prop · GA0312 · 1986-12-31 00:00:00 — Enfullständig formulering kräver "... revisionsberättelsen samt, imoderbolag, koncernrevisionsberätlelsen".Påpekandet gäller även 5 kap. 9 § SpLF och 7 kap. 8 § FbL. Under denna rubrik behandlas även revisionsavsnitten isparbankslagen ochföreningsbankslagen. Revisionsavsnitteni de olika lagförslagen är förhållandevis Uka till lydelsen. Förutomskillnader betingande av olika beteckningar beträffande de olika instituten ärlagtexterna nästan idenflska. Det kan av den anledningen diskuteras om inteäven revisonsavsnitten kunde införas i bankrörelselagen. Mot detta talar dock denomständigheten att resp. banklag bör innefattaalla regler om dessa som kan hänföras till gmppen associationsregler. Enligtinspektionens uppfattning hör onekligen revisorer och revi-son till de områdensom bör omfattas av dessa regler. Inspektionen delar därför utredningensuppfattning att revisonsreglerna bör finnas i de tre olika banklagarna. En av många nyheteri utredningens förslag beträffande revision är att annan än respektivestämma skall kunna utse revisorer. Detla moiiveras beträffandebankaktiebolagen bl. a. med att t. ex. de anstäUda skall kunna utse revisor. Även i föreningsbankerföreslås denna ordning. Däremot finnerutredningen beträffande sparbanker inte skäl att förslå att annan änsparbanksstämman och bankinspektionen skall kunna utse revisor. Inspektionenkan för sin del inte finna något skäl att i detta avseende behandlainstitutgrupperna på olika sätt. 1 respekflvekapitels andra paragraf finns inlaget som sista stycke etl stadgande somhandlar om bankens dotterföretag. Utredningen påpekar själv alt del intekan förekomma att någon bank - oavsett institutgmpp kan vara dotterföretag. Eftersom sammalydelse som föreslås redan flnns iaktiebolagslagen och då aktiebolagsformen torde bli den förhärskande när detgäller banks dotterföretag kan ifrågasättas om stadgandet uppfyller någotbehov. Enligt inspektionens uppfattning bör det utgå. I samma paragrafinförs en dispensmöjlighet från kravet på svenskt medborgarskap ochbosättning beträffande revisorer. Utredningen föreslår dock att dennadispensmöjlighet endast skall gälla bankaktiebolag och föreningsbanker.Anledningen härtill torde vara att utredningen inle framlägger förslag sommöjliggör för sparbank att äga utländskt dotterföretag. Så är emellertidinle heller fallet betr. föreningsbank. Oberoende av instäU-ningen härtill,vUken inspektionen redovisar på annan plats, bör dock i görligasle mån lagstiftningenöverensstämma mellan insfltutgmpperna. Det finns dessutom mindre skäl i detla fall lill en divergerandelagstiftning Prop. 1986/87: 12 dä stadgandet gäller en dispens som skallprövas av regeringen eller bankinspektionen. Utredningen haringående behandlat jävsreglerna. I betänkandet som avser sparbankerlämnar utredningen en redogörelse för SPAREV;s ställning och behandlartämligen ingående frågan om jävsreglerna skulle kunna lägga något hinder ivägen för SPAREV eller deras revisorer att åtaga sig externrevisonsuppdrag förnågon bank. Inspeklionen delar helt ulredningens ställningstagande och kan för sindel flllägga att styrelsen för SPAREV numera fått en sådan sammansättning att däri ingårendast auktoriserade revisorer. En nyhet i utredningens förslag är attlåneskuld tUl banken föreslås utgöra jäv förrevisor. Enligt gällande lag är detta löst genom ett låneförbud förrevisor i den "egna" banken. Detta låneförbud träffar dock även den med vilken revisorn är gift. Denna bestämmelse irörelsekapitlet blir nu överflödigeftersom den överflyttats till jävsbestämmelserna för revisorer. Dock borde fortfarande uttryckligen gälla att denmed vilken revisorn är gift - eller sammanboende - inte bör stå ilåneskuld till den bank där någon så närstående är revisor. Detla tycks ocksåvara utredningens ståndpunkt såvitt framgårav sparbanksbetänkandet. Inspeklionen föreslår alt lagstiftningenkompletteras på denna punkt. Beträffande krediQävför revisorer har inspektionen anfört vissa synpunkter också vid behandlingen av 7kap. 14 8 bankaktiebolagslagen. Utredningen harbehandlat bankrevisorers möjlighet att anlita egna medhjälpare.Inspektionens inställning i denna fråga framgår bl.a. av ett remissyttrande . Inspektionen anförde där bl.a.: I de flesta bankerhar funnits en väl ulbyggd intern revision. Dettaär naturligt med hänsyn till den speciella och i flera avseenden komplicerade verksamhetbankerna bedriver. Verksamheten är av sådan art att den kräver en kontinuerliggranskning, som de externa revisorerna i praktiken inte kan utföra. Underårens lopp har kraven på internrevisio nens kompetens ökat i takt med utvecklingen av bankernas verksamhet och med atl automatisk databehandlingtagits i anspråk för bankernas redovisning. Bankinspektionen harockså för sin del verkat för alt banks revisionsavdelning skall ledas av högt kvalificerad chef och att resurser för en effektiv kontroll ställes till revisionsavdelningens förfogande. De ex terna revisionerna har möjlighet att påverka den interna revisionens granskning genom att ta del av och framförasynpunkter på planeringen av granskningsarbetet och i övrigt, bl.a. genom internrevisonens rapporte ring, föQa granskningsarbetetsförlopp. Om en revisor anser att internrevi sionen inte fyller de krav som revisor bör ställa enligt god revisionssed, har revisor att anmärka på förhållandet och på så sätt se till att rättelse kommer till stånd. Har de externarevisorerna bedömt atl den interna revisionen har en sådan kvalitet somerfordras för internrevison i bank, bör de externa revisorema kunna förlitasig på det fortlöpande granskningsar bele som iternrevisionen utför.Normalt bör inte föreligga behov för de externa revisorerna att anlita egen biträdespersonal. som återstår sedan inlernrevisionen gjori sin granskningoch som åvilar de Prop. 1986/87: 12 exiernarevisorerna alt utföra, är i regel av sådan karaktär och innebär sådant ansvar,att revisorerna i allmänhel själva bör ulföra granskningen. Inspektionen tolkarvad utredningen anfört så att den av inspektionen rekommenderade ordningen kantillämpas även i fortsättningen. En nyhet är attaukloriserade revisionsbolag skall - även för bankakflebolag och sparbanker- kunna utses till revisor. Detsamma gäller förslaget atl revisor skallkunna ulses tills vidare. Detta senare förslag har i sin tur medfört att regler om kompletteringsval blivitnödvändiga. Ulredningen pekar på att en sådan bestämmelse inte kommeratt behöva flllämpas så ofta eftersom banker regelmässigt har fler revisorer ännödvändigt. Av detta skäl menar utredningenbör det också vara möjligt för bankinspektionen att utan någon uttrycklig lagbestämmelse tillåta attkompletteringsvalet skjuts upp. Ifrågavarande paragraf är utformad som entvingande regel för slyrelsen att vidta åtgärder för alt ny revisor tillsättsom någon revisors uppdrag upphör eller han blir obehörig. Inspektionen finnerdel svårt atl dispensera från denna regel utan annat stöd än vad som kanutläsas ur lagmotiven. En uttryckligdispensbefogenhet bör därför infogas i lagtexten. Paragrafen innehåller bestämmelser om jäv för revisorer.I aktiebolagslagen finns en bestämmelse som säger att den som inte är behörigatt vara revisor i moderbolag inte heller får vara revisor i dotterbolag. Dennabestämmelsehar inle tagits upp i det nu föreliggande förslaget. Enligl belänkandet, sid.288, är anledningen till detta att ett bankaktiebolag inle kan som dotterbolag ingå i en koncern.Detta uttalande kan inte vara korrekt och, om så vore, synas motiveringen ändådunkel. Också på sid. 287 nämns att etlbankaktiebolag aldrig kan vara dotterföretag, varför den därkommenterade bestämmelsen i 2 8 - minsl en av moderbolagets revisorer bör utses till revisor i dotterföretag sägs i första handvända sig lill bankaktiebolagels dotterföretag. Det bör släs fast altinget hindrar att elt bankaktiebolag kanägas av annan svensk bank och alltså vara ett dotterbolag i en koncern. Jmfrför övrigt 14 kap. 9 8 första stycket tredje meningen - Är dotterbolagetelt allmänt aktiebolag ... - sommolsättningsvis bygger på denna uppfattning. I paragrafen börmed hänsyn till det anförda införas aktiebolagslagens jävsregel för dotterföretag. Det bördärvid anmärkas att utländska dotterföretag inte berörs av en sädan beslämmelse.Dessa företag skall tillämpa den associationsrättsliga lagstiftning, som gälleri hemlandet. Detta innebär att del ur svensk rätts synpunkt står det utländskadotterföretaget fritt atl som externrevisor väQa en internrevisor i del svenskabankmoderbolaget. Enligt andra stycketi föreslaget får en externrevisor vid revisionen inte anlila någon som omfalls av revisorsjäv. Undantag görs i fräga om intern revisorer, vilka får anlilasi den utsträckning det är förenligt med god 215 revisionssed.Enligt bankföreningens uppfattning är den interna revisionen Prop. 1986/87: 12 i bankerna av sådan kvalitet atl det som regel böranses förenligt med god revisionssed atl exlernrevisorerna förlitar sigpå det granskningsarbete som internrevisorerna utför. Del finns således ejanledning att de externa revisorerna med dubblerad arbetsinsats och däravåtföljande kostnader som resultat använder sig av egna assistenter där bankensinternrevision under bankinspektionensinseende byggis upp på elt lillföriitligt sätt. föreslår attifrågavarande stycke i paragrafen omformuleras enligt föQande. Harbankaktiebolaget uppdragit åt anställda eller delegater att uteslutande eller huvudsakligen sköta bolagetsinlerna revision, skall revisorerna anlita dessa personer i den utsträckningdet är förenligt med god revisionssed.Revisorerna får i övrigt vid revisioneninte anlita någon som enligt första stycket inte år behörig att vararevisor. TiU förslaget i 10 kap. 10 6 med bestämmelser om bl.a. revisionsberättelse skriver utredningen föQande; "Här liksom i övrigt börrevisorerna vid utformningen av berättelsen beakta den särskilda betydelse dethar för ett bankbolag attallmänhelens och utlandets förtroende för bankbolaget inte i onödanmbbas." (SOU 1984:27 s 296.) Såvitt hovrätten har sig bekant är riskenför att revisorer skall minska förtroendetför ett företag genom alltför långtgående kritiska formuleringar irevisionsberättelsen obeflntlig eller minimal. Det har vid många tillfällen visat sig att revisorer avstått från att göraingrepp i en "ren" revisionsberättelse fastän information omhändelser i företagel i berättelsen varit befogade från akfleägarnas ochsamhällets synpunkt. Hovrätten skulle sålundahellre se ett uttalande i motiven att revisorerna inte i onödan skuUe avhållasig från de anmärkningar i revisionsberättelsen som påkallas av derasgranskning. 110 6 Qärde stycket föreskrivs bl. a. attrevisionsberättelsen skall innehåUa särskildauttalanden om bolagets förvaltningsutgifter och den inre kontrol len inom bolaget. FAR anser denna avvikelse från vad som föreskrives i 1975års aktiebolagslag vara otUlräckligt gmndad. Detta gäUer ej minst mot bakgmnd av att detförutsattes att revisorerna vid utformningen av revi sionsberättelsen bör "beakta den särskilda betydelse det har för ett bank bolag att allmänhetens och utlandets förtroende för bankbolaget inte i onödan mbbas", Revisorernas skyldighetoch möjUghet att uttala sig om förvaltningsutgifter och inre kontroU (bör med tUlämpning av numera använd terminologi vara"förvaltningskostnader" och "intern kontroU") innefattas i vad som föreskrives redan i 10 6 iredje stycket. Med en skyldighet att uttala sig omförvaltningskostnaderna föQer att dessa bör närmare definieras. Avses aUa bankens kostnader utom räntekostnader 216 och kreditförluster eller avses en snävare avgränsning? I vart fall börmed Prop. 1986/87: 12 lillämpningav numera använd lerminologi användas uttrycken "förvallningskoslnader"och "intern kontroU". 110 6femte stycket föreskrives att revisorerna skall avge en särskild revisionsberättelsebeträffande koncernen, varvid första-Qärde styckena skall tillämpas. Dettaskulle innebära en skyldighet för revisorerna atl uttala sig om koncernens förvaltningskostnader och interna kontroll. Nägonskyldighet för moderbolagets revisorer att granska förvaltningen i enskildadotterföretag föreligger emellertid ej, varför FAR anser att uttalandeom koncernens förvaltningskostnader och interna kontroll ej bör komma ifråga. Under denna rubrik behandlas även redovisningsavsnitteni sparbankslagen ochföreningsbankslagen. Generellt kanbeträffande redovisningsavsnitten i ulredningens förslag sägas att de på ettföredömligt sätt anpassats till dagens behov. Detta visar sig särskilt tydligtnär det gäller t.ex. koncernredovisning. En kodifiering av praxis har i många stycken ävengenomförts. Utredningen har också på ett bättre sätt än vad nu gällande lag görklargjort bankinspektionens befogenheter när det gäller bankernas redovisning.Inspektionen är alltså överlag positiv till hur utredningen behandlat redovisningsfrågorna.Visseriigen kan tyckas attutredningen gör avsteg från traditionellt bankredovisningstänkande när manupphäver undantaget från bokföringslagens bestämmelser om redovisning av goodwill. Inspektionen delar dock utredningens uppfattning att hänsyn både flllcivilrätlslig lagstiftning och framföraUt skattelagstiftning kräver en anpassning. Även koncernförhållanden kan som utredningen påpekar kräva ensärredovisning av förvärvad goodwill. Trots en positiv gmndsyn befarardock inspektionen all svårigheter kanuppkomma när det gäller bedömningen av värdet av goodwill. Det är inte säkert att inspektionens ochskattemyndigheternas inställning i detta hänseende kommer attöverensstämma. Såsom tidigareanförts menar inspektionen att skUlnaderna mellan de olika institutens lagstiftningbeiräffande redovisning inte motiverar att dennatas in i tre separata lagar. Dessa bestämmelser bör i stället inflyta i bankrördsdagen. Bankinspektionensbefogenheter att utfärda föreskrifier har som tidigare anförts mera utförligt reglerats i detta kapitel och i förordningen, där regeringens bemyndigande återfinns. Elt uttryckligt stadgande alt inspek tionenskall, om särskilda skäl föreligger, kunna meddela föreskrifter som avviker från bokföringslagen införs även i banklagama. Utredningen anför attsamråd inför utfärdandet av föreskrifier bör ske med bankerna och bokföringsnämnden.Det är för inspekflonen helt naturligt att samråd sker med bankerna eller bankorganisationerna. Detta ingår som en naturlig del i flllsynsverksamheten.Inspektionen utgår från att utredningen avsett atl 217 samråd medbokföringsnämnden bör ske då en föreskrift skulle innebära Prop. 1986/87:12 en avvikelse från bokföringslagens regler. Kapitlet innehåller regler om närårsredovisningshandlingarna skall av- lämnas lill revisor. Detta skall beträffande samfligainstitut enligt utredningen ske en månad före stämma. I förhållande tillgällande rätt innebär detla beträffande sparbankerna en förskjutning framåt itiden på en månad. Enligt sparbankslagen skall nämligenredovisningshandlingar lämnas före marsmånads uigång medan förslaget skuUe innebära att detta sker före april månadsuigång. Beträffande föreningsbanker innebär förslaget en förändring åt andra hållet från sista maj lillsista april. Inspekflonen kan beträffande föreningsbankerna förstå att någotlängre tid kan behövas att sammanställa årsredovisningshandhngarna. Encentral föreningsbank måste t. ex. haflllgång lill underlydande lokala föreningsbankers redovisningshandhngar.Inspektionen delar utredningens förslag i denna del beträffandeföreningsbanker. Däremot kan inspektionen inte se att några egentliga skäl kan anföras som motiverarförskjutningen i tiden beträffande sparbanker. Det skuUe innebära enavsevärd olägenhet, bl.a. för inspektionen, om inte bankaktiebolag ochsparbanker behandlas lika i delta avseende.Inspektionen föreslår därför alt bestämmelsen i sparbankslagen attredovisningshandlingar skall lämnas före mars månads utgång bibehålls. Utredningen lämnar som nämnts förslaglill regler för koncernredovisning.Eftersom det blir obligatoriskt för aUa moderbolag att lämna sådan redovisning uppkommer också behov avdispensregler från kraven på fuUständigkoncernredovisning. Utredningen föreslår att banken skall kunna göra undantagfrån reglerna under vissa fömtsättningar. Dessutom skall bankinspektionen kunna lämna medgivande härtill.Enligt inspekflonens uppfattning bördet inte ankomma på banken själv att bedöma vilka undanlag frånlagstiftningen den kan göra. Det vore naturligare om det alllid ankom påinspektionen att bedöma om skäl för dispens föreligger. I redovisningskapitlet har intagits tvåbalansvärderingsregler som ingår i gällande lag, vilken i sin tur övertagil dem från äldrelag, men som ter sig stötande genom att klart avvika från de regler för godredovisningssed som liggertill grund för bokföringslagen. Den första av dessa regler återfinnes i 4§ punklen 1., som lyder: "Om en särskild upplysning lämnas iårsredovisningen får en omsättningstillgång tas upp över anskaffningsvärdet,dock inte över verkliga värdet". Bokföringslagenshuvudregel för omsättningstillgångar är att de får upptas högst till det lägsta av anskaffningsvärdet ochverkliga värdet, den s. k. "lägsta värdets princip". Genom förbudetatt uppta liUgångarna över anskaffningsvärdet förhindras redovisning aven ännu orealiserad vinst. Att frångå denna grundregel för bankernas del kräveren övertygande motivering. De poster bland bankersomsättningstillgångar, som främst kan tänkas bh föremål för en uppvärdering frånanskaffningsvärde liU verkligt värde, 218 synes vara: a) obligationer; b) fordringar i utländskvaluta. Att i ett läge, då Prop. 1986/87: 12 räntenivån gått ned och därmedobligationskurserna gått upp, värdera upp obligalionsportföQen över anskaffningsvärdet ochredovisa en orealiserad vinst härav synes klarl slrida mol god redovisningssedoch bankernas nuvarande praxis och borde sålunda ej få komma i fråga. Däremotbör det uppenbariigen vara tillåtet att uppta kassa och fordringar i ulländskvaluta till dagskurs (verkliga värdet) på balansdagen, även om denna överstigeranskaffningskursen, dockendast i den utsträckning skulder i utländsk valutafinns som också uppvärderas. Fråga är emellertid om icke denna redovisning kan stödja sig på undantagsregeln i14 8 Qärde stycket bokföringslagen:"Omsättningstillgång får tagas upp över anskaffningsvärdet, om särskilda omständigheter föreligger och detkan anses tillåtet enligt god redovisningssed".Som "särskilda omständigheter" kan för valutaredovisningens delåberopas att kursvinster på uppskrivningen av tillgångar möter kursförluster på motsvarande uppskrivning avskulder i den utsträckning enbalanserad valutaposiflon upprätlhålles. Enligt FARs uppfattning borde denna lösning vara rimlig. EQest synes enspecialregel för omsättningstillgångar i utländsk valuta vara att föredragaframför den föreslagna obegränsade rätten till uppskrivning av omsättningstillgångar till verkligt värde. Den i 4 § punklen 2upptagna regeln kan enligt FARs uppfattning behöva överses mot bakgrundav dels vad som i föregående stycke sagts om upptagande av obligationer till högrevärde än anskaffningsvärdet, dels den förändring i stmkluren av bankernasobligationsportföQer, som synes bli en föQd av att slopade delikviditetskvoter, som haft en styrande effekt påobligationsinnehaven. Regeln, som tillåter bankerna att uppta räntebärandeobligationer till ett s. k. "medeltalsvärde" (det värde som ger en effektivförräntning motsvarande enpå visst sätt beräknad medelränta ), har tillkommit under en fld, då det kunde antas attbankernas obligationer i stort seltinnehades långsiktigt, och medför att vid en stigande marknadsränta bankerna kan uppta äldre obligationer medlägre nominell ränla till ett högrevärde än marknadsvärdet. Efter den förändring som skedde 1983 får det antas att obligationsportföQerna kommeratt omsättas väsenfligt snabbare äntidigare, varigenom en större andel av portföQerna än fömt kommer att varaanskaffad relativt sent. Behovet av en regel byggd på "medeltalsvärdet"minskar då. Enligt FARs mening måste i vart fall regeln utformas så, att den icke tillåter att värdet på obligationernahöjes över deras anskaffningsvärde.Regeln bör sålunda endasl tillåta att obligaflonerna ej behöver nedskrivastill marknadsvärdet, om "medeltalsvärdet" är högre än detta. Den andra frånbokföringslagen avvikande värderingsregeln finns i J § första slycket, där det anges att "en anläggningstillgång, vars värde på balansdagenär lägre än anskaffningsvärdet, inte får tas upp över detta verkligavärde". Bokföringslagens text är så utformad att man där undvikit det oklara uttrycket "verkligt värde", när det gäUeranläggningstillgångar. "Verkligt värde" kan även när det gäller anläggningstillgångar lolkassom försäQningsvärdet. Det ärdock uppenbart, att avsikten med nuvarande regel i banklagarna, som överförts till förslaget, icke är att exempelvis 219 bankensinventarier skall värderas ned till realisalionsvärde. Enligt FARs Prop.1986/87: 12 uppfattning är bokföringslagens regler i dess 15 8 andra och tredjestyckena, som talar om avskrivning och omnedskrivning av anläggningstillgäng, vars värde varaktigt har gått ned,fullt tiUräckliga även för bankerna. Vad som här sagtsom 4 och 5 88 gäUer även 7 kap. 4 och 5 §§ SpLF och 9 kap. 4 och 5 §§ FbL. 6 § första stycket har formulerats så attbestämmelsen om upptagande av goodwillvärdesom erlagts vid övertagande av rörelse och om avskrivning av denna goodwill i 17 8 första stycketbokföringslagen klart anges som gällande även för bankerna. (Sammagäller motsvarande ställen i SpLF och FbL. )Detta finner FAR riktigl. Det har emelleitid också angivils att det skulle vara en nyhet att bankernafinge upptaga goodwill. FAR finner anledning att påpeka, att enligt dessuppfattning detta är en feltolkningav gällande rätt. Att upptaga goodwill som erlagts vid övertagande av rörelse som tillgång har i ansetts som godredovisningssed sedan åtminslone1910-lalel. Alt den första bestämmelsen härom inflöt akflebolagslagberodde icke på något behov alt legalisera denna praxis utan föranleddes av att praxis i fråga om avskrivning av goodwillvärdetvar varierande (se lagberedningensmoflv till aktiebolagslag, SOU 1941:9, s. 396-397). 1 lag ombankrörelse medtogs ingen beslämmelse om goodwill, emedan enligtmoflven "att upptaga goodwiU som tUlgång är främmande för sådanverksamhet som bank bedriver". Oberoende av vad detta uttalande egentligen åsyftat kan detkonstateras, att avsaknaden av en regel omgoodwill i banklagen icke kunnat innebära ett förbud mot denna tillgångspost. Genom tillkomsten av 1976 årsbokföringslag, som även i flilämpliga delar gällt för bankerna, är det i varjefall klart atl bankerna kunnat upptaga goodwiUvärde vid övertagande av rörelse. I 8 § har enavvikelse gjorts från motsvarande bestämmelse i akflebolagslagen. I 1975 årsaktiebolagslag infördes efter intemationeUt mönster regeln att anlalet aktieroch akties nominella belopp skall anges vid aktiekapitalet i balansräkningen.Enligt förslaget får denna uppgift lämnas i not till balansräkningen. FARfinner denna avvikelse onödig och ordningen i aktiebolagslagen att föredraga. 1 9 § om förvaltningsberättelsensinnehåll har däremot gjorts en avvikel se från akliebolagslagen som FAR vill tillstyrka, nämligen alt någon finan sieringsanalys ej behöveringå. För banker ger en finansieringsanalys knappast någon upplysning som inte erhållesgenom studiet av balansräk ningsposternas förändring mot föregående år. I 9 § föreskrivs i ställetatt till förvaltningsberättelsen skall fogas enkapitaltäckningsanalys innehål lande uppgifter om kapitaltäckningenoch kapitalkravel enligt 7 kap. 7 6 förslaget. Atl kravet på kapitalläckning uppfylls åvilar det Bankinspekflo nen och bankens revisorer attkontrollera. Att analysen även anses ge årsredovisningens läsare intressant upplysning och därför bör ingå i årsre dovisningen sammanhänger med denbedömning som den möjliggör av bankens framtida finansiering, bl.a. behovet av nyemissioner.