prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — RSV, som inte har något att erinra mot att detinförs en arvsrätt för efterlevande make även när det finns bröstarvingar, villbestämt avstyrka förslaget att ha som huvudregel atl dödsbon skall bevarasoskiftade. RSVs inställning är motiverad av taxeringstekniska skäl. Bl.a. skalldödsbon, som omfattas av handelsbolagsreglema, lämna kontrolluppgift rörandedelägarnas taxering, jfr 38 § 1 och 3 mom. taxeringslagen (TL). Dessa uppgifterskall insamlas, sorteras och granskas av taxeringsmyndigheterna som i storutsträckning måste sända underrättelser sinsemellan, eftersom delägarna kanvara bosatta i olika taxeringsdistrikt. Även vissa uppbördstekniskaolägenheter uppkommer genom att dödsbon står kvar oskiftade, särskilt underövergångsåret. Om de sakkunnigas förslag genomförs kommer det attleda till alt antalet dödsbon som berörs av reglerna i 53 § 3 mom. KL ökarväsentiigt. Denna effekt är definitivt inte önskvärd för skatteförvaltningen.Ökningen av antalet berörda dödsbon skulle bli mindre om inkomst- respektiveförmögenhetsgränsen i 53 § 3 mom KL höjdes. Eftersom de i dagens penningvärdeganska låga beloppsgränserna har behållits, torde de ha medverkat till alttillgodose det fiskaliska intresset av alt dela upp boets egendom ochförmögenhet på delägama. Enligt RSVs mening bör detta påtryckningsmedel pådödsbodelägare inte försvagas, vilket skulle bli följden om beloppsgränsernahöjdes. I de fall en person som är gift avlider och endastefterlämnar make och föräldrar anses maken men inte föräldrarna somdödsbodelägare (18 kap. 1 § andra stycket ). Den först avlidnesföräldrar blir däremot delägare i dödsboet efter den sist avlidne maken. Enligtgällande rätt erfordras inle någon skiftesförrättning i ett enmansdödsbo, utanboet anses upplöst i och med atl dödsboförvaltningen har avslutats. Dettainnebär bl.a. att ett dödsbo med endast en delägare inte betraktas som elt självständigtskattesubjekt (se t. ex. RÅ 1960 ref 27). De sakkunnigas förslag till ändring av 3 kap. 7 §ärvdabalken innebär att den efterlevande maken skall kunna befria sig från fortsatt innehav av det oskiftade boel genom att skifta detta med efterarvingaraa. Man anför dock att detta inte är att betrakta som ett försenat arvskifte efter den först avlidne utan som ett föregripande av efterarvel vid den efterlevandes död (s. 447). Av de sakkunnigas formulering i denna paragraf och i förslaget till 3 kap. 5 § andra stycket synes framgå att man räknar med atl 157 dödsbonmed endast en delägare skall kunna bestå som särskilda rättssub- Prop.1986/87:1 Detta skulle i sintur leda till att ett enmansdödsbo under de tre första årenefter dödsfallet skulle bli att betrakta som ett särskilt skattesubjekt. RSVvill framhålla att en sådan utveckling skulle leda till betydande förmåneri skattehänseende om inte ett uttryckligt förbud däremot införs i 1 det följande skall belysas konsekvenserna av deföreslagna bestämmelserna beträffande dels bröstarvinges och makes arvsrätt,dels bröstarvinges rätt lill efterarv vid efterlevande makes död mol bakgrundav att någon av de arvsberättigade är föremål för indrivning. Om bröstarvinge förekommer som gäldenär hoskronofogdemyndighet kan dennes rätt lill andel i dödsboet efter den avlidneföräldern utmätas ända fram till det tillfälle då boel skiftas. då bodelningshandling undertecknas måste kronofogdemyndigheteller den som vid exekutiv försäljning förvärvat den utmätta rätlen frångäldenären kunna överta möjligheten alt gentemot dödsboet begära att få erhållagäldenären tillkommande arv (jfr 4 kap. 31 § utsökningsbalken). Det ärsynnerligen viktigt alt denna möjlighet för kronofogdemyndigheternas del fåranses följa av utsökningsbalken eftersom gäldenären annars genom atl inte yrkaskifte av boet på ett för borgenären negativt sätt kan påverka värdet av denutmätta rättigheten. Om utmätning aktualiseras först efterbodelningshandlingens undertecknande kan även utmätningverkställas av gäldenärens rätt till andel i dödsboet efter den avlidneföräldern. Värdet av den utmätta andelen påverkas då av spekulationen om hurlänge den efterlevande maken väntas leva och det beräknade värdet av dennesdödsbo vid det framtida fränfället. Vid exekutiv försäljning av en utmätträttighet kan denna vara mer eller mindre attraktiv beroende på om denefterlevande maken antas ha en kortare eller längre resterande livslängd. Vidtillämpning av nu gällande regler förekommer i praktiken inte utmätning iefterarv på motsvarande sätt för t. ex. förälders skulder. Som de sakkunnigaframhåller (s. 201 n) väntas efterarv att förekomma i större utsträckning,varför RSV därför finner det vara angeläget att här redovisa de olikautmälningsshualioner som kan bh aktuella. Det nu beskrivna utmälningsförfarandel,som baseras pä en spekulation bl.a. beträffande lidpunkten för efterlevandemakes frånfålle, är olustigt för samtliga inblandade parter. Därför bör denföreslagna bestämmelsen innebärande att det blir huvudregel med oskifladedödsbon övervägas bl.a. mot bakgrund av olägenheten i den nu redovisadesituationen. Om lagförslaget genomförs måste dock möjligheten lill utmätning avarvsrätt ända fram lill den efterlevande makens död finnas. Dä bör även bestämmelsenom makes fria förfoganderätt (I §) inskränkas så att make inte till nackdel förutmätningsborgenär fritt kan förfoga över dödsbo. Är den efterlevande maken gäldenär utreds i förstahand om denne har utmätningsbara tillgångar. Saknas sådana men ägdes utmätningsbar egen- 158 dom av den avlidne maken ingår denna i dödsboet. Fram tilltidpunkten för Prop. 1986/87: 1 undertecknande av bodelningshandlingen kanutmätning under alla förhållanden ske av den efterievande makens rätt till arvefter den avlidne maken. Eftersom den föreslagna bestämmelsen om efterlevandemakes rätt atl påkalla arvskifte inte begränsas i tiden på det sätt som gällerför bröstarvinge, blir enligt RSVs mening konsekvensen att utmätning avarvsrätten kan ske under hela den tid som den efterievande maken lever i detoskiftade boet. Om arvsrätten utmäts kan dödsbodelägarnas underlåtenhet attbegära skifte av boet medföra atl gäldenären fritt under sin återståendelivstid kan nylQa dödsboets egendom. eller den som vid exekutivförsäljning förvärvat utmätt arvsrätt förutsätts även här ha möjlighet att iden efterlevande makens ställe påkalla arvskifte. , juridiska fakultetsnämnden: Familjelagssakkunnigas olikaförslag innebär sammantagna en ganska stark ökning av efterlevande makesanspråk jämfört med bröstarvingarnas. Det föreslås att make vid bodelning skallkunna välja att behålla sin egendom utan att giftorättsanspråken för varderasidan utjämnas (12 kap. 3 § ), att den efterlevande maken(enligt 3 kap. ) skall ha rätt att kvarsitta i orubbat bo med friförfoganderätt över hela egendomsmassan eller att få ut 1/3 av kvarlåtenskapenefter den döde i arv, om bröstarvingar begär arvskifte, attförsäkringsbelopp som utgår p. g. a. förmånstagarförordnande (104 §försäkringsavtalslagen) alltid skall utgå lill förmånstagaren, som i allmänhetär make, vid sidan av alla arvsrältsliga anspråk i övrigt. Vissa andraförbättringar för efterlevande make ligger i förslagen om justering avbasbeloppsregeln i GB 13:12 st 2, om att pensionsbelopp p.g.a. efterlevandemakens försäkring normalt skall gå vid sidan av bobehällningen (se förslagetlill 10 kap. 4 § äktenskapsbalk), och om införandet av en lagregel om atl, näruttryckligt för-månstagareförordnande till livförsäkring saknas, efterlevandemake skall anses som förmånstagare p.g.a. lag (se förslaget till 103 a §försäkringsavtalslagen). kommer ifortsättningen av detta yttrande att beröra de nämnda, olika delförslagen. Nämnden vill till en början tillstyrka ett införande av den föreslagna möjligheten för efterlevande make att vid bodelning behålla sin egendom. Härigenom läggs del i efterlevande makes hand att ensam åstadkomma samma resultat som genom etl äktenskapsför ord om att all egendom skall vara enskild. Den tekniska utformningen av förslagel (12 kap. 3 §) kan emellertid behöva övervägas ytterligare. Betrak tad som en rättshandling, att delning av makarnas giftorältsgods inte skall ske, är efterievande makes önskemål härvidlag av ganska speciellt slag, eftersom förklaringen ibland kan ge maken en fördel, nämligen om hans tillgångar är de större, men ibland ocksä en nackdel, om den efterlevande maken har den mindre egendomen men avstår från en uQämning av giflo- rättsanspråken för att gynna arvingarna. I den föreslagna lagtexten talas 159 detom att efterlevande maken vid bodelningen begär att "delning" inteProp. 1986/87: 1 skall äga rum utan att vardera sidan skall "som sin andelbehålla sin egendom". Enligl vad som framgår av specialmotiveringen (s.391) innebär omnämnandet av att vardera sidan skall behålla sin andel enmarkering av att ett första stadium av bodelningsförrättningen tankes bli genomfört,men att en efterlevande make dock kan begära tillämpning av lagens regler omlottläggning, vilka kan ha särskild betydelse beträffande rätten att övertabostad och bohag, som tillhört den avlidne. Talet om att vardera sidan skallsom sin andel behälla sin egendom anknyter tydligen till reglerna i 11 kap. iförslaget till äktenskapsbalk om bestämmande av makarnas andelar i boet. Detförefaller emellertid tveksamt om den innebörd som de sakkunniga velat ge sittförslag med tillräcklig tydlighet framgår av den valda avfattningen. Förslagen atl make skall få sitta i "oskiftatbo" (med fri förfoganderätt) eller taga arv även när det finnsbröstarvingar innebär en intressant möjlighet att förstärka efterlevande makensställning. En sådan förstärkning ansågs som bekant önskvärd avfamiljerältskommittén, som framlade ett aldrig genomfört förslag omnylQanderätt för den efterlevande maken till en del av den avlidneskvarlåtenskap även när det finns bröstarvingar. I stället kom basbeloppsregelnalt införas. Även i direktiven till familjelagssakkunniga diskuterades enytterligare förstärkning av den efterlevande makens ställning men konkret intei högre grad än att en utbyggnad av basbeloppsregeln framhölls som möjlig (sebel. s. 90). En fördel av de sakkunnigas förslag är onekligenockså alt det innebär ett närmande lill rättsläget i och , även omskillnader allQämt skulle komma att kvarstå. Det är inte bara så att arvsrättenhar olika omfattning i och . De svenska förslagen företer dessutomden avvikelsen, alt den efterlevande ställs inför ett val mellan arvsrätt förmake eller en rätt att sitta i orubbat bo (i de västnordiska ländernaförekommer båda sakerna ); dessutom görs i de andra länderna enskillnad mellan särkullbarn och biologiska barn, som saknar motsvarighet i detsvenska förslaget. Det är emellertid ganska svårt atl bedömalämpligheten av ändringsför- slageh bl.a. emedan det saknas säkert empiriskt underlag i fråga om vad som i olika typfall kan vara socialt lämpligast, när en make avlidit. De sakkunniga framhåller med rätta (s. 191 ff), att varken efterlevande make eller barn i dagens samhälle normalt är beroende"av arv för sinförsörjning. Det framhålls emellertid också (s. 194), atl situationen för den efterlevande maken kan vara mera ömmande än för barnen; för maken är det en fråga om att bevara livssituationen, atl sitta i orubbat bo, för bamen är del fråga om ett tillskott av egendom. kan instämma i dessa synpunkter, i varie fall sä vitt angår intresset för den efterlevande maken atl fä kvarsitta i en bostad och alt inte behöva avstå från möbler och andra föremål vid vilkas användning han är van. Frågan är emellertid om inte de sakkunniga åtskilligt överdriver vanligheten av ölägenheter för efterle vande make när det i betänkandet (a st) sägs, att "situationen kräver 160 kanskeofta alt den efterievande nödgas flytta från sin bostad, avstå från Prop.1986/87:1 möbler och andra tillhörigheter eller skaffa fram kontanter för atllösa ul arvingarna". Det förefaller troligt att dylika situationer sällanuppkommer i praktiken dels därför atl redan basbeloppsregeln i GB 13:12 st 2ger efterlevande make ett boltenskydd, som normalt bör läcka åtminstone bohag,och som i många fall gäller huvuddelen av befintlig egendom, dels denefterlevande maken ofta gynnas av testamente, dels det också torde vara vanligtatt bröstarvingar avstår frän att göra sin arvsrätt gällande så längeefterievande make är i livet. Trots att del i lagstiftningsarbetet länge varittal om behovet av en förstärkning av den efterlevande makens ställning saknasdet säkra belägg för all konkreta missförhållanden föreligger. Som skäl för sina förslag om förbättrad ställningför efterlevande make jämfört med barn hänvisar de sakkunniga emellertid inlebara lill efterlevande makes intresse av atl kunna bevara sin livssituation.Det åberopas också att en företagen undersökning av testamenten enligtbouppteckningar 1974 visar, att testamenten lill förmån för efterlevande makeåsidosätter den legala arvsordningen så pass ofta, att det är ett naturligtsteg att genom lagstiftning tillgodose del behov som här kan föreligga. Del äremellertid inte så alldeles lätt att dra säkra slutsatser av testamentspraxis.Som de sakkunniga framhåller (s. 194) hade den avlidne i av alla dödsfallupprättat testamente, och i nästan samtiiga fall gällde testamentet till förmänför make. Även om delta tyder på en önskan atl tillgodose efterlevande make istörre utsträckning än vad arvsreglerna gör, säger testamentspraxis ingentingmed säkerhet om makarnas inställning i den majoritet av faU där testamenteinte förelegat. I vilket fall som helst kan lagstiftningen inle enbart byggapå testamentspraxis utan fristående överväganden måste göras om vad som kantänkas vara en socialt särskilt lämplig ordning. gör härvidlagden allmänna bedömningen, atl reglema givetvis bör tillgodose efterlevandemakes intresse av att kunna kvarsitta i bostad och bohag liksom atl bibehållaen oförändrad levnadsstandard efter den först avlidne makens död, men att iden mån röriiga tillgångar därutöver finns i boet - dessa tillgångar oftakommer lill störst praktisk nytta om de går över tiU bröstarvingarna; dessa kantänkas ha större behov därav för egen familjebildning, anskaffning av bostadm.m. Eftersom det empiriska underlaget för elt ställningslagande är osäkert,känner sig fakultetsnämnden tveksam lill vilka lösningar som bör väljas. Fråganär om det verkligen finns skäl alt göra större förändringar i nu gällanderegelsystem. Visserligen är rättsläget av ålder ett annat i och Norgemen ocksä i dessa länder har del rätt betydande osäkerhet om vad som ärlämpligaste lösningar. Det är väl också möjligt alt testamentspraxis ochsedvanor om faktisk sammanlevnad i oskiftat bo är så betydelsefulla, att dereella skillnaderna mellan de nordiska länderna inte är sä stora som man iförstone kanske kan tro. Otvivelaktigt måste del dock erkännas, att det kantyckas vara en känslomässigt och psykologiskt otillfredsställande situation, om efterle vande make skall vara beroende av särskilt bröstarvingarnas välvilja efter 161 11 1986/87. Nr I. Bilagedel eltdödsfall för att tillgodoses på elt lämpligt sätt. Elt genomförande av de Prop.1986/87: 1 nu aktuella förslagen skulle onekligen innebära en förbättringhärvidlag. Som nämnden berört ovan kan emellertid en nackdel av det föreslagnasystemet bli, att egendom i en del fall kvarstannar hos den efterlevande maken,trots att den skulle göra faktiskt större nytta, om den ärvdes avbröstarvingarna. I sådana fall föratsätter det föreslagna systemet, att testamenteskrivs till bröstarvingarnas förmän eller att make avstår från sin arvsrätt.Just de skäl som åberopats för en förstärkning av efterlevande makes ställning,nämligen atl den efterlevande maken inle skall behöva förändra sinlivssituation, kan emellertid tänkas göra det psykologiskt mera osannolikt, attmakarna eUer den efterlevande maken vidtar åtgärder för alt förstärka barnensställning, än alt - som f. n. - barnen avstår frän formella anspråk för allinle skapa nackdelar för den efterlevande maken. som de sakkunnigas förslagkan medföra fördelar i en del fall verkar det alltså inte omöjligt, atl den kanmedföra en sämre fördelning i andra. vill vidare göra del allmännapåpekandet, alt s.k. särkullbarn när make avlidit antagligen kommer att blivanligare i framliden än f. n. Skälet härtill är naturligtvis den ökadeseparationsfrekvensen mellan makar och samboende liksom den ökande frekvensenav nya parbildningar och omgiften. Enligl den undersökning av bouppteckningar,inregistrerade under en del av , som de sakkunniga låtit ulföra, fannssärkullbarn i av alla de fall i vilka den avlidne efterlämnat barn(s. 539, jfr s. 192); för yngre avlidna var andelen högre. Uppgifterna kanjämföras med en rapport från den s. k. ensamförälderkommittén (DsS 1981:18).Enligt denna rapport (s. 16 f) utgjorde är 1980 de s. k. blandfamil-jerna(ensamstående vårdnadshavare i en ny familjebildning) av alla hushåll medbarn under 18 är. Den framtida vanligheten av särkullbarn till den avlidne somkonkurrent till efterlevande make är emellertid också beroende avgiftermålsfrekvensen (eftersom ju efterlevande sambo inte har giftorätt ellerarvsrätt) och därför svår atl föratspå. menar att det finnsanledning atl beakta särkullbarns intressen gentemot efterlevande make i någolhögre grad än vad de sakkunniga allmänt sett har gjort vid diskussion av fråganom efterlevande make skall fä arvsrätt när det finns bröstarvingar. En rältspolitisk (och även en rällsteknisk)synpunkt är vidare, att det kan följa nackdelar av elt system med alternativa regler (som skiljer sig från lägel i och ) enligt vilka frågan om make skall få ul en andel av kvarlåtenskapen som arv eller få sitta "i orubbat bo" berorpå arvingarnas val. Det kan vara vanskligt att göra ett val, och de alternativa lösningarna kan locka till tvister. De sakkunniga tycks uppfatta valfriheten som en särskild fördel, men fakulletsnämnden befarar alt den i själva verket innebär en nackdel. De sakkunniga framhåller t.o.m. (s. 441) att utgången av valfriheten kan bero även pä den efterlevande makens möjlig heter att begära jämkning vid bodelningen genom atl den efterlevande behäller sin egendom. Man tecknar alltså här en bild där den efterlevande 162 maken och bröstarvingarnaskall föra förhandlingar och göra övervägan- Prop. 1986/87: 1 den under samtidigthänsynstagande lill flera olika, fakultativa regler. mening bör man undvika regler av denna typ med tanke på arvfall eftersomreglerna kan fånkas framlocka onödiga motsättningar mellan de inblandadepersonerna. Det förefaller bättre att ha fasta regler, vilka dock inte behövertillämpas i praktiken om gynnad part avstår frän att göra sin rättgällande. De föreslagna alternativa reglerna kan möjligenföranleda även andra svårigheter. Enligt betänkandet (s. 197) bör efterlevandemakes anspråk på arvslott anses ha förfallit, om den efterlevande övertagitkvarlåtenskapen oskiftad men senare skulle önska få lill stånd ett skifte. börian gäller det tydligen atl avgöra, när boet verkligen har övertagilsoskiftal. Svaret synes böra bli att boel inte övertagils oskiftat i nu aktuellmening, så länge bodelning inte har skett. Båda sidor är ju nämligen då allQämtfria all begära arvskifte. Emellertid kan valfriheten uppmuntra efterlevandemake till att inte begära bodelning, eftersom make dä kan formlöst kvarsitta ihela boet och ändå ha kvar möjligheten att, om bröstarvinge skulle begäraskifte, få ut en tredjedel av kvarlåtenskapen som arv. Över huvud taget villfakultetsnämnden sätta ett frågetecken för de sakkunnigas förmodan (s. 196 f),atl man i praktiken kan vänta sig alt flera omständigheter driver på att delblir bodelning. Frågan är i stället om inle en naturiig tröghet hosdödsbodelägarna i åtskilliga fall kan leda till all efterlevande make sitterkvar i boet utan att bodelning begärs. Den allmänna svårigheten att avgöra förbröstarvinge, om arvskifte skall begäras eller ej, kommer f.ö. till särskiltuttryck såvitt angår omyndig bröstarvinge. Den regel som föreslås härom iföräldrabalken (14 kap. 4 §) är verkligen inte lättillämpad. Även om problemet är tämligen speciellt, kan vidareställas frågan hur man skall se på möjligheten att göra efterievande makesarvsrätt gällande, för den händelse den efterlevande maken avlider utan allbodelning efter den först avlidne har skett och utan att bröstarvingarna ännugått miste om möjligheten alt begära arvskifte. Rimligast är väl altefterlevande makes arvsrätt till 1/3 av kvarlåtenskapen inte går över till hansdödsbo, men förhållandet borde klarläggas. De föreslagna reglerna väcker även viss tvekan ifråga om den använda terminologin och om förhällandet till gällande regler omoskiftat bo. Enligl nuvarande rättsläge innebär oskiftal bo att (bodelning och)arvskifte inte har skett. Beträffande dödsboförvaltningen gäller då de allmännareglerna i 18 kap. ÄB. Efterievande make förfogar allQämt över sittgiftorättsgods, medan arvingarna tillsammans med maken, om giftorättsgemenskapinte är utesluten, förfogar över den avlidnes egendom genom samförvaltning. Eltspecialfall av sammanlevnad i oskiftat bo föreligger om delägarna träffat ettsärskilt avtal därom; reglerna om uppsägningstid, om fördelning av avkastning idödsboet m. m. i 24 kap. ÄB blir då tillämpliga. "Oskifiat bo" i angiven meningkommer alllid atl finnas, men företeelsen försvinner som terminologiskt begrepp enligt de sakkunnigas 163 "Avtal om sammanlevnad i oskiftat bo" försvinner likaledes både Prop.1986/87: 1 genom att 24 kap. ÄB föreslås bli upphävt och genom att termenoskiftat bo utmönstrats (se förslaget till ändring av FB 14: 2). Förslaget omupphävande av 24 kap. ÄB motiveras (s. 460) med alt behovet av avtal omoskiftat bo kommer att minska p.g.a. de nya reglerna om makes friaförfoganderätt när det finns bröstarvingar. Även om detta i någon mån kan varariktigt, verkar påståendet mycket överdrivet. Dödsbo behöver ej bestå av makeoch barn och ett behov av oskiftat bo kan alltid uppkomma i t.ex. sädana falldå den avlidne bedrivit en rörelse, som dödsboet önskar fortsätta tills vidare,eller då dödsbodelägarna önskar uppskjuta försäljning av viss tillgång tillsenare och mera gynnsam tidpunkt, för att nu inte tala om vanligheten attdödsbon behålls oskiftade av skatteskal. Som redan lagberedningen framhöll iförarbetena till lagen om boutredning och arvskifte (se NJA II 1933s. 555 fO kan lagstiftning om avtal om oskiftat bo fylla ett både sakligt ochpedagogiskt behov, låt vara att reglerna är dispositiva och att innehållet ilagregleringen är föga omfattande. - avstyrker följaktligenett upphävande av 24 kap. ÄB. Det innebär nog också en terminologisk försämringatt avskaffa termen oskiftal bo för oskifiat bo i allmänhet lill följd av elteventuellt införande av regler om makes fria förfoganderätt överkvarlåtenskapen, även när det finns bröstarvingar. Den terminologiskaförsämringen kommer till uttryck i förslaget till ändring av FB 14: 2, där detföreslås en regel om avtal "om att den omyndiges andel i dödsbo skallförvaltas gemensamt med andra delägares andelar". Det förefalleregendomligt atl tala om avtal om atl samförvaltning skall ske, när samförvaltningär den huvudregel som gäller enligt 18 kap. ÄB. Frågan är i själva verket om det inte i stället äröverflödigt att tala om makes rätt "att sitta i oskiftat bo" enligtden föreslagna nya regeln i ÄB 3:1. Enligt nu gällande regler om makes fria förfoganderätttill egendom, när den avlidne maken efleriämnar sekundosuccessorer, användsöver huvud taget inte termen oskifiat bo i lagtexten och knappast i rältsliveti övrigt. Makes fria förfoganderätt över den samlade förmögenhetsmassan (bådeden avlidnes och den efterlevandes egendom) innebär ju något helt annat än densamförvaltning av den avlidnes giflorättsgods (med medverkan av denefterievande maken och arvingarna) som sker vid oskiftat bo i allmänhet. Den nuföreslagna begreppsbildningen innebär att man flyttar över termen oskiftat bofrän en rättslig företeelse lill en annan, som den gamla typen avoskiftat bo kommer att finnas kvar och fylla en funktion även .