prop · GA0381 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1986/87:81 om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, m.m. 1986/87-81 Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås att ett fordon som har använts vid brott enligt trafikbrottslagstiftningenskall få förklaras förverkat, om det är uppenbart att detta behövs för attförebygga fortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt. Isyfte att förbättra möjligheterna att utföra experimentella försök inom ramenför forskningen kring prestationsnedsättande effekter av droger av olika slagföreslås också att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerskall fä möjlighet att ge dispens från trafiknykterhetsreglerna förvetenskapliga eller därmed jämförliga undersökningar. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . Lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1951:649) om straffför vissa trafikbrott dels att 4 § 3 mom. skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 7 §, avföljande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4§ 3 mom.' Vad som sägs i 1 mom. tredje stycket och 2 mom. gäller ejförare av motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Bestämmelserna i I och 2 mom. gäller inte, omförandet avfordonet ingår som ett led i en vetenskaplig eller därmed jämförlig undersökningtill vilken tillstånd har lämnats av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. Ett fordon som har använts vid brott enligt denna lag fårförklaras förverkat, om det är uppenbart alt detta behövs för att förebyggafortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt. Denna lag träder i kraft . ' Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , S. , , ,, , R. , , , , , ,, G. , Lönnqvist Proposition om ändring i lagen (1951:649) om straff förvissa trafikbrott Inomjustitiedepartementet upprättades promemorian (Ds Ju 1983:6) Trafiknykterhetsbrotten,Förslag till ändringar i lagstiftningen. Promemorian innehöll flera olika förslagmed anknytning till straffbestämmelserna om rattfylleri och rattonykterhet.Ett av dessa gick ut på att det i lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott (TBL) skulle införas en ny bestämmelse om att fordon som använtsvid brott mot lagen under vissa förutsättningar skulle få förklaras förverkadetill förebyggande av fortsatt brottslighet. Efterremissbehandling av promemorian beslöt regeringen attinhämta lagrådets yttrande över förslag som inom hadeupprättats på grundval av promemorieförslagen. I sammanhanget togs också uppen skrivelse från statens väg- och trafikinstitut därinstitutet hade hemställt om lagstiftningsåtgärder med syfte att ökamöjligheterna att utföra experimentella försök inom ramen för forskningen kringprestationsnedsättande effekter av droger av olika slag. Även skrivelsen hade remissbehandlats. avgivit yttrande förelades förslagen genom prop. 1984/85:21.Propositionen återkallades sedermera av regeringen (skr. 1984/85:91, rskr. Jagämnar nu på nytt ta upp två av de förslag som lades fram i den återkalladepropositionen, nämligen dels det förslag om förverkande av fordon som jag nyssberörde, dels det förslag som tog sikte på att tillgodose väg- ochtrafikinstitutets önskemål vilka ånyo aktualiserats i en skrivelse fråninstitutet . Båda dessa förslag får nämligen anses varaangelägna frän trafiknykterhetssynpunkter. Ifråga om det närmare innehållet i departementspromemorian vill jag hänvisa tillatt denna fanns intagen som bilaga i den förut nämnda prop. 1984/85:21 (bilaga1). Även beträffande remissbehandlingen av promemo- rian och av institutetsframställning samt lagrådets yttrande över förslagen Prop. 1986/87:81 fårjag hänvisa till den propositionen (bilaga 2 och 3 samt s. 51 f). 2 Förverkande av fordon vid rattfylleri och andra trafikbrott Förnärvarande gäller enligt 36 kap. 2 § (BrB) bi.a. att egendom somhar använts som hjälpmedel vid brott enligt balken får förklaras förverkad, omdet är påkallat till förebyggande av brott eller annars särskilda skälföreligger. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat.Bestämmelsen är tillämplig endast vid brott enligt . Liknanderegler har emellertid i stor omfattning införts i specialstraffrätten, dockinte i trafikbrottslagen, som inte innehåller några bestämmelser om förverkande. I36 kap. 3 § BrB föreskrivs bl.a. att föremål som på grund av sin särskildabeskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottsliganvändning får förklaras förverkat även i annat fall. Denna bestämmelse är ioch för sig tillämplig även i fråga om brott mot special-straffrätten. Medhänsyn till kravet på att föremålet skall ha "särskild beskaffenhet"är den dock endast i mycket speciella situationer tillämplig på fordon som haranvänts som hjälpmedel vid trafikbrott. En sådan situation kan vara attfordonet är behäftat med avsevärda brister som gör det farligt fråntrafiksäkerhetssynpunkt. Förnärvarande finns det alltså knappast möjlighet att förklara ett fordon som haranvänts vid trafiknykterhetsbrott förverkat. Fråganom man genom särskilda regler bör skapa en sådan möjlighet har berörts i fleratidigare sammanhang innan frågan togs upp i prop. 1984/85:2L Tanken har därvidi allmänhet varit att en sådan sanktion skulle kunna få en stark allmänpreventiveffekt både genom de kännbara ekonomiska följderna och genom den pedagogiskaoch psykologiska betydelsen av att sanktionen är anknuten till det föremål somär en direkt förutsättning för brottet. Ibetänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott, Förslag 1970 gjordes frågan tillföremål för en ingående utredning (s. 275-314). Trafik-nykterhetsbrottskommitténuttalade i betänkandet med hänvisning till denna utredning och efter samrådmed företrädare för andra nordiska länder att den angivna vägen inte varframkomlig. Huvudskälet var enligt kommittén att fordonsförverkande skulledrabba alltför slumpmässigt och ojämnt. Även flera andra komplikationer somskulle uppstå redovisades. Vid remissbehandlingen av betänkandeinstämde nästan samtliga instanser i kommitténs uppfattning. Fråganhar i olika sammanhang fått aktualitet även härefter. Bl.a. kan nämnas att ensärskild kommitté inom som arbetat med trafiklagstiftningsfrågorhar pekat på möjligheten av att använda förverkande av bilar som en alternativpåföljd vid trafikbrott. har - med överlämnande avskrivelser från och - hos regeringen gjort fram- Prop.1986/87:81 ställning om en ny utredning av frågan. Det aktuella spörsmålet harockså behandlats i (se JuU 1980/81:33). Idepartementspromemorian uttalas att det tidigare utredningsarbetet får anses hagett vid handen att fordonsförverkande inte rimligen kan användas som en merareguljär sanktion vid rattfylleri. Över huvud taget gäller enligt promemorianatt avsevärda svårigheter möter, om man vill införa en förverkandesanktion medbestraffande syfte på detta område. 1 promemorian erinras om att en generellåterhållsamhet när det gäller att använda förverkandeinstiiutet i sådant syfteanbefalldes vid tillkomsten av nuvarande förverkanderegler (prop.1968:79 s. 44, 58) och om att har tagit avstånd från tanken attanvända förverkande på sådant sätt när det gäller brottet olovlig körning (TU1980/81:1). Sammabetänkligheter möter emellertid enligt promemorian inte mot att införaen'möjlighet till fordonsförverkande som enbart tar sikte på fall då det ärpåkallat för att förebygga brott. En sådan möjlighet skulle kunna fylla enfunktion även vid andra trafikbrott än onykterhet i trafik, närmast dä olovlig körning. 1promemorian konstateras att det praktiska utrymmet för att förverka fordon ibrottsförebyggande syfte visserligen är synnerligen begränsat. Det är endast ihelt speciella fall som återfallsrisken är till den grad påtaglig att förverkandei detta syfte ter sig rimligt. Sådana specialfall inträffar emellertid iblandenligt vad erfarenheten visar. Det kan då enligt promemorian inte sällan te signärmast stötande att det inte finns någon möjlighet-att förklara fordonetförverkat. Vadsom åsyftas i promemorian är exempelvis situationer då någon lagfors för ettstort antal upprepade trafiknykterhetsbrott och det ståralldeles klart att det skulle vara förenat med betydande trafikrisker att låtahonom få behålla fordonet. Motsvarande gäller kanske i ännu högre gradbeträffande brottet olovlig körning, eftersom det inte sällan är uppenbart attden tilltalade är bilägare och avser att fortsätta bruka bilen. Det finnsenligt promemorian exempel från praxis på fall där lagföring har skett förflera tiotals fall av olovlig körning och den tilltalade öppet förklarat atthan kört bil till domstolsförhandlingen och även avser att köra därifrån. Medhänvisning till det anförda föreslås i promemorian att det i trafikbrottslageninförs en särskild regel som gör det möjligt att förklara ett fordon som haranvänts vid brott enligt lagen förverkat. Förutsättningen för att detta skallfå ske skall bl. a, vara att förverkande av särskilda skäl är påkallat för attförebygga brott. Vidremissbehandlingen har det helt övervägande antalet remissinstanser tillstyrktförslaget. Flera av instanserna har därvid särskilt framhållit att enförutsättning för att en regel om förverkande skal! vara godtagbar är att denfår en så restriktiv utformning som har avsetts i promemorian. Självuttalade jag redan i prop. 1984/85:21 (s. 36) att jag liksom flertaletremissinstanser anslöt mig till departementspromemorians ståndpunkt. En förverkanderegelmed sikte på sådana låt vara mycket speciella fall som avses i promemorianskulle otvivelaktigt vara av värde. Jag syftar då på fall där föraren genomupprepade brott eller på annat påtagligt sätt visat en Prop. 1986/87:81 uppenbarhänsynslöshet och det med hänsyn härtill finns överhängande risk för återfall.1de fall som det här gäller skulle uppenbarligen en möjlighet till förverkandefylla ett trafiksäkerhetsintresse. Den skulle vara ägnadatt öka respekten för gällande regler. Om en bestämmelse i ämnet blir såavfattad att det uttryckligen framgår att fordonsförverkande kan användasendast i direkt brottsförebyggande syfte, synes betänkligheter av det slag somhar brukat anföras mot en mera generell möjlighet till förverkande inte kunnaanföras. Socialstyrelsen- som tillhör de remissinstanser vilka motsatt sig förslaget - har uttalat skulle nå samma effekt genom att belägga det ifrågavarande fordonet med körförbud.Jag kan emellertid inte hålla med om detta. 1 de specialfall då en tillämpningav en bestämmelse om förverkande kan bli aktuell rör det sig i regel om fordonsom får föras endast av körkortshavare. Om gärningsmannen över huvud tagetinnehade körkort vid brottstillfället, måste ju situationen närförverkandefrågan aktualiseras i praktiken vara den att körkortet är återkallatt. v. eller åtminstone omhändertaget i avbidan på beslut om återkallelse.Redan härigenom gäller ett förbud för gärningsmannen att framföra fordonet. Detär svårt att se att det förbudet skulle kunna förstärkas genom ett körförbud.Ett sådant kan knappast innebära ett mer effektivt hinder mot attgärningsmannen fortsätter att använda fordonet än en körkortsåterkallelse. Vadman skulle uppnå genom promemorieförslaget är just att förhindra att fordonetanvänds när det gäller sådana undantagssituationer då man har anledning atträkna med att gärningsmannen annars tämligen omgående skulle göra sig skyldigtill nya trafikbrott, alltså i första hand uppenbara fall av lagtrots. Avanförda skäl kan jag inte heller dela uppfattning att en välavvägdstraffsanktion skulle åstadkomma samma brottsförebyggande effekt som förslageti denna del. Minaöverväganden har sålunda lett mig till den slutsatsen att promemorians förslagi princip bör godtas. Till den närmare utformningen av en regel i ämnetåterkommer jag i specialmotiveringen. 3 Undantag från trafiknykterhetsregleringen vid vissavetenskapliga undersökningar m. m. Somjag angav inledningsvis har statens väg- och trafikinstitut gjort en framställningom att det i vissa speciella fall skall vara möjligt att låta bli att tillämpa trafikbrottslagensregler om trafiknykterhetsbrott. Institutetframhåller att kunskap om i vilken grad olika faktorer påverkar trafikantensbeteende och prestationsförmåga i trafiken av flera skäl är nödvändig. Vadbeträffar alkoholens inverkan hänvisar institutet till vissa undersökningarenligt vilka prestationsnedsättande effekter på bilkörningsförmågan uppståräven vid blodalkoholkoncentrationer som ligger något under . Ettområde inom vilket kunskapen är mycket begränsad är enligt institutet hur körförmåganpåverkas av olika typer av Det är inte minstangeläget att öka vetandet om effekterna av Prop. 1986/87:81 kombinationer avolika droger och kombinationen av alkohol och droger. Inom detta område saknasdessutom, i motsats till vad som gäller beträffande alkohol, regler om vilkapreparat som får användas och regler beträffande maximala koncentrationer isamband med bilkörning. Den märkning av trafikfarliga läkemedel som införtsbetecknar del som otillräcklig, eftersom justkombinationseffekterna är så ofullständigt kända. Även effekterna påprestationsförmågan i trafiken av faktorer som sjukdom och uttröttning äralltför litet kända. Iinstitutets framställning pekas på bestämmelsen i 19 § vägtrafikkungörelsen(1972:603, VTK). Enligt denna får fordon inte föras av den som på grund avsjukdom, uttröttning eller påverkan av starka drycker eller andra stimulerandeeller bedövande ämnen eller av annat skäl inte kan föra fordonet på betryggandesätt. Eftersom denna regel är undantagslös, omöjliggörs enligt institutet vissforskning inom områden som är av yttersta vikt för trafiksäkerheten. Omexperimentella undersökningar kan påvisa en försämrad prestationsförmåga hos enmotorfordonsförare beroende av påverkan av alkohol eller annat medel, gäller judessutom att föraren har gjort sig skyldig till brott enligt 4 § TBL. vidare framhåller finns visserligen möjlighet attmed exempelvis laboratorietest undersöka eventuella effekter av här aktuelltslag. Att översätta resultat frän laboratoriet till verklig trafik har dockvisat sig vara mycket svårt. I flera undersökningar har man sålunda funnitendast svaga samband mellan laboratorietesten och realistiskatrafikförhållanden. Till detta kommer att propagandavärdet av trafikinformationsarbetetmed säkerhet är större, om resultaten härrör från trafiksituationer. Institutetupplyser om att man bedriver utvecklingsarbete på en körsimulatormen framhåller i anslutning därtill att simulatorövningar kräver kalibreringgenom jämförelse med realistiska prov. Prestationseffekterna måste därförprövas i trafiksituationer. Sådana prövningar behöver dock inte ske i allmäntrafik. De kan enligt institutet ofta med fördel genomföras på avlysta ochavspärrade vägar. Medhänvisning bl.a. till nu angivna förhållanden hemställer institutet att sädanabestämmelser införs att, utan hinder av 19 § VTK och 4 § TBL, experimentella försökinom ramen för forskningen kring prestationsnedsättande effekter av droger avolika slag kan göras. Vidremissbehandlingen har riksåklagaren redovisat en viss tveksamhet till framställningen.I övrigt har den dock tillstyrkts av samtliga remissinstanser. Flera instanserframhåller emellertid att försök av aktuellt slag inte bör få göras i allmäntrafik och att tillstånd till försöken bör förenas med erforderligasäkerhetsföreskrifter. Självfinner jag liksom de flesta remissinstanserna att det uppenbarligen har ettstort värde att experimentella undersökningar görs på det aktuella området. Dätänker jag liksom väg- och trafikinstitutet inte minst på intresset av att fäen bättre belysning än av hur olika sorters droger påverkar körförmågan. Institutetsbedömning att 4 § TBL förhindrar undersökningar av olika slag är otvivelaktigtriktig. Bestämmelserna i den paragrafen har generell giltighetoch gäller även exempelvis avspärrade områden. De svenska Prop. 1986/87:81undersökningar som har utförts pä området har därför fått förläggas till annatnordiskt land, vilket framstår som en onödig omgång. Jagföreslår mot denna bakgrund att det i 4 § TBL tas in en särskild bestämmelse omatt paragrafens straffbestämmelser inte gäller när fråga är om en körning somingår som ett led i en vetenskaplig eller därmed jämförlig undersökning tillvilken regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har lämnattillstånd. Om godtar förslaget, är det min avsikt att senare förregeringen anmäla frågan om ett bemyndigande för trafiksäkerhetsverket attefter samråd med pröva frågor om tillstånd tillundersökningar av aktuellt slag och att förena ett tillstånd med de villkor sombehövs frän säkerhetssynpunkt. Som regel synes nämligen böra gälla attexperiment av den art som åsyftas nu bara skall få bedrivas inom avlyst elleravspärrat område. I vart fall bör som jag ser det experimenten inte fäförekomma i allmän trafik. 1 samband med att denna fråga anmäls för regeringentorde också spörsmålet om dispens i aktuellt hänseende frånvägtrafikkungörelsen få tas upp. 4 Vissa Övriga frågor Detkan i detta sammanhang finnas anledning att kort redovisa det aktuella läget beträffandede övriga huvudfrågor som aktualiserades i prop. 1984/85:21 liksom vissa andraspörsmål med anknytning till trafiknykter-hetsbestämmelserna. Förslageni propositionen innebar till en början bl.a. att böter skulle kunna användas istörre utsträckning än i sådana fall av rattfylleri som medhänsyn till föreliggande trafiksituationer och övriga omständigheter intetillhör de allvarligare. En strängare ordning än nu skulle å andra sidantillämpas bl. a. vid återfall. Fråganom att öka utrymmet för böter vid rattfylleri har aktualiserats på nytt genomförslag av fängelsestraffkommittén i betänkandet (SOU 1986:13-15) Påföljd förbrott. Betänkandet har remissbehandlats och därvid i nu aktuell del fått ettmycket blandat mottagande. Det är inte min avsikt att föra detta förslagvidare. Ävennär det gäller frågan om straffskärpning vid återfall finns det anledning atthänvisa till fängelsestraffkommitténs betänkande, där spörsmålet om och i såfall på vilket sätt hänsyn vid straffmätningen bör tas till att ett brott utgöråterfall behandlas i ett mera generellt perspektiv. Det är min avsikt attåterkomma till frågan i samband med att ställning tas till förslagen i detbetänkandet. Ettannat förslag i den återkallade propositionen gick ut på att den nedre straffbarhetsgränsenvid trafiknykterhetsbrott skulle sänkas från 0,5 till . Dettaförslag synes inte i nuvarande läge ha samma aktualitet som . Ett skäl tilldetta är att statens rättskemiska laboratorium fr.o.m. tillämparett nytt system i fråga om det avdrag från uppmätta alkoholhalter i blodet frånmisstänkta förare som måste göras med hänsyn till de med analysförfarandetförenade felmöjligheterna. garetillämpades i detta hänseende ett fast avdrag motsvarande 0,14 pro- Prop.1986/87:81 mille alkolhol, medan det nuvarande avdraget ökar lineärt med denuppmätta alkoholkoncentrationen. I praktiken innebär delta att medelvärden somuppmätts till exempelvis 0,5, 0,8 eller reduceras med 0,062, 0,070resp. alkohol mot tidigare . Detta innebär enbetydande faktisk utvidgning av straffbestämmelsernas tillämpningsområde. Avbetydelse är också de strävanden som pågår att finna ett system enligt vilketblodproven i väsentlig utsträckning kan ersättas med alkohol-utandningsprov somrättsligt bevismedel. 1 samband med att en tidigare utredning i detta ämnenedlagts har regeringen uppdragit åt att i samråd medstatens rättskemiska laboratorium och annan medicinsk expertis samtbrottsförebyggande rådet och statens provningsanstall slutföra det pågåendeutvecklingsarbetet på området. En särskild referensgrupp (Ju 1986:E) medvilken samråd skall ske under arbetets gång har också utsetts. Det är uppenbartatt frågan om felavdrag och därmed sammanhängande spörsmål får aktualitet pånytt, om dessa strävanden skulle leda till resultat. Det finns enligt min meningi detta läge inte anledning att överväga en sänkning av den nedrepromillegränsen innan konsekvenserna från bl. a. dessa synpunkter kanöverblickas. Detsynes emellertid finnas anledning att kommentera ett uppslag av meraprincipiell innebörd som har förts fram bl. a. i den allmännadebatten. Jag syftar på tanken att övergå till en "O-gräns", dvs. attlagstiftningen inte skulle tillåta någon som helst alkoholkoncentration iblodet i samband med förande av motorfordon. Med tanke pä det stora allmännaintresset av att inskärpa att alkohol och bilkörning inte hör ihop har dettauppslag otvivelaktigt stora förtjänster ur pedagogisk synvinkel. Eftersom åandra sidan rättsliga ingripanden inte rimligen kan aktualiseras vid heltobetydliga alkoholhalter, torde denna ordning medföra behov av att man på annatsätt fastställer en gräns till ledning för de rättstillämpande myndigheternasbedömning av om lagföring bör ske. Ett sådant system föreslogs också på sin tidi betänkandet (SOU 1963:72) Nykterhet i trafik, men förslaget möttes av mycketstarkt motstånd vid remissbehandlingen. Man menade bl. a. att regleringenskulle bli missvisande om lagen i princip stipulerade ett totalförbud medan enannan gräns i praktiken användes av de rättstillämpande myndigheterna. Dennainvändning synes fortfarande ha en betydande styrka och det är uppenbart att eneventuell övergång till ett system av detta slag som för övrigt saknarmotsvarighet i västeuropeisk lagstiftning kräver noggranna överväganden. Jagär inte främmande för att längre fram, sedan bl. a. erfarenheter föreligger aveventuell ny teknik för alkoholanalys, ta upp sådana överväganden. På påföljdssidan vill jaghänvisa till att jag avser att senare denna dag anmäla frågan om att skapa möjligheter att tillämpa s.k. kontraktsyård som en ny påföljds variant för bl. a. missbrukare av alkohol och narkotika. Tanken är att lagöverträdaren under vissa förutsättningar skall kunna åta sig att genomgå vård eller annan behandling enligt en på förhand fastställd plan som ett alternativ till fängelsestraff. Den aktuella päföljdsvarianten är inte specifikt inriktad på rattfylleri men kommer uppenbariigen att kunna I fä betydelse även vidsådan brottslighet, och förslaget har i denna del i Prop. 1986/87:81enlighet med vad som aviserades i samband med återkallandet av prop. 1984/85:21föregåtts av överläggningar mellan riksdagspartierna. Idetta sammanhang vill jag också nämna att utredningen (K 1986:01) rörandeöversyn av vissa körkortsfrågor på föredragning av chefen förkommunikationsdepartementet genom tilläggsdirektiv har fått i uppdrag att prövaom det nuvarande spärrtidssystemet vid körkortsåter-kallelser pä grund av trafiknykterhetsbrottbör kompletteras med en särskild lämplighetsprövning och hur denna i så fallbör utformas. Utredningen skall också överväga om det finns anledning attförlänga nuvarande spärrtider. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsett förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Förslaget till lag om ändring i lagen (1951:649) om straffför vissa trafikbrott Beträifandedet tillägg som här föreslås får jag hänvisa till den allmänna motiveringen(avsnitt 3). Idenna paragraf har tagits upp en ny regel om att ett fordon som har använts vidtrafikbrott får förklaras förverkat, om det är uppenbart att detta behövs för attförebygga fortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är uppenbartoskäligt. allmänna motiveringen (avsnitt 2) har redogjorts för den typ av fall dåbestämmelsen bör kunna tillämpas. Som där har utvecklats tar denna sikte påsituationer där föraren visat uppenbar hänsynslöshet, främst genom upprepadeåterfall. En mycket restriktivtillämpning förutsätts alltså. Detta har markerats i lagtexten genom att bestämmelsen har fått en annan avfattning än bestäm melserna i 36 kap. BrB, som annars har brukat utgöra förebild för förver kandebestämmelser i specialstraffrätten.