prop · GA03128 · 1986-12-31 00:00:00 — underrätta motparten omsin avsikt om denne förklarat att han inte kom- Prop. 1986/87: 128 mer atlfullgöra sina skyldigheter. Någonallmän regel om rätt att häva på grund av befarat avtalsbrott finns inte i densvenska köplagen. Säljaren har dock under vissa fömtsättningar en sådan råttenligt 39 och 40 §§. En regel motsvarande första styckel i förevarande artikeli konventionen övervägs däremot för köplagsförslaget. Artikeln gäller hävning vid successiv leverans, dvs. när varan enligt avtalelskall avlämnas genom delleveranser. Artikeln är tillämplig vid bristandeuppfyllelse av såväl säljarens skyldighet att avlämna delleveranser somköparens skyldighet atl betala för delleveranserna. Avförsta stycket framgår att en part har rätt att häva avtalet såvitt gäller enav delleveranserna om motparten inte har fullgjort sina skyldigheter avseendedenna leverans och detta ulgör elt väsentligt avtalsbrott beträffande dennaleverans. Att köparen har denna rätt vid partiellt avtalsbroU på säljarens sidaframgår också av art. 51. 1andra stycket regleras rätlen för en part att häva avtalet såvitt gäller senaredelleveranser. Om ett avtalsbrott i fråga om en delleverans ger god grund attanta att etl väsentligt avtalsbrott kommer att inträffa beträffande framtidadelleveranser, får avtalet även hävas beträffande dessa. ex, del fallet att eU fel avseende en delleverans ger anledning atl misslänkaalt fel kommer att föreligga också i en eller flera av de framlida leveransernaoch det fallet att ett fel i en leverans ger anledning all anta att tidtabellenför tillverkningen kommer att förskjutas så att dröjsmål kommer att inträffamed någon eller flera av de framtida leveranserna. Rätten att häva beträffandeframlida delleveranser avser samtliga de delleveranser i fråga om vilka detföreligger en god gmnd att anta att ett väsentligt avtalsbrott kommer altinträffa. Det är i och för sig ulan belydelse om det redan inträffadeavtalsbrottet är väsentligt. Itredje stycket regleras köparens rätt att häva . Del är alltså härbara fråga om köparens räll att häva. Om köparen häver avtalet beträffandenågon delleverans får han enligt det förevarande styckel också häva avtalelbeträffande tidigare och senare delleveranser i den utsträckning detföreligger ett sådant samband mellan delleveranserna att de vid en partiell hävninginte skulle kunna användas för det ändamål som parterna förutsåg vidavtalsslutet. Densvenska köplagen har bestämmelser om hävning vid successiv leverans i 22, 29och 46 §§. Vad där sägs om säljarens avtalsbrott molsvarar i slort settregleringen i konventionens art. 73. Någon ändring övervägs inte för köplagsförslaget.Vad beträffar köparens dröjsmål med betalningen skiljer sig dock den svenskarätten från konventionen och samma skillnad torde komma finnas också i köplagsförslaget. avdelningar av konvenfionen där påföljderna av en parts avtalsbrott behandlas anges endasi all en part kan kräva skadestånd på grund av motpartens avtalsbrott. Däremot finns det inga bestämmelserom fömtsätt ningarna för skadeståndsskyldighelen (se art. 45 och 61). Detta skall upp- 149 fattas så attskadeståndsskyldighet uppkommer oberoende av försummelse Prop. 1986/87: 128på skadevållarens sida. Skadeståndsskyldigheten begränsas emellertid i viss mångenom reglerna om befrielsegrunder i art. 79. Denföreliggande avdelningen om skadestånd (art. 74-77) handlar om skadeståndetsomfattning och beräkning. Bestämmelserna gäller antingen det är säljaren ellerköparen som är den skadeständsberåttigade. Art. 74 innehåller de grundläggandereglerna om skadeståndets omfattning. 1 art. 75 och 76 regleras denskadelidandes rätt till ersättning för prisskillnad når avtalet har hävts. Art.77 handlar om den skadelidandes skyldighet att begränsa sin förlust ochföljderna av atl han underlåter detta. Enligt huvudprincipen, som uttrycks i första meningen av denna artikel,skall skadeståndet motsvara den förlust som den skadelidande har drabbats avtill följd av avtalsbrottet. Utgångspunkten är alltså att han ekonomiskt skallförsättas i samma situation som om motparten hade fullgjort avtalet på rättsätt eller - med svensk terminologi - få ersättning för det positivakontraktsintresset. Det framgår uttryckligen all skadeståndet skall omfattaersättning också för föriorad vinsl. I övrigt anges inte vilkaskadeståndsposter som skall ersättas. Atl prisskillnad skall ersättas framgårdock som nämnts av art. 75 och 76. Enligtandra meningen får skadeståndet inte överstiga den förlust som denskadeståndsskyldige fömtsåg eller borde ha förutsett såsom en möjlig följd avavtalsbrottet. Den ersättningsgilla förlusten skall ha framstått som en möjligföljd av avtalsbrottet med hänsyn till de omständigheter som denskadeståndsskyldige kände till eller borde ha känt till vid tiden för avtalsslutet.Genom bestämmelsen i andra meningen undantas från skadeståndet sådana förlustersom visserligen är en följd av avtalsbrottet men som inte uppfyller kravet på fömlsebarhet.Detta ligger i linje med vad som gäller enligt angloamerikansk och fransk rättoch måste anses utgöra en snävare avgränsning av skadeståndets omfattning änden som följer av den i nordisk rätt tillämpade adekvansprindpen. Deallmänna principer för skadeståndets beräkning som gäller enligt svensk köprättär inte kodifierade. Som antytts får dock regeln i första meningen av ifrågavarandeartikel anses överensstämma med gällande svensk rätt medan andra meningentorde, som har berörts, innebära en störte begränsning av rätten tillskadestånd än enligt svensk rätt. En bestämmelse med samma innebörd som förstameningen torde komma att tas in i köplagsförslaget. Artikeln gäller ersättning för prisskillnad när köpet har hävts och köparenhar gjort ett täckningsköp eller säljaren har sålt varan på nytt. Den skadeständsberåttigadehar i så fall rätt till ersättning för skillnaden mellan det avtalade prisetoch priset vid täckningsköpet eller kompensationsförsäljningen. Del är detfaktiska priset vid den andra transaktionen som skall läggas till grund förberäkningen av prisskillnaden och i motsats till vad som gäller enligt art. 76är det här alltså fråga om en konkret skadeståndsberäkning. Föratt prisskillnaden skall få beräknas enligt art. 75 måste den andra transaktionen ha gjorts på ett skäligt sätt och inom skälig tid efter del att köpet hävdes. Detta får anses innebära att köparen skall ha försökt göra ett 150 täckningsköp lill så lågtpris som möjligt och alt säljaren vid kompensa- Prop. 1986/87: 128 tionsförsäljningenskall ha försökt få ul ett så högt pris som möjligt. Ifall den andratransaktionen inte uppfyller dessa krav, skall ersättningen för prisskillnadberäknas enligl art. 76 om förutsältningarna för tillämpning av den artikeln äruppfyllda. Detframgår av slutet av den ifrågavarande artikeln att den endast gällerberäkningen av skadeståndsposten prisskillnad och att ersättning för prisskillnadinle utgör hinder för att den skadelidande får ersättning för andraskadeståndsposter som kan vara ersättningsgilla enligt art. 74. Ävenenligt gällande svensk rätt har den skadelidande rätt lill ersättning förkonkret prisskillnad. En uttrycklig regel om detta saknas dock i köplagen mentorde komma att tas in i köplagsförslaget. Artikeln gäller ersättning för prisskillnad när köpet har hävts men denskadelidande parten inte har gjort något täckningsköp eller någonkompensationsförsäljning. Artikeln är emellertid också tillämplig när etttäckningsköp eller en kompensationsförsäljning har gjorts men köpet ellerförsäljningen inte uppfyller de krav som anges i art. 75. Del blir här fråga omen abstrakt skadeståndsberäkning. Föratt bestämmelsen skall vara tillämplig måste det finnas ett gängse pris förvaran. Om detta är fallet har den skadelidande enligt första stycket rätt tillersättning för skillnaden mellan det avtalade pnset och gängse pris vid denlidpunkt då köpet hävdes. Denna tidpunkt blir avgörande för bedömningen t. ex.om avtalet hävs på gmnd av ett befarat avtalsbrott eller om säljaren häverköpet på den grund att köparen inte betalar för varan i lid eller inte i lidhar vidtagit åtgärder som är nödvändiga för att betalning skall kunna ske.Vidare är gängse pris vid tiden för hävningen avgörande om köparen avvisar envara som erbjuds honom. fall då köparen har övertagit varan skall prisskillnaden beräknas pågrundval av gängse pris vid den udpunkt då han övertog varan. Denna tidpunktblir alltså avgörande t. ex. när köparen har fäll varan i sin besittning ochefter upptäcker att det föreligger ett väsentligt fel i varan. Beräkningenav prisskillnaden enligt första styckel skall enligt vad som sägs i andra slycket- ske på grundval av gängse prisei på den ort där varan borde ha avlämnats.Detta skall gälla också om köparen redan har fått varan och först efter dettahäver köpet. Om det inte finns nägot gängse pris för varan på den ort där varanborde ha avlämnats, skall man lill grund för beräkningen lägga gängse pris påen annan ort som skäligen kan jämföras med den fömtnämnda orten. I så fallmåste hänsyn tas lill skillnaderna i transportkostnader. Inteheller när ersättningen för prisskillnad skall beräknas enligl art. 76 utgörden hinder för att den skadelidande får ersättning för andra skadeståndspostersom kan vara ersättningsgilla enligt art. 74. Med stöd av sistnämnda artikelkan ersättning utgå för t. ex. förlorad vinst men ersättningen förprisskillnad får naturligtvis då inte täcka samma förlust. Reglerom abstrakt beräkning av ersättning för prisskillnad finns i den gällande svenska köplagen (25, 30 och 45 §§). Avgörande enligt de svenska reglerna är dock inte gängse pris vid hävningen eller övertagandet av varan på varan då avlämnandet bort ske eller dröjsmålet inträdde. Enligt köplagsförslagettorde tiden för hävningen komma att vara avgöran- Prop. 1986/87: 128 de. Artikeln gäller den skadelidande partensskyldighet att begränsa sin förlust. Enligt bestämmelsen skall han vidtasådana åtgärder som efter omständigheteraa är skäliga för att begränsa denförlust som följer av avtalsbrottet. Skyldigheten gäller förlusten även tillden del den beslår av förlorad vinst. Om den skadelidande underlåter attbegränsa föriusten, kan skadeståndet sättas ned med ett belopp motsvarande detmed vilket förlusten borde ha begränsats. Den princip ät vilken artikeln ger uttryck gäller också enliglsvensk rätt. En regel som ger uttryck åt principen torde komma att tas in i köplagsförslaget. Artikeln, som gäller rätten till ränta, ärresultatet av en kompromiss i diplomatkonferensens slutskede. Den säger inlemycket mera än att ränta skall utgå på förfallna belopp. Frågan om vilkenräntesats som skall fillämpas har lämnats öppen och får avgöras enligt den nafionellalag som är tillämplig på köpet. Skyldighet att utge ränta föreligger enligt artikeln tillatt böria med för köparen om denne inte betalar i fid. Skyldigheten kan ocksågälla säljaren om denne i samband med hävning skall betala tillbaka tillköparen vad denne erlagt för varan. Ränta kan också komma ifråga när en part skallutge skadestånd till motparten och över huvud taget när ett belopp harförfallit till betalning. Den omständigheten att en part kräver ränta inverkar intepå hans rält till skadestånd. Om den betalningsberättigade har haft faktiskaräntekostnader som överstiger den räntesats som följer av tillämplig lag, kandenna skillnad alltså krävas ut som skadestånd. Rätten fill ränta gäller även om den betalningsskyldigekan åberopa någon befrielsegmnd. Detta är en viktig skdlnad jämfört med rättentill skadestånd; se art. 79(5). Den svenska köplagen har i huvudsak inte någon annan regelom ränta än den i 38 § intagna hänvisningen till räntelagen. Samma teknik tordekomma att begagnas i köplagsförslaget. Artikd 79 Denna artikel kan sägas innehålla konventionenscentrala be stämmelser om parternas skadeståndsansvar. Atl en part som underlåter att fullgöra någon av sina förpliktelser är skyldig atl utge skadestånd framgår visserligen av art. 45(1) punkt b och art. 61(1) punkt b och bestämmelserom skadeståndets omfattning och beräkning finns i art. 74- 77. Förevarande artikel anger emellertid under vilka fömtsättningar en part, som i och för sig är ansvarig för ett avtalsbrott, är befriad frän attutge skadestånd till motparten. Bestämmelserna i artikeln är formulerade såsom om de gällde befrielse 152 från vilken som helst avparternas skyldigheter. Av femte slycket framgår Prop. 1986/87: 128 dock attartikeln bara har belydelse för skadeståndsansvaret. Huvudregelnom befrielse från skadeståndsansvaret finns i första styckel. Andra stycketgäller ansvaret för t.ex. underenlrepenörer och andra självständigamedhjälpare. I tredje stycket anges hur länge ansvarsbefrielsen varar och ifjärde styckel regleras en parts skyldighet atl under alla omständigheterunderrätta motparten när han inte kan fullgöra sina skyldigheter såsomförutsatt. Enligtförsta styckel är en part inte ansvarig för underlåtenheten att fullgöra någonav sina skyldigheter om han visar atl underlåtenheten berodde på ett hinderutanför hans kontroll. YUeriigare förutsättningar är emellertid att han ocksåvisar atl det inte skäligen kunde förväntas av honom att han skulle ha räknatmed hindret vid avtalsslutet eller att han skulle ha undvikit eller övervunnithindret eller dess följder. Om samtliga dessa förutsättningar är uppfyllda och annat inte följer av de följande beslämmelserna i artikeln är partenbefriad från skadeståndsskyldighel. Närdel talas om hinder innebär detta att det inle är tillräckligt atl fullgörelsenhar försvårats eller blivit mer kostsam än beräknat. Om varan eller delvaruslag det är fråga om har förstörts, ulgör det naturligtvis ett hinder förleverans. Men i och för sig krävs det emellertid inte att del föreligger s. k.objektiv omöjlighet. Hinder som avses i bestämmelsen kan bestå i att detinträffat ett produktionsstopp på grund av någon naturhändelse. Elt hinder kanockså utgöras av olyckshändelser såsom en eldsvåda eller en översvämning. Ävenen åtgärd av en myndighet kan i och för sig utgöra ett hinder för fullgörelsen.Detsamma gäller en strejk. Del torde inte heller vara uteslutet altomständigheter av ekonomisk natur i vissa fall är sådana att de enligt enobjektiv bedömning rent faktiskt måste anses utgöra etl hinder för en avtalsenligfullgörelse. Vadsom utgör etl hinder beror också på avtalets innehåll. Ju mera specificerad enförpliktelse är, desto större är risken för alt någon händelse får den effektenalt fullgörelse inle kan ske. Ju allmännare förpliktelsen är, desto fleraalternativa möjligheter finns det däremot till fullgörelse och desto färrehändelser kan i princip utgöra hinder för en avtalsenlig fullgörelse. Manmåste med andra ord räkna med att det finns fä godtagbara hinder för att inlefullgöra en penningförpliklelse eller ett åtagande att leverera en viss mängdav en allmänt tillgänglig råvara. Risken för att det inträffar ett faktiskthinder för att leverera etl bestämt konstverk eller en viss begagnad maskin är naturiigtvisbetydligt större. Förall etl hinder skall ha befriande verkan förutsätts atl det har legat utanförpartens kontroll. Detta innebär alt förhållanden som kan hänföras till partensegen konlrollsfär alltid medför skadeståndsansvar för honom, även omförhållandel rent faktiskt utgör ett hinder för avtalsenlig fullgörelse.Störningar som är att hänföra lill det egna företaget, dess drift ellerproduktionsplaneringen, kan l.ex. inte åberopas som befriande hinder. Del ärhärvid utan betydelse om hindret eller avtalsbrottet beror på något som kanläggas parten till last såsom försummelse. En part går inle utanvidare fri från skadeståndsansvar även om han kan visa att underlåtenheten att fullgöra den ifrågavarande skyldigheten beror 153 påett hinder utanför hans kontroll. Han måste också kunna visa att det Prop.1986/87: 128 inte skäligen kunde förväntas av honom atl han skulle ha räknatmed hindret vid avtalslillfället. En allmän strejk eller en import- ellerexportbegränsning kan t. ex. inte åberopas om den varit fömtsebar när avtalet ingicks.Svåra väderleksförhållanden, som t.ex. isläggning som påverkartransportmöjligheterna och försenar en leverans, torde inte heller kunnaåberopas om de inte är exceptionella för del ifrågavarande områdei. Ytterligareen förutsättning för att en part skall befrias från skadeståndsansvar är althan kan visa atl det inle skäligen kunde förväntas av honom att han skulle haundvikit eller övervunnit hindret eller dess följder. Detta innebär en skyldighetför en part atl trols ett inträffat hinder göra vad han kan för att ändåfullgöra avtalel. Ävenom artikeln närmast får aktualitet vid säljarens dröjsmål är den ocksätillämplig vid hans ansvar för fel i varan och andra avtalsbrott. Den gäller ävenvid dröjsmål med betalningen och andra avtalsbrott på köparens sida. När detgäller säljarens ansvar för fel bör det framhållas atl prövningen enligt förstastycket inte gäller humvida själva felet - den fysiska avvikelsen från avtaladkvalitet - berodde på ett hinder utanför säljarens kontroll, utan om säljarensunderlåtenhet att avlämna avtalsenlig vara berodde på ett sådant hinder. Andrastycket innebär en inskränkning av de möjligheter lill befrielse från ansvarsom följer av första stycket. Bestämmelsen gäller en parts ansvar för tredjeman som han har givil i uppdrag atl fullgöra eller en del av det.Det kan vara fråga om en underentreprenör eller någon annan utomståendemedhjälpare. Om partens underlåtenhet att fullgöra den ifrågavarandeskyldigheten beror på en underlåtenhet av medhjälparen är parten nämligenbefriad frän ansvar endast om han själv är fri enligt första styckel ochdessutom den som fått uppdraget skulle vara fri från ansvar om första stycketskulle tillämpas på honom. Etl praktiskt fall kan vara att en säljare haråtagit sig att leverera en maskin som skall vara utrustad med en speciellkomponent och säljaren väljer att beställa komponenten från enunderleverantör. Om maskinleveransen försenas på grund av dröjsmål fränunderleverantörens sida, är säljaren fri frän skadeståndsansvar endast om bådeunderleverantören och han själv är fria från ansvar vid en prövning enligtförsta styckel. Andraslycket är emellertid inte tillämpligt när det är fråga om "general suppliers",dvs. när tredje man inte är någon som har engagerats för att uppfylla just detifrågavarande avtalet. Om säljarens dröjsmål beror på avbrott ienergitillförseln eller uteblivna leveranser från råvaruleverantörer, behöverhan inte visa att också denne skulle vara fri från ansvar vid en prövningenligt första stycket. Hans ansvar är likafullt strängt också i en sådansituation eftersom det får anses följa av första stycket att han inte går friom han kunde välja eller kontrollera leverantören eller om han hade en rimligmöjlighet att skaffa fram det han behövde från annat håll. Det är emellertidinte möjligt att i generella termer närmare ange vilka fall som skall bedömasenligt andra stycket och vilka som enbart faller in under första styckel. Detfår bedömas från fall till fall. Hinderför fullgörelsen av ett avtal kan ofta vara av tillfälligt slag. iredje styckelframgår alt den befrielse från skadeståndsansvar som kan Prop. 1986/87: 128följa av art. 79 bara gäller för den tid under vilket hindret består. Huruvidaskyldigheten alt fullgöra avtalet över huvud taget kvarstår efter t.ex. etlmycket långvarigt hinder är däremot inte reglerat i konventionen. Fjärde styckel handlar om den upplysningsskyldighel som enpart har som inte kan fullgöra någon av sina skyldigheter men som i och för sigkan åberopa ett befriande hinder. Parlen skall enligt första meningen undertättaden andra parten om hindret och dess inverkan på hans möjligheter alt fullgöraskyldigheten. Syftet med detta är naturligtvis atl den andra parten skall fåtillfälle alt begränsa den skada han lider genom avtalsbrottet och som han, pågrund av att det föreligger ett befriande hinder, inte kan få ersättning för. Undertätlelsepliklenär sanktionerad genom den särskilda skadeståndsskyldighel som följer av andrameningen. Om den andra parlen inte har fått undertättelse inom skälig tid eflerdel att den part som inle kan fullgöra skyldigheten fick eller borde ha fåttkännedom om hindret, är den sistnämnde skyldig alt ersätta den skada som är enföljd av atl den andre inte har fått underrättelsen i lid. Av femte styckel framgår, som redan nämnts, atl art. 79bara har betydelse för parternas skadeståndsskyldighet och inte innebär någoninskränkning i den rält en part kan ha att t. ex. häva köpet på grund av denandres avtalsbroU. Den svenska köplagens grundläggande regler om skadeståndfinns i 23, 24, 30, 42 och 43 §§. Säljarens ansvar är enligt köplagen olikaberoende på om del är fräga om köp av bestämt gods eller leveransavlal. Delförta är lindrigare än det senare som bara medger undantag vid omöjlighet.Skillnaden jämfört med konventionens reglering är dock mindre än reglernasutformning i förstone kanske ger intryck av. Som nämnts leder nämligen entillämpning av art. 79 i praktiken till ett lindrigare ansvar vid köp av enspecificerad vara än när det är fråga om leverans av en vara som bara ärbestämd lill sin art. Vid köparens dröjsmål med betalningen innebär art. 79 påmotsvarande sätt ett ansvar som nog inte skiljer sig mycket från det som följerav 30 § köplagen. Det skadeståndsansvar som övervägs för köplagsförslagetligger närmare konventionens reglering än bestämmelserna i gällande köplag. Artikel 80 Denna artikel innehåller den tämligensjälvklara regeln att en part inle får åberopa att den andra parten inte harfullgjort någon av sina skyldigheter, i den mån detta beror på en handlingeller underlåtenhet av honom själv. Om t.ex. varan skall hållas tillgänglig hossäljaren, kan köparen naturligtvis inle göra gällande atl säljaren är idröjsmål ifall ett försenat avlämnande beror på atl köparen inte har ordnat medhämtning av varan. Avdelning V Verkningarna av hävning I art. 49 och 64 anges under vilka förutsättningar köparenrespektive säljaren kan häva köpet. I art. 72 behandlas hävning vid befarat avtalsbrott och i art. 73 hävning vid successiva leveranser. I den föreliggande avdel ningen behandlas bl.a. verkningarna av att köpet hävs (art. 81 och 84). art. 82 och 83 reglerasföljderna för köparens hävningsrält av atl han inte Prop. 1986/87; 128 kanlämna tillbaka varan i väsentligen samma skick som han tog emot den. Art. 8284gäller också köparens räll atl kräva omleverans. Hävning av köpet innebär att båda parter befrias från sina skyldigheterenligt avtalel. Detta slås fast i första slycket av denna artikel. Eftersom hävningi vissa rättssystem utsläcker parternas samtliga förpliktelser som har singrund i avtalet, nämns i klargörande syfte att hävning inte medför att en partbefrias från sin eventuella skyldighet atl betala skadestånd. Det klargörsockså atl hävning inle heller påverkar avtalets bestämmelser om biläggande avtvister eller andra avtalsbestämmelser som gäller parternas rättigheter ochskyldigheter lill följd av att köpet hävs. Del kan 1. ex. gälla skiljeklausulereller bestämmelser om avtalsviie. mån en part har fullgjort köpet, skall den andra parten lämna tillbaka vadhan fått. Om båda parterna har något aU lämna tillbaka, skall återlämnandet skesamtidigt. Det nu sagda följer av andra stycket. Densvenska köplagens närmaste moisvarighet till denna artikel utgörs avbestämmelserna i 57 §. De ifrågavarande principerna torde komma till uttryckockså i köplagsförslaget. Artikeln begränsar köparens rätt atl häva köpet och atl kräva omleverans.Enligt första slycket förlorar han dessa befogenheter om det inte är möjligtför honom att lämna tillbaka varan i väsentligen samma skick som det i vilkethan tog emot den. Detsom sägs i första stycket modifieras betydligt av reglerna i andra stycket.Första stycket skall sålunda inte tillämpas om omöjligheten att lämna tdlbakavaran - eller att lämna tillbaka den i väsentligen samma skick - inte beror påen handling eller underiåtenhel av köparen (punkl a).