prop · GA0395 · 1986-12-31 00:00:00 — I likhet med kommittén vill jag understryka vikten av attden personella kvalitén i vid bemärkelse inom totalförsvaret nu särskiltuppmärksammas. Utbildningsnivån bör höjas och tillgången på kompetent ochrutinerad personal säkerställas. Jag anser därför att verksamheten under den kommandeförsvarsbeslutsperioden måste utmärkas av atl såväl de anställdas som devärnpliktigas villkor och förutsättningar sätts i centrum. De värnpliktigasutbildning m.m. avser jag återkomma till. När det gäller den anställdapersonalen krävs, tUlsammans med ett antal konkreta åtgärder i närtid, eltaktivt och långsiktigt personalarbele på alla nivåer för att åstadkomma enförbättring av personalsituationen. Att åstadkomma resultat är ytterst en en fråga omledarskap och arbetsgivaransvar. Jag vill understryka att även arbetstagarnaoch deras representanter har möjligheter att genom sitt inflytande medverkatill förbättringar och ta sin del av ansvaret för prioriteringar av angelägnaåtgärder. Kommittén anser att det är nödvändigt att personalfrågornafär ökad uppmärksamhet och ges hög prioritet i det fortsatta ekonomiska planeringsarbetet.Jag delar kommitténs uppfattning. Jag avser därför att med särskilduppmärksamhet följa det fortsatta planeringsarbetet i detta avseende och nogavärdera planeringens konsekvenser för de anställda. Jag har vid min beräkningav anslagsbeloppen särskilt beaktat det resursbehov som är nödvändigt för atttillämpa det kollektivavtal (RÄLS 1986-87) som slutits på den statligaarbetsmarknaden och som innehåller en särskild satsning på deförsvarsanställda. Om ytterligare personaladministrativa åtgärder senareskulle visa sig nödvändiga, och dessa inte kan finansieras inom disponibeltanslagsutrymme, är jag beredd att omfördela ekonomiska resurser inom denmilitära utgiftsramen. 5.2.7.2 Löne- och anställningsvillkor Jag vill beröra vissa frågor om löne- och andraanställningsvillkor trots atl de är av utpräglad partskaraktär. Jag erinrar omatt 68 (AU1985/86:6, rskr. 48) i samband med behandlingen av propositionen Prop.1986/87:95 1984/85: 219 om den statliga personalpolitiken tagit ställning lillinriktningen av den lönepolitik som staten bör föra. Denna innebär bl, a. attlönepolitik och lönesystem skall vara förenliga med en balanseradsamhällsekonomi, alt statens positioner i löneförhandlingarna tydligare skallbestämmas av verksamhetsintresset och av strävan att åstadkomma enändamålsenlig personalförsörjning saml att lönesystemet skall främjaflexibilitet, decentralisering och delegering. Kommitténframhåller att de kollektivavtalsreglerade frågorna om löner och andraanställningsvillkor självfallet är av den största betydelse för en godpersonalförsörining. Den lönepolitik som de försvarsanställda berörs av ärresultatet av förhandlingar på flera nivåer. Den ökande decentraliseringenmedför att en del av lönepolitiken kommer alt formas på lokal nivå, någol somkräver ansvarstagande hos chefer på olika nivåer om deras roll i utformningenav den statliga lönepolitiken skall bli den avsedda. Kommitténunderstryker det angelägna i att löne- och anställningsvillkoren utvecklas påetl sådant sätt att de befrämjar en bättre personalförsörining än vad som förnärvarande gäller. Arbetsmarknadensparter har således gemensamt ett stort ansvar i fråga om hurpersonalförsörjningsproblemen skall kunna bemästras. Jagerinrar om att parterna på den statliga arbetsmarknaden i november 1986träffade ett ramavtal om lönevillkor på den statliga sektorn (RÄLS 1986-87).Avtalet innebär både en anpassning till statsförvaltningens olika sektorersskilda förutsättningar och en långtgående delegering av möjligheterna att inomgivna ekonomiska ramar träffa avtal om olika gruppers och enskilda individerslöner. För försvarsmaktens del medför avtalet att betydande ekonomiskaresurser avsätts för selektiva åtgärder. Avtalet ger enligt min bedömning godamöjligheter för försvarets myndigheter att med lönepolitiska medel förbättrapersonalförsörjningssituationen. Förhögre chefer tillämpas ett särskilt chefslöneavtal. Enligt dettabestäms lönerna för de tjänstemän som omfattas av avtalet av en partssammansattnämnd, statens chefslönenämnd. har i samband med 1986 årslönerevision inlett en försöksverksamhet som innebär att nämnden, utöver attfastställa det totala löneökningsulrymmel, fastställt ramar för löneökningarnainom en myndighet eller gmpp av myndigheter. Inom dessa ramar har resp.myndighet därefter lämnat förslag till fördelning. Också försvaretsmyndigheter har pä detta sätt getts möjligheten att själva göra sinaprioriteringar om de högre chefernas löneutveckling. 5.2.7.3Decentralisering av arbetsgivarnas befogenheter och ansvar Regeringenssyn i dessa frågor utvecklades utförligare i den tidigare nämnda propositionen om den statliga personalpolitiken. Härvid uttalades bl.a. att för att underlätta myndighetemas medverkan i den offentliga sektorns förnyelse och förbättra effektiviteten bör arbetsgivamppgiftema ytteriigare decentraliseras. Därigenom skulle möjlighetema atl utveckla en mer aktiv personalpolUik som ansluter till fömtsättningarna inom olika 69 Regeringen uttalade vidare att nya branschan- Prop. 1986/87:95 knutnaförhandlingsdelegationer borde inrättas inom . nya organisation trädde i kraft den Ijanuari 1986 med bl. a. en förhandlingsdelegation speciellt förförsvarsområdet. Denna delegation innehåller arbetsgivarföreträdare från olikamyndigheter inom försvarssektorn. Förutsältningarna att träffa kollektivavtalspeciellt anpassade för försvarets förhållanden har därmed underlättats. Utredningen om personal- och ekonomiadministrationen inomförsvaret (PEU 84) har avlämnat tre betänkanden, (Ds Fö 1985:6) Personaladministrationm.m. inom försvaret, (Ds Fö 1986:2) Besvär i personalärenden inom försvaret och(Ds Fö 1987:2) Personalarbetet inom försvaret. Regeringensställningstaganden till de två första betänkandena finns redovisade ipropositionen 1986/87:36 om vissa personalfrågor inom försvaret. Häri fullföljsregeringens tidigare ställningstaganden till en långtgående decentraliseringav arbetsgivamppgiftema samt lill behovet av utvidgade arbetsgivarbefogenheterpå lokal nivå. Vidare har statsmakterna beslutat att frågor om överklagande avtjänstetillsättningar m. m. skall decentraliseras frän regeringen tillförsvarets personalnämnd. 5.2.7.4 Långsiktigt behov av anställd personal När det gäller bedömningen av det långsiktiga behovet avanställd personal i fred anför försvarskommittén följande: "Antalet yrkesofficerare bör i första hand gmnda sigpå krigsorganisationens behov . Försvaret måste ha enomedelbart fungerande ledning och antalet yrkesofficerare måste vara så stortatt krigsförbanden snabbt kan mobilisera och lösa sina uppgifter direkt eftermobilisering. Vidare måste tillgången på yrkesofficerare vara så god attkvaliteten i utbildningsarbetet säkerställs. Även beredskapskraven i fredpåverkar behovet av yrkesofficerare. En tillräcklig tillgäng på civil personal i fred ärnödvändig bl.a. för att möjliggöra såväl beredskapsförstärkningar sommobilisering. Kommittén vill i detta sammanhang erinra om att flertaletanställda civila inom försvaret är krigsplacerade på sina fredsbefatlningaroch redan i fred utför uppgifter som de skall utföra under beredskap ochkrigsförhållanden. Den civUa personalens utvecklingsmöjligheter måste enligtkommitténs mening beaktas inte minst mot denna bakgrund." Jag delar kommitténs uppfattning om denna principiellainriktning. Försvarets personalutvecklingsutredning (FÖPU) som arbetar medutveck-Ungsmöjligheterna för den civila personalen kommer att avsluta arbetetunder detta år. Jag räknar med att utredningen också berör den ovan angivnaaspeklen på de civilas personalutveckling. Överbefälhavaren föreslår i programplanen attförsvarsmakten inriktas mot atl /92 omfatta ca 36500årsanslällda varav ca 17500 yrkesofficerare. Motsvarande mål för budgetåret1996/97 bör enligt överbefälhavaren vara ca 37000 respektive ca 18000. Utfallet för /86 blev enligtöverbefälhavarens uppföljning drygt 36900 årsanslällda varav ca 16400 militära och ca 20500 civila. börpåpekas att överbefälhavarens förslag för budgetåren 1991/92 respekii- Prop. 1986/87:95 ve 1996/97 lades innan det verkliga utfallet för budgetåret1985/86 var känt. Detta innebär bl.a. att överbefälhavaren vidplaneringstillfället bedömde att det skulle finnas väsentligt fleryrkesofficerare /86 än vad som sedan visade sig vara fallet. Det råder stora osäkerheter när det gälleratl kunna bedöma tillgången pä personal . För atl nä upp tilldet antal yrkesofficerare som överbefälhavaren anser nödvändigt behövs motbakgrund av utfallet för /86 en kraftigt ökad rekryteringsamtidigt som förtidsavgängarna mäste minskas väsentligt. Någon bedömning avde reella möjligheterna att nä de uppsatta målen har inte redovisats liksominte heller konsekvenserna av olika personallägesutvecklingar inomresp.försvarsgren. De av överbefälhavaren uppsatta mälen anser jag lämpligasett mot främst krigsorganisationens behov. Beträffande möjlighetema att /92 nå föreslagen personalvolym är jag dock liksom försvarskommitténtveksam. Jag bedömer att jag kan behöva återkomma till frågan t. ex. isamband med anmälan av nästa års budgetproposition. När det gäller det beräknade behovet av civil personatkonstaterar jag att överbefälhavaren i programplanen föreslår att antaletanställda bör vara knappt I 400 färre /92 än vad som fanns budgetåret1985/86. Planen innebär alltså en fortsatt minskning av antalet civila.Överbefälhavaren har i programplanen bedömt att det långsiktiga behovet avcivil personal ökat med jämfört med ÖB 85. Jag anser hksomkommittén att tillgängen på civilt anstäUda bör förbättras i förhållande tillden inriktning som blev följden av försvarsbeslut, dock inte i denomfattning som överbefälhavaren föreslagit. Avvägningen meUan anställd personaloch köpta tjänster bör enligt kommittén göras med utgångspunkt från defunktioner som fortlöpande skall fullgöras. Jag delar denna uppfattning ochanser att för arbetsuppgifter som fortlöpande skall fullgöras bör i första handanställd personal komma i fråga. När överbefälhavaren i sin nästa programplanhar visat konsekvenserna av de principer som jag har redovisat ovan är jagberedd att återkomma till en precisering av det långsikliga målet beträffandeciviU anställda. Jag har redovisat mina ställningstaganden till denlångsiktiga utvecklingen av personalvolymen. Vid budgeteringen av medel /88 har jag i huvudsak utgått från den personalvolym för dettabudgetår som anges i anslagsframställningarna för försvarsgrenarna och denoperativa ledningen. Enligt överbefälhavaren är behovet av reservofficeraredrygt 13000, medan tillgången endast är ca 11000. Del råder således också enallvarlig brist på reservofficerare. Brislen är så stor att den inte kommer attkunna elimineras . 5.2.7.5 Styrmetoder beträffande personalvolymen Den strikta personalramstyrning som sedan föregåendeförsvarsbeslut har tillämpats gentemot de lokala myndigheterna har fältnegativa konsekven- 71 De detaljerademyndighetsvisa personalramarna som försvarsgrens- Prop. 1986/87:95 chefernahar utformat inom ramen för av regeringen angivna totalramar har kommit attuppfattas som helt styrande för produktionen och för inriktningen avrationaliseringsarbetet. Flexibiliteten i tillämpningen har inom detta områdevarit liten. anser jag att styrningen av personalvolymen inte bör ske på dettasätt i fortsättningen. Jag återkommer under avsnittet omrationaliseringsverksamheten till hur besparingar genom ekonomisk styrning börske . 5.2.7.6Åtgärder för att täcka personalbehoven 1likhet med kommittén anser jag att sådana åtgärder som syftar lill attrekrytera och behålla yrkesofficerare är synnerligen angelägna. Det är heltnödvändigt att den planerade rekryteringen kan komma till stånd. För att målenför de freds- och krigsorganisatoriska behoven av yrkesofficerare skall nås ibörjan av måste dessutom en minskning av förtidsavgängarnaåstadkommas. Regeringenhar uppdragit åt att närmare kartlägga orsakernatill avgångsbenägenheten bland den anställda personalen. Forskningsanstaltenskartläggning är ej slutförd men hittillsvarande arbete indikerar ett flertalolika faktorer som påverkar den enskildes beslut om att stanna kvar inomförsvaret eller att lämna det. Faktorerna är i flera fall av sådan karaktär attmyndigheterna själva har möjligheter att påverka dem. Ienlighet med kommitténs förslag bör ett tillfälligt avsteg från befälsordningengöras med innebörd att särskilt lämpade reservofficerare får anställas som yrkesofficerare.Om rekrytering av yrkesofficerare får erforderlig omfattning, bortfallersuccessivt behovet av detta avsteg från befälsordningensrekryteringsprinciper. Jag återkommer i annat sammanhang till frågan om ensådan ordning bör ske genom en ändring av regeringens generella föreskriftereller genom atl dispens lämnas från fall till fall. TUlgångenpå utbildningsbefäl inom främst armén är på sina håll såotillräcklig att många av de avsedda färdigheterna inte kan nås under värnpliktsutbildningen.En av orsakerna, vid sidan av ökande förtidsavgångar, är alt nyrekryteringenunder visat sig vara otillräcklig. Jag bedömer liksom kommitténatt möjligheterna att snabbt åtgärda bristen är begränsade, även omrekryteringen ökas avsevärt jämfört med och de åtgärder för allreducera förtidsavgångarna som görs dessutom blir framgångsrika. Möjligheternatill tidsbegränsad anställning av reserv- och värnpliktsofficerare genom s. k.frivUlig tjänstgöring bör enligt kommittén i ökad utsträckning utnyttjas.Härigenom torde tillgången på utbildningsbefäl kunna ökas och vissaberedskapsuppgifter lösas. Detta bör enligt min mening ses som en temporäråtgärd för att i viss mån kompensera för den befälsbrist som för närvaranderåder bl.a. genom de senaste årens underrekrytering inom armén. Jagdelar försvarskommitténs uppfattning att gmndutbildningen av värn- 72 pliktiga självfallet bör genomföras så snart som möjligtefter inskrivningen Prop. 1986/87:95 för att tillgodose dels enskildasönskemål, dels krigsorganisationens personalbehov. Med hänsyn till den akutabrist på utbildningsbefäl som råder är det dock motiverat attstatsmakterna gör ett mindre avsteg från denna grundregel genOm ati i denkommande periodens början i viss utsträckning reduceragrundutbildningskontingentens storiek. Jag behandlar detta under avsnittet omutbildningsfrågor. Kommittén anser att åtgärder skyndsamt måste vidtagas föratt avhjälpa den stora brislen pä reservofficerare. Jag delar denuppfattningen. Bristen bör kunna reduceras dels genom en utökadgrundrekrytering, dels genom nya former för rekrytering, utbildning ochutnyttjande. Vissa förslag om hur detta skall kunna ske har lämnats av såvälbefälsbehovsutredningen som överbefälhavaren. Frågan om hur tillgången på flygförare i bl.a. flygvapnetskall kunna säkerställas i samband med de civila flygbolagens kraftigt ökaderekrytering av piloter har senast behandlats budgetproposition(prop. 1986/87:100 bil. 6) s. 2-7. Den har dessutom behandlats i tidigarebudgetpropositioner och skrivelser till . Jag bedömer att regeringensolika ätgärder har lagt en god grund för en långsiktig lösning på problemet medflygförarnas avgångar till civila flygbolag. Personalrörlighet är ett centralt inslag ikompetensutveckling och organisatorisk förnyelse. Detta gäUer i hög grad iorganisationer med stor internrekrytering. Jag vill erinra om att regeringensåväl i skrivelse (skr. 1984/85:202) om den offentliga sektorns förnyelse som iproposition 1984/85:219 om den statliga personalpolitiken närmare har redovisatsina överväganden i detta avseende. Regeringen har vidare gettstatens arbetsgivarverk i uppdrag att se över de bestämmelser som påverkarpersonalens rörlighet inom och mellan statliga myndigheter och mellanstatsförvaltningen och andra arbetsmarknadsseklorer och att föreslå åtgärderför att öka denna och därmed möjligheterna till förbättrad personalutveckling.Detta arbete avrapporteras halvårsvis till regeringen. Kommittén framhåller att kompetensutvecklingen inomförsvarsmakten medför all vissa personalkategorier behöver flytta mellan olikabefattningar och i samband därmed även ibland mellan olika delar av landet.Men behov av viss omflyttning av personal uppstår även till följd av förändringarinom försvarets krigs- resp. fredsorganisation. Kommittén anser att de former under vilka byte avstationeringsort tillämpas inom försvaret ofta medför problem både för denenskilde och hans eller hennes familj. Kommittén anser det därför angeläget attåtgärder vidtas i syfte alt minska dessa problem. Jag delar kommitténsuppfattning. Strävanbör enligt min uppfattning vara atl så långt möjligt begränsa geografiska omflyttningar och byte av stationeringsort inom försvaret. Överbefälhavaren och försvarsgrenscheferna har enligt vad jag har inhäm tat påböriat ett arbete som syftar till att minska behovet av flyttning för den anställda personalen. Ett led i detta arbete är, som kommittén också 73 framhåller, en förbättrad individuell personalplaneringför såväl militär Prop. 1986/87:95 som civil personal. Därigenom bör bl.a.flyltningsbehovet kunna minskas och verksamheten effektiviseras sommöjligheterna till kompetensutveckling bibehålls. En sålunda förbättradpersonalplanering bör dessutom medföra förbättrad kunskap hos den enskilde omkommande arbetsuppgifter. Detta bör sannolikt också minska avgångsbenägenheten. De ekonomiska villkor som är förknippade med dennödvändiga omflyttningen av personal bör vidare enligt kommitténs meningavsevärt förbättras. Jag delar kommitténs uppfattning att det föreligger ettstort behov av insatser och förbättrade avtalsreglerade villkor inom dettaområde. Det senaste kollektivavtalet är, somjag tidigare berört, så utformatatt förbättringar i denna riktning bör vara möjliga atl nå. Jag erinrar om att jag i föregående års budgetproposition(prop. 1985/86:100 bil. 6) anmälde alt regeringen uppdragit åt försvaretspersonalnämnd att lämna förslag till åtgärder som kan behövas för att biträdaanhöriga till tjänstemän i samband med omstationering samt att bedriva försökmed sådana åtgärder. Nämnden har bl. a. föreslagit att lediga statligatjänster skall kunna utnyttjas för anställning av medflyttande. I den mån såkrävs ankommer del pä regeringen att besluta om erforderliga författningsändringar.Vissa av nämndens förslag är dock av sådan karaktär att det ligger inom berördamyndigheters egna befogenheter atl genomföra dem. I likhet med kommittén anser jag att del är angeläget atlarbetet med rörlighetsfrågor bedrivs med hög prioritet. Jag vill i detta sammanhang anmäla att jag räknar med att,med medel som jag i det följande beräknar under förslagsanslaget E I. Operativledning m.m.: Ledning och förbandsverksamhel, kunna lämna ett tillfälligt stödtill Stiftelsen . Försvarskommitlén anför att det föreligger skäl att sökavidareutveckla tillämpningen av den nu gällande befälsordningen med sikte påatt bl. a. förbättra befälstillgängen i värnpliktsutbildningen och på att såvälöka flexibiliteten i förhållande till verksamheten och individens krav som minskaförtidsavgången. Med anledning av kommitténs uttalande vill jag redovisaföljande. beslut om befälsordningens närmare utformning fattades år1978 med anledning av propositionen 1977/78:24 om ny befälsordning för detmilitära försvaret (FöU 10, rskr. Vidare öppnades officersyrket år 1980för kvinnor. Den första omgången yrkesofficersaspiranter genomgick dengemensamma grundläggande officersutbildningen enligt det nya systemet 1981 1983. genomfördes ett omfattande kompletterande utbildningsprogramför vissa redan anställda yrkesbefäl. Reformen trädde i sin helhet i kraft denI . Befälsordningen har gällt förhållandevis . Antaletofficerare som är antagna och utbildade enligt den nya ordningen är begränsat. långtgåendeslutsatser om befälsordningens förtjänster eller eventuella Prop. 1986/87:95brister kan rimligtvis inte dras . Vissa erfarenheter har dock redan gjortsbeträffande befälsordningens praktiska tillämpning. Dessa bör kunna ligga tillgrund för att successivt utveckla befälsordningens detaljer och även anpassadenna till de nya behov och förutsättningar som eventuellt kan uppkomma.Utgångspunkten för elt sådant arbete bör enligt min uppfattning vara att deprincipiella riktlinjer som har tagit ställning till alltfort börgälla. Jaghar tillsatt en arbetsgrupp inom försvarsdepartementet med uppgift att följaupp och utvärdera införandel av den nya befälsordningen samt bereda de förslagtill ändringar som eventuellt kan komma att aktualiseras. Jagkommer i det följande att ge synpunkter och förslag som rör utbildningen iallmänhet. Därefter övergår jag till atl behandla försvarsgrensspecifikafrågor. Entillräcklig tillgång på kompetenta och mtinerade yrkesofficerare är denviktigaste fömtsättningen för goda utbildningsresultat. Utbildningensmål är att skapa och vidmakthålla krigsförband som är användbara för sinahuvuduppgifter efter en snabbt genomförd mobilisering.Överbefälhavaren har redovisat brister i fråga om bl.a. förbandens samträning.Jag anser det betydelsefullt att dessa brister elimineras.Förbandsutbildningen bör därför förbättras varvid metoderna för denna del iutbildningen bör utvecklas. Övningar bör bedrivas sä alt stridskrafter urolika försvarsgrenar kan samverka effektivt. Jag betonar betydelsen av attbefäls-, gmnd- och repetitionsutbildning genomförs med utgångspunkt ikrigsuppgifterna och med högre krav på effektivitet. Av betydelse för eneffektiv utbildning är även tillgången på övningsmateriel och annan utrustning. Omförbanden skall fungera väl erfordras förutom kompetenta chefer och en godförbandsutbildning alt de enskilda värnpliktigas utbildning förbättras. Det ärangeläget att befäl och värnpliktiga efter genomförd utbildning har förtroendeför sin egen och förbandets förmåga att lösa krigsuppgifterna. Förnärvarande får ett stort antal värnpliktiga vänta upp till efter inskrivningen innan grundutbildningen kan påbörias. Detta är otillfreds ställande av bl.a. värnpliklssociala skäl. Kapaciteten för gmndutbildning utnyttjas så långt möjligt för att minska väntetiden. Den akuta bristen på utbildningsbefäl begränsar dock denna kapacitet. Somjag har angett i avsnittet 5.2.7 bedömer jag att tillgången på utbildningsbefäl inte kan förbättras i någon avgörande grad . Trots det tidigare anförda måste jag därför godta att gmndutbildningskontingen- tens storlek i förhållande lill tidigare planering minskas nägot i den kom mande försvarsbeslutsperiodens börian. Vilken omfattning som värn pliktskontingenten bör ha därefter blir beroende dels av tillgången på utbildningsbefäl, dels hur det nya utbildningssystemet för armén, somjag berör under avsnittet fredsorganisation, kommer atl utformas. rande tillgängen pävärnpliktiga bör om möjligt utnyttjas för att förse även Prop. 1986/87:95viktigare territoriella förband med yngre värnpliktiga. 1983års värnpliktsulbildningskommitté (VK83) häri betänkandet (SOU 1984:71)Värnplikten lämnat förslag om s. k. förstegsutbildning förvärnpliktiga uttagna till befäl. Dessa värnpliktiga rycker in före huvuddelenav de värnpliktiga i förbandet och ges grundläggande befatlnings-ochledarskapsutbildning. Däremot sker utryckningen i princip för allavärnpliktiga i förbandet. Chefen för armén har i en rapport redovisat positivaerfarenheter frän de försök med förstegsulbildning som genomförts vid vissaförband. Jag finner i likhet med försvarskommittén att förstegsutbildningen gerbetydande möjligheter att öka det värnpliktiga befälets kompetens och rutin isina krigsbefattningar. De förstegsutbildade värnpliktiga bör i ökad omfattninginom ramen för sin utbildning kunna biträda det aktiva utbildningsbefälet vidutbildningen av de värnpliktiga i övrigt och vid förbandens samträning.Förstegsutbildningen för vissa befälsuttagna värnpliktiga kan innebära attvärnpliktsutbildningens anpassning till civila studier försämras.