prop · GA03158 · 1986-12-31 00:00:00 — Kammarrättenframhåller därvid att man därigenom kan ta tillvara värdet av de erfarenhetersom de lokala skattemyndigheterna har genom alt de har hand ommantalsskrivningen. Kammarrätten framhåller också det nära sambandet mellanfolkbokföringen och beskattning. ()förordar i första hand ett delat huvudmannaskap mellan pastorsämbetena och delokala skattemyndigheterna. Vid ett delat huvudmannaskap skulle lokalskattemyndighet ta emot flyttningsanmälningar och besluta om rätt folkbokföringsort.Pastorsämbetena skulle vara kyrkobokföringsmyndighet och därvid bl. a. svaraför flyttningsregistreringar och den löpande folkbokföringen. I andra handföreslår SKFP alt hela folkbokföringen behålls av pastorsämbetena ochdatoriseras. och akademikerscentralorganisation tar inte ställning till vilken borgerlig myndighet somskulle vara mest lämpad att sköta den löpande folkbokföringen. 5 Föredragandens överväganden och förslag 5.1 Utgångspunkter De grundläggande bestämmelserna om folkbokföringen finns ifolkbokföringslagen (1967:198) och folkbokföringskungörelsen (1967:495). Folkbokföringen sker i två former, som kyrkobokföring ochsom mantalsskrivning. Kyrkobokföringen sköts av pastorsämbetena i kyrkoböckeroch register för varje församling. 1 dessa antecknas fortlöpande uppgifter omfödelse, civilstånd, bosättning och liknande personliga förhållanden. Härtillkommer anteckningar av uteslutande kyrklig natur, såsom uppgifter om dop ochkonfirmation. Pastoraten svarar för biträdespersonal, lokaler och övrigutrustning hos pastorsämbetena. Kostnaderna finansieras via församlingsskatten. Ett pastorat kan bestå av en eller flera församlingar. Antalet pastorat är 1 138. Befolkningsunderiaget i pastoraten varierar från ca 2000 till 60000 19 invånare.En person som inte är medlem i betalar en Prop. 1986/87:158reducerad församlingsskatt, avsedd atl motsvara kostnader förbegravningsverksamheten och folkbokföringen. Mantalsskrivningen sker genom att en förteckningupprättas över de personer som , mantalsdagen, skall varakyrkobokförda inom någon av kommuner. Förteckningen som kallas man-lalslängd,upprättas av den lokala skattemyndigheten i samarbete medlänsskattemyndigheten. Till grund för mantalsskrivningen ligger kyrkobokföringensom därför kan sägas vara den primära registreringen. Den lokalaskattemyndigheten är emellertid inte bunden av kyrkobokföringen för beslut i frågaom en persons rätta mantalsskrivning. En betydelsefull samordnande uppgift för folkbokföringenhar de regionala register som förs hos länskattemyndigheterna med stöd av ADB. Inom varje stift har tillsyn överpastorsämbetenas arbete med kyrkobokföringen. Vid tillsynen biträds domkapitletav kyrkobokföringsinspektörer. Länsrätten prövar överklaganden avpastorämbetets beslut i fråga om kyrkobokföringsorl och därmed sammanhängande frägor.Övriga frägor i kyrkobokföringsärenden överklagas till . Dencentrala folkbokföringsmyndigheten i landet är . a. för utbildning av biträdespersonal. Verket utfärdar allmänna rådför atl främja en riklig och enhetlig folkbokföring. För och kommuner gäller i förhållandetill övriga landet avvikande bestämmelser för folkbokföringens organisation. Utredningsarbete om folkbokföringen har tidigare bedrivitsvid ett flertal tillfällen dels i samband med utredningar om uppbördsväsendet,dels i samband med kyrka-stat utredningar. De förslag som har lagts fram hardock inte föranlett något beslut i frågan. uppbördssakkunniga föreslog att det vid sidan avkyrkobokföring och mantalsskrivning skulle införas en civil löpande folkbokföring,centraliserad till länsstyrelserna. uppbördskommitté lämnade i sitt betänkande (SOU1938:41) av uppbördsväsendet och folkbokföringen m. m. ett förslagUll ny folkbokföringsorganisafion. Den löpande folkbokföringen skulleombesörjas lokalt av folkregisterförare, regionalt av länsstyrelserna ochcentralt av . Som regel skulle pastor vara folkregisterförare. Den är 1941 tillsatta folkbokföringskommitténs betänkande (SOU1944:52) innehöll förslag till omorganisation av folkbokföringen. 1 betänkandetföreslogs att den regionala registreringen skulle ankomma pä länsstyrelserna.Beträffande den lokala löpande folkbokföringen föreslogs aU den alltjämt skullehandhas av präster inom . utredning kyrka-stat behandladesfolkbokföringsfrågan i ett särskilt delbetänkande (SOU 1967:16) Folkbokföringenoch i slutbetänkandet (SOU 1967:11) och staten. Utredningenframhöll att folkbokföringen var en borgeriig angelägenhet och att det därförfrån principiell synpunkt kunde ligga närmast till hands att verksamheten idess helhet ombesörjdes av borgeriiga organ. Eftersom man utredning inte behandlade fråganom till vilken 20 statligeller myndighel en eventuell överföring av kyrkans ar- Prop. 1986/87:158 beisuppgifter inom folkbokföringen borde ske uppdrog regeringen ätdåvarande centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden (CFU) atl utreda defrågorom folkbokföringen som inte besvarats av utredning. Ibetänkandet m. m. (SOU l970:70) redovisade CFU enmodell som etl alternativ till gällande ordning. Den innebar atl pastorsämbetenasnuvarande folkbokföringsuppgifter fördes över till borgerlig myndighet underdet att pastorsämbetena utförde en begränsad personregistrering -församlingsregistrering. Som förslag på borgerlig folkbokföringsmyndighetförordade CFU de lokala skattemyndigheterna. beredning om kyrka och stal föreslog i sittslutbetänkande (SOU 1972:36) Samhälle och trossamfund att den lokalafolkbokföringen skulle föras över lill elt borgeriigt organ. Beredningen loginte ställning till vilket borgerligt organ som skulle komma ifråga. De överläggningar mellan företrädare för staten ochsvenska kyrkan som inleddes utgick från att kyrkans ansvar förfolkbokföringen skulle föras över lill borgerligt organ. Betänkandena innehöllinte något förslag i folkbokföringsfrågan. I betänkandet av folkbokföringskommillé (SOU1981:101) Folkbokföringens framlida organisation hade man enligt direktiven attutgå från atl den löpande folkbokföringen var en borgeriig uppgift. I betänkandetresoneras bl. a. om vilket statligt organ som skulle överta folkbokföringen.Kommittén kom härvid fram till att de allmänna försäkringskassorna varlämpligast, framför allt med hänsyn lill servicen gentemot allmänheten. Härefter har statskontoret två gånger utrettfolkbokföringsorganisationen. 1 den första utredningen, 1984:42, Framtidahuvudman för folkbokföringen, fann statskontoret atl de lämpligaste statligamyndigheterna för atl handha den löpande folkbokföringen var de lokalaskattemyndigheterna. På regeringens uppdrag skisserade därefter statskontoreten modell där pastorsämbetena skulle ha kvar den löpande folkbokföringen menmed en något annorlunda organisation och med etl ADB-stöd (Rapport 1986:30,Folkbokföringen med kyrkan som huvudman). Folkbokföringens organisation har sålunda diskuterats iåtskilliga utredningar dels organisationen i sig, dels isamband med utredningar om relafionen mellan kyrka och stat och dels i sambandmed utredning om uppbördsväsendets organisation. Inga organisatoriska åtgärder har vidtagits närdet första ADB-systemet infördes på folkbokförings- och beskattningsområdet.Samtidigt avskaffades de åriiga s. k. mantalsuppgifterna samtflyttningsbetygen från enskilda. 5.1.2 Folkbokföringen en uppgift för elleren borgerlig myndighet Som framgår av den av mig lämnade redovisningen av folkbokföringsfrä- gans tidigare behandling har den bl. a. berörts i de olika stat-kyrkautred ningar som arbetat . Jag vill emellertid framhålla 21 att ingen av dessa harbetraktat folkbokföringen som en fräga som berör de Prop. grundläggande relationernamellan stal och kyrka. som en borgerligangelägenhet, som av historiska och traditionella skäl handhasav kyrkliga befattningshavare på det lokala planet. dennasyn pä folkbokföringen som en borgerlig uppgift. harockså varit utgångspunkten för mina överväganden i det följande. För1958 års utredning kyrka - stat var kravet på ett enhetligt folkbokföringssystemdet väsentliga, oavsett om kyrkan eller en borgerlig myndighet skulle ha handom uppgiften. beredning om stat och kyrka ansåg att folkbokföringenfrån principiella synpunkter borde handhas av det borgerliga samhällets organoch den expertutredning som redovisades i en bilaga till betänkandet från desenare stat-kyrkaöverläggningarna utgick från atl pastorsämbetena inte skullesköta den löpande folkbokföringen. Folkbokföringenhar som tidigare framhållits betydelse både för den enskilde och samhället. Denenskilde kan i olika sammanhang behöva styrka personuppgifter genom uppgifterur folkbokföringen och åtskilliga rättigheter och skyldigheter förutsätter atlman är folkbokförd i riket. För olika myndigheter används folkbokföringen som kompetensgrund,t. ex. forumregler för domstolar. Folkbokföringen är också basregister förmånga myndigheters register. Medhänsyn till det som jag tidigare nämnt om folkbokföringens betydelse förenskilda och myndigheter bör enligt min mening folkbokföringen vara en uppgiftsom borde ankomma på en borgerlig myndighet. Det finns flera skäl som talar föratt så bör vara fallet. Folkbokföringen är ju av grundläggande betydelseför t. ex. den enskildes rättigheter och skyldigheter gentemot det borgerligasamhället. Detnuvarande systemet kan kritiseras ur en religionsfrihetsaspekt. Att personersom står utanför alla kyrkor eller fillhör ett annat trossamfund än i medborgarärenden skall behöva vända sig till ett trossamfunds prästereller annan personal är otillfredsställande. Det kan vidare anföras att det ärorganisatoriskt olämpligt att ta präster och andra befattningshavare inom kyrkani anspråk för en rent civil bokföring. Ettargument mot en överflyttning av folkbokföringen är att prästerna har ansettsha en sådan personkännedom att det skulle ha betydelse i folkbokföringsärenden.Enligt min mening har detta argument inte någon avgörande betydelse i destora församlingarna kan knappast personkännedomen vara så omfattande att detkan anses ha någon betydelse i folkbokföringssammanhang. Jaghar tidigare nämnt något om folkbokföringens betydelse för det borgeriigasamhället. Jag vill här framhålla all det framför allt är en uppgift inomfolkbokföringen som intar en särställning bland folkbokföringsuppgifterna. Detjag syftar på är uppgifterna om bosättning. Dessa uppgifter är ett resultat aven prövning gjord av den lokala folkbokföringsmyndigheten och de ligger tillgrund för flera vikliga rättsförhållanden såsom rösträtt och skattskyldighet.Många användare inom både den privata och offentliga sektorn är också beroendeav aktuella adresser. Felaktigaoch inaktuella uppgifter om bosättning kan bero på att den enskilde försummar att anmäla flyttning eller inte gör anmälan i rätt tid. Det största problemet torde dock utgöras av personer, sommed hjälp av Prop. 1986/87:158 felaktiga uppgifter i en flyttningsanmälan ellergenom att underlåta att anmäla flyttning utnyttjar folkbokföringen för att otillböriigtskaffa sig förmåner i beskattnings- och bidragssammanhang. Genom en skenskrivningkan två föräldrar, som i verkligheten sammanbor men som kyrkobokförts påskilda fastigheter, få lägre skatt än de rätteligen skulle ha haft. En lägretaxerad inkomst kan i sin tur medföra ett högre bostadsbidrag eller en lägredaghemsavgift. En skenskrivning kan också medföra fördelar som inle är direktekonomiskt mätbara. Ett exempel pä sådana fördelar är möjligheten att stå i tomtköi en annan kommun än den där man rätteligen skall vara kyrkobokförd. Det finns inga uppgifter på hur stor omfattningskenskrivningarna har. Vissa kontroller som har utförts i visaremellertid att problemen inte är obetydliga. kan rättelse åstadkommasgenom åtgärder och medverkan frän andra myndigheter. När man överväger att flytta ansvaret för folkbokföringenmåste utgångspunkten vara att flyttningskontrollen skall ske hos den primärtansvariga myndigheten. En aktiv flyttningskontroll kräver att myndighetergenom frågor och på annat sätt förvissar sig om att del är fräga om verkligbosättning. Sådant utredningsarbete kan vara känsligt för pastorsämbetena;framför allt den prästerliga personalen har ju i första hand utbildats förandra uppgifter. Denna synpunkt har också framförts i svenska kyrkansförsamlings- och pastoratsförbunds remissvar folkbokföringskommittésbetänkande, SOU 1981:101 och statskontorets rapport 1984:42. Förbundetframhåller att det inte rimmar med prästens roll som själasörjare att fattabeslut om folkbokföringsort som står i strid med enskilda personers egenuppfattning om bosättningen. Förbundet har förordat att denna uppgift istället borde handhas av lokal skallemyndighet i egenskap avmantalsskrivningsmyndighet. De argument som kan åberopas för att bibehålla nuvarandeordning är bl. a. att kyrkobokföringen har i stort sett fungerattillfredsställande. Även om den löpande folkbokföringen förs över tillborgerligt organ måste ha kvar en församlingsregistrering - endubbelbokföring och kostnadsökning skulle alltså bli följden. Redan nu skerdock en dubbelbokföring genom att uppgifter registreras manuellt i flera olikaregister. En annan aspekt som bör tas upp i detta sammanhang är demöjligheter som finns inom olika regelsystem att frångå den av pastorsämbetet beslutade folkbokföringen. Som exempel kan nämnas atl lokal skaltemyn dighet vid mantalsskrivningen skall mantalsskriva en person på den fastig het där han rätteligen skall vara kyrkobokförd. Likaså skall en person beskattas i den kommun där han rätteligen skall vara mantalsskriven. Likadana möjligheter att bortse från pastorsämbetes beslut om kyrkobok föring och i stället själv ta ställning lill var den rätta kyrkobokföringen skulle vara, finns inom ett flertal områden. Det finns med nuvarande ordning en risk att dessa möjligheter kan komma att leda till att den löpande folkbokföringen i realiteten får mindre betydelse. Det kan också leda lill att en person i olika sammanhang kan komma att anses rätteligen skola kyrkobokföras på olika församlingar, t. ex. i beskattningshänseende 23 ochbidragshänseende, beroende på vilket underlag respektive myndighet /87:158 härför sitt beslut. Det som beskrivits kan motverkas om den löpandefolkbokföringen handhas av en myndighet där folkbokföringsverksamheten kanorganiseras i specialiserade enheter och där personalen är van alt handläggaärenden med mer fiskala inslag. Jag har framhållit den grundläggande betydelse somfolkbokföringen har för det borgeriiga samhället. De krav som på grund häravställs förutsätter en mer rationell hantering av folkbokföringen än vad som ärfallet . Behovet av en rationalisering är stort och man kan inte vänta medåtgärder. Beslut om folkbokföringens framtida organisation kan därför inteavvaktas. Vid en samlad bedömning av de skäl som talar förrespektive mot en överflyttning av ansvaret för folkbokföringen har jag -främst av organisatoriska och verksamhetsmässiga skäl - funnit att enöverföring bör ske. 5.1.3 Krav på en ny lokal folkbokföringsmyndighet Av det anförda har framgått atl jag anser det lämpligt attlåta en borgerlig myndighel få ansvaret för den löpande folkbokföringen. Mot bakgrund av den uppgift folkbokföringen fyller börföljande krav ställas på den myndighet som skall sköta den löpandefolkbokföringen. Arbetet med den löpande folkbokföringen kan i huvudsaksägas bestå av tre led, nämligen insamlandet av uppgifter, beredning ochregistrering hos folkbokföringsmyndigheten saml tillhandahållande av uppgifter.Ibland måste registreringen föregås av en prövning. Av praktiska skäl bör eftersträvas att den lokalaorganisationen så långt möjligt är enhetlig för hela riket. En enhetligorganisation underlättar kontakterna med folkbokföringsmyndigheten både förallmänheten och för myndigheterna. Författningar och allmänna råd behöverdärigenom inte tyngas med en särreglering för vissa fall och blir därigenom merlättillgängliga. Även verksamheten hos de lokala myndigheterna bör ske påmotsvarande sätt. Det är också fördelaktigt om verksamhetsområdena för delokala enheterna är relativt lika. Ett grundläggande krav på en ny folkbokföringsmyndighet,som gäller för samtliga led av hanteringen, måste vara att de anteckningar iregistren som skall göras blir korrekta. Del är vidare viktigt attförfattningar och allmänna råd tillämpas enhetligt över landet. Långt ifrån alla folkbokföringsärenden är avrutinkaraktär. Med hänsyn härtill är det fördelaktigt om verksamhetenorganiseras sä att arbetet på varje folkbokföringsmyndighel innehållertillräckligt antal ärenden av mer komplicerat slag för att personalen skalluppnå och vidmakthålla erforderlig kompetens. För att uppnå delta får delokala folkbokföringsmyndigheterna inle ha för litel verksamhetsområde. När det gäller insamlandet av uppgifter bör man kräva avmyndigheten att den har sådana öppethållandelider att det blir lätt för dem som skall lämna uppgifter till myndigheten att göra det. är det ytterst ovan ligt atl den enskilde personligen behöver besöka folkbokföringsmyndighe- 24 ten förett ärende men det är dä desto viktigare att myndigheten haren bra Prop.1986/87:158 telefonservice. För hela verksamheten finns ett krav pä tillförlitlighet.Det gäller att se till alt de uppgifter som skall antecknas i registretverkligen når folkbokföringsmyndigheten. Vidare är det naturiigtvis viktigt atlregistreringen hos myndigheten blir korrekt och att det finns goda möjligheter tillberedning och kontroll av del material som ligger till grund förregistreringen. Innehållet i de uppgifter som lämnas urfolkbokföringsregistren måste vara korrekta. 1 detta avseende har kravet på tillföriighelsamband med kravet på snabbhet i hanteringen. Det förhåller sig ju pä det sättetatt förändringar i de förhållanden som ligger till grund för folkbokföringenförst efter en viss lid avspeglar sig i folkbokföringsregistren. Om en skyndsamhantering kan begränsa eftersläpningen ökar överensstämmelsen mellanregistrens innehåll och den verklighet de avser att beskriva. Det jag nu sagtleder till att man måste kräva en skyndsam handläggning av folkbokföringsärenden.Rapporteringen av de uppgifter som skall antecknas i folk-bokföringsregislrenbör ske utan dröjsmål. En rationell registrering är en förutsättning för etlsnabbt tillhandahållande av uppgifter. Ett väsentligt krav är att verksamheten bedrivs så attkostnaderna blir så låga som möjligt. Från kostnadssynpunkt är det därförviktigt alt alla möjligheter lill rationaliseringar och förenklingar tastillvara. Det är alltså viktigt att den lokala folkbokföringsmyndigheten hartekniska hjälpmedel i form av ADB som kan utnyttjas vid förandet avfolkbokföringsregistren. Del är slutligen väsentligt att man beaktarfolkbokföringens betydelse för forskning. Del är viktigt att kontinuiteten ifolkbokföringsmaterialet bevaras vid ett ändrat ansvar för den löpandefolkbokföringen. 5.1.4 Möjliga alternativ på lokal folkbokföringsmyndighet 1 likhet med vad de flesta tidigare nämnda utredningarkommit fram till anser jag atl det inte är lämpligt att bilda en nyorganisation för arbetet med folkbokföringen utan det bör föras över till någotbefintligt organ. Det finns två myndigheter som har ansetts kunna komma i frågaför ändamålet, nämligen de lokala skattemyndigheterna och de allmännaförsäkringskassorna. 1 deras arbete ingår en omfattande registrering avuppgifter om t. ex. bosättning och civilstånd. Beträffande alternativet med lokal skattemyndighet kanföljande anföras. Lokal skattemyndighets verksamhetsområde är ett fögderi.Detta kan omfatta en eller flera kommuner. Landet är indelat i 120 fögderier. Befolkningsunderiaget i de normalstora och störrefögderierna är sädant atl en tillkommande verksamhet med folkbokföringentillsammans med mantalsskrivningen kan bedrivas i självständiga enheter om delanses ändamålsenligt. Personalen kan alltså specialisera sig på vissa arbetsuppgifter,vilket bör underlätta folkbokföringsarbelet. I och handhar de lokalaskattemyndigheterna f. n. de delar av den löpande folkbokföringen som sammanhänger med registre ringen av bosättningen. Beträffande organisationsbilden i övrigt kan näm nas alt länsskattemyndigheten är chefsmyndighet för de lokala skattemyn- 25 digheterna i länet. Päcentral nivå handlägger uppgifter Prop. utövar därmed tillsyn över de lokalaskattemyndigheternas verksamhet i dessa avseenden. organisatoriskaförhållanden påverkas sålunda inte av etl överförande av den löpandefolkbokföringen till skattemyndigheterna. genom ansvaret förmantalsskrivningen folkbokföringsmyndigheter under Verksamhetssambandetmellan folkbokföringen och de lokala skattemyndigheternas arbetsområden ärmycket starkt. De lokala skattemyndigheternas verksamhet består i första handav taxering samt debitering och uppbörd av skatt. De bestämmer ocksåpensionsgrundande inkomst och beräknar avgifter till den allmänna försäkringen.De områden som i första hand knyter an till den löpande folkbokföringen ärmantalsskrivningen, men även myndigheternas befattning med den allmänna röstlängdenhar stark anknytning till folkbokföringen. De lokala skattemyndigheterna för ettslort antal register, som är avsedda bl. a. för beskattningen. Del finns ocksåett centralt skatteregister. Registret innehåller dels folkbokföringsuppgifterför bl. a. samtliga kyrkobokförda personer, dels uppgifter avsedda förbeskattning och uppbörd. Samtliga lokala skattemyndigheter har direkt åtkomstför hela riket beträffande sådana folkbokföringsuppgifter som namn,personnummer, adress samt kyrkobokförings- och mantalsskri vningsförhällanden. Närdet gäller lokal skattemyndighets insamling och registrering av adresser ochliknande uppgifter finns påtagliga likheter med kyrkobokföringen. Det börfinnas goda möjligheter att utveckla samordningen av denna verksamhet om lokalskattemyndighet blir huvudansvarig för folkbokföringen. Som harnämnts har den lokala skattemyndigheten ansvaret för den del av folkbokföringensom består av mantalsskrivningen. Mantalsskrivningen ligger till grund för ivilken kommun den enskilde skall betala skatt. Av kommunalskattelagen framgåratt denna kommun är den där den skattskyldige författningsenligt skall varamantalsskriven för året näst före taxeringsåret. haralltså möjlighet att frångå den faktiska mantalsskrivningen vid taxeringen.Vidare skall en person mantalsskrivas på den fastighet och i den kommun där hanrätteligen skall vara kyrkobokförd. Även vid mantalsskrivningen kan således ettbeslut om kyrkobokföring prövas. Av det jag nu sagt framgår atl när en personhar anmält flyttning eller när bosättningen av andra skäl skall prövas är det iförsta hand pastorsämbetet som tillämpar folkbokföringslagens bestämmelser omrätt bosättning. Den lokala skattemyndigheten kan emellertid, om det föreliggerskäl till det, åter pröva bosättningen. I förekommande fall kan äventaxeringsnämnden vid taxeringen pröva samma fråga. Vid bestämmandet av rättkyrkobokföringsorl, vilket är en betydelsefull del av kyrkobokföringen,föreligger sålunda ett starkt samband mellan kyrkobokföringen och delar av delokala skattemyndigheternas verksamhet. Om skattemyndigheterna fär ansvaretför kyrkobokföringen uppnås en enhetlig organisation i detta avseende vilketbör främja en enhetlig tillämpning av bestämmelserna. Ävenvid de lokala skattemyndigheternas arbete med de allmänna röst- 26 längderna finns ett samband med folkbokföringen. Denallmänna röstläng- Prop. 1986/87:158 den framställs med hjälp avlänsskattemyndighetens dataregister över den kyrkobokförda befolkningen.Röstlängden skall vara framlagd för granskning hos den lokalaskattemyndigheten. Om folkbokföringen förs över till de lokalaskattemyndigheterna ter det sig naturiigl att arbetsuppgifterna med röstlängdenhandhas av den personal som skall ombesörja folkbokföringen. Jag har tidigare, beträffande flyttningskontrollen,påpekat problemen med de s. k. skenskrivningarna och de möjligheter tillobehöriga vinster i skatte- och bidragshänseende som därigenom kan uppkomma.Enligt min mening är det en viktig uppgift för folkbokföringsmyndighelen atllösa dessa problem.