prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Införandeav en jourrotlar löser ej heller här aktuellt problem ulan medför endast att enviss del av kriminalpersonalen arbetar under andra tider än vardagar mellan08-17. Möjligen kan det underlätta strävanden alt hälla övertidskvolen pä enrimligare nivå. : Innehållet i förslaget innebär, alt åklagaren i 324 normalfalletsäkert känner sig tvingad, att anmäla frågan om häktning till Prop. 1986/87:112domstolen redan anhällningsdagen eller vid anhållande i den misstänktesfrånvaro som beslutet verkställs. Kommande praxis kan nämligen medde intentioner som finns i utredningsförslaget förmodas innebära, att åklagarenmed stor restriktivitet kommer att utnyttja möjligheten att vänta med dennaanmälan tills dagen efter anhållandet/verkställandet av meddelat anhållningsbeslutoch endast i rena undanlagsfall låta denna anmälan anstå till andra/tredjedagen efter den lid som ovan angivits. Polis och åklagare ges då inte rimligmöjlighet, alt i det ofta myckel pressande initialskedet av en utredningkoncentrera sig på denna ooch säkerställa primämppgifter, bevisning m.m. I ställetmåste polis/åklagare huvudsakU-gen koncentrera sig pä formella procedurfrägor.Stor risk föreligger därmed för att en sämre utredning presenteras, vilketdrabbar såväl den misstänkte som övriga inblandade parter. Utredarenberör kriminalpolisverksamhelen utanför kontorslid och hänvisar bl. a. till PB81 kommande belänkande om melodfrågor. Våra kunskaper om detta belänkandestämmer inte helt med utredarens uppfattning. Polisberedningen förordar istället att vissa utredningsuppgifter överförs från kriminalpolisen , bl.a. just de arbetsuppgifter som jourverksamhelen nu svararför. Omutredarens förslag genomförs ökar kraven pä utredningsarbete kvälls- ochnattetid samt sön- och helgdagar. Det innebär all man tar personal frän yttreövervakningsverksamhet till utredning och att man därmed motverkarpolisberedningens förslag. Meddetta vill vi uppmärksamma att utredaren alltför lättvindigt behandlatkonsekvenserna för polisen och de kostnader detta för med sig. Han har fömlsaltatt det ökade behovet motsvarar 5000 anhållanden som vart och ett kräver 6 Ummarytterligare övertid motsvarande totalt 30 000 Ummar eller enligt våraberäkningar 22 årsarbetskrafter. Han beräknar kostnaden för övertid till cirka3 . Vihar i inledningen av vårt remissyttrande redogjort för vår syn på hur ettgenomförande av eventuella förändringar bör ske. I detta beredningsarbetekrävs en genomlysning av de ekonomiska, organisatoriska och personalpolitiskakonsekvenserna av ett genomförande så att detta är klarlagt före ett eventuelltbeslut. Urvår synpunkt är det oacceptabelt alt, som utredningen gör, konstatera attförändringarna fömtsätter försämrade arbetsförhållanden för personalen. : Det är dock förbundets bestämda uppfattning att minst ennämndeman, helst tre, ska delta i häktningsförhandling eftersom det är frågaom eventuellt frihetsberövande. Därtill kommer att det med nuvarande ordning imånga mål uttalas klagomål över häktningen. Ett ofta återkommande önskemålfrån såväl åklagare som övriga parter är att nämndemän skulle ha funnits medvid häktningsbesluten. Förbundet kan bara instämma. Insyni domstolars verksamhet är ett klart uttalat medborgerligt krav och intresse. Del är nämndemäns uppgift att uppfylla del kravet. Detta bör de göra genom att delta även i häktningsförhandlingar. dagarna publicerade opinionsundersökningen om allmänhetens Prop. 1986/87:112tilltro till domstolarna gör det än mer nödvändigt att medborgarna genom sinanämndemän ges insyn i och inflytande på häktningar. Lekmannado-mare ska tillseatt bedömningama svarar mot allmänna rättsuppfattningar i samhället även vidbeslut om sådant frihetsberövande som häktning innebär. Domstolska la hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall och väga in individenstotala konkreta situation när den bedömer behovet av häktning. Den ska vägasamhällets intresse av effektivitet i brottsbekämpningen mot den skada somdrabbar den enskilde genom häktning. I denna bedömning bör samhället användasig av nämndemäns kunskaper och erfarenhet. får allmänheten ofta ett felaktigt intryck av alt nämndemän redan haransvar för häktningar, nämligen då det tillkännages all "tingsrätten harhäktat" en person trots att beslutet fattals av ensam domare utan medverkanav nämnd. Formuleringen är alltså missledande. Men det faktum att människor iallmänhet tror all nämndemän medverkar i sådana domslut speglar en utbreddrättsuppfattning, nämligen att nämndemän bör delta i varje beslut om frihetsberövande. Nämdemannaföreningarnaär beredda bistå tingsrätterna med listor på nämndemän som kan åta sig jourtjänsli samband med häktningsförhandlingar. TCO:Därest förslaget om snabbare häktningsprövning ska kunna genomföras krävs enutvecklad jourverksamhet inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet. Dettamedför behov av ytteriigare resurser. Utredningen har endast gjort vissamyckel preliminära beräkningar av detta behov. I ett senare beredningsarbetekrävs därför en genomlysning av de ekonomiska och organisatoriska samlpersonalpolitiska konsekvensema av ett genomförande i syfte att få dessafrågor klarlagda före ett eventuellt beslut. I belänkandet redovisas inteheller behovet av administraUv personal vid jourverksamhel inom polis- ochåklagarväsendet. Inom polisväsendet uppstår dessutom ytterligare resursbehovpå gmnd av ökade krav på teknisk utmstning. Vid den praktiska utformningen avjourverksamheten inom domstolsområdet kan problem uppstå även på gmnd av den antalsmässigtojämna fördelningen mellan olika personalkategorier som måste tas i anspråk. Sammantagetanser TCO att det är oacceptabelt att, som utredningen gör, konstatera attförändringarna förutsätter försämrade arbetsförhållanden för personalen. JUSEK:Beträffande de organisatoriska konsekvenserna av de föreslag na lagändringama har utredningen inte anvisat några konkreta lösningar utan endast pekat på vissa förhållanden som påverkas genom förslagen. För åklagarnas del kommer ett genomförande av utredningens förslag att kräva omfattande organisatoriska förändringar, främst avseende den nuva rande beredskapsverksamheten. Den mest påtagliga effekten för domsto lamas del av en reform med kortare frister för anhållande och häktning är att del skulle bli nödvändigt att bygga upp någon form av beredskapsor ganisation för att kunna hålla förhandlingar under veckoslut och - 326 utredningen har beräknatdet ärliga antalet sådana förhandlingar till I 500. 1986/87:112 Enannan påtaglig effekt av den föreslagna reformen är att antalet häktningsförhandlingarpå vardagar kommer all öka kraftigt. EnligtJUSEK:s uppfattning är det inte möjligt att i avsaknad av förslag tilllösningar gå närmare in på frågan hur en beredskapsorganisation för domstolarnasoch åklagarnas del bör utformas. Frågan är komplicerad och åtskilliga praktiskaproblem måste lösas innan man kan komma fram till en lämplig beredskapsformeller motsvarande. Det är inte heller möjligt alt, innan organisationsfråganlösts, gå in pä frågan vilken ersättning som skall utgå till de olikabefattningshavarna inom domstols- och åklagarväsendet vid beredskap ellermotsvarande och för tjänstgöring och veckoslut. Övervägandenbeträffande organisatoriska förändringar inom åklagarväsendet kommer att skeinom ramen för åklagarkommitléns arbete. Motsvarande överväganden förpolisväsendets del ingår i polisberedningens arbete. För domstolsväsendets delfinns inget motsvarandet fomm. Det är oklart på vilket sätt de olika verksamhetsområdenaskrav skall sammansmältas. anser därför all organisaUons- ochersättningsfrågorna måste göras till föremål för en särskild utredning, varirepresentanter för arbetstagarorganisationerna skall ingå. Reformen får, enligtförbundels mening, inte genomföras förrän ersättningsfrågan lösts på ett liltfredsstäl-landesätt. Utredningenhar försökt uppskatta konsekvenserna för beläggningen pä de allmänna häktenaoch lokaler där anhållna förvaras. Ett genomförande av utredningens förslag om skärpningav fömlsättningarna för anhållande och häktning pä gmnd av recidivfara kommeratt leda till viss minskning av beläggningstiderna på häktena. En förkortningav tidsfristerna i de fall detta inte medför häktningsanmälan och därå följandebeslut om häktning leder också till en viss minskning av beläggningstiderna.Utredningen föreslår inte att polis- och åklagarväsendena tillförs ytterligareresurser utöver viss ökad övertidsgottgördse och motsvarande. Vid sådant förhållandekommer i övriga fall en förkortning av anhållningstidema att i stort settmotsvara en förlängning av häktningstidema och således ej medföra en minskningav beläggningstidema på häktena. Deföreslagna förkortningarna av fristema för häklningsanmälan ochhäktningsförhandling kommer all leda krav på ökad intensitet i fömn-dersökningarnasbedrivande. Beredskapsåklagarna måste på ett helt annat sätt än som sker förnärvarande, oavsett vilken tid det är , ge detaljerade direktiv förutredningarnas bedrivande. Delta medför behov av fler och tätare kontakter medutredningspersonalen. Även beredskapsåkla-gama måste i större omfattning resaut till de olika polisdistrikten. Dessa förhållanden i förening med attåklagarna måste inställa sig i tingsrätterna för häktningsförhandlingar underhelgerna med åtföljande resor gör alt betydligt fler åklagare, räknat ipersonår, måste engageras i denna verksamhet. Åklagarväsendetär dimensionerat på sådant sätt att den kompensa tion i form av tjänstgöringsfri tid som beredskapsåklagama åtnjuter inte innebär någon reell arbetslätlnad utan endast att arbetet förskjuts till andra 327 Oavsett omorganisationen byggs upp i form av jour eller beredskap Prop. 1986/87:112krävs därför att åklagarväsendet tillförs ytterligare personella resurser. Detär inte tillräckligt att inom ramen för nuvarande personalkader tillskapanågon form av "bakjour". Utredarenanser alt en hög kvalitet på kriminalpolisverksamheten än konlorsUdkan leda till kortare anhållningstider och till att misstänkta som gripsöverhuvudtaget inte behöver anhållas. anser att de föreslagnaförändringarna kommer all ställa sådana krav på polisens verksamhet att också resursemahär såväl kvalitativt som kvanUlalivt måste stärkas. Utredningen beräknarendast tillskott i form av övertid. Förbundet vill understryka att deorganisatoriska förändringar som krävs inte får bygga på att den befintligapersonalen belastas med ytterligare övertidstjänstgöring utan att reella personellaresurser tillförs. JUSEKvill slutligen särskilt framhålla att ett ökat antal häktningsförhandlingarunder vardagar kommer att leda till att många redan alltför hårt arbetsbelasladedomstolar måste tillföras ytterligare domarresurser. : Kvalificerad jourtjänst torde också ha den nyttan med sigall frisläppande i brist på utredning minskar, att polisens arbete medåterhämtning av frisläppta minskar, att allmänhetens förluster genom förnyadbrottslighet minskar, all respekten och förtroendet för rättsskipningen ökar(dvs. Statenskriminaltekniska laboratorium: torium är också berört av utredningens förslag och borde därför ha givits tillfälle alt till RPS anmäla de resursbehov som blir följden av ett genomfö rande av förslagen.-- RPS avser att tillsätta en arbetsgmpp för att närmareutreda konsekvensema av en förkortad häktningsUd. Med hänsyn altlaboratoriet inte haft den erforderliga liden att bedöma de resurser förövertid och jourtjänstgöring som behövs för att påskynda behandlingen av vissaärenden kan laboratoriet nu enbart anmäla att sådana behov kommer alt finnas.Laboratoriet fömtsätter alt det far deltaga i RPS fortsatta utredningsarbeteoch att laboratoriets behov kan presenteras inom ramen för detta. RÅ:Jag vill i det förevarande sammanhanget ta upp en mera speciell fråga somaktualiserats i riksåklagarens verksamhet, nämligen frågan om strciff-processudlatvångsmedel i fall där RÅ begär resning till men för en tilltalad. Eftersomsaken mot den tilltalade rättskraftigt avgjorts torde ingripande mot honom med anhållande och häktning eller andra straffprocessuella tvångsmedel enligt nuvarande regler vara uteslutet i vart fall till dess resning beviljats. kan del för att en framställning om resning skall kunna ske eller vara meningsfull erfordras att ett ingripande med tvångsmedel får göras mot den misstänkte. Vid mycket grov brottslighet kan t. ex. flyklfaran vara påtaglig. Ny vittnesbevisning kan föreligga, som dock inte fullt ut kan åberopas i resningsärendet på gmnd av kollusionsfara 328 eller rädsla frånvittnenas sida all träda fram öppet sä länge den misstänkte Prop.1986/87:112 är på fri fot. Ett fall avsistnämnda slag har aktualiserats i praktiken. bör övervägas om enordning kan införas som löser konfliktsituationer som de berörda, exempelvisgenom all högsta domstolen pä framställning av RAi ett resningsärende får möjlighet att besluta om straffprocessuella tvångsmedel i avbidan påställningstagandet i resningsfrågan. Regionåklagarmyndigheteni : Avslutningsvis vill jag framföra följande förslag. I RB finnsanvisningar om vem som kan väcka en fråga om vissa tvångsmedel hos rätten.Exempel på sådana bestämmelser är RB 26:2, 26:4, 27:5, 27:16, 28:4. Som behörigatt väcka sädana frågor anges såväl undersökningsledaren som åklagaren. I vissamål fullgör vissa polismän undersökningsledarskapel. Enligt de av RÅ och RPS isamråd fastställda anvisningarna beträffande vissa frågor i samband med fömndersök-ningsledningskall åklagare inträda som undersökningsledare bl. a. när fråga uppstår omanvändande av tvångsmedel och del ankommer på undersökningsledare alt jämlikt24-28 kap, RB besluta därom (med vissa mindre undantag) och när åtgärd avdomstol erfordras under fömndersökningen. Detta är dock endast enöverenskommelse. Enligt min mening är det lämpligt all i detta sammanhangutmönstra ordet undersökningsledare ur lagtexten så att del framledes klartframgår att del ankommer på åklagaren att kommunicera med rätten i dessafrågor. Sveahovrätt: Det är enligt hovrättens erfarenhet inte ovanligt att tingsrätt isamband med dom på kortvarigt fängelsestraff förordnar att den tilltalade ihäkte skall avbida all domen vinner laga kraft mot honom. I enklare mål har detvid fullföljd i sådana fall kunnat hända att huvudförhandlingen har hållitsföre vadetidens utgång t. ex. därför att tiden för slraffavtjänandet närmadesig slutet. Det är emellertid tveksamt om ett sådant tillvägagångssätt ärlagligt. Även om problemet kan väntas bli mera sällan förekommande omutredningens förslag genomförs, synes ett klarläggande uttalande erforderligt. Kriminalvårdsstyrelsen:Styrelsen har noterat en viss ökning av antalet personer tagna i förvar i häkteenligt 81 § utlänningsförordningen. Det är oftast fråga om vuxna personer, menkan också vara bam och ibland en hel familj eller delar därav. Placering ihäkte bör enligt styrelsens mening i dessa fall förekomma endast då inga andraalternativ visat sig möjliga. Styrelsen anser det angeläget att möjligheternaatt placera denna kategori i häkte ytterligare begränsas. Riksdagensombudmän: Utredaren har inte särskilt berört frågan om vem som i första hand bör besluta om straffprocessuella tvångsmedel i den misstänktes utevaro. torde häktning i utevaro mycket sällan aktuali seras innan åtal har väckts. Åklagaren fattar oftast beslut om anhållande, varefter häklningsframslällning inges först efter gripandet. Enligt de före slagna reglerna blir domstolen involverad i fömndersökningen på ett myc kel tidigare stadium. Frihetsberövande är en så ingripande åtgärd för den enskilde att det bör beslutas av domstol i alla de fall, där tiden medger det. Det kan därför enligt min mening finnas skäl att överväga regler som innebär att häktning skall vara det primära tvångsmedlet också när den misstänkte ännu inte har berövats friheten. Detta skulle kunna åstadkom- 329 mas genomen skyldighet för åklagaren all göra häktningsanmälan redan Prop.1986/87:112 när beslut om anhållande i frånvaro fattas och, eventuellt, genomatt i viss mån begränsa möjligheterna att fatta sådana beslut. Reglerna omförfaran-del i nuvarande 24 kap. 17 § RB bör då ses över (jfr vad som gällerför t.ex. hemlig telefonavlyssning). I spedalmotiveringen, s. 184, har utredaren anfört alt deltorde få anses självklart att den som anhållits skall hållas i förvar. Dennuvarande föreskriften i 24 kap. 11 § RB föreslås bl.a. därför bli avskaffad.Enligt min mening bör bestämmelsen slå kvar. Mot bakgmnd av att del här gällerinskränkningar i det gmndlagsfästa skyddet för den personliga friheten är detväsentligt alt del finns en noggrann reglering av vad som skall eller får skemed frihetsberövade personer. Reglerna om kvarhållande för förhör i 23 kap. 9 § RB gerinte utrymme för hållande av någon i förvar. Inte heller i fråga om gripna personer finns någonbestämmelse som medger att de blir inlåsta. Ett sådant förfarande har utbildatsi praxis och synes ha godtagits av lagstiftaren i samband med införandet avbehandlingslagen. Den lagstiftningen reglerar dock inte i sig fömlsättningarnaför intagning i häkte eller i polisarrest ulan endast hur de människor somförvaras där skall behandlas. Det bör därför snarare övervägas om det börinföras en regel om att en gripen person får hållas i förvar under vissa fömtsättningar.I de flesta fall bör anhållandefrågan ha klarats ut innan del blir aktuellt attlåsa in den frihetsberövade. I nuvarande praxis förekommer det emellertid,enligt vad jag har erfarit\ att gripna personer mer eller mindre regelmässigtsätts i arrest eller på häkte i avvaktan på anmälan till åklagare, 24:8-förhör (ersätlningsförhör)och/eller beslut i anhållningsfrågan. Detta är något som knappast kan ha varitavsett och som enligt min mening inte bör vara nödvändigt annat än iundantagsfall. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer: Föreningarna har försökt att belysa något av polisenssituation . Del bör noteras, alt det är fråga om realistiska faktautan försök till vare sig positiv eller negativ prägling. Del kan i dettasammanhang påpekas, alt såväl länsstyrelser, polisstyrelser somarbetstagarorganisationer vid samråd med bl.a. alltkraftigare har framhållit, att det inte längre finns utrymme kvar - i någon månav betydelse - för ytterligare ompriorileringar. Polisens resurser är nuutomordentligt hårt ansträngda inom alla verksamhetsformer. En ytterligareförsämring av personaltillgången och/eller tillförande av ytterligarearbetsuppgifter skulle medföra stora svårigheter att bibehålla en effektivpolisorganisation. Föreningarna vill - med de reservationer som ovan påpekats- givetvis medverka till genomförandet av betänkandets förslag men anser alttidpunkten är fel vald, när del föreslås all träda i kraft den 1 juli 1986.Del Jfr JO:s ämbetsberättelse 1983/84 s. 60 och 1984/85 s.135 samt RPS PS 1984:2. ' Se t,ex. JO:s ämbetsberättelse 1985/86 s. 100. vore olyckligt och skullesannolikt av alla berörda myndigheter mottas Prop. 1986/87:112 negativt omvederbörande myndigheter ej har personella resurser för att klara reformensförslag. För polisens del är det inom nuvarande budgetramar en omöjligt. Detföreslås därför i första hand all reformen uppskjuts under och allslatsmaktema under denna lid förbereder sig genom att ge aktuella myndighetererforderliga resurser och förberedelselid för att klara av genomförandel. Iandra hand föreslås att - i vart fall polisen - Ulldelas antingen avsevärtflera överlidstimmar till de enskilda polisdistrikten eller ännu helh-e ett"centralt övertidskonlo" där överUd som uppkommit på grund avreformen får föras. Dettaandrahandsförslag har naturiigtvis sina brister, men det är tänkbart attpolisen för sin del övergångsvis genom ytterligare övertidstjänsl-göring kanmedverka till reformens genomförande. måste emellerUd polisentillföras ytteriigare personella resurser för att på ett rimligt sätt - ochutan personalförslitningar - snabbi kunna presentera effektivt genomfördabrottsutredningar. 11 Närmare synpunkter på de enskilda lagförslagen TCO: Lagmmmet bör ges en sådan utformning all häktningsförhandling pågripandeorten endast kan ske då särskilda skäl talar för detta. JK:För att häktning skall kunna komma ifråga krävs enligt huvudregeln all del istraffskalan ingår fängelse . I förslaget uttrycks detta på såsätt att misstanken skall avse ett brott där straffet är fängelse minst ett år.Detta uttryckssätt är enligt min uppfattning svårbegripligt och jag förordaratt den nuvarande lydelsen av stadgandet bibehålls. RÅ:Vad gäller den språkliga utformningen av den sistnämnda bestämmelsen vill jagemellertid starkt understryka den kriUk mot utredningens förslag som framförtsav bl. a. överåklagaren i . Dennuvarande lokutionen "brott för vilket är stadgat fängelse " bör Ifråga om bestämmelsens lydelse instämmer jag i den kriUk som överåklagaren iStockholms åklagardistrikt anfört mot ullrycket "fly utomlands". Dennuvarande lydelsen "bege sig från riket" är mera adekvat. Jagansluter mig också de synpunkter som överåklagaren i anfört i fråga omuttrycket "bosatt här i landet". Till undvikande av tolkningssvårigheierbör den av överåklagaren föreslagna formuleringen "om han inte ärstadigvarande bosall här i landet" användas. Regionåklagarmyndigheteni : Jag är tveksam om den valda lokutionen i §:s första stycke "ett brott, där straffet är fängelse iminst eft 331 år" adekvat beskriverdet brott som ska kunna gmnda häktning. 1986/87:112 sakligförändring av nu gällande regler är inte åsyftad. Den föreslagna lydelsen ärinte klar. Den för närmast tanken brott, för vilket slraffminimum ärfängelse . Regionåklagarmyndigheteni : Utredningen föreslår i första stycket att det skall föreliggapåtaglig risk för flyktfara och kollusion och anger att detta betyder att i detenskilda fallet skall föreligga omständigheter som innebär en konkret fara förflykt eller kollusion. Detta är enligt min mening vad som gäller . Omformuleringeninnebär således ingen förändring, vilket måste kraftigt understrykas. Förslageti tredje stycket innebär att vid skälig misstanke om så allvarligt brott, somavses i paragrafens andra stycke, måste kollusionsfara, flyktfara eller recidivfaravisas föreligga om häktning skall ske. Föreligger sannolika skäl för brottetskall häktning ske såvida det inte är uppenbart att inget av de särskilda häklningsskälenfinnes. Praktiskt sett kanske allUd något av de särskilda häktningsskälenfinnes i utredningens början, men konstmktionen är ändå stötande enligt mittförmenande. Bestämmelsen i tredje stycket bör hänvisa till såväl första somandra stycket. Åklagarmyndigheteni : Lokutionen "brott för vilket är stadgatfängelse eller däröver" har ersatts med "ett brott, därstraffet är fängelse ". Även bortsett från att den nyaformuleringen synes språkligt oklar, finns det inte någon anledning att nufrångå det vedertagna uttrycket "är stadgat". SödraRoslags tingsrätt: Eftersom straffet för många brott är fängelse i högst ett åroch häktningsmöjlighelen bör finnas kvar vid sådana brott anser vi dock att dengällande lydelsen av 1 § RB bör behållas, dvs "fängelse ett är ellerdäröver". Enligt förslaget, "fängelse ",bortfaller annars häktningsmöjlighelen i normalfallet för brott varpå kan följafängelse i högst . Luleåtingsrätt: I författningsförslagel har en språklig justering gjorts beträffandeetlårsregdn - "för brott, för vilket är stadgat fängelse ellerdäröver" har ändrats till "för ett brott, där straffet är fängelsei " (24 kap. 1 § I stycket och även 25 kap. 1 § 2 stycket RB). Denföreslagna lydelsen är tvetydig och den leder närmast tanken till att minimistraffetför brottet skall vara fängelse , något som uppenbarligen inte avsetts.Om den nuvarande lydelsen inte kan användas fortsättningsvis, kan man skriva"för ett brott där lagen innehåller att straffet kan bli fängelse ett åreller däröver" eller "för brott, där straffstadgandet innehåller fängelseett år eller mer". RPS:Enligt RPS mening leder den föreslagna formuleringen tanken till brott med ett minimislraffpå fängelse , vilket alltså inte är avsett. Den nuvarande formuleringenbör därför behållas.