prop · GA0342 · 1986-12-31 00:00:00 — En friare bedömning måste göras därhänsyn tas till om företagens huvudsakliga verksamhet är av samma ellerlikartat slag. Till ledning för bedömningen bör läggas den av SCB fastställda standardenför näringsgrensindelning, SNl (se SCB:s meddelanden i samordningsfrågor1977:9). Indelningen görs där på flera olika nivåer. Som regel bör den försianivån, som ulgörs av nio s.k. näringar, vara avgörande. Den närmare innebördenav detta kommer att belysas i författningskommentaren (kap. 9). Del hitlills sagda kan sammanfattas enligtföljande. Intressegemenskap skall anses föreligga mellan företag som lillhörsamma koncern enligt 1 kap. 2 § ABL, 1 a § FL eller 1 § ÅRL. Stiftelser ochutländska juridiska personer skall vid tilllämpning av 1 § ÅRL likställas medhandelsbolag. I övrigt fordras för alt intressegemenskap skaU anses föreliggamellan två företag att förelagen, med hänsyn till vem som har det bestämmandeinflytandet över deras organisalion och verksamhet, kan anses stå under ihuvudsak gemensam ledning. Beiräffande stats- och kommunägda förelag fordrasdessulom atl företagens huvudsakliga verksamhet är av samma eller likartatslag. Denna definition har utformats med tanke påspärregeln i 2 § andra stycket VDL. En definition av närslåendekrelsen behövsockså för tillämpningen av emissionsregeln i 6 § femte slyckel VDL. För deländamålet skulle möjligen en snävare definiiion vara tillräcklig. Även delförslag som läggs fram i avsnitt 6.2 fordrar emellerlid en definition avbegreppet intressegemenskap. Som där kommer atl framgå är den redan föreslagna definitionen användbar idet sammanhanget. Eftersom det är önskvärt alt Prop. 1986/87:42 ettenhetligt begrepp används i vinstdelningsbeskattningen bör den ovan föreslagnadefinitionen ligga lill gmnd även för tillämpningen av emissionsregeln. Vid den prakfiska fillämpningen har uppkommitfrågan om vUken lidpunkt som skall vara avgörande för bedömningen. Föremissionsregeln i 6 § femle stycket VDL framslår den i prop. 1983/84:50 (del As. 98) anvisade lösningen som ändamålsenlig. Det bör således vara tUlräckligtalt intressegemenskap föreligger före eller efter ökningen av aktiekapitalet.Inte heller förslagel i avsnitt 6.2 bereder i detta hänseende några svårigheter.Förslaget avser effekterna vid en överlåtelse av rörelsefillgångar mellannärslående företag och förutsälter alt intressegemenskap föreligger vidöverlåtelsefiUfället. I fråga om begränsningarna i rätten till fastfribelopp är del svårare atl besvara frågan. Nära tiU hands ligger att se tillförhållandena under större delen av beskattningsåret (eller kanske ).Argument kan också anföras för en lösning som innebär att förhållandena vid enviss lidpunkt -ingången eller ulgången av beskallningsårel - får varautslagsgivande. När dessa olika alternativ bedöms måsle man hålla i minnet attde företag som ingår i en grupp kan ha räkenskapsår som inte sammanfaUer. Det kaninte vara lämpligl att ell förelag, som har lUlhört en sådan gmpp och haröverlåfits under elt löpande beskattningsår, vid taxeringen kan komma allbehandlas som ingående i två olika gmpper samfidigl. Skall detta resullalundvikas måsle frågan huruvida två förelag har intressegemenskap eller ejbedömas med hänsyn till förhållandena vid ingången eller ulgången eller underslörre delen av beskattningsåret för båda företagen. Från materiell synpunki måsle det i normalfalletvara motiverat all la hänsyn liU förhållandena under slörre delen av (ellerhela) beskallningsårel. Har ell företag förvärvat ett annat strax efteringången av beskattningsåret eller sålt del på årets sista dag är delprincipielll mindre tUlfredsställande att med hänsyn fill förhållandena vidingången (i det första fallel) eller utgången (i det andra fallet) avbeskattningsåret helt bortse från den intressegemenskap som har förelegal underreslen av året. En undersökning av vilka förhållanden som har rått underslörre delen av beskattningsåret för två eller flera företag kan dock bliadministrativt belungande om företagen har räkenskapsår som inle sammanfaller.Den här ifrågasatta regeln kan också leda till en inle önskvärd fördröjning.Anlag alt förelaget A har kalenderåret och företagel B perioden 1 maj-30 aprilsom räkenskapsår och att B eller december år 1 köps upp av A ellerdess ägare. Den därmed föreliggande intressegemenskapen skulle bli beaktadförst vid laxeringen år 4. Administrativa skäl lalar för en mer schablonmässiglösning. Från prak fisk synpunkt är de två lidigare nämnda alternativen, beskattningsårets ingång resp. dess utgång, likvärdiga. FörhäUandena vid årets ingång har avgörande betydelse vid den inflafionskorrigering som skaU göras enligl 4-6 §§ VDL. De överväganden som har legal fiU gmnd för delta är dock knappast relevanta för den nu akluella frågan. En regel som innebär att förhållandena vid årets ingång skaU vara utslagsgivande skulle kunna med- 69 föra all ett förelagskaffade sig opåkallade skaitdätlnader genom att efter Prop. 1986/87:42årets ingång köpa upp ett annat företag och på det överföra en del avverksamheten. Denna risk föreligger inte om förhållandena vid årets utgång fårvara avgörande. Etl för samtliga allernaliv gemensamt problemuppkommer om intressegemenskap har förelegal eUer vid denlidpunkt som är utslagsgivande men har upphört vid tiden för deklaration ochtaxering. Trots att förelagen vid den senare lidpunkten har skilda ägare kommerdet ena företagets rätt till fast fribelopp att vara helt beroende av om detandra utnytijar det lönebaserade fribeloppel eller ej. En fördelning av detfasta fribeloppet mellan företagen förutsätter dessutom att de kan enas om hurfördelningen skall ske. Risken för alt problem av detta slag skall uppkommablir minst om förhäUandena vid beskattningsårets uigång läggs till grund förbedömningen. Slutsatsen av del sagda är att det sistnämndaalternativet är att föredra och att således förhållandena vid ulgången avbeskattningsåren för de berörda förelagen bör vara avgörande vid lillämpningenav spärregeln i 2 § andra stycket VDL. Ytterligare en fråga som har aktualiserats vid 1985års taxering bör tas upp här. Omfattar beskattningsåret annan lid än lolvmånader, skall del fasla fribeloppet enligl 7 § tredje stycket VDL justeras såalt del motsvarar en tolftedel av det för helår gällande beloppet.Frågan är hur denna regel skall fiUämpas när de företag som ingår i en grupp harolika långa räkenskapsår. Del förefaller rimligl all låla del längslaräkenskapsåret vara bestämmande. Har någol av förelagen ett räkenskapsår somomfattar t.ex. 18 månader, blir del gemensamma fasta fribeloppet för gruppensom helhel således 18/12 av det annars gällande beloppet. Delta resultat syneskunna uppnås redan med nuvarande regler Ofr RSV:s handledning för rörelse- ochjordbruksbeskattning 1986 s. 601). Det torde vidare stå klart att ett företaginte för egen del kan utnyttja ett större belopp än vad företagel skulle havarit berättigat lill om del hade varil frislående. Någon lagreglering av deakluella frågorna är därför inle påkallad. 5.3 Resultatutjämning inom koncerner Eltföretag som bedriver t.ex. rörelse eller fastighetsförvaltning har räll tillavdrag för utbetalningar till andra företag - närstående eller ej - omutbetalningen är att betrakta som driftkostnad i verksamheten. Genombestämmelserna om öppna koncernbidrag har de företag som lillhör en och samma koncernfått möjligheter atl med verkan vid inkomsttaxeringen -dvs. med avdragsrätt förgivaren och skatteplikt för mottagaren - ge bidrag till andra koncernföretagtrots att bidraget inte ulgör driftkostnad i givarens verksamhel. De hardärefter reviderats och finns numera i 2 § 3 mom. Avsikten med reglerna är, såsom redan framhållils, att göra det möjligt för koncernföretagen att 70 genomresultatutjämning åsladkomma atl skattebelastningen för koncer- Prop.1986/87:42 nen som helhel inte blir slörre än om företagens verksamheter hadebedrivits av ett enda företag. Ett koncernbidrag är en förmögenhetsöverföringfrån del givande lill del moltagande förelaget. Den kan ske i form av t.ex. envederlagsfri överlålelse av vissa tillgångar men det accepteras också alt denverkställs i samband med bokslutet på det sättet att givaren lar upp en skuldoch mottagaren en molsvarande fordran. En formell förutsättning för attbidraget skall beaklas vid taxeringen är alt båda företagen redovisar bidragetöppel i sin självdeklaration eller i en bilaga till denna. Möjligheten till resultatutjämning genom öppnakoncernbidrag omfattar inte alla koncernföretag. Man har ansett alt den börbegränsas fill de faU där företagen på grund av ägarförhållandena står varandraså nära alt del verkligen är befogal att behandla dem som en enhet. För att ettöppet koncernbidrag skall godtas vid inkomsttaxeringen fordras därför atl elts. k. kvalificerat koncernförhållande har förelegal mellan givare och moltagareunder hela beskattningsåret för båda företagen. Bidrag tillåts i första handinom den grupp av företag som består av ett moderförelag (svenskt akliebolag,svensk ekonomisk förening eller svensk ömsesidig skadeförsäkringsanstalt) ochdess lill ägda dotterbolag. Moderföretaget kan också ge bidraglill etl företag längre ner i koncernen, t.ex. ett dotterdotterbolag, omägarförhållandena är sådana alt moltagaren genom en eller flera fusioner kanfås att gå upp i moderföretaget. Det finns inte någol som hindrar atl t.ex. elldotterbolag, som har fått koncernbidrag från silt moderföretag, i sin turlämnar koncernbidrag till ett systerbolag, ell eget dotterbolag eller - enliglden nyssnämnda fusionsregeln - elt bolag längre ner i koncernen. Finns del iett visst fall förutsättningar för alt på detta sätl slussa koncernbidrag iflera led från en urspmnglig givare till en slutlig mottagare, är det tillåtet atli stället låta bidraget gå direkl meUan de två sistnämnda förelagen. En genomgående förutsättning för att öppnakoncernbidrag skall godtas vid inkomsttaxeringen är att den huvudsakligaverksamheten för såväl givare som mottagare avser jordbmksfastighet, annanfastighet eller rörelse (dock inte livförsäkringsrörelse). Ettförvaltningsföretag kan således inte ge eller la emot koncernbidrag. Vidarefinns spärregler som har fill syfle atl förhindra alt bestämmelserna omutdelningsbeskattning kringgås. Om ett moderföretag skulle vara skattskyldigiför utdelning från ett visst dotterbolag, får detta dotterbolag inte avdrag förkoncernbidrag som lämnas till moderföretaget. För atl dotterbolaget i eltsådant fall skall få avdrag för koncernbidrag lill ett systerbolag fordras atlmoderföretaget är skatt-skyldigt också för utdelning från syslerbolagel. Detkan slutligen nämnas atl en särskild spärregel ytterligare begränsarmöjligheterna för fastighetsförvaltande fåmansbolag atl ge koncernbidrag medverkan vid inkomsttaxeringen. I del föregående har underslmkits alt VDL, bortsettfrån de spärregler som behandlades i föregående avsnitt, inte innehåller några särskilda regler om koncernbeskaltning. Koncernbidrag som har godtagits vid in komsttaxeringen skall emellertid inle ålerläggas vid taxeringen till vinsi delningsskall. Har etl förelag reduceral sin beskattningsbara inkomsi ge- 71 nom ell koncernbidrag,kvarstår således denna effekt vid vinstdelningsbe- Prop. 1986/87:42skattningen. För mottagaren gäller på motsvarande sätl atl bidraget räknas in iinkomstskatteunderlaget och därmed också i underiagel för vinsidelningsskall. I sammanhanget bör framhållas alt det lönebaseradefribeloppet till skillnad mol det fasla - inte får frilt fördelas mellannärstående företag. Beloppet beräknas individuellt för varje företag och fårsåledes, även om förelaget inle kan utnyttja del, inte föras över till någotannat företag. Enförlust som etl förelag redovisar vid inkomsttaxeringen kan i princip inteutnyttjas av någol annat företag. Ingår förelaget i en koncern kan föriuslendock ofta jämnas ut genom koncernbidrag från ett annat företag inom koncernen.Alternativt kan företaget utnyttja förlusten etl senare år enligl lagen(1960:63) om förlustavdrag. Vid vinstdelningsbeskattningen gäller påmotsvarande sätt atl en real förlust hos ett företag inte kan utnylljas föravdrag hos etl annat företag. Som framhölls i föregående avsnitt kan inteheller ett outnyttjat lönebaserat fribelopp föras över liU någon annan. Enliglnuvarande regler gäller dessulom att etl förlustföretag inte har någonmöjlighet att utnyttja sin förlust ett senare år. I detta läge har koncernernanaturligtvis inlresse av alt också inom vinstdelningssystemet kunna utjämna deolika koncernföretagens resullal. Detta kan i många fall åstadkommas med hjälpav koncernbidragen. Det är emellertid inle alllid möjligt alt genomkoncernbidrag utjämna föriuster i båda syslemen . Anledningen är atlskatterna har olika baser och atl ett koncernbidrag alltid får verkan vid bådataxeringarna. Den justering av inkomstskalleunderlagel som görs vidvinstdelningsbeskaltningen - genom återiäggning av bl.a. avsättningar tilllagerreserv enligt 3 § VDL och genom inflationskorrigering enligt 4-6 §§ VDL kan medföra att det resultat som beräknas enligt VDL avviker i posiliv ellernegativ riklning från det underlag som beräknats vid inkomsttaxeringen. Ettföretag som redovisar föriusl vid inkomsttaxeringen kan ha elt betydandevinstdelningsunderlag och vice versa. Om ett koncernbidrag lämnas för allutjämna en förlust vid inkomsttaxeringen, slår del således igenom också vidvinstdelningsbeskaltningen och kan där skapa eller öka en real förlust hos delgivande förelagel. På molsvarande säll kan del inlräffa all ett koncernbidragsom skall jämna ul resultatet vid vinstdelningsbeskaltningen skapar ellerförstärker ojämnheter vid inkomsttaxeringen. Behovet av vinstutjämning inom koncernernauppmärksammades i di rektiven till vinstdelningsgruppen. Där uttalades att syftet kunde nås ge nom att man vid vinstberäkningen antingen gör en sammanläggning av alla ingående koncernbolag eller tillåter en särskild typ av koncernbidrag (Ds Fi 1983:13 s. 28). I siU betänkande föreslog vinsldelningsgmppen att de vid inkomsttaxeringen accepterade koncernbidragen skulle godlas också vid vinstdelningsbeskaltningen. Gruppen konstaterade samfidigl all skUl naderna i vinslbegreppen kunde medföra atl koncernbidrag inte alltid kan 72 utnyttjasopfimall i båda systemen. Enligt gruppen hade emeUertid de två i Prop.1986/87:42 direktiven berörda metoderna för resultaluljämning klara nackdelar.Koncernbidrag som är avdragsgUla i del ena men inte i det andra systemetbefarades göra reglerna svåröverblickbara och leda fiU misslag vid laxeringen.Metoden med en gemensam vinstberäkning för hela koncernen borde enligt gmppensmening inte komma i fråga så länge vinstberäkningen i inkomstskattesyslemetgmndas på resultatet i varje företagsenhet för sig (Ds Fi 1983:13 s. 49 f.). Avadministrativa skäl avvisade gmppen därför tanken på all införa nyautjämningsmöjligheter. Vid remissbehandUngen av vinsldelningsgmppens förslagpekade några remissinslanser på de begränsningar som finns i rätten fiU avdragför koncernbidrag och framhöll all förslaget skulle få till effekl atlorganisalionen inom en koncern ofta blir avgörande för vinstdelningsskattensstorlek (se prop. 1983/84:50 del B s. 132 f.). I proposilionen anslöl sigdepartementschefen till vinsldelningsgmppens förslag aU koncernbidragen skullefå verkan även inom vinsldelningssystemet. Han konslalerade också att det ivissa faU skulle kunna vara tiU fördel för företagen alt kunna lämnakoncernbidrag i särskild ordning för vinsldelningsskatlens del men fann ilikhet med gmppen atl de lösningar som var länkbara skulle medföra sådanaadministrafiva komplikationer att de måste avvisas (prop. 1983/84:50dd As. I skrivelser lill har bl.a.ASEA och tagit upp frågan om koncernbeskatiningen inomvinsldelningssystemet. De framhåller alt nuvarande regler kan medföra alt densammanlagda skatten för koncernföretagen blir högre än om verksamheten hadebedrivits i ett enda företag. Systemet kan enligl båda skrivelserna vållasiörningar och förhindra eller avsevärt fördyra rationeUa organisationsförändringar.I den ena skrivelsen yrkas bl.a. alt real förlust hos ett företag skaU fåutnyttjas av andra företag i samma koncem, i den andra att möjligheter tiU enkoncerngemensam resultatberäkning skall införas. Iföregående avsnitt konstaterades att det inle allfid är möjligt för koncernernaatt med hjälp av koncernbidragen utjämna vinster och förluster iinkomslskatle- och vinsldelningssystemen. En ofuUsländig resultaluljämninginom en koncern kan få lill följd alt den sammanlagda skattebelastningen blirstörte än om koncernföretagens verksamheter hade varil samlade i etl endaföretag. Skattens slorlek kan bli beroende av sådana omsiändigheter som var deolika verksamhetsgrenarna är förlagda inom koncemen, hur tillgångar och skulderär fördelade mellan företagen och - bl.a. på grund av konstruktionen av detlönebaserade fribeloppet -var personalen är placerad. Från materiell synpunkt är det naturligtvisönskvärt att beskattningen är neutral i förhållande tiU företagens organisationsform. Del är samlidigt angeläget alt reglerna för resultaluljämning inom koncernerna inte ändras på ell sätl som medför någon mer betydande merbelastning vad gäller adminislralion och kontroll. I detta Ugger bl. a. att man inte bör genomföra 73 ändringarsom alltför mycket ökar strömmen av koncernbidrag inom kon- Prop. 1986/87:42cernerna. I förarbetena till VDL vägdes de materiella och administrativasynpunkterna mol varandra. Slutsatsen blev, som redan nämnts, atl önskemåletom resultaluljämning borde lillgodoses såtillvida att koncernbidragen godtogsäven vid vinstdelningsbeskaltningen men alt ytterligare åtgärder avadministrativa skäl inte borde vidtas. Vad som anförts i de tidigare nämndaframställningarna och de uppgifler som i övrigt lämnats om erfarenhelerna vid1985 års laxering ger anledning atl la upp frågan. Till en början diskuteras här möjligheterna till ensärskild form av resultatutjämning vid vinslddningsbeskattningen. Enutgångspunkt för denna diskussion är alt en utjämning inte bör medges i andrasituationer än de som godlas vid inkomsttaxeringen. Vid beräkningen avvinstdelnings-underlaget görs visserligen i andra hänseenden avvikelser fråninkomsttaxeringen men de skäl som ligger bakom dessa avvikelser motiverar inteatl möjligheterna till resultaluljämning mellan koncernföretagen är större ivinstdelningssystemet än vid inkomstbeskattningen. De spärrar som har ställtsupp för att t.ex. hindra att företagen med hjälp av koncernbidrag kringgårutdelningsreglerna bör med andra ord beaktas även vid vinstdelningsbeskaltningen.Har ett dotterbolag på gmnd av spärreglerna inle rält till avdrag förkoncernbidrag till silt moderförelag, skall dotterbolaget således inte hellerkunna föra över vinst lill moderföretaget med verkan vidvinstdelningsbeskaltningen. I förarbetena fill VDL har möjligheterna till enför koncernföretagen gemensam vinstberäkning berörts. Enligl del sagda bören sådan beräkning inle få leda lill resultat som strider molkoncernbidragsreglerna. Redan av detta skäl är del med lanke på de fall därkoncernbidrag kan lämnas från ell företag till ett annat men inte i motsattriktning - knappast möjligt att på ett godtagbart sätt avgränsa den grupp avföretag som skulle omfattas av den gemensamma beräkningen. Huvudinvändningen ärdock atl inkomsttaxeringen, som är utgångspunkt för beräkningen av vinstdelningsunderlag,görs individuelll för varie företag. En koncerngemensamberäkning enbart vid vinstdelningsbeskaltningen fömtsätter således all elthell nyll syslem ulformas, i vilket bl.a. inlernvinster samt interna fordringaroch skulder elimineras. Det är uppenbart alt en sådan utbyggnad måsle avvisas inuvarande läge, inle minsl av administrativa skäl. Ett någol mindre långtgående alternativ skulle varaalt - på de villkor som gäller för koncernbidrag - låta reala vinster föras över från etl koncernförelag lill elt annal vid taxeringen till vinsidelningsskall. Det skulle vara fråga om en ren taxeringsåtgärd som - till skillnad från vad som är fallet med koncernbidragen - inte återspeglade någon verklig förmögenhetsöverföring under beskattningsåret. Vid en närmare analys visar sig även detta alternativ väcka starka betänkligheter från administra tiv synpunkt. Koncernbidragen släller stora krav på admini strationen och kontrollen, särskilt i de fall då koncernföretagen är verk samma i olika län och bidragen slussas i många led genom koncernen. Det kan antas alt de nya vinstöverföringarna skuUe få minst samma omfaUning 74 som koncernbidragen menatt de ofta skulle gå i en annan riktning än Prop. 1986/87:42 dessa.Företag och myndigheter skulle således få hanlera två olika system föröverföring, av vilka det ena ofta hade till uppgift atl vid någon avtaxeringarna molverka effekterna av del andra. Antalet kontrollmoment skuUe ökaavsevärt och risken för misslag vid laxeringen är uppenbar. Även den nu diskuterade meloden måsle därföravvisas av administrativa skäl. Det är möjligt atl systemel skulle kunna blinågot mer hanlerbart om det begränsades ytterligare. Man kunde l.ex. föreskrivaatt vinstöverföring inte fick ske med större belopp än som behövs för atltäcka real föriust och outnyttjat lönebaseral fribelopp hos det"mottagande" förelagel. Alternativt kunde systemel innefatta en rätlför de vinstgivande koncernföretagen att utnyttja andra koncernföretagsförlusler och outnyttjade fribelopp. Åven med sådana begränsningar skulle denya reglerna i realiteten innebära att en ny form av vinstöverföring godtogsvid sidan av koncernbidragen. Beloppsgränserna skulle kanske göra altomfattningen av de nya överföringarna blev mindre, men de skulle å andra sidanmedföra nya kontroUproblem. Det skulle vara nödvändigt alt tillse alt dettillåtna utrymmel för överföringar inle överskreds genom samtidiga"bidrag" från flera koncernföretag eller - vid den alternativautformningen av systemet - att förluster och fribelopp inte utnyttjades dubbellinom koncernen. Särskilt när flera koncernföretag var berörda ochförlustförelagets deklarerade resultat ändrades vid den ordinarie taxeringeneller i högre instans skulle betydande tillämpnings- och kontrollproblem uppkomma.Slutsatsen är därför att en särskild form av resultaluljämning inomvinstdelningssystemet inte är godtagbar från administrativ synpunkt ens med denu ifrågasatta begränsningarna. Detnu sagda har avsett möjligheterna till en särskild form av resultalul jämning vid vinstdelningsbeskattningen. I viss utsträckning skulle behovel av resultatutjämning kunna tillgodoses om företagen i stället fick möjlighet alt ge de nuvarande koncernbidragen med verkan enbart vid inkomsttaxe ringen. Det finns anledning att ytteriigare belysa detta. Antag alt koncern- företagel A redovisar vinst och koncernföretaget B förlust vid inkomsttax eringen men alt båda - på grund av inflationskorrigering m.m. - har nollresuUal vid vinstdelningsbeskattningen. Om A ger koncernbidrag till B för alt jämna ut resultatet vid inkomsttaxeringen, leder nuvarande regler till att A får förlust och B vinst vid taxeringen till vinsidelningsskall. Utjämning kan således i detla faU inle uppnås i båda syslemen samfidigl. I den tidigare nämnda skrivelsen från ges etl annat exempel som kan ulvecklas enligt följande. A har etl varulager som är bokfört till 400 milj. kr. och en lagerreserv på 200 milj. kr. Lagret säljs lill B för 400 milj. kr. Försäljningen skulle på grund av upplösningen av lagerreserven medföra att A får en beskattningsbar inkomsi på 200 milj. kr. Denna elimineras genom alt ell koncernbidrag på samma belopp läm nas lill B. Hos detta företag kvittas koncernbidraget mol en lagernedskriv ning på 200 milj. kr. Försäljningen utlöser således inte någon inkomstbe skattning hos de deltagande företagen. Eflersom koncernbidragen slår igenom vid vinstdelningsbeskattningen och ändringarna i lagerreserven inte skall beaktas vid denna, kommer transaktionerna att leda till att A får 75 ettnegativt (-200) och B elt positivt (-1-200) vinsldelningsunderiag.