd försvåras av att uppdragstagaren själv uppträder somarbetsgivare för dem som skall göra arbetet. Som jag förul nämnt finns det dockexempel på fall där det framstår som uppenbart atl uppdragsgivaren måste hainsett atl det varit fråga om ett anställningsförhållande eller i varje fallmed lite uppmärksamhet bort förstå att det kunde vara fråga om ett sådantförhållande. Motbakgrund av vad som sagts nu synes en bestämmelse om eftergift av arbetsgivaresbetalningsskyldighet i sin huvuddel böra utformas så att den ger en generellbeskrivning av förutsättningarna för eftergift samfidigl som det i enföreskrift i anslutning till denna huvudbestämmelse anges vad som särskiltförutsätts om uppdragstagaren varit en enmansföretagare. Vadförst gäller den generella bestämmelsen bör förutsättningen för eftergiftkunna anges i huvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslag. Grundförutsättningenbör sålunda vara att uppdragsgivaren inle insett all han var arbetsgivare. Vadgäller utredningens förslag, att uppdragsgivaren inte heller skäligen bort inseatt han var arbetsgivare är det dock enligt min mening påkallat med en vissskärpning. I denna del bör förutsättningen i stället anges vara, attuppdragsgivaren med hänsyn fill föreliggande omständigheter måste anses hasaknat anledning räkna med att han var arbetsgivare. Detåterstår därmed att också säga några ord om den anslutande särskilda föreskriften.Enligt vad som sagls förut måsle i princip krävas att arbetsgivarenkontrollerar vilken skattsedel uppdragstagaren har. Har uppdragstagaren enA-skattesedel får uppdragsgivaren räkna med att han är skyldig atl betalaarbetsgivaravgifter och all han regelmässigl bara kan undgå belal-ningsskyldighetom han kan få ett förhandsbesked om att han inte skall betalaarbetsgivaravgifter. Uppdragsgivaren får med andra ord anses ha en undersökningsplikt.Eftersätter han den och visar det sig att uppdragstagaren hade A-skattesedelmåste han räkna med alt inte kunna undgå sin betalningsskyldighet förarbetsgivaravgifter. Viss möjlighet alt bortse från en sådan underlåtenhet bördock finnas. Så bör kunna ske om underlåtenheten kan antas ha sådant sambandmed uppdragsgivarens ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller med detta jämföriigtförhållande att den kan anses ursäktlig. Detsamma bör kunna gälla om underiåtenhetenframstår som ur-säklhg med hänsyn till uppgifter eller upplysningar somuppdragstagaren har gett. I detta avseende bör med andra ord en tillämpningkunna ske i enlighet med vad som bl.a. gäller i fråga om eftergift enligt 14 § AUL.För att beskriva den här angivna förutsättningen för eftergift och möjlighetenatt i vissa fall bortse från en uppdragsgivares underlåtenhet att kontrollerauppdragstagarens skattsedel bör det vara tillräckligt att i den särskildaföreskriften ange, att eftergift får medges endast om särskilda skäl föreliggernär det visar sig att uppdragstagaren var registrerad lill betalning avA-skatt. Om man inför möjlighettill eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgi varavgifter under de nu redovisade förulsällningarna uppkommer frågan, om del allmännas fordran på socialavgifter därmed skall få falla bort helt 33 eller om en molsvarandebetalningsskyldighet bör åläggas uppdragstagaren. 1986/87:16 Om dettakan följande sägas. Närsituationen är sådan att förutsätlning för eftergift bedöms föreligga kommerbakgrunden regelmässigt vara den att både uppdragsgivaren och uppdragstagarenutgått från att uppdragstagaren själv skall svara för sin preliminära skattoch betalningen av socialavgifterna. I sådana fall har uppdragstagaren iallmänhet också beräknai sin ersättning med hänsyn till kostnaderna för dessaavgifter. När del förhåller sig på delta sätt och arbetsgivaren fär eftergiftav sin betalningsskyldighet, ligger det närmast till hands alt uppdragstagarenfår betala socialavgifter - egenavgifter - i enlighet med vad som skulle gällt,om uppdraget haft den innebörd som parterna velat ge det. Införandet av ensådan ordning förutsälter emellertid ingående överväganden, som inte kan görasi detta sammanhang. Det synes också önskvärt att man får en viss erfarenhet avtillämpningen av de bestämmelser om förhandsbesked och eftergift som nuföreslås innan man tar ställning till en sådan reform. Något förslag enligtvilket betalningsskyldigheten kan överflyttas från arbetsgivaren till dennesmotpart läggs därför inte fram . 2.3.3Behörighet att pröva fråga om eftergift, m.m. Detåterstår nu närmast att bl.a. bedöma vem som skall pröva fråga om eftergift. förslag skall de bestämmelser om eftergift somutredningen föreslagit tillämpas av den lokala skattemyndigheten. Myndighetensbeslut får överklagas hos länsrätten. Denav utredningen föreslagna ordningen skall bl.a. ses mot bakgrund av ulredningensförslag i övrigt. Eftergiftsbestämmelserna är sålunda i utredningens förslagett nödvändigt komplement till bestämmelserna om en företagarregistrering somskall administreras av de lokala skattemyndigheterna. Möjligheterna att meddelaeftergift är med andra ord en del av systemet med företagarregistrering. Meddetta följer att det knappast finns utrymme för någon annan lösning än att låtaen och samma myndighet handlägga både registrerings- och eftergiftsfrågorna. Detbör inför en bedömning först erinras om vad prövningen av en eftergiftsfrågainnebär. Det skall sålunda prövas om den som faktiskt befunnits varaarbetsgivare kan anses ha haft sädana skäl för att bedöma förhållandet på annatsätt att han bör befrias från sin betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifterna. Detankommer enligt gällande bestämmelser på den lokala skattemyndigheten attavgöra om den som uppdragit elt arbete är skyldig att betala arbetsgivaravgifterför den utgivna ersättningen. Den lokala skaltemyndigheten skall samtidigtockså bedöma om det förelegat skyldighet att göra skatteavdrag. När det gällersistnämnda fråga är bestämmelserna utformade så att den lokalaskattemyndigheten får ålägga betalningsskyldighet endast om arbetsgivaren utanskälig anledning underiåfit att göra skatteavdrag. I annat fall ärarbetsgivaren inte ansvarig för källskatten. Somhar sagts tidigare bör eftergiftsregler i huvudsak vara gemensamma i fråga om källskatl och arbetsgivaravgifter. Det synes å andra sidan varken 34 finnas skäl eller vara en praktisk lösning att ändra så alt den lokala skattemyndigheten inte i fortsättningen kanunderlåta att ålägga betalningsskyldighet för icke innehållen skall närmyndigheten finner alt arbetsgivaren haft fullgoda skäl för sin underlåtenhet.Det skulle nämligen med lanke på både den lokala skattemyndighetens prövningoch del processuella förfarandet vara mindre lämpligt att avskilja frågan omeftergift från bedömandet huruvida ell arbetsgivare/arbetstagareförhållandeförelegal eller inle. Om man därför utgår från atl den lokala skattemyndighetenäven i fortsättningen skall kunna avstå från att ålägga betalningsskyldighetför källskatl när skäl föreligger följer av den samordning som finns mellan källskattenoch arbetsgivaravgifterna alt den lokala skattemyndigheten också bör kunna avslåfrån atl kräva ul avgifierna. Så som bestämmelserna om eftergift avses bliutformade bör de kunna lillämpas på elt sådant sätt att kravet på enhetlighetblir lillgodoseil. 1 del följande (avsnill 2.6.2) återkommer jag lill hur enviss jämkning av ansvarighelsregeln i 75 § UBL bör åsladkommas. 2.4 Särskilda bestämmelser för arbetstagare som har en utländskarbetsgivare Mittförslag: En arbelslagare som sysselsätts i och en utländsk arbetsgivare(arbelsgivare som är bosatl ulomlands eller är en utländsk juridisk person)får träffa avtal varigenom arbetsgivaren befrias från skyldighel all beiala arbelsgivaravgifteroch arbetslagaren åtar sig atl betala egenavgifter för den ersättning somarbetsgivaren utger. Har sådant avtal träffats skall ersällningen således inteingå i underlaget för arbetsgivaravgifter. För arbetstagaren skall inkomstenräknas som inkomsi av annat förvärvsarbete vid beräkning av sjukpenninggrundandeinkomst och pensionsgrundande inkomsi enligt 3 och 11 kap. lagen (1962:381) omallmän försäkring. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt. anser alt utredningens förslag åren praklisk,enkel och tilltalande lösning. i är också positiv samlförmodar att möjligheten att iräffa avtal om all arbetslagaren skall betalasocialavgifterna kommer all ses som positivt också av de aktuellaarbetstagarna. Enligt vad uppgett förekommer nämligen sådanaavtal i praktiken om än inte formelll. Arbetstagare i Sverigebetalar i sådana fall avgifterna själva enligt den räkning som ställts till denutländske arbetsgivaren. Kammarrätten i finner det principiellltveksamt med den särreglering som utredningen föreslagit men motsätter sig inleden föreslagna lösningen. ,och är negativatill förslaget. Bl.a. framförs den invändningen atl förslaget medför atl avgifiergenom avtal kan komma att överföras på den svagare av parterna. Fleraremissinstanser har pekat på att vissa negativa effekter (s.k. avgift-på-avgiftseffektoch eftersläpningseffekt) uppkommer Prop. 1986/87:16 om egenavgifter skullebelalas för inkomst av tjänst och föreslår ålgärder för att förhindra dessa effekler. Skälenför mitt förslag: Svensk praxis rörande det socialförsäkringsrättsliga arbetslagarbegreppethar vållat särskilda olägenheter för utländska arbetsgivare som sysselsätterarbetstagare i . Myndigheter och domstolar i tolkar begreppetarbetstagare mycket vidsträckt. Utredningen har redovisat att i t.ex. beiraktashandelsrepresentanler som självständiga handelsagenter och alltså som rörelseidkare.Enligt svensk socialförsäkringsrättslig praxis anses emellertid dennayrkeskategori regelmässigt vara arbetstagare i förhållande till den huvudmanför vars räkning arbete utförs (se Ds S 1985:2 Sammanställning av rättsfall). Avtalenmellan den utländske arbetsgivaren och arbetstagaren i innehåller oftaen klausul innebärande att arbetstagaren skall gentemot den utländskehuvudmannen svara för samtliga på honom i belöpande skatter ochavgifter. Den som har en utländsk arbetsgivare har i många fall B-skattesedeloch svarar därmed själv för inbetalningen av den preliminära skatten. Utredningenhar övervägt tre olika lösningar på problemet med arbetsgivaravgifterna. Denförsta innebär att de lokala skattemyndigheterna ges möjlighet att efterförfrågan från den utländske arbelsgivaren meddela förhandsbesked om i vilkenform socialavgifterna för viss ersättning skall betalas. En annan lösning äratt undanta utländska arbetsgivare från skyldigheten att betalaarbetsgivaravgifter i . Den tredje lösningen är all tillåta parterna attavtala om vem av dem som skall betala socialavgifterna. Enlösning i form av enbart en möjlighet för den utländske arbetsgivaren attinhämta förhandsbesked anses ha den nackdelen all den utländske arbetsgivareni många fall ändå skulle vara ovetande om en sådan möjlighet. Detta alternativskulle sålunda inle lösa problemen till fullo. Mot en lösning som innebär attde utländska arbelsgivarna befrias från avgiftsskyldighet kan det också riktasinvändningar. De utländska arbetsgivarna skulle därmed behandlas på ettförmånligare sätt än svenska arbetsgivare i motsvarande situation. Inte helleren sådan lösning har förordats av utredningen. Utredningenhar i stället förespråkat alternativet att öppna en särskild avtalsmöjlighetför de utländska arbelsgivarna. Metoden att låta parterna avtala om vem av demsom skall betala socialavgifterna för viss ersällning kan, framhållerutredningen, i vissa fall leda till att avgiftsskyldigheten flyttas över tillden ekonomiskt svagare parlen. Detta kan leda lill att avgifternainte betalas. Denna brist i systemet bedöms dock generelll sett uppvägas av attavgifisskyldigheten i många fall genom förevarande avtal kommer att flyttasfrån en part hos vilken indrivning av avgifterna inle kan ske till en part hosvilken del finns en praktisk möjlighet att driva in avgifterna. Motavtalsmöjlighelen kan naturligtvis, som några remissinslanser har be tonat, göras invändning från rent principiell utgångspunkt. Beaktar man de arrangemang som uppenbarligen i stor utsträckning vidlas ge nom partsöverenskommelser för atl komma förbi konsekvenserna av den svenska rättstillämpningen ter sig emellertid innebörden av en ändring enligt 36 utredningsförslagetsom föga dramatisk. Del är också förenat med nackdelar administrativt och påannat sätt att försöka undantagslöst hålla fast vid en princip om avlalsförbudsom inte vinner erforderligt gehör ulomlands. Enavtalsfrihet i fråga om avgiftsskyldigheten för utländska arbetsgivare medföratt dessa kan skydda sig mot att i efterhand bli påförda arbelsgivaravgiftergenom att avtala med arbetstagaren att denne skall beiala avgifterna. Härigenombortfaller den osäkerhet som i vissa fall nu råder om i vilken form socialavgifternaskall betalas. Vid en avvägning av argumenten i fråga har jag stannat för att föreslåatt utländska arbetsgivare och arbetstagare som sysselsätts i tillåtsavtala om att arbetstagaren skall betala socialavgifterna för visst arbete.Har sådant avtal inte träffats skall arbetsgivaravgifter betalas enhgtnuvarande regler. Mittförslag medför att nuvarande regler i socialavgiftslagen om avgiftsunderlagetför arbetsgivaravgifterna måste förses med en undantagsbestämmelse. Vidarekrävs en anpassning av om sjukpenninggrundande inkomst ochpensionsgrundande inkomst, så att sambandet mellan avgifts- och förmånssidornabevaras. Detta liksom ett spörsmål om tillämpningen av den nordiskasocialkonventionen berörs i specialmofiveringen, avsnitt 4.2. Där erinrasockså om atl en reform har genomförts beiräffande schablonavdrag för egenavgifteri inkomstslaget tjänst, varigenom de avgifts- och skattetekniska nackdelar,som har nämnts vid remissbehandlingen av socialavgiftsutredningens förslag harundanröjts. 2.5 Vissa uppgiftsskyldigheter 2.5.1 Uppgifter i självdeklaration Mitt förslag:Skyldighet införs att i självdeklaration lämna uppgift om likställighetsavtaloch avtal varigenom en arbetstagare med utländsk arbetsgivare åtar sig attbetala egenavgifter för viss ersättning. Utredningensförslag: Överensstämmer med milt. Remissinstanserna:Länsstyrelsen i finner det välbetänkt med bestämmelserom upplysningsskyldighet i självdeklarationen vid likställighetsavtal och vidpåtagen avgiftsskyldighet. RSV anser att om skyldighet införs att lämnakontrolluppgift på ersättning som omfattas av likställighetsavtal fillgodoseskravet på information fill myndigheterna på det sättet i stället. Skälen för mitt förslag:Enligt 3 kap. 2 § andra stycket AFL finns möjlighet att träffa överenskommelseom att ersättning som utgör inkomst av rörelse som bedrivs av den som utförarbetet eller av jordbruksfastighet som denne brukar skall anses som inkomstav anställning. Ett sådant likställighetsavtal medför att arbetsgivaravgifteri stället för egenavgifter skall betalas för ersättningen för arbetet. För attavtalet skall kunna beaktas vid avgiftsdebiteringen måste det på lämpligt sättkomma till den lokala skattemyndighetens kännedom. Enligt min mening är delnaturligt att den som ut- förarbetet lämnar uppgift om ingånget likställighetsavtal i sin självdeklaration.En sådan skyldighet torde i och för sig kunna anses förehgga enligt 25 § andrastycket TL i dess nuvarande lydelse. Jag anser dock i likhet med utredningenall en uttrycklig bestämmelse om detta bör införas i TL. En arbetstagare, som haren utländsk arbetsgivare utan fast driftställe i , skall enligt vad jagförordat kunna avtala med arbetsgivaren att egenavgifter skall betalas förlönen. Även sådana avtal måste den lokala skattemyndigheten känna till för attkunna debitera egenavgifter på riktigt sätt. Därför bör en arbetstagare varaskyldig att i sin självdeklaration lämna uppgift om avtal varigenom han ålarsig att betala egenavgifter. Om detla bör också införas en bestämmelse i TL. Mitt förslag: Densom betalat ut ersättning som omfallas av likslällighetsavtal skall redovisaersättningen i kontrolluppgift. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Det fåtal remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har inte haftavvikande mening. Skälenför mitt förslag: Enligt 37 § 1 mom. första stycket TL skall till ledning vidinkomsttaxering, förmögenhetstaxering och registrering av preliminär A-skatt,som har innehållits genom skatteavdrag, lämnas kontrolluppgifter.Uppgiftsskyldiga är bl.a. statlig och myndighet, annan juridiskperson än dödsbo samt fysisk person. I vissa fall skall också dödsbo lämnakontrolluppgift. Enkontrolluppgift skall lämnas för bl.a. den som hos den uppgiftsskyldige innehaftanställning eller uppdrag eller utfört tillfälligl arbete. Uppgiften skall avseavlöning, arvode, annan ersättning eller förmån oavsell huruvida denna utgåttkontant eller såsom naturaförmån. Undanlag från nu angivna regler gäller bl.a.i fråga om ersättning för tillfälligt arbete, om ersättningen utgör intäkt avrörelse för mottagaren. För sådan ersättning behöver kontrolluppgift alltsåinte lämnas. Detta gäller även om ersättningen omfattas av eft s.k.likställighetsavtal. Om uppdragsgivaren lämnar kontrolluppgift angåendeersättningen godtas detta i praktiken som en uppgift om att ett likställighetsavtalföreligger.