prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — I övrigt vill lagrådet endast helt kort beröra en av deandra frågor rörande tryckfrihetsförordningen, som behandlas i den allmännamotiveringen (3.3). föreslog etl särskilt stadgandeom skyldighet för det allmänna atl iaktta åsiktsneutralitet vid stödgivning m. m.Goda grunder har i och för sig anförts både i remissyttranden och avdepartementschefen för att inte ta med en sädan bestämmelse av mera allmänräckvidd. Lagrådet saknar emellertid en närmare diskussion av möjligheterna attutforma en godtagbar regel i tryckfrihetsförordningen som tar sikte endast påpressen. Det är obestridligt att det stöd, som utgårtill dagstidningar i vårt land, har en avgörande betydelse för upprätthållandetav en rimligt allsidig opinionsbildning via pressen. Redan en flyktig blick på slödförord-ningensutformning gör emellertid klart, att det i princip är enkelt att genom smärrekorrigeringar av synbarligen närmast teknisk art åstadkomma väsentliganegativa effekter. Särskilt med tanke på sådana kristider, som ofta åberopas iandra sammanhang, är detla inle tillfredsställande. Frågan är om tryckfrihetsförordningen skulle kunna genågot skydd pä denna punkt, även om del inte skulle bli fullgott. Genom altantyda presstödets existens skulle grundlagen också ge en mera realistisk bildav tryckfriheten i vårt land. Lagrådet vill därför förorda, all frågan om en sädanbestämmelse övervägs under den fortsatta beredningen av delta ärende. Lagrådet övergår härefter till grundlagstexterna. Motförsta avdelningen finns ingen erinran. Rubriken bör dock ändras till "och allmänna handlingars offentlighet". Som nämnts har lagrådet överarbetat den andraavdelningen i remissens förslag. Lagrådets förslag, som även omfattarövergångsbestämmelserna, tas upp i en bilaga till delta protokoll. Ianslutning härtill är följande atl anföra. Motsvarar 15 kap. i remissen med undantag förbestämmelserna om ljudupptagningar. Paragrafen motsvarar 1 § första stycket i del remitteradeförslaget såtillvi da att här den grundläggande yltrandefrihelen i radio, television och film 297 Med hänvisningen i andra styckel nämndaparagraf till tryckfrihe- Prop. 1986/87:151 lens syfte åsyftas enligtspecialmotiveringen vad som sägs i I kap. 1 § andra styckel om"säkerställande av elt fritt meningsutbyte och en allsidigupplysning". Detta har getts ell tydligare ullryck i lagrådels förslag.Vidare finns här, av skäl som lagrådet redovisat i del föregående, i fråga omljudupptagningar endast en erinran om de bestämmelser härom som i lagrådels förslagåterfinns i det tillagda 25 kap. Första stycket inleds med en definition som i förenklandesyfte låter begreppet "radio" täcka såväl ljudradion somtelevisionen. Andra meningen motsvarar den i del remitterade förslagels 5 §andra stycke intagna bestämningen av radio- och televisionsprogram. Den iredjemeningen har av skäl som närmare kommer att anges vid 6 § tillagts för altklargöra alt sändningar från satellit alltid är att betrakta som verkställdafrån sändare utom riket. Andra och tredje styckena motsvarar i det remitteradeförslaget 1 § Iredje stycket och 5 § första stycket 2. Härvid är att anmärkaatt i lagrådets förslag rekvisitet för förordningens tillämplighet på filmerbeskrivs som att filmen "sprids till allmänheten". Begreppet spridningkommer därmed atl fortsättningsvis läcka alla i förordningen behandladeoffentliggöranden, dvs. både offentlig förevisning av en film och försäljningeller "spridning på annat sätt" av de individuella exemplaren av enfilm. Om en film återges i etl televisionsprogram är det däremot inte fråga omspridning av filmen i förordningens mening. Motsvarar 2-4 §§ i remissen. Motsvarar 6 § i remissen. Paragrafen behandlar i första stycket sändningar frånsatelliter. Sådana sändningar kan vara av olika slag (jfr bl. a. prop.1984/85:199 s. 10 f). I förevarande sammanhang är det två huvudfall som är avintresse. Det ena är när sändningarna från en satellit är avsedda atl las emotdirekt av allmänheten. Sändningar från en direklsändande satellit faller inunder förordningens definition pä program (2 § ovan i lagrådels förslag). Delandra huvudfallet är när satelliten tjänstgör enbart som en s. k. kommunikationssatellit,vars sändningar tas emot av fasta stationer på marken för atl från dem överförastill de slutliga mottagarna. I det fallet är det först det senare ledet - densamtidiga och oförändrade återutsändningen - som är atl hänföra tillförordningens tillämpningsområde. Vad som sänds från satelliten ärnämligen inle riklat till allmänheten och faller därmed utanför. Vare sig frågaär om direktsändning eller återulsändning kan programmet eller den ursprungliga sändningen härröra frånSverige eller Prop. 1986/87:151 frän utlandet. Det remitterade förslaget gör i paragrafen undantag försåväl direktsändning som återulsändning. Grunden härför anges vara atl eltsyslem med utgivare som råder över vad som sänds och ansvarar för innehålletinte kan upprätthållas i fråga om satellitsändningar. Delta skäl har enligtlagrådets mening full bärkraft när det gäller utländska program. Såvitt avsersvenska program kan det däremot ifrågasättas om de skall vara undantagna såsnart de förmedlas över satellit. I remissen sägs också att ingenting hindraratt man i fräga om sädana sändningar genom vanlig lag föreskriver ett skydd sommotsvarar det i tryckfrihetsförordningen. Det är emellertid inte helt klart hur det remitteradeförslaget ställer sig till frågan om etl programs ursprung och om dettaursprungs betydelse. Under del att förevarande paragraf i remissen generellttalar om sändningar frän satellit rubriceras 23 kap. som "offentligaframställningar från utlandet" och nämns "sändare utom riket" ikapitlets 2 §. Ordvalet i 23 kap. för närmast tankarna lill den ursprungligasändningen och till slutsatsen atl alla sändningar av utländska programavhandlas i det kapitlet. Tillämpningsområdet för förevarande paragraf skulledärmed begränsa sig till satellitsändningar av svenska program. Vidföredragningen inför lagrådet har emellertid upplysts att avsikten är att allasändningar från satelliter - oavsett programmets ursprung - är att betrakta somsådana sändningar som faller under remissens 23 kap. och alltså som sändningarfrån sändare utom riket. Endast de samtidiga och oförändrade återutsänd-ningarna,vilka sker från fasta stationer i , kvarstår därmed säsom i systematiskthänseende jämställda med vanliga programsändningar inom riket. I sakligthänseende innebär förslaget emellertid atl båda huvudfallen avsatellitsändningar skall falla utanför förordningens tillämpningsområde, utomsåvitt avser meddelar- och anskaffarskyddet. Lagrådet saknar underiag för att föreslå någon annanprincipiell lösning än den remissen sålunda eftersträvar. Något skäl alt undantaåterutsänd-ningarna frän 16 kap:s regler om rätt att sända radioprogram finnsdock inte enligt lagrådets uppfattning. Detsamma gäller undantaget från 15 kap:stillämpningsområde. I systematiskt hänseende skulle förslaget enligt lagrådetsmening vinna på alt den avsedda skillnaden mellan direktsändning och återulsändningkom till ett tydligare uttryck. Detta kan ske genom att förevarande paragraffår avhandla endast åierutsändningarna och all direktsändningarna får komma inunder den reglering som tar sikte på de utanför förordningens direktatillämpningsområde fallande utlandssändningarna, dvs. i lagrådets förslag i 24kap. För att den valda systematiken skall bli fullt tydlig bör klartutsägas att en satellit alllid är all betrakta som en sändare utom riket. Dettakan lämpligen ske i en till 15 kap. 2 § första stycket i lagrådets versionfogad hänvisning till 24 kap. 2 §. Motsvarar 7 § i remissen. Med anledning av hänvisningei till 1 kap. 8 § andra stycket vill lagrådet 299 I nämnda stycke anges atl särskildalagregler gäller om Prop. 1986/87:151 bl. a. den rätt som tillkommer upphovsmänlill litterära och konstnärliga verk. Utvidgningen av TF:s tillämpningsområdeaktualiserar frågan om förhållandet till de räuigheler som enligtupphovsrättslagen Ullkommer utövande konstnärer, fonogramframslällare samtradio- och televisions-företag. Det kan visseriigen med visst fog görasgällande att den privalrättsliga förfoganderätt som regleras iupphovsrättslagen inte innebär någon begränsning av yttrandefriheten och atlen erinran om denna rätt i TF därför skulle kunna undvaras (jfr SOU 1983:70 s.188 f). När nu en sädan erinran har gjorts beträffande upphovsmännen böremellertid lill undvikande av tolkningsproblem motsvarande erinran göras ifråga om de nämnda s. k. närstående rättigheterna. Härigenom klargörs dessutomall även det s. k. katalogskyddet enligt 49 § upphovsrättslagen omfattas.Lagrådet föreslär sålunda att i 1 kap. 8 § andra styckel efter orden"fotografisk bild", inskjuts "om upphovsrätten närståenderättigheter". Möjligheten enligt 15 kap. 7 § andra stycket att förbjudaoch reglera reklam i radio omfattar enligt specialmotiveringen även s. k.åsiktsannonsering. Vad som avses med detta uttryck är oklart. Det synesemellertid inte lämpligt all till begreppet reklam hänföra exempelvismeddelanden frän politiska partier, ideella organisationer eller statligamyndigheter, vilka syftar till all påverka mottagarnas attityder och handlandemen inte uppbärs av något kommersiellt intresse. En så vidsträckt innebörd överensstämmerknappast med allmänt språkbruk. Härtill kommer att det i reklambegreppet inleligger att meddelandet skall bekostas av nägon annan än sändarförelaget ochavse dennes verksamhet. Det torde emellertid inte vara meningen atl ell förbudmot äsiklsannonsering skall kunna gälla andra programinslag än sådana sominförs för en utomstående beställares räkning. Ett längre gående förbud motspridande av åsikter skulle inte vara förenligt med den nuvarande uppläggningenav bl. a. närradioverksamhe-len. Av nu anförda skäl har i lagrådets förslag bestämmelsen omreklam preciserats aft gälla kommersiell reklam. Därutöver föreslås enuttrycklig möjlighet att förbjuda s. k. sponsring, dvs. sändning av program somhelt eller delvis bekostas av annan på villkor atl programmet sänds. Atl sådanverksamhet skall kunna förbjudas framgår av den allmänna motiveringen (3.2.4).Denna bestämmelse torde också ge utrymme för förbud mot sädan åsiktsannonseringsom åsyftas i remissen. Motsvarar 8 § i remissen. Motsvarar 24 kap. 1 § andra stycket i remissen och harflyttats till 15 kap. med vars bestämmelser den enligt lagrådets mening har etlnära samband. - "' Prop. Dettakapitel upplär med lagrådels systemalik bestämmelser enbart om sändning avradioprogram, varmed enligt definitionen i 15 kap. 2 § första stycket avsesäven televisionsprogram. Motsvarar16 kap. 1 § andra stycket i remissen. Motsvarar2 § i remissen. Densärskilda bestämmelse som i det remitterade förslagels lagtext avser den processuellahanteringen av frågor som las upp på talan av justiliekanslern har i lagrådelsförslag flyttats till 23 kap. och dess föreskrifter om rättegången (23 kap. 1 §tredje stycket). Motsvarar3 § i remissen. Elthuvudsyfte med bestämmelsen är atl klargöra atl grundlagen tillåter ettkoncessionssystem för en nationell radio- och televisionsverksamhet enligt deprinciper som gäller. I remissen har inle lämnats nägon motivering till attensamrätt skall kunna medges också för en del av landet. Det torde emellertidinte vara avsett atl ge utrymme för ett system med rent lokalasändningsmonopol. I förtydligande syfte anges därför i lagrådets förslag atttillståndet kan avse hela landet eller en "större del" av detla. Motsvararde för radioprogrammen aktuella hänvisningarna i 4 § första stycket och 5 §. Dettakapitel motsvarar det remitterade förslagets 16 kap. såvitt avser bestämmelsernadär om filmer. I fråga om innebörden av begreppet spridning i lagrådelsförslag hänvisas till anmärkningarna under 15 kap. 2 §. Motsvarar16 kap. 1 § första stycket. Motsvarar16 kap. 4 och 5 §§. 3-4 §§ Prop. Motsvarar16 kap. 6-7 §§. I anslutning till dessa paragrafer vill lagrådet påpekaföljande. Delframgår inte av lagtext och motiv efter vilka kriterier man skall avgöra var enfilm är framställd. Platsen för själva inspelningen kan inte gärna vara utslagsgivande;filmen kan för övrigt ha spelats in på flera olika orter. Närmare lill handsligger alt anknyta lill var redigeringen av materialet har ägt rum. En annanmöjlighet är att se lill var de för spridning avsedda kopiorna har tillverkats.Frågan bör belysas närmare i motiven. Hänvisningentill den som har låtit framställa en film framstår också som något oklar. I massmedieulredningensförslag användes i delta sammanhang uttrycket producenten, och innebörden avdetta uttryck belystes genom en hänvisning lill uttalanden avfilmcensurutredningen (SOU 1975:49 s. 230). Det är troligt atl det nuremitterade förslaget skall innebära detsamma. Däremot torde del inte syfta påexempelvis den som har beställt en filmproduktion. Motsvarar17 kap. i remissen. MotsvararI § första stycket. Enligtdet remitterade förslaget skall även utgivare för en film utses av "densom bedriver verksamheten". Det synes lagrådet bättre alt anknyta till denpå andra häll i förslaget begagnade lokutionen en film. Motsvarar1 § andra och tredje styckena. Iremissens förslag (4 §) sägs bl. a. att ställföreträdare utses av utgi varen. F. n. ankommer denna uppgift enligt 3 § lagen (1982:460) om ansva righet för närradio och 4 § lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar pä den som bedriver sändningsverksamheten. Motiven ger inte nägon förklaring till att det nu föreslås en grundlagsreglering som avviker från den gällande ordningen. Lagrådet förordar att frågan om vem som skall utse ställföreträdare överlämnas till reglering i vanlig lag. 19 kap. Prop.1986/87:151 Motsvarar18 kap. i remissen, vars alla paragrafer erhållit sina motsvarigheter, dockalt I § andra och Iredje styckena har brutits ul och i lagrådets förslag fåttbilda en egen paragraf, 2 §, med motsvarande förskjutning av den efterföljandeparagrafnumreringen. Motsvarar19 kap. i remissen, bortsett frän de särskilda reglerna om ljudupptagningar,vilka har förts till 25 kap. MotsvararI § första och andra styckena. Motsvarar2 § första och tredje styckena. Ingressen har formulerats om för atl det skallslå klart att inte också utgivaren ansvarar i dessa fall. Förstastycket upptar inte någon motsvarighet till punkt 4 i del remitteradeförslaget. Denna punkt synes sakna självständig betydelse vid sidan av punkt 1.Av föreskriften i 5 kap. 2 § atl en utgivare skall ha hemvist här i landet fårnämligen anses följa alt den som saknar känd hemortsadress här inle är behörigatt vara utgivare. Andrastycket har anpassats till lagrådets förslag (18 kap. 4 §) att grundlagen inteskall ange vem som har atl utse ställföreträdare. Motsvarar4 § första och tredje styckena. Avparagrafens utformning framgår att spridaren kan bli ansvarig endast i fall dänågot ansvar för utgivare inte kommer i fråga. Med hänsyn härtill behövs inlenågon hänvisning till del fallet att det inle kan klarläggas vem som äransvarig enligt 1 §. Omdet kan klarläggas atl den som har låtit framställa en film här själv harhemvist utomlands finns med remissens förslag inle någon möjlighet att göraspridaren ansvarig för yttrandefrihetsbrott. Detta överensstämmer med vad somgäller för tryckta skrifter enligt 8 kap. 10 § första styckel. Ett liknandefall, där spridaren går fri frän ansvar enligt förslaget, är att en utomlandsframställd film utlämnas till spridning här av någon som själv har hemvistutomlands. På denna punkt avviker förslaget frän vad som gäller om tryckta skrifterenligt 13 kap. 3 §. Lagrådet föreställer sigall situationer av åsyftat slag inte är helt ovan liga. I denna paragraf föreslås atl spridaren skall kunna åläggas ansvar även i sådana fall under vissa närmare angivna förutsättningar. Nägon principiell invändning torde inle kunna resas mot en på detta sätt begrän sad utvidgning av spridarens ansvar. Motsvarar 5 §. Bestämmelserna i detla kapitel överensstämmer i sak med 20kap. Motsvarar 21 kap. i remissen. I 3 § har inte upplagils motsvarighet lill remissenshänvisning till 19 kap. 2 §. Det synes nämligen inte böra komma i fråga auutkräva ett skadeståndsansvar av den som utsetts till utgivare, om inle denneär slraffrättsligt ansvarig. Den bestämmelse i 11 kap. som specialmotiveringenhänvisar till omfattar inte del fallet att utgivaren går fri från ansvarenligt 8 kap. 23 kap. I § Bestämmelsen i första stycket motsvarar 22 kap. 1 § i detremitterade förslaget. Lagrådet har emellertid undvikit termen yttrandefrihetsmäl,vilken framstår som alltför vidsträckt. Bestämmelsen i andra stycket syftar lill atl klargöra attdet inte skall utses särskilda jurymän för tjänstgöring i de mål del här ärfråga om. Tredje stycket gäller sådan talan som enligt 16 kap. 2 §kan väckas av justiliekanslern. Bestämmelser härom finns f. n. i lagen omansvarighet för lokala kabelsändningar. Enligt 19 § nämnda lag är juryprövningobligatorisk i mål om inskränkningar i sändningsrätten. Någon motsvarighetfinns alltså inle lill den möjlighet alt avstå frän sådan prövning som partemahar enligt 12 kap. 2 § första stycket TF. Som motiv för denna ordning haranförts atl juryn skall bevaka allmänhetens rätt atl ta del avsändningar i verksamheten (KU 1985/86:7 s. 34). För att detta system skallkunna upprätthållas föreslås en möjlighet att i lag föreskriva om obligatoriskjuryprövning. Motsvarar 24 kap. 1 § första stycket i remissen. Motsvarar 23 kap. i remissen. Motsvarar 1 §. Förslaget i remissen synes leda lill atl den somimporterar en utomlands 304 framställdfilm är skyldig alt utse en utgivare och kan straffas om han inle Prop.1986/87:151 gör det. Del kan ifrågasättas om det finns fog för en sådanordning. Den som utses till utgivare för en redan färdig produkt har ipraktiken mycket begränsade möjligheter att påverka dess innehåll. De hänsyn lillupphovsmän och andra medverkande som utgör ett väsentligt skäl för systemetmed ensamansvar gör sig knappast gällande i sådana fall. Lagrådet föreslårdärför att det inte skall vara obligatoriskt alt utse utgivare för importeradefilmer. Å andra sidan bör del vara möjligt all utse utgivare även för dem.Detta kan vara motiverat exempelvis när en film produceras utomlands förspridning här. Om en importerad film saknar behörig utgivare bör importörenalltid vara ansvarig för yllrandefrihetsbroll som förekommer i filmen. Kan intedenne påträffas övergår ansvaret under de förutsättningar som anges i 20 kap. 3§ lagrådets förslag på spridaren. Bestämmelseni andra stycket i remissens förslag innebär en viss inskränkning i del skyddför meddelare m.fl. som annars gäller. För alt delta skall framgä tydligare harparagrafen disponerats om. 2§Motsvarar 2 §. 1 deltakapitel har samlats bestämmelser om ljudupptagningar. Genomdenna paragraf görs reglerna om filmer i princip tillämpliga också påljudupptagningar. Delta gäller givetvis inte sådana ljudupptagningar som ingåri filmer. För att klargöra detla har i lagtexten ordet "andra" insaUsframför "ljudupptagningar". Genomdenna paragraf klargörs all någon förhandsgranskning av ljudupptagningar inleskall fä förekomma. Paragrafenmotsvarar 17 kap. 2 § i det remitterade förslaget. I enlighet med vad somföreslås där skall det alltid vara möjligt att utse utgivare för enljudupptagning, men någon skyldighet atl göra detla skall inle gälla annat änom det föreskrivs i lag. Utses en utgivare blir samtliga regler om utgivarensbehörighet, ansvar etc. tillämpliga. Förfall då utgivare skall utses enligt bestämmelse i lag gäller samma ansvarighetsreglersom för film. Detla följer av 25 kap. I §. 20 1986/87. utgivare iannat fall gäller detsamma pä grund av föreskriften i 3 S. Om det Prop.1986/87:151 i ett sådant fall föreligger något förhållande som avses i 20 kap.2 § blir enligt förevarande paragraf den som har utsett utgivaren ansvarigenligt samma regler som om han hade varit skyldig all göra detla. I denna och följande paragrafer regleras ansvaret för yltrandefrihelsbrolli ljudupptagningar för vilka det varken har utsetts eller skall finnas enutgivare. Av formuleringen framgår atl bestämmelserna inle blir tillämpliga omen utgivare har utsetts men hans uppdrag upphört. I så fall skall 25 kap. 4 §och 20 kap. 2 § gälla. Denna paragraf motsvarar 19 kap. 1 § tredje stycket i detremitterade förslaget. 1 remissens lagtext anges där som en förutsättning föratt upphovsmän m.fl. skall vara ansvariga för ytlrandefriheisbrott i enljudupptagning att deras identitet "angivils i enlighet med 3 kap. 2 §".Innebörden av denna hänvisning är inle hell klar. I 3 kap. 2 § talas nämligendels om det fallet att författare eller utgivare har angetts pä skriften delsom del fallet att någon i skriftlig förklaring eller inför domstol har erkäntsig vara författare eller utgivare. Frågan är om även det senare fallet täcksav hänvisningen i denna paragraf. Detta torde vara innebörden av motsvarandehänvisning i 8 kap. 5 §, som använder ordet "uppgivits". Specialmotiveringenlill 19 kap. 1 § ger visserligen närmast intrycket att delsamma inte skallgälla här. Nägon motivering för en sädan olikhet har emellertid inle lämnatsoch lagrådet har därför utgått från all samma regel skall gälla som i fråga omtryckta skrifter. Paragrafen motsvarar 19 kap. 3 § i remissen. Lagrådet sin formulering utgått från att regeln skall vara tillämplig bara närhinder föreligger beträffande både upphovsmannen och den som framträder iupptagningen. Motsvarar 19 kap. 4 § andra och tredje styckena iremissen. Lagtexten i remissen innebär att ansvaret inte kanöverföras på spridaren, om uppgift finns rörande upphovsmannen och den somframträder i upptagningen men ingen av dessa kan göras ansvarig, exempelvis pågrund av alt de har avlidit eller har hemvist utomlands. Enligt lagrådets bedömningförefaller det emellertid rimligt att den som sprider en ljudupptagning, vilkensaknar föreskriven uppgift om vem som har låtit framställa den, får inträda idennes ansvar för yttrandefrihetsbrott, oavsett av vilken anledningupphovsmannen och den som framträder i upptagningen går fria från ansvar.Vidare bör, av skäl som har anförts vid 20 kap. 3 §, spridaren under vissaförutsättningar kunna göras ansvarig i stället för den som har låtit framställaupptagningen, om denne har hemvist utomlands. Av angivna skäl har denna paragraf utformats efter mönsterav 20 kap. 306 3 § i lagrådets förslag. En av de hänvisningar som omfattas av denna paragraf ärhänvisningen i 22 kap. 3 § till 20 kap. 3 §. Denna kommer att avse 6 och 7 §§ iförevarande kapitel. Det har inte ansetts nödvändigt att uttryckligen ange detla. Förslaget till lag om ändring i 16 kap. 8 § Enligt del remitterade förslaget skall det inte längre förstraffbarhet krävas att elt uttalande sprids bland allmänheten. När detta rekvisitslopas är motivet i första hand en önskan att motverka organisationer somfrämjar rasdiskriminering. Enligt departementschefen kan det efter denföreslagna ändringen inte göras gällande att vår lagstiftning inte skullemotsvara våra åtaganden enligt . Något förbudmot deltagande i organisationer av åsyftat slag föreslås inle. Enligt artikel 4 (b) i den nämnda konventionen har konventionsslaternaförbundit sig all olagligförklara och förbjuda organisationer som främjar ochuppmanar till rasdiskriminering samt att förklara dellagande i sådanaorganisationer som en straffbar handling. Härvid skall enligt artikeln beaktasde principer som omfattas av FN:s allmänna förklaring om de mänskligarättigheterna och de rättigheter som uttryckligen anges i konventionensartikel 5. Frågan om införande i svensk lag av ett förbud motorganisationer av angivet slag har, som framgår av remissen, behandlats i fleratidigare lagstiftningsärenden. Härvid har under hänvisning särskilt tillbrottsbalkens bestämmelser om hels mot folkgrupp och olaga diskriminering hävdatsatt svensk lag i praktiken uppfyller konventionens krav.