prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — Vidare bör, ienlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.3),förberedelsens syften nu preciseras på ett mer ingående sätt än för närvarandeoch sammanfattas i ett enda stadgande. 1 enlighet med det nu sagda preciseras och sammanfallasförberedelsens syfte i andra stycket i förevarande paragraf. Innehållet föresläs uppdelat i fem punkter. Det bör ytteriigare understrykas att den föreslagna lagtexten inte avses innebära någon ändring i förhållande till vad som måste anses gälla i fråga om förberedelsens syfte. Vidare bör betonas att bestämmelsen givetvis inle hindrar att målet avgörs pä ett tidigt stadium av förberedelsen, t.ex. genom tredskodom. om det finns förutsättningar för det. Första punkten syftar på behovet av alt klarläggagmndvalarna för Prop. 1986/87:89 processen, nämligen kärandens yrkanden,svarandens inställning till dessa yrkanden - medgivande eller bestridande -samt de rättsfakta, dvs. de omständigheter av omedelbar relevans, som åberopas.1 sistnämnda hänseende mäste utredas dels vilka rättsfakla käranden vill läggatill grund för sina yrkanden och dels vad svaranden vill grunda sitt bestridandepä. För att processen skall kunna drivas på ett ändamålsenligt sätt är det avyttersta vikt att detta läggs fast pä ett sä tidigt stadium som möjligt.Samtidigt är det en ofta grannlaga uppgift att i en komplicerad tvist formulerakorrekta yrkanden och grunder. Denna uppgift bör liksom i första handankomma på parterna. Del angelägna i att partema och deras ombud lägger ner denstörsta omsorg på att formulera sin inställning kan inle nog betonas. Enligl andra punkten skall vid förberedelsen klarläggas ivad mån parterna är oense om åberopade sakförhållanden. Delvis kan detta haslagits fast redan genom att yrkanden och grunder presenterats. Men det kanofta vara väsentligt att parterna under förberedelsen får diskutera igenomt.ex. i vad män man är oense om ett av käranden påstått händelseförlopp. Därvidkan det krävas att man går avsevärt djupare in i detaljerna än vad som behövsför all det skall klariäggas vilka rättsfakla som åberopas. Att en sädandiskussion förs är emellertid vikligt inte minst för atl behovet av bevisningskall kunna bedömas. Bevisningen behandlas i tredje punkten. 1 denna del mästeparterna under förberedelsen ta ställning till vilka bevis de vill förebringaoch vilket är minst lika viktigt - precisera vad de vill styrka med varjesärskilt bevis. Sker inte detta, ökar risken avsevärt för att en påböriadhuvudförhandling får ställas in eller, i varie fall, atl koncentrationen avförhandlingen äventyras. Det kan inte ställas något krav på att man underförberedelsen alltid fastställer vilken part som har bevisbördan för en vissomständighet - den frågan kan ju vara föremål för tvisl. Däremot kan det oftavara av värde att bevisbördefrågor diskuteras och atl parterna preciserar sinuppfattning rörande dessa. Enligl 42 kap. 8 8 första stycket är en part skyldig attunder förberedelsen lägga fram - alltså presentera för rätten och motparten -de skriftliga bevis som han åberopar. Något behov av en regelrättbevisupptagning under förberedelsen torde däremot normalt inle finnas.Föreligger det särskilda skäl, kan bevisupptagning utom huvudförhandling ägarum enligt de speciella regler som finns om detta (se t.ex. 36 kap. 19 §). Enligt fiärde punkten skall vid förberedelsen klariäggasom ytteriigare utredning eller andra åtgärder skall företas innan målet avgörs.En tillämpning av denna punkt torde bli aktuell främst i de indispositivamälen. 1 dessa har rätten i avsevärt högre grad än i de dispositiva etl ansvarför utredningens fullständighel (jfr avsnitt 2.4.1 i den allmännamotiveringen). Även om uppgiften att ta fram tillräcklig utredning i förstahand bör vila på parterna själva, måste rätten i de flesta indispositiva målfräga sig om det av parierna åberopade malerialel är tillräckligt. Men även i dispositiva tvistemål kan del bli aktuellt atttillämpa denna 192 punkt.Rätten kan t.ex. behöva överväga om det finns skäl alt förordna en Prop.1986/87:89 sakkunnig. Vidare kan del vara aktuellt att besluta omsäkerhetsåtgärd enligt 15 kap. eller att avgöra någon processuell fräga, t.ex.fräga om intervention. Siktet bör hela tideii vara inställt på att förberedamålet så att det kan avgöras sä snabbi och effektivt som möjligt. Som antytts i det nu sagda, är det i förstahand parternas sak att se till att de uppgifter som behövs för måletsförberedande kommer fram. Rätten har emellertid ocksä betydelsefulla åliggandeni sammanhanget. Frågan om fördelningen av ansvaret mellan rätten och parternabehandlas emellertid inte i denna paragraf. I denna del hänvisas till denallmänna motiveringen (avsnUt 2.4.1) och till 8 § nedan. I femte punkten, slutligen, sägs att del vid förberedelsenskall klarläggas om del finns förutsättningar för förlikning. 1 rentindispositiva mål kan det ofta direkt konstateras att det inte är intressantatt undersöka möjligheterna lill en frivillig uppgörelse. Frågan i vad månrällen i dispositiva mål skall vara aktiv för alt söka fä till stånd enföriikning har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.2) och denbehandlas ytteriigare i anslutning lill 17 § nedan. Eftersom förevarandeparagraf inte riktar sig bara till rätten utan även till parterna, innebärbestämmelsen emellertid ocksä en skyldighet för dessa att undersökamöjligheterna till förlikning. Det är normalt sett önskvärt och lämpligt attparterna kontaktar varandra i denna fråga redan innan tvisten anhängiggörs vidrätten. I själva rättegången är del däremot - som framhållits i den allmännamotiveringen - i regel lämpligast att förlikningsfrägan aktualiseras först motslutet av förberedelsen, då parterna fått bättre klarhet rörande varandrastalan. I första meningen i tredje stycket sägs att rätten skalldriva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Dennaregel innebär en kodifiering av en princip som mäste anses gälla redan nu ochsom säger att ansvaret för alt målets handläggning fortskrider ligger pårätlen. Av delta följer bl.a. att en part i princip inte har rätt att påkallamer långvariga uppehåll i handläggningen utöver vad som följer av reglerna omvilandeförklaring i 32 kap. 5 §. Vidare framgår av stadgandet att ett snabbtavgörande av målet skall prioriteras. Det är exempelvis inte tillåtet för endomare att låta elt mål "ligga till sig" i hopp om att en förlikningkan uppnås i en oviss framtid. Självfallet får snabbheten dock inte drivas sålångt atl rättssäkerheten kommer i fara. Även om det t.ex. skulle gä snabbareatl avgöra elt mäl utan huvudförhandling, måste sådan hållas, om det krävsenligl reglerna därom (18 8). 1 tredje styckets andra mening har tagits in en regel omatt rätten sä snart det lämpligen kan ske bör höra parterna angående måletshandläggning. Såsom jag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.3)innebär detta först och främst att även lidsaspekten på målets handläggning bördiskuteras med parierna under förberedelsen. Vid en sådan diskussion börrätten och parterna försöka komma överens om en preliminär tidsplan för mälet.Denna plan behöver inte ges skriftlig form. Säsom framgår av lagtexten bör denna diskussion medparterna tas upp sä snart som möjligt under förberedelsen. Det lorde normalt vara lämpligt att ge svaranden lillfälle att avge ett svaromål enligl 7 § innan man diskute- 193 13 1986/87. rar den tidsmässiga aspektenpå målels handläggning. I många fall bör Prop. denna diskussion därförtas upp vid en första inställelse inför rällen, om sammanlräde hålls, eller annars vid lelefonkonferens med parterna och/eller deras ombud. 1vissa mål kan del dock vara lämpligare att ta upp vara fallet om parterna har inlett eller avser att inledaförlikningsförhandlingar eller om man väntar på viss viktig 1 ett mycketstort och sakligt komplicerat mål kan det vara lämpligt med en successivplanläggning. Vadden preliminära tidsplanen skall innehålla får bli beroende av förhållandena idet enskilda målet. 1 vissa mäl kan det vara av värde alt direkt göra upp enganska detaljerad plan och ange datum för t.ex. fastställande av parternasståndpunkter, avgivande av bevisuppgifter och för huvudförhandling. I andramäl kan det - somjag framhållit - vara lämpligare med en successivplanering. Man kan dä kanske fastställa datum för någon eller några åtgärdermen kan i övrigt nöja sig med en grovplanering. I ett mäl där det finns godaskäl att mälet kommer att förlikas under den fortsatta förberedelsen, kan detl.ex. te sig överflödigt att redan frän börian boka in tid förhuvudförhandling. Medden utformning regeln har fått, har rätlen möjlighet att avstå från att överhuvud taget diskutera nägon tidsplan med parterna om det till följd av måletsbeskaffenhet eller andra omständigheter saknas behov av en sädan diskussion. Säfär anses vara fallet i l.ex. mycket enkla mäl - jag tänker härvid främst påfamiljemål av okomplicerad beskaffenhet där man kan fömtse förfarandets gångäven utan en plan. Föralt den föreslagna regleringen skall kunna effektivisera handläggningen är detgivelvis viktigt att såväl rätlen som parterna gör sitt bästa för att enuppgjord preliminär tidsplan skall kunna följas. Planen är visserligen inteformellt bindande, men rätten kan utöva påtryckningar på parterna att följaplanen genom att tillgripa olika förelägganden och påföljder (se t.ex. 10. II och15 8§). Om en part inte följer rättens förelägganden kan det dessutom vara enomständighet som bör läggas honom till last i rätlegångs-kostnadshänseende (se18 kap. 6 8). Enuppgjord plan kan självfallet gå om intet på grund av att hinder för handläggningenuppstår. Elt vanligt fall är att parterna begär att handläggningen avbryts pägrund av att de vill få lid för förlikningsförhandlingar. I sådana fall fårfrågan om tidsaspekterna på målets fortsatta handläggning tas upp på nytt. Ianslutning till tredje stycket bör också poängteras vikten av att rätten i samband med ett eventuellt beslut om vilandeförklaring ger föreskrifter om målets fortsatta handläggning. Det bör inle komma i fråga - som ibland hänt - all mål vilandeförklaras "att återupptas på begäran av part"utan all ett sista datum för återupptagande av handläggningen fastställs. Genom ett sådant beslut avhänder sig nämligen rätten sina möjligheter att driva handläggningen framåt. Beslutet står därmed i strid med tredje stycket. I stället mäste rätten i den utsträckning det är möjligt fastställa etl datum dä handläggningen av mälet skall återupptas. Skulle det till följd av särskilda omständigheter undantagsvis inte vara möjligt alt fastställa en sådan lid punkt, får rätten i stället bestämma etl datum då frågan om återupptagande 194 av handläggningen skallprövas igen (jfr JO:s ämbetsberättelse 1981/82 s. . 1986/87:89 37). Rekommendationeni tredje styckets andra mening för rätten att höra parterna angående måletshandläggning omfattar även ahdra frågor än tidsaspekten. Det kan l.ex. rörafrågan om målet kan avgöras pä handlingarna Ofr 42 kap. 2 § andra stycket iförslaget) saml frågan om del behöver fattas några särskilda processuellabeslut under förberedelsen. Paragrafeninnehåller bestämmelser om att svaranden genast skall avge svaromål och om vaddetta skall innehålla. I småmälslagen finns motsvarande bestämmelser i 14 §. Ivilken form ett svaromål skall avges -skriftligen eller muntligen - reglerasdäremot inte i förevarande paragraf utan i 9 § andra stycket. Tillstörsta delen motsvarar förslaget gällande rätt (beträffande de nuvarandesmåmålen se prop. 1973:87 s. 188) och behöver därför inte kommenteras närmare.Det bör dock särskilt observeras att med "grunden" i tredje punktenavses alla de sakinvändningar som svaranden vill lägga lill grund för etteventuellt bestridande av kärömålet, oavsett om invändningen hänför sig tillexistensen av en från kärandens sida påstådd faktisk omständighet(förnekande), till de påstådda rättsliga konsekvenserna av en faktiskomständighet (rättsinvändning) eller till åberopade motfakta, säsom t.ex. attskulden blivit betald. andra punkten föreslagna ändringen motiveras av att svaranden ibland kanvilja endast delvis medge kärandens yrkande. För tydlighets skull bör dennamöjlighet till etl partiellt medgivande framgå av lagtexten. Vadgäller de föreslagna ändringarna i fjärde punkten i första stycket och i andrastycket hänvisar jag till vad jag anfört under 2 § i anledning av motsvarandeändringar i fräga om vad en stämningsansökan skall innehålla. Svaromåletenligt denna paragraf avser, bortsett från frågan om rätte-gängshinder enligtförsta punkten, själva saken. När det gäller andra rättegängsfrågor än sädanasom avser rällegångshinder finns inga bestämmelser i detta sammanhang. 1 vissafall kan det finnas en särskild reglering av i vad män svarandens yttrandeskall inhämtas innan en rättegängsfräga avgörs. Elt exempel erbjuder reglerna i15 kap, om kvarstad. Detnu sagda innebär att rätten, om man vill ha ett yttrande i en rättegångsfrågasamtidigt som ett skriftligt svaromål enligt denna paragraf, mäste ange dettasärskilt i föreläggandet. Av 44 kap. 7 a § framgår att underlåtenhet att följaett föreläggande om yttrande i en rättegångsfråga aldrig får föranledatredskodom. Att detsamma gäller vid muntlig handläggning framgår av 42 kap. 12§ fjärde stycket och 44 kap. 2 §. 1första stycket, som behandlar parternas skyldigheter med avseende pä måletsutredning under förberedelsen, har endast gjorts vissa språkliga 195 ändringar.Det bör i sammanhanget påpekas att parternas redovisnings- Prop. 1986/87:89skyldighet inte bara omfattar nytt maierial, utan även ändringar i tidigaregjorda yrkanden eller åberopande. Andra stycket innehåller regler om rättens skyldighetervad gäller utredningen under förberedelsestadiet, dvs. bestämmelser om vad sombrukar kallas rättens materiella processledning. Reglerna har närmats till smämälslagensnuvarande regler om processledning (6 § första stycket). Bl.a. har enuttrycklig skyldighet införts för rätten att verka för att tvistefrågorna blirklarlagda. Med detta avses att rällen skall aktivt undersöka i vad män detföreligger oenighet resp. enighet mellan parterna, inle bara i fråga omyrkanden och rättsfakta, utan även i övrigl när det gäller sakförhållanden avbetydelse för avgörandet. Vidare har i den nya lydelsen klargjorts att målelsbeskaffenhet är av avgörande betydelse för processledningens omfattning. Meddetta avses såväl sakens beskaffenhet t.ex. om det rör sig om en dispositiveller indispositiv tvist - som övriga omständigheter i målet, t.ex. om parternaprocessar ensamma eller med hjälp av advokater. Processledningen skall alltsåanpassas efter del behov som föreligger i del enskilda målet. Rätten har i varierande omfattning, beroende pä om målelär dispositivt eller indispositivt, möjlighet atl självmant föra in nyttmaterial i målet, t.ex. nya omständigheter och ny bevisning. I detta sammanhangbör betonas vikten av att rätten i sådana fall underrättar partema omdetta. När det gäller tillämpningen i övrigt av reglerna omrättens materiella processledning hänvisas till den allmänna motiveringen,avsnitt 2.4.1. I iredje slyckel har ett par språkliga ändringar gjorts. 42 kap. 9 § Paragrafen behandlar liksom avvägningenmellan skriftlig och muntlig förberedelse. I småmälslagen finns motsvarandebestämmelser i 5 § första stycket och 15 § första stycket. en precisering av förutsättningarna för munllighet resp. skriftligheiunder olika skeden av förberedelsen. Bakgrunden till förslaget har behandlats iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.3). I första stycket redogörs för de handläggningsformer somstår till buds. Det talas om sammanträde, skriftväxling och annan handläggning.Med sammanträde avses såväl en sammankomst inför rätten som en telefonkonferensdär rätten och parterna deltar. Uttrycket "annan handläggning" stårför all den förberedelseverksamhet som inte äger rum vid sammanträde ellergenom skriftväxling. Under denna förberedelseform faller t.ex. den situationenatt rätten har telefonkontakt med ena parten. I första stycket sägs vidare att olika former avförberedelse - liksom enligt gäUande rätt - får förenas om det är lämpligt. Delta syftar på att det i vissa fall kan vara lämpligast att använda sig av olika handläggningsformer för olika delar av ett mål. En fråga kan behöva utvecklas närmare i en skrift medan det beträffande mälet i övrigl kan vara lämpligast att direkt hålla elt sammanträde. Att det är tillåtet - och i många fall lämpligt - atl 196 under förberedelsens gångväxla mellan olika förberedelseformer följer av Prop. 1986/87:89 tredje ochfjärde styckena. Enligtgällande rätt är huvudregeln alt förberedelsen skall vara muntlig. Endast omvissa särskilt angivna förutsättningar föi-eligger kan rällen i stället väljaatt hålla skriftlig förberedelse. Även om del är möjligt att övergå från denena handläggningsformen till den andra, kan den nuvarande regleringen geintryck av att rätten frän börian mäste inrikta sig pä antingen en muntligeller en skriftlig förberedelse. Detär ofta svårt för rätten att med ledning endast av stämningsansökningen avgörahur förberedelsen skall utformas för att bli så effektiv som möjligt. I mångafall lorde det vara mest praktiskt att först infordra etl skriftligt svaromålför att sedan pä gmndval av stämningsansökningen och svaromålet avgöra hurförberedelsen i fortsättningen bör utformas. Man kan då lättare bedöma om delbehövs ett sammanträde eller om man kan klara sig med endast skriftligförberedelse. 1 andra fall framgår det redan av stämningsansökningen attmuntlig förberedelse är bäst. Mol bakgrund av de skiftande förhållanden sområder i olika mål upptas i förslaget ingen presumtionsregel gällande helaförberedelsen belräffande avvägningen mellan skriftlig och muntlighandläggning. Rätten bör, i stället för att direkt bestämma sig för enhandläggningsform, successivt besluta om de olika åtgärder som behövs underförberedelsen och därvid efter hand avgöra vilken form förberedelsen bör ha ivarie skede. Viddenna bedömning skall rätten utgå från reglerna i återstoden av paragrafen, sombehandlar handläggningsformerna under olika skeden av förberedelsen. Ävenom parterna inte getts nägot inflytande över förberedelseformen i denföreslagna lagtexten, bör rätten vid avgörande av vilken form förberedelsenskall ha i olika skeden fästa stor vikt vid parternas önskemål ochrekommendationer. Slutligt faller det emellertid på rättens ansvar att målethandläggs på ett ändamålsenligt sätt. 1samband med alt stämning utfärdas skall svaranden åläggas atl avge svaromålenligl 7 §. Rätten får bestämma om svaromålet skall avges skriftligen ellervid ett sammanträde. 1 andra styckel i förevarande paragraf finns emellertid enpresumtion för att svaromålet skall avges skriftligen. Ävenom man har anledning att räkna med att målet i ett senare skede behöverförberedas vid ett sammanträde, är det ofta lämpligt all låta svaranden avgeett skriftligl svaromål. Förberedelsen kan nämligen i allmänhet föras avsevärtlängre vid sammanträdet, om käranden i förväg får reda pä svarandens ståndpunkti mälet. Enförutsättning för att ett föreläggande om skriftligt svaromål skall ges bör dock alltid vara alt förberedelsen kan väsentligt drivas framåt på det sättet. ett inte helt okomplicerat mäl, där svaranden enligl vad man vet processar utan juridiskt utbildat ombud, kan det inte sällan vara bättre att låta svaranden avge svaromålet vid etl sammanträde, där rätlen och käranden kan genom frågor fä ofullständigheter och oklarheter avhjälpta. Det bör dock betonas att erfarenheterna från småmälslagen talar för att skriftlig handläggning kan driva målet framåt även i många fall där parten sköter processen på egen hand. Även i andra fall, t.ex. i många familjemäl, 197 bör rätten kalla till sammanlräde redan i samband med attstämning utfår- Prop. 1986/87:89 das, när käranden känner till eller kan fömtsesvarandens inställning till käromålei. Så kan också vara fallet i hänskjutnamål om lagsökning eller betalningsföreläggande, när svaranden har motiveratsitt bestridande i den summariska processen. Däremot kan det finnas anledningatt förelägga svaranden atl komma in med etl skriftligl svaromål i hänskjutnamål om belalningsföreläggande. Detta bör kunna ske om dels gäldenären inte tidigaremotiverat sitt bestridande och dels borgenären - antingen i målet ombetalningsföreläggande eller senare - lämnat uppgifter motsvarande vad somenligt 2 § krävs av en stämningsansökan. Det är ingenting som hindrar alträtten först förelägger borgenären att inkomma med erforderliga kompletterandeuppgifter och sedan förelägger gäldenären alt inkomma med ett skriftligtsvaromål. Som framhålls i det följande i anslutning till tredjestycket bör vid ställningstagande till om svaranden skall föreläggas att kommain med ett skriftligt svaromål även vägas in kostnaderna och olägenheterna medett sammanträde, sedda i förhällande till vad mälet gäller. Jag har tidigare påpekat att bör gesuppdrag att upprätta formulär för stämningsansökningar, vilka främst är avseddaatt begagnas av privatpersoner som öppnar process. Motsvarande formulär börupprättas för de skriftliga svaromålens del. Av texten i dessa formulär börframgå vart svaranden kan vända sig för att fä hjälp med att fylla iformuläret. Är svaranden en privatperson, bör ett exemplar bifogas stämningennär svaranden föreläggs all komma in med skriftligt svaromål. Ett föreläggande atl avge skriftligt svaromål får enligl11 § förenas med tredskodomspäföljd i dispositiva mål. Såsom framgår av första stycket är det ingenting somhindrar att man använder sig av blandformer mellan rent skriftligl och muntligtsvaromål. Svaranden bör l.ex. kunna åläggas atl avge ett skriftligt svaromål ifråga om en viss del av käromälet och att vid ett senare sammanträde svaramuntligen i övriga delar. Det bör också vara möjligt atl på en gång föreläggasvaranden alt dels avge skriftligt svaromål före etl sammanträde ochdels inställa sig till sammanträdet. Tredje stycket innehåller en presumtion för altförberedelsen skall vara muntlig sedan etl skriftligt svaromål kommit in. Idetta skede föreslås således den nu gällande presumtionen för muntligförberedelse bestå. Förslagel innebär emellertid en uppmjukning av presumtionenför munllighet. Om det är lämpligare med hänsyn lill målets beskaffenhet färrätten välja alt fortsätta förberedelsen genom skriftväxling. Självfallet bördet ocksä vara tillåtet att besluta om ytterligare någon skriftväxling ochdärefter hälla sammanträde. Av avgörande betydelse för frågan om förberedelsen skallfortsätta vid sammanlräde eller genom skriftväxling bör vara om det finnsanledning alt tro att muntiighet kan bidra till att uppnå de i 6 § angivnamålen med förberedelsen, alltså bl.a. alt klara ut tvistens omfattning och attdiskutera förlikning. Detta är i sin tur beroende av olika faktorer som ilagtexten sammanfattats i uttrycket "målets beskaffenhet". Om elt mål innehåller omfattande och kompliceradesakförhållanden, 198 som ärstridiga mellan parterna, är del i allmänhet inle lämpligt med en rent Prop. Det finns dä en risk att skriftväxlingen sväller ut och att parterna"skriver förbi varandra". 1 elt sådant mål kan rätlen lättare utöva sin materiella processledning och klarläggatvistefrågorna vid ett 1 uttrycket "målets beskaffenhet" fär läggas inäven annal än sådant som direkt har med processmaterialet atl göra, såsom t.ex.om parterna processar med eller utan ombud. Om en part processar ulan hjälp avadvokat eller motsvarande torde det i detta skede av förberedelsen i allmänhetvara lämpligast atl sammanträde hålls. Rätten bör emeUertid, när man tarställning till handläggningsformen i detta skede, ocksä beakta om de eventuellafördelarna med etl sammanträde uppväger de kostnader och olägenheter somsammanträdet kan föra med sig. Skälen för förberedelse genom skriftväxlingblir alltså starkare ju mindre värde målet gäller.