prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Förslaget återspeglas i följandetext till förevarande paragraf (jfr lagrådets förslag till 24 kap. 19§): "På begäran av åklagaren får rätten, om del ärnödvändigt, även vid en sådan ny förhandling i häktningsfrågan som avses i 24kap. 19 § första stycket förordna om fortsatt häktning medstöd av 3 § i samma kapitel. I så fall skall ny häktningsförhandling hållas medhögst . Vid den förhandling som äger mm under fjärde veckanefter det att det första beslutet enligt nämnda 3 § meddelades får fortsatthäktning beslutas endast om det finns sannolika skäl för att den misstänkte harbegått brottet." Att allt starkare utredningsskäl måste åberopas avåklagaren ju utredningshäktningen avses pågå ligger i sakens naturoch torde inte särskilt behöva markeras i lagtexten. Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom Lagrådet(Mannerfelt och Broomé): Med hänvisning till yttrandet under 24 kap. 1 § RBföreslår lagrådet att nuvarande lydelse av första stycket behålls oförändrad. Pä de skäl som jag har anfört under 24 kap. 1 § RBföreslär jag alt ordet "påtaglig" fogas till ordet "risk" iförsta stycket. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , R. , , ,, , , G. och Lönnqvist Proposition om anhållande och häktning, m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde ) över förslag till 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1930:173) om beräkning av lagstadgad Ud, 3. lag om ändring i lagen(1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål samt 4. lag om ändring i lagen(1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet avbroltmålsdom. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådethar inte haft något att erinra mot de grundläggande principerna i deremitterade lagförslagen eller mot lagstiftningens allmänna utformning. Lagrådethar också funnit att de regler om snabb domstolsprövning av destraffprocessuella frihetsberövandena som har föreslagits i lagrådsremissenuppfyller de krav som i delta hänseende följer av tillskydd för de mänskliga rättigheterna. De erinringar och ändringsförslag somlagrådet har fört fram avser i huvudsak laglekniska frågor. Jag vill redan nuförutskicka att jag i de flesta hänseenden kan biträda lagrådets synpunkter ochändringsförslag. Vidare förordar jag att några ändringar av främst redaktionellart görs. Förslaget till lag om ändring i Medanledning av lagrådets synpunkter på de i remissen föreslagna förutsättningarnaför häktning i 24 kap. I § vill jag anföra följande. Vadförst gäller häktningsgrunden recidivfara kan jag instämma i lagrå dets uttalanden om alt häktning på grund av återfallsrisk förutsätter att det är fråga om en tidsmässigt inte alltför avlägsen risk för återfall. Redan häktningens karaktär av straffprocessuellt tvångsmedel medför att det måste röra sig om risk för återfall inom en ganska kort tidrymd. Det skall föreligga risk för alt den misstänkte, om han försätts på fri fot, begår nya brott innan han hunnit lagforas för det första brottet. Och självfallet får 100 återfallsriskeninte avse vilka brott som helst. Även om det, som lagrådet Prop. 1986/87: 112anfört, inte rör sig om någon mera formell avgränsning bör det i princip varafråga om brott som i sig skulle kunna grunda häktning, och i allmänhet bör detröra sig om återfall i brott som är besläktade med eller har samband med dethäktningsgrundande brottet. Vad jag nu har anfört om det tidsmässiga ochsakliga sambandet mellan det häktningsgrundande brottet och återfallsrisken göratt jag delar lagrådets bedömning att den gällande beskrivningen"fortsätter sin brottsliga verksamhet" ger ett bäftre uttryck för vadsom åsyftas än det i remissprotokollet föreslagna uttrycket "återfaller ibrott". Närdet sedan rent allmänt gäller beviskravet för de särskilda häktningsgrunderna,alltså fara för avvikande, försvårande av utredningen eller återfall i brott,har lagrådet förklarat sig inte ha någon invändning mot att beviskravet - ienlighet med vad som förordas i lagrådsremissen - görs enhetligt. Lagrådetbefarar emellertid att det i remissen föreslagna uttryckssättet"risk" kan ge ett intryck av att kraven för häktning är väl lågtställda. Lagrådet (majoriteten) förordar i stället att del uttryck som iregelns nuvarande lydelse används i fråga om häktningsgrunderna flyktfara ochfara för försvårande av utredningen, nämligen "skäligen kan befaras",får gälla även vid fara för fortsatt brottslig verksamhet. Somframhölls i remissprotokollel brukar del anses att uttrycket "anledningförekommer", som används i fråga om häktningsgrunden fortsatt brottsligverksamhet, åtminstone rent språkligt innebär ett lägre beviskrav än"skäligen kan befaras". Att införa del sistnämnda uttrycket även ifråga om äterfallssituationerna framstår därför som mindre konsekvent om man -i enlighet med vad som framgår av remissprotokollet - villunderstryka vikten av att häktning används i tillräcklig utsträckning för attmotverka återfall i brott. Det kan inte uteslutas att lagändringen då i ställetkommer att uppfattas som en skärpning av häktningsförutsättningama vidåterfallsrisk. Idenna situation kan ett alternativ vara att, som lagrådets majoritet förordar,i ett särskilt stycke ta in uttryckliga lagregler om att domstolen vidbedömningen av återfallsrisken särskilt skall beakta risken för återfall ivissa typer av brottslighet. Som den tredje av lagrådets ledamöter påpekar haremellertid en sådan lösning svagheter. Fördet första är det svårt att en gång för alla på ett uttömmande och tydligt sättbeskriva den brottslighet som framstår som särskilt angelägen all förhindra. Enuttrycklig lagreglering kan låsa rättsutvecklingen pä ett olyckligt sätt. Förall styra praxis i den riktning som förordats i remissprotokollel är delenligt min uppfattning lämpligare aft utnyttja motivullalan-den än att användalagstiftning. Det är också lätt attmissuppfatta innebörden av en sådan lagregel som lagrådet vill införa. På sina håll kan den komma att uppfattas som en . begränsning, nämligen som en anvisning att häktning bör inskränkas till i första hand de brottstyper som beskrivs i det Ullagda stycket. I utredning ens betänkande ingick ett förslag som såvitt jag förstår närmast hade detta syfte. På andra håll kan man tvärtom uppfatta regeln som en presumtion för att häktning skall ske vid dessa typer av brott. Om två så 101 olika uppfattningarsålunda kan härledas ur samma lagtext kan alltför stora Prop. 1986/87: 112 skillnader uppstå idomstolspraxis i fråga om häktning vid olika typer av Slutligenär det också principiellt tveksamt om man i processuella bestämmelser skall geuttryck för kriminalpolitiska värderingar av olika gärningars förkastligheteller straffvärde. Enligt min mening bör man därför såvitt möjligt undvika denav lagrådets majoritet förordade linjen. Problemethar, som jag ser det, sin kärna i att det nuvarande rekvisitet i fråga omåterfallsrisken, "anledning förekommer", inom processrätten avtradition anses uttrycka det relativt sett lägsta beviskravet (se t. ex. 23kap. I § RB enligt dess lydelse före och prop. 1981/82:41).Samtidigt har domstolarna enligt min och många andras uppfattning i vissa fallanvänt häktning i alltför liten utsträckning vid återfallsrisk. Det finnsbefogade krav från medborgarnas sida all samhället erbjuder ett bättre skyddmot återfall framför allt när det gäller brott som berör människors personligaintegritet. Att i denna situation åstadkomma en bättre tillämpning avhäktningsreglerna kan inte ske med hjälp av något i RB vedertaget begrepp. betänkande och i lagrädsremissen har föreslagits alt mananvänder rekvisit som bygger pä ordet "risk", i betänkandet medtillägg av adjekUvet "påtaglig". Detfinns, som jag strax återkommer till, många exempel pä att man använt ordet"risk" i dessa och liknande konstellationer ilagsliflningssam-manhang. Om det är sä att ordet täcker vad lagstiftarenåsyftar, kan det därför enligt min mening i och för sig inte anses föreligganågot hinder mot att begreppet används, även om det inte tidigare förekommer iRB. Iremissprotokollet framhölls att den misstänkte bör kunna häktas när detföreligger en konkret fara för alt han på fri fot skulle avvika, försvårautredningen eller fortsätta sin brottsliga verksamhet. Som lagrådet påpekar börkrävas att faran i det enskilda fallet framstår som beaktansvärd, som något manpå allvar har att räkna med. Bedömningen av om sådan fara föreligger skallenligt den föreslagna lagtexten, liksom enligt gällande rätt, ske mot bakgrundav brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande och omständigheterna iövrigt. 1 lagtexten ges alltså närmare anvisningar för hur faran skalluppskattas. Omjag förstår lagrådets majoritet rätt, delar man den i remissprotokolletframförda bedömningen att beviskravet "påtaglig risk" framstår somalltför strängt i förhållande till den faregrad som man vill uttrycka och somenligt vad jag sagt både lagrådet och jag anser som rimlig. Att som enledamot av lagrådet förordar införa detta begrepp i lagtexten bör därför intekomma i fråga. Vidbedömningen av om ordet "risk" räcker för att beskriva den faregradsom förordats i lagrådsremissen kan ytterligare anföras följande. Bestämningarna"risk" och "påtaglig risk" förekommer på flera håll i gällande lagstiftning. Del sistnämnda uttrycket finns bl. a. i 26 kap. 7 § , som behandlar just en återfallsrisk. Enligt denna bestämmel se får villkorlig frigivning från fängelsestraff efter halva strafftiden inteske, om det bedöms föreligga påtaglig risk för återfall i allvarlig väldsbrolts- lighet. Det kan här bli fråga om att med stöd av en sådan riskbedömning '02 hållaen person berövad friheten under avsevärt än som före- Prop.1986/87: 112 kommer vid häktning. Det är också värt att notera all man i denregeln -till skillnad frän den förslagna häktningsbestämmelsen - inte närmareangett efter vilka kriterier riskbedömningen skall ske. Ordet"påtaglig" framstår mot denna bakgrund som en nödvändig bestämningför att göra återfallsrisken konkret. Någon sådan precisering är inte nödvändigi häktningsregeln, där rekvisiten "brottets beskaffenhet, den misstänktesförhällande eller någon annan omständighet" uttrycker att risken måstevara konkret. Ordet"risk" förekommer på flera ställen i den straff- och processrättsligalagstiftningen. Sålunda får enligt 22 § polislagen (1984:387) en polismanvidta vissa åtgärder i bl. a. brottsavvärjande syfte, om det "av särskildaskäl kan anses föreligga risk" för alt brott av visst slag kommer attförövas på viss plats. Enligt 1 § lagen (1981: 1064) om säkerhetskontroll viddomstolsförhandlingar får domstol besluta att säkerhetskontroll skall äga rum,om det "till följd av särskilda omständigheter finns risk" för attbrott av visst slag kommer alt förövas vid domstolsförhandlingen. Och enligt 32§ vapenlagen (1973:1176) kan polismyndighet besluta alt ett skjutvapen skallomhändertas, om det "föreligger risk" för missbruk av vapnet. Fråndet exekutionsrältsliga området kan nämnas reglerna i 4 kap. 12 §utsök-ningsbalken, enligt vilka gäldenären inte behöver underrättas om en föreslåendeutmätning, bl. a. om del "föreligger risk" att han skaffar undaneller förstör egendom. Jag kan också nämna alt enligt 4 § bevissäkringslagenför skatte- och avgiftsprocessen (1975: 1027) beslag får beslutas i fråga omräkenskapsmalerial eller annat bevismedel, om "risk föreligger" attmaterialet kommer att undanhållas eller förvanskas. Dengenomgång jag nu gjort visar all man på flera områden i nyare lagstiftning hargodtagit att risk för ett visst oönskat beteende används som rekvisit för ettingrepp i den enskildes rätlssfär, låt vara all del då i allmänhet rör sig ommindre ingripande åtgärder än häktning. Som tidigare framhållits utgörbegreppet "risk" ett adekvat uttryck för den farenivå som avses. Motbakgrund av de hållpunkter för farebedömningen som görs i lagtexten och deuttalanden som gjorts i detta lagstiftningsärende hyser jag för min del ingentvekan om att domstolarna kommer att tillämpa rekvisitet "risk" påett rikligt och rättssäkert sätt. Motbakgmnd av det nu sagda förordar jag sammanfattningsvis att 24 kap. 1 §utformas på samma sätt som i det remitterade förslaget, bortsett från attuttrycket "återfaller i brott" byts ut mot "fortsätter sinbrottsliga verksamhet". Medanledning av vad lagrådets ledamöter uttalat rörande häktning vid risk föregendomsbrott vill jag säga att skälen för häktning bör bli starkare, ju merden befarade brottsligheten kan antas kränka enskildas personliga sfär. Mot denbakgmnden bör - som framhållits i remissprotokollel - vid prövning avhäktningsfrägor särskild hänsyn tas till risk för återfall i t. ex.bostadsinbrott. Medden nu angivna ståndpunkten i fråga om användningen av begrep pet "risk" bör motsvarande uttryck behällas även i 24 kap. 2 och 21§§ samt 25 kap. 1 §. Vid riskbedömningen enligt dessa paragrafer bör domsto- 103 lengivetvis ta hänsyn till sådana faktorer som anges i 24 kap. I §, alltså Prop. 1986/87: 112 brottels beskaffenhet, den misstänktes förhållande ochomständigheterna i övrigt. Att göra någon uttrycklig markering av delta i 24kap. 2 och 21 §§ framstår inte som nödvändigt. Ifråga om 24 kap. 3 § förordar jag att paragrafens upptakt formuleras på detsätt som lagrådet har föreslagit och att i första punkten i första stycket enhänvisning görs också till I § tredje stycket. Lagrådethar i anslutning till 3 § vidare tagit upp frågan vad som enligt andra punktenbör läggas in i uttrycket "synnerlig vikt" för ett förvarstagande.Lagrådet har därvid uttalat att - utöver att man kan räkna med att utredningeninom kort fullständigas så att sannolika skäl för den misstänktes skuld kommeralt föreligga - starka skäl måste tillkomma för ett frihetsberövande på endastskälig misstanke. Med anledning av detta vill jag anföra följande. Vidavgörande av frågan om häktning skall ske eller inte måste domstolen taställning till om flera rekvisit är uppfyllda. Brister något av rekvisitenskall häktning inte ske. Delta gäller givelvis även i fråga om s. k. ulredningshäklning,alltså häktning på en lägre grad av misstanke än normalt. Vidulredningshäklning skall, som framgår av det remitterade förslaget, samma kravgälla i fråga om risken för av\ ikande, försvårande av utredningen elleråterfall i brott som vid häktning på sannolika skäl. Hämtöver krävs allsynnerlig vikt föreligger för ett förvarstagande. Det kan enligt min meninginte komma i fråga att i delta rekvisit lägga in ett generellt krav på attrisken för avvikande, försvårande av utredning eller återfall i brott skallvara större än enligt huvudregeln. Inte heller bör man i kravet på synnerligvikt tolka in att det för ulredningshäklning generellt skulle krävas altbrottet är av särskilt grov beskaffenhet. En annan sak är att skälen förhäktning givetvis blir starkare, ju större risken för flykt etc. är och jugrövre brott som misstanken avser. Det avgörande för frågan om synnerlig viktför fortsatt frihetsberövande skall anses föreligga eller ej bör emellertidvara om del finns gmndad anledning anta alt brottsutredningen inom kort tidkommer att kunna drivas så långt att man uppnår ökad klarhet i fråga ommisstankegraden, dvs. humvida sannolika skäl föreligger eller inte. i anslutning till 3 § i förtydligande syfte anfört i fråga om hurulredningshäklning skall anses förhälla sig utlämningslagsUflningenöverensstämmer med min uppfattning. Jagförordar all 24 kap. 11, 12, 13, 16,17 och 19 §§ med någon justering utformas ienlighet med vad lagrådet anfört. Jag ansluter mig vidare till vad lagrådetanfört i anslutning till dessa paragrafer. När det gäller tidsfristen förhäktningsförhandling efter s. k. envarsgripande bör, mot bakgmnd av vadlagrådet anfört under 13 §, sägas all tiden mellan det faktiska gripandet ochöverlämnandet polis i praktiken nästan undantagslöst torde vara så kort attfrågan om tidsfristens beräkning i dessa fall knappast kommer att ställas påsin spets. Vad lagrådet anfört under 19 § rörande proceduren efter beslut omutredningshäktning i högre rätt överensstämmer med avsikten bakom detremitterade förslaget. Närdet gäller övergångsbestämmelserna godtar jag lagrådels förslag om 104 en uttrycklig reglering avfristerna för frihetsberövanden som ägt rum före Prop. 1986/87: 112ikraftträdandet. Förslaget till lag om ändring i lagen (1952: 98) med särskildabestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål Jagansluter mig till vad lagrådet anfört om att det är särskilt angeläget att låtadomstolen återkommande kontrollera alt skälen för häktning kvarstår och attutredningen bedrivs skyndsamt, när frihetsberövandet är gmndat på svagare skälän i normalfallet. Jag ställer mig därför bakom lagrådets förslag om attutredningshäktning när det gäller brottmål enligt lag i ställetomprövas . Lagtexten bör därför ändras pä det sätt lagrådet föreslagit. Förslaget till lag om ändring i lagen (1972: 260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom Avskäl som jag angett i anslutning till 24 kap. 1 § RB bör uttrycket "riskför" behållas i 17 §. 2 Terminalåtkomst till kriminalregistret Desnävare lidsfrister som enligt förslaget skall gälla i fråga om häktningsförhandlingfömtsätter all domstolarna snabbi kan få tillgång till utdrag urkriminalregistret. Jag vill därför i detta sammanhang ta upp en av domstolsverketväckt fråga om de allmänna domstolarnas tillgäng till kriminalregistret viadataterminal. Domstolsverkethar i en skrivelse till hemställt att deallmänna domstolama skall få terminalåtkomst till krimi-nalregistrel.Skrivelsen bör fogas till propositionen som bilaga 5. Yttranden har avgetts av justitiekanslern,riksåklagaren, , , datain-spekUonen,hovrätten för , kammarrätten i , ochNorrköpings Ungsrätter, ombudsmän, statskontoret,, , domareförbund.Centralorganisationen /SR, och dala- ochoffentlighetskommittén (Ju 1984:06). Riksåklagarenhar bifogat yttranden från överåklagaren i ochöveråklagarna vid regionåklagarmyndigheterna i och . Ensammanställning av remissyttrandena bör fogas till propositionen som bilaga 6. Bestämmelserom kriminalregistret finns i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister och i kriminalregisterkungörelsen (1973: 58). Av 1 § kri- minalregisteriagen framgår att registret skall föras hos och innehålla de uppgifter som närmare anges i lagen. enligt 3 §kriminalregisterkungörelsen skyldiga att i brottmål inhämta ut- Prop.1986/87: 112 drag av registret, med undantag dock för fall där påföljdenbestäms till böter. Domstolarna är också skyldiga att hämta in utdrag närframställning om häktning görs. Enligt 8 § kriminalregisterlagen skall utdragav registret meddelas, när framställning därom görs av bl. a. en domstol. Framställningom utdrag skall göras på särskild blankett. I brådskande fall får en myndighetbegära utdrag av registret på telegrafisk väg (4 och 7 §§kriminalregisterkungörelsen). Utdrag av kriminalregislret skall enligt 8 § kungörelsen också avfattas påen särskild blankett. Sådant utdrag expedieras normalt senast andra arbetsdagenefter det framställningen inkom till registret. På särskild begäran får docktelegrafiskt meddelande lämnas om alt registret inte innehåller sådananteckning som skall framgå av registemtdrag. Enligt 14 §kriminalregisterkungörelsen skall registret med tillhörande handlingar hållasunder sådan värd att obehöriga ej får tillgång till registret. Domstolsverkethar framhållit alt domstolarna svarar för en stor andel av beställningarna avutdrag av kriminalregistret. Under lagstiftningsärendet har inhämtats attdomstolarna beställde nära 50 000 utdrag av de totalt ca 134 000 somexpedierades . Enligt verket skulle del medföra påtagliga fördelarbåde för domstolarna och för om man kunde skapa merrationella rutiner för att inhämta kriminalregistemtdrag så alt dessa kundeskickas via tråd från och tas ut på papper vid domstolen.För domstolarna skulle kansliarbetet underlättas i inte oväsentlig grad ochman skulle kunna påskynda handläggningen i vissa fall, vilket är av särskildbetydelse i mål där den Ulltalade är berövad friheten. Även förrikspolisstyrelsen skulle en sådan reform verka resurs-besparande. I skrivelsenpåpekas att det inte finns några direkta tekniska hinder för att ge domstoltillgång till kriminalregistret via terminal. Domstolsverkethar i skrivelsen hemställt om författningsändringar för att ge domstolarnatillgång kriminalregistret via terminal. Deflesta remissinstanser är i huvudsak positiva framställningen. Flertaletframhåller dock betydelsen av alt sekretessfrågorna får en godtagbar lösning.Framställningen avstyrks av datainspektionen och dala-ochoffentlighetskommittén. De pekar därvid främst på risken för missbruk ochdärmed spridning av ytterst integritetskänslig information. Föregen del vill jag framhålla att det givetvis är betydelsefullt atthandläggningen vid domstolarna är så snabb och effekUv som möjligt. Särskilthöga krav pä snabb handläggning ställs i mål där den misstänkte är berövadfriheten som anhållen eller häktad. Som jag påpekade inledningsvis medför demyckel korta frister för domstolarnas handläggning av häktningsfrågor som nuföresläs att det är nödvändigt att överväga nya handläggningsruliner och nyteknik. Det bör framhållas att tillgång uppgifter ur kriminalregistel är avstor betydelse vid prövning av häktningsfrägor inte minst när det gäller attbedöma om det finns risk för fortsatt brottslig verksamhet frän den misstänktessida. Det bör också påpekas att telegrafiskt besked endast kan lämnas om någonanteckning inte finns i registret. Närdatatekniken nu successivt tas till hjälp vid domstolarna, öppnas 106 tekniska möjligheter attge domstolarna tillgäng till kriminalregistret via Prop. 1986/87: 112 Det finns intetillräckligt underlag för att nu närmare ta ställning till i vilken utsträckningpraktiska och ekonomiska förutsättningar finns för att bygga ut ett sådantsystem. Under alla omständigheter torde en viss försöksverksamhet krävas.Klart är emellertid att en terminalåtkomst kan innebära fördelar fränbåde effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt. Domstolarna skulle fåtillgång till mer aktuella kriminalregisterutdrag än vad som ärmöjligt. En snabbare Ullgäng till sädana utdrag är också ägnad att allmäntsett påskynda handläggningen i mål där den tilltaladeär berövad friheten. Deremissinstanser som avstyrkt framställning har hävdat att endirektåtkomst till kriminalregistret för myndigheter utanför polisväsendetskulle öka faran för integritetsintrång. Självfallet måste ett system byggasupp så att det skapas garantier för att den integritetskänsliga information somfinns i registret inte kommer i orätta händer. Enligt vad som upplysts i deftalagstiftningsärende medger tekniken numera alt säkerheten görs betryggande.Risken för missbruk kan således minimeras genom att olika kontrollfunktionerbyggs in i systemet. Det bör också framhållas att personalen vid domstolarnahar stor erfarenhet av all handskas med känslig informaUon. Motden angivna bakgrunden anser jag - i likhet med det stora flertalet avremissinstanserna - all lagstiftningen bör öppna möjlighet för de allmännadomstolarna att få lerminalålkomst till kriminalregislret. Informationeni kriminalregislret är som sagts mycket integri-letskänslig. Förnärvarande finns ingen uttrycklig författningsmässig inskränkning idomstolarnas rätt att få utdrag ur kriminalregistret men avsikten är givetvisatt utdrag skall begäras bara i den mån uppgifterna är nödvändiga som underlagför domstolarna i deras rättskipande och rättsvårdande verksamhet.