prop · GA0379 · 1986-12-31 00:00:00 — Fråganom informafion och utbildning fill allmänheten och till hälso- ochsjukvårdspersonalen om innebörden av en ny lag återkommer jag fill i det följande(avsnitt 2.8 och 2.9). Frånrättslig synpunkt är del vikligl alt gränsen mellan liv och död kan dras på ettotvetydigt sätt. Det är angeläget atl det finns en för hela rättsordningenenhetlig definifion på dödens inträde som är klar och entydig och som kantillämpas utan större svårigheler. F. n. måste rättsläget anses vara någotoklart. kan, som utredningen påpekar, en enskild läkare påverka den rätlsligt relevanta dödstidpunklen när någon drabbats av tolal hjärninfarkt. Om patienten vårdas i respirator efter det att tolal hjärninfarkt inträtt, blir tidpunkten för när hjärtat slutar slå beroende av vid vilken fidpunkt läka ren beslutar stänga av respiratorn. Med hjärnrelalerade dödskrilerier infal- 11 ler dödsfidpunklen närhjärnfunktionerna upphör. För frågan om dödens Prop. 1986/87:79 inträde ärdel ointressant om respiratorbehandling fortgår efter denna fidpunkt. Den förpatientens vård ansvarige läkaren bör ha skyldighet att faslställa att dödenhar inträtt när kriteriet i fråga är uppfyllt. Delhar ibland sagts atl total hjärninfarkt förekommer så säUan alt det inte finnsskäl att ändra de av hävd filllämpade dödskriterierna. Antalet patienter somdrabbats av total hjärninfarkt är litet, mellan 200 och 700 . Dettainnebär dock på intet sätt att problemet i det enskilda fallet är obetydligt. Dethar också päståtts att s.k. "hjämdöda" människor efter lång fidvaknat upp fill fortsatt liv. Påståendet är felaktigt. I dessa fall rör del siginte om människor som drabbats av total hjärninfarkt utan om djupl medvetslösamänniskor. Bland medicinskt sakkunniga är man enig om att patienter medpartiella hjärnskador med fullständig säkerhet kan skiljas från de fall därtotal hjärninfarkt föreligger. Enannan invändning som förts fram är att del skulle vara komplicerat att ställadiagnosen total hjärninfarkt och all det kräver särskild ulmstning som intefinns tillgänglig på alla håll. Det är emellertid bara aktuellt atl slälladiagnosen för patienter som har mycket allvariiga hjämskador och som redanvårdas inom medicinsk inlensivvård. Inom denna vård finns del överallt tillgånglill den utrustning och den kompelens som krävs för att ställa diagnosen totalhjärninfarkt. Enytterligare synpunkt som förts fram är atl det enbart är transplantationskirurginsbehov som motiverar en övergång lill hjärnrelalerade dödskriterier. Enligt minbestämda uppfattning måste frågan om dödsbegreppet ses fristående fråntransplantationskirurgins behov av organ. Som jag tidigare framhållit fmns detflera skäl fill all hjärnrelalerade dödskriterier bör införas. Men naturiiglvispåverkas transplantationskirurgin, och framför aUt dess patienter, av hurdödskriterierna utformas. Vissa typer av transplanlationer underlättas omhjärnrelalerade dödskrilerier tillämpas. Dethar slutligen framhållits atl vi kan behålla hjärtrelaterade dödskriterier menändå acceptera sådana transplanlationer som förutsätter alt blodcirkulationenhålls igång, t.ex. hjärttransplantationer. Det skulle enligt denna uppfattningvara tillräckligt med en ändring av transplantalionslagen som gjorde detmöjligt atl ta organ från en människa med bibehållen cirkulation förutsatt attdenne hade drabbats av tolal hjärninfarkt och förutsatt att del fanns eltskriftligt medgivande från donatorn. Som jag tidigare påpekat fördes ettliknande förslag fram av SLS-ulredningen och utsattes för omfattandekritik. Jag anser att ett sådant förslag inte kan accepteras från vare sigrättslig eller etisk synpunkt. Det innebär, som jag ser det, atl hjärtat tasfrån en i juridisk mening levande människa och atl livet därigenom släcks. 2.3Kriterier på dödens inträde Mittförslag: Att döden har inträtt skall faststäUas av en läkare i överensstämmelsemed vetenskap och beprövad erfarenhei. En människa skall förklaras död omandning och blodcirkulafion upphört och stilleståndet varat under så lång fidatt det med säkerhet kan avgöras att hjärnans samtliga funktioner totalt ochoåterkalleligt har fallit bort. Upprätthållsandning och blodcirkulation på konstgjord väg skall dödens inträde i ställetfastställas, om en undersökning av hjärnan med säkerhet visar att hjämanssamtliga funktioner totalt och oåterkalleligt har fallit bort. Utredningensförslag: Överensslämmer i sak med mitl förslag. Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks. Remissinstansema instämmer i utredningensslutsatser alt den vetenskapliga och kliniska utvecklingen medfört alt direktahjärnrelalerade dödskriterier vilar på en fast medidnsk-biologisk grund och ärerfarenhetsmässigt väl underbyggda. Detsamma gäller för de undersökningsmetodermed vilka man konslalerar att kriterierna är uppfyllda. Skälenför mitt förslag: En läkare bör i enlighet med vetenskap och beprövaderfarenhet fastställa att döden har inträtt. Den medicinska forskningensutveckling gör atl det varken är nödvändigt eller önskvärt att här närmareprecisera vilka kriterier som skall användas. Jag fömtsätter altsocialstyrelsen preciserar dessa kriterier i allmänna råd. I princip finns deltvå olika sätt att konstalera dödens inträde. I det ena fallel använder man sigav indirekta kriterier, i del andra av direkla kriterier på all hjärnansfunkfioner fallit bort. Det är väsentliglatl skilja begreppet död från de metoder med vars hjälp man kan fastställa attdöden har inträtt. Uttrycken "hjärndöd" och "hjärtdöd" kanvara vUseledande jusl av den anledningen att man kan föriedas att tro att detfinns två olika slag av död. Det finns naturligtvis bara en död, men det finnsolika sätt att konstatera att döden har inträtt. Jaghar tidigare pekat på det samband som finns mellan hjärnan ochcirkulationsorganens funktioner. Varaktigt hjärt- och andningsstillestånd ärett helt säkert tecken på att hjärnans samtliga funktioner totall ochoåterkalleligt har fallit bort. Hjärnans alla funklioner upphör i regel tolalloch oåterkalleligt om tillförseln av syrsatt blod uteblir i ca 15-20 minuter.Spontan andning är samlidigt utesluten om hjärnan för alltid helt har slutatatt fungera. Elt så pass långt hjärtstillestånd är elt indirekl kriterium påatl hjärnan gått under och att människan är död. Detlainnebär naturiigtvis inte atl man inom hälso- och sjukvården i varie enskiltfall är skyldig att arbela för all häva etthjärtstillestånd. är det uppenbari atl detla inte är meningsfullt. Altdöden inträder just efter uppkomsten av hjärt- och Prop.1986/87:79 andningsstillestånd gäller dock inte undantagslöst. I vissaspeciella situationer kan behöva förflyta innan man kan varaförvissad om att hjärnans funktioner fallit bort totalt och oåterkalleligt.Della gäller vid sömnmeddsförgiflning och när kroppen är nedkyld samt för småbam eflersom deras hjärnor kan tåla syrebrist under längre lid än vad somgäller för vuxna. Självklart beaktas dessa omständigheter vidfillämpningen av de traditionella hjärtrelaterade dödskriterierna. Sedanlång tid tillbaka finns olika undersökningsmetoder för att på detla sättfastställa atl döden har inträtt. En metod innebär att direkt med sinnenaiaktta frånvaron av hjärtverksamhet och andning. En annan metod är att användaelektrokardiogram (EKG). För en närmare redogörelse av dessaundersökningsmetoder hänvisar jag tiU utredningens betänkande (SOU 1984:79 s.170, 209 och 210). Nären människa vårdas i respirator och det naturliga sambandet mellan hjärnansverksamhet och blodcirkulationen och andningen brutUs, går det inte att avgöraom en människa är död med hjälp av de nämnda indirekta kriterierna på dödensinträde. Eftersom andning och hjärtverksamhet upprätthålls på konstgjord väg,säger del förhållandet alt syrsatt blod cirkulerar i kroppen ingenting omhjämans lUlslånd och härmed inte heUer någonfing om humvida människan levereller är död. I dessa situationer måste direkta kriterier en undersökning avhjärnan användas för att påvisa att hjärnan totalt och oåterkalleligt harupphört att fungera. Detfinns tre olika huvudtyper av undersökningsmetoder för att direkt konstateralotal hjärninfarkt: klinisk neurologisk undersökning, EEG (undersökning avnervcellernas elektriska aktivitet i hjärnan) och kontraströntgen av hjärnansblodkärlssystem (cerebral angiografi). Dessa undersökningsmetoder har ingåendebeskriviis av utredningen och jag hänvisar fill den redogörelsen i betänkandets. Normaltkan diagnosen total hjärninfarkt ställas med en klinisk neurologiskundersökning, eventuellt kompletterad med EEG. Fördelen med cerebralangiografi är atl man på en röntgenbild direkt kan se om blodtillflödel tillhjärnan upphört. I defall en hjärnskadad patient avlider under vård i respirator, kan tillämp ningen av hjämrelalerade dödskriterier leda fill att döden inträder tidigare än om de hitfills använda hjärtrelaterade dödskriterierna skulle ha tilläm pats. Om hjärtrelaterade kriierier fillämpas, inlräder döden då hjärt- och andningsverksamheten varaktigt upphört fill följd av att respiratorn stängts av sedan total hjärninfarkt konstaterats eller genom att hjärtat ändå dess förinnan slutat slå. Om i stället hjärnrelalerade dödskrilerier fillämpas och döden alltså fastställs med direkta kriterier, inträder döden vid den tid punkt då hjärnans samfiiga funkfioner fallit bort totalt och oåterkalleligt. Fortsattarespiraiorinsalser ändrar inle dödstidjiUnklen. Den tidsskillnad Prop.1986/87:79 som del här kan röra sig om är någon eller och som mestupp lill . Läkarensbeslut att stänga av respiratorn får orh hjärtrelaterade dödskriteriertillämpas - avgörande belydelse för vid vilken fidpunkt döden anses inträda. Omläkaren väljer alt stänga av respiratom så snart han har rätt till del,inträder döden lidigare än om läkaren låter respiratorbehandlingen fortsätta,kanske ända till den tidpunkt då hjärtat ändå slutar slå. Om direktahjärnrelalerade dödskriterier fiUämpas, finns däremoi inte på samma sättmöjligheter att påverka tidpunkten för dödens inlräde. Den för patientens vårdansvarige läkaren bör också vara skyldig att fastställa att döden inträtt såsnart som kriteriet i fråga är uppfyllt. Omdäremoi indirekta kriterier används, inlräder döden som medett hjärtrelaterat dödsbegrepp, nämligen när hjärt- och andningsstilleståndblivit varaktigt, dvs. i regel efter 15-20 minuler. Iprincip är den lidpunkl när en läkare konstaterar dödsfaUet inte av någonrättslig betydelse. Oberoende av vilka dödskriterier man tillämpar måste denrättsligt relevanla dödstidpunkten aUtid vara den tidpunkt då kriterierna förstär uppfyllda. Ofta kan det dock vara svårt att veta exakt när en människa haravlidit. Tidpunkten då patientens död konstateras blir därför i praktiken oftaockså dödstidpunkten. Av patientjournallagen (1985:562) följer att läkaren ijournalen skall föra in uppgifter bl.a. om när döden inträdde och på vilketsätt dödsfallet fastställdes. Om den exakta dödstidpunklen skulle visa sig varaav rättslig betydelse - vilkel är mycket ovanligt - får man på ett senarestadium, t.ex. vid en domstolsprövning, så noggrant som möjligt försökafastställa dödsfillfället med ledning av alla relevanta fakta kring dödsfallet. Enav fömtsällningarna för alt införa hjärnrelalerade dödskrilerier är attdiagnosen tolal hjärninfarkt kan ställas med fullständig säkerhet. Diagnosenär välbekant inom hälso- och sjukvården och har tilllämpats i mer än tio år.Den finns beskriven redan i cirkulär om prognos och behandlingvid lolall och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna (MF 1973:29). Delråder enighel om att diagnosen kan slällas med fullsländig säkerhet och atl manockså med fullständig säkerhel kan skilja total hjärninfarkt från partiellahjärnskador. 2.4 Rättsliga konsekvenser av att införa hjärnrelaleradedödskriterier I deallra flesla fall () bUr dödstidpunklen densamma oavsett om hjärt- eller hjärnrelalerade dödskriterier tillämpas. Hjärnrelalerade dödskriterier kan, som påpekats, få påvisbara rättsliga konsekvenser endast då del är fråga om personer som på gmnd av hjärnskador behandlas i respirator. Bara i dessa fall är det aktuellt atl tillämpa direkthjärnrelalera- 15 Del är isådana situationer, och enbart där, som dödens Prop. 1986/87:79 inträdekommer alt förläggas till skilda tidpunkter beroende på om hjärt-ellerhjärnrelalerade dödskriterier gäller. I dessa fall medför alltså hjärnrelaleradedödskriterier alt döden inträffar än vid tillämpningen avhjärtrelaterade kriterier. Detfinns en omfattande lagsliftning som tillmäter gränsdragningen mellan liv ochdöd rättslig betydelse. När man i olika sammanhang diskuterat vilka rättsligakonsekvenser som kan uppkomma om man inför hjärnrelalerade dödskriterier, harman ofta pekat på evenluella följder inom arvsrätten. Utgångspunkten har dåvarit bestämmelsen i 1 kap. 1 § om atl arv kan tas endast av densom lever vid arvlåtarens död. Frågan har ställts hur man skall avgöra vilkenav två personer, som har arvsrätt efler den andra, om båda omkommit i t.ex.samma trafikolycka. Man har här konstruerat exempel på att endasl den ene harkommit under sådan sjukhusvård att diagnosen totalt och oåterkalleligtbortfall av hjärnfunktionerna kunnal ställas med direkta neurologiskaundersökningsmetoder. Situationerav detta slag - då tveksamhet uppslår om vem av två, gentemot varandraarvsberätligade personer, som avlidit först - är i och för sig förutsedda i densvenska lagstiftningen. Svårighelerna alt fastställa ordningsföljden mellan tvådödsfall som iniräffal inom en korl tidrymd är emellertid oberoende av omhjärt- eller hjärnrelalerade kriierier läggs fill grund för bedömningen.Svårigheterna kan emellertid antas öka om man -vilkel är fallet f n. - inte iförväg med säkerhet kan uttala sig om vilka kriterier som en domslol kommer alllillämpa i elt konkret fall. Detla stöder ytterligare kravet på att döden gesen enhefiig definition så att inga tveksamheter behöver uppstå om vilkakriterier som är avgörande för fastställandet av dödstidpunklen. Ävennär del gäller andra rättsliga områden är det svårl att tänka sig att direktahjärnrelalerade dödskrilerier skulle kunna innebära någon praktisktbetydelsefull förändring i rättsligt hänseende. Detta framgår inte minst av altdel i svensk rättspraxis, såvitt känt, ännu aldrig blivit aktuellt atl prövalidpunkten för dödens inträde. Delrör sig här om regler som knyter rättsverkningar fill dödens inträde så somdetta definierats rätlsligt. Alt dessa rättsverkningar inlräder vid en visstidpunkt i stället för en annan är i princip utan betydelse och kan intekarakteriseras som negativt eller positivt. Vad som däremot är angeläget är,som tidigare framhållits, att dödstidpunkten är klart och entydigt bestämd såatt besvärliga tillämpningsproblem inte riskeras. AtlSverige f n. tillämpar andra dödskriterier än större delen av omvärlden utgörett särskilt rättsligt problem. I sådana fall där det är tveksamt vilket landsrättsordning som skall tillämpas för en viss enskild person skulletillämpningsproblem kunna uppkomma. 2.5Rättslig reglering av dödsbegreppet oeh dödskriterierna Mitt förslag: I ensärskild lag tas bestämmelser in om när döden inlräder. I lagen ges ocksåallmänna bestämmelser om dödskriterierna. Det anges inte vilka rällsligaföljder ett dödsfall får i olika hänseenden. Dessa följder framgår liksomtidigare av andra författningar. Vid all lillämpning av bestämmelser i lageller annan författning som tillägger en människas död rättslig betydelseskall dödsbegreppet användas. Lagen skall träda i kraft . Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:En stor majoritet av remissinstanserna instämmer i förslagen. ochSvenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund (SHSTF) menar dock att enlagreglering inte är nödvändig. accepterar med viss tvekan enlagreglering. Sveahovrätt anser att frågan om dödens inträde inte lämpar sig för enlegaldefinition. Det är en fråga som det ankommer på den medicinskasakkunskapen all avgöra. SHSTF anser atl cirkulär ger klartbesked om hur man ska förfara med respiratorbehandlade patienter och alt någonlagstifining därför inte behövs. Socialslyrelsen ifrågasätter behovel avlagstifining då del redan finns rättsfall, föreskrifter och medicinsk praxissom talar för atl begreppet "hjärndöd" fakliskl redan accepterats avsåväl medicinsk som juridisk sakkunskap. Skälen för mitt förslag:Varken dödsbegreppet eller några dödskrilerier är i vårt land fastlagda ilagsliftning eller i rättspraxis. Av tradition har, som tidigare framhållits iolika sammanhang, varaktigt upphörd hjärt- och andningsverksamhet tilllämpalssom dödskriterium. Vid en rättslig prövning av tidpunkten för dödens inträdemåsle emellerlid domstolen också beakta den medicinska utvecklingen. Det ärdärför inle möjligt atl förutsäga utgången av en sådan prövning. Någrarättsliga hinder mot alt acceptera hjärnrelalerade dödskrilerier finns nämligeninte. Rättsläget är alltså oklart, vilket naturiigtvis är otillfredsställande. Man kan i princip länkasig olika sätt att lösa problemet. En möjlighet är atl betrakta frågan som enuteslutande medicinsk angelägenhet, som bör överlämnas helt lill läkarna altavgöra på grundval av vetenskap och beprövad erfarenhei. I syfle att åstadkommaen enhetligare tillämpning kunde man dessutom uppdra åt t.ex. socialstyrelsenalt utarbeta rikllinjer till ledning för läkarnas avgöranden om när dödeninträffar. En sådan lösning skulle innebära atl anslöl sig till denlinje man valt i en del andra länder. Eftersomdödens inträde också har rättsliga aspekler innebär en sådan lösning att frågansamtidigt överiämnas till rättspraxis. Om frågan kommer under domstolsprövning,är domstolen dock inte bunden av vad en läkare kan ha uttalat om tidpunkten föroch orsaken till en persons bortgång utan måsle göra en självständig bedömningav detla. Naturligtvis måste man dock förutsätta att domstolarna grundar sinaavgöranden på de medicinska fakla som förs in i processen och även i övrigthämtar vägledning från den medicinska sakkunskapens uppfattning. 2 1986/87. Under fömtsättning altsådana fall verkligen kommer under domstols- Prop. 1986/87:79 prövning ochäven förs upp till högsta instans, skulle en fast praxis tillledning för framtida rättsliga avgöranden kunna utvecklas. Enannan möjlighet är den lösning som valts i vissa andra länder, nämligen alt ien eller annan form officiellt reglera när döden inträder. En sådan regleringkan ske på olika sätt. Klartär att del finns elt påtagligt behov av entydiga och allmängiltiga rikllinjerom när döden skall anses inträda. Läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonalbehöver klara riktlinjer för hur de skall förhålla sig till döende patienter. Denprecisering som görs av det grundläggande dödsbegreppet att en människa ärdöd när hjärnans samtliga funktioner totalt och oåterkalleligt har fallit bort- kan enligl utredningen inte anses vara en exklusiv medicinsk angelägenhet.Bl.a. har delta preciserade dödsbegrepp stor rättslig belydelse. 1lagsiiftningen bör enligt utredningen tas upp en regel som anger när dödeninträder. Slarka skäl kan, enligt utredningen, anföras mot att ocksåfortsättningsvis lämna frågan oreglerad och hänvisa den fill att avgöras irättspraxis. Althänskjuta frågan lill lösning genom domslolspraxis kan också innebära atl detkan dröja avsevärd lid innan man vinner klarhet om gällande rätt. Utredningenavvisar därför tanken på atl frågan om den preciserade dödsdefinitionensinnebörd överlämnas till domslolspraxis. Jagdelar utredningens uppfattning att den preciserade dödsdefinitionen - att dödeninträder när samtliga funktioner i slora hjärnan, lilla hjärnan ochhjärnslammen totalt och oåterkalleligt har fallit bort - bör tas in i lag.Härigenom säkerställs en generell och enhetlig rättstillämpning. Attuppställa praktiskt användbara dödskriterier är enligt ulredningen i princip enuppgift för den medicinska vetenskapen. I lag bör dock kortfattat angeskriierier som får ligga fill grund för dödförklaring i enlighel med vetenskapoch beprövad erfarenhet. De meloder som används för att undersöka omdödskriterierna är uppfyllda bör enligt utredningen anpassas lillomständigheterna i det enskilda fallel. Flera olika metoder står till buds föratt genomföra undersökningen. Den velenskapliga utvecklingen har getl säkrareoch mer förfinade metoder för undersökningen och bättre lekniska hjälpmedel.Denna utveckling kan förväntas fortsätta. Utvecklingenoch tillämpningen av metoder för att i enskilda fall undersöka om och närdöden inträtt är enligt utredningen en medicinsk fråga. Det bör alltsåöverlämnas åt läkare att i enskilda fall på gmndval av vetenskap och beprövaderfarenhet avgöra om en person är död eller inte. Självfallet skall detta skepå basis av de dödskriterier som gäller. Jagdelar utredningens uppfattning att det i lagen kortfattat och allmänl bör angesvilka kriterier som skall tillämpas när ett dödsfall skall konstateras.Härigenom komplelteras och konkrefiseras dödsdefmifionen. Dödeninträder när de uppställda förutsättningarna först föreligger. Vilka följder dödsfallet får i olika hänseenden bör inle anges i della sam manhang. Dessa konsekvenser bör liksom framgå av annan lagstift ning och får i brist på uttrycklig reglering bedömas i rättslig och medicinsk praxis. Den nu aktuella lagregeln är alltså i huvudsak enbart en legaldefmi- 18 Detmåsle framgå av lagstiftningen atl begreppet död är entydigt och atl Prop. 1986/87:79döden är en och samma företeelse i alla rättsliga sammanhang och för allamänniskor. Dödsdefinitionen är oberoende av de närmare omständigheterna kringdödens inträde. Del är samma dödsdefinilion som är av betydelse i t.ex.arvsrätlsligt hänseende som när det gäller förutsättningarna för att la organfrän en avliden för Iransplantationsändamål. Detbör framgå av lagen att den för patientens vård ansvarige läkaren är skyldigatl förklara att döden inträtt när de i lagen angivna kriterierna är uppfyllda. Idet praktiska sjukvårdsarbetet finns det ingen anledning att ändra de rutinersom gäller . Palienlen behöver inle enbart för att dödstidpunklen medexakthet skall kunna bestämmas underkastas kontinuerlig övervakning av läkare.Dödförklaringen skall emellertid ske så snart som det är praktiskt möjligl. Deanhörigas eller läkarens egen personliga uppfattning kan inte fillålasförskjuta dödförklaringen eller den rättsligt relevanta dödstidpunkten. Omen patient avlider t.ex. på elt lokalt sjukhem behöver inte den vårdansvarigeläkaren inställa sig för atl på indirekta kriterier fastställadödsfallet. Hänsyn kan även i fortsättningen tas lill läkarens övrigaarbetsuppgifter. Tidpunkten för dödens inträde får fastställas med ledning av uppgiflerfrån vårdpersonalen. Undantagsvis bör det liksom f. n. vara möjligt för enläkare all faslställa att döden inträtt utan att själv se den döde. Enförutsättning är atl läkaren tidigare vårdat patienten och atl han kan baserafastställandet på en undersökning gjord av en sjuksköterska. Närdöden inträtt bör alla medicinska insatser omedelbarl upphöra. I elt parsituationer bör undantag dock få göras från denna huvudprincip. Någon absolutskyldighel atl alltid i direkt anslutning till dödförklaringen l.ex. stänga avrespiratorn bör därför inle föreligga. De situationer där del kan övervägas attunder någon efler dödens inträde fortsätta med medicinska åtgärderbehandlas i avsnitt 2.6. Ulredningenhar även övervägt om det bör uppställas några särskilda krav på de läkare sommed tillämpning av direkla hjärnrelalerade kriterier skall kunna fastställa attdöden inträtt. Det skulle t.ex. kunna uppställas krav på att det alltid måstevara två eller flera läkare som var för sig eller tillsammans utförundersökningen. Det skulle också kunna slällas särskilda formellakompetenskrav på den eller de läkare som faslsläller dödens inträde l.ex. atldenne måste vara specialist i exempelvis neurologi, neurofysiologi,neurokirurg!