prop · GA0397 · 1986-12-31 00:00:00 — De förslag som lämnat inom utbildningsområdetär begränsade till fortbildning och vidareutbildning av museernas personal.Kulturrådet har som underlag för sina ställningstaganden kartlagt hurpersonalutbildningen vid landets museer sker och vilka behov som finnsav samordnad personalutbildning. konstaterar att det finns etlstort intresse från museihåll av samverkan kring personalutbildning. Kulturrådetföreslår att en särskild utbildningsgrupp fär ansvar för att utarbeta eltutbildningsprogram för museerna. Gruppen bör bestå av representanter föransvarsmuseerna, de statliga specialmuseerna. Svenska museiföreningen.Länsmuseernas samarbetsråd, universitets- och högskoleämbetet samt kullurrådel. Möjligheter lill samordnad fortbildning ochvidareutbildning för musei-ijänstemän har diskuterats , bl.a.inom ramen för Svenska museiföreningens arbete. Jag ser positivt på det samladegrepp som nu föreslår skall tas för dessa frågor. I det fortsattaarbetet anser jag att det vore värdefullt med ett nära samarbete med högskolanför alt ta till vara kunskaper och erfarenheter som finns där. Frågan behöveremellertid ses över ytterligare. Jag räknar med atl återkomma till regeringen idessa frågor. lämnar i sin rapport vissa förslag omledningsfrågor vid de centrala museerna. utgår därvid från denbehandling som ledningsfrågorna för statliga organ fått iverksledningskommitténs betänkande (SOU 1985:40) Regeringen, myndigheterna ochmyndigheternas ledning. anser att styrelserna för de statligamuseerna bör finnas kvar, eftersom de är av stor betydelse för museernasförankring i samhällslivet. Kullurrådel anser vidare alt det är betydelsefulltatt ansvarsmuseerna i sina styrelser får företrädare för regionala och lokalamuseer. Enligt uppfattning är en ökad rörlighet i anställningenönskvärd för chefer vid de centrala museerna. föreslår attförordnandetiden för dessa chefer skall vara med möjlighet till omförordnande. rekommendation om representation förregionala och lokala museer i ansvarsmuseernas styrelser tillstyrks av deflesta remissinstanser, som tagit upp denna fråga. Delsamma gäller förslagetom sexårs-förordnanden för cheferna vid de centrala museeerna. Regeringenhar i prop. 1986/87:99 om ledning av den statliga förvaltningen redovisatförslag och riktlinjer i dessa frågor. Ledningsfrågorna behandlas där utifrånde behov som finns när det gäller ledningen av centrala förvaltningsmyndigheter.Verksamheten vid kulturmyndigheterna och däribland museerna skiljer sigväsentligt från en förvaltningsmyndighets uppgifter. Enligt förslagen ipropositionen kan det därför finnas skäl att ge styrelserna en mer framträdanderoll bland vissa myndigheter inom kulturområdet än inom statsförvaltningen iövrigt. Beslut om styrelsernas uppgifter bör därför fattas utifrånförhållandena kring den enskilda institutionens uppgifter och roll. 1propositionen betonas dock att även inom kulturområdet skall finnas en tydligansvarsfördelning mellan museichef och styrelse. Jag räknar med att återkomma tillregeringen i dessa frågor. 6 Museerna och den yttre kulturmiljön Dethar inte ingått i uppdrag att behandla museernas uppgifter inomkulturminnesvården. Flera av förslag anknyter emellertid nära tilldetta område. Bland remissinstanserna har också framhållits att museernasuppgifter inom kulturminnesvården är viktiga att fä belysta när museernasuppgifter och ansvarsområden i övrigt behandlas. Somjaganmält i budgetpropositionen 1987 (prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 386) har iregeringskansliet inletts ett arbete med att se över och bredda insatserna inomkulturminnesvårdens område. Utgångspunkten är att kul-turkvalileterna i vidmening i den byggda och odlade miljön behöver las till vara med en ökadmedvetenhet. Isträvan att få till stånd en sådan ökad medvetenhet är museernas medverkanmycket viktig. Jag finner det därför naturligt alt i detta sammanhang redovisamina överväganden beträffande museernas uppgifter inom kulturminnesvården. Jagvill först sammanfatta vad som enligt min mening ryms i begreppet kulturminnesvård. Kulturminnesvårdensyftar till att bevara kulturvärden i främst den yttre miljön och att göra demlevande. Med den utgångspunkten har kulturminnesvården som huvuduppgifterkunskapsuppbyggnad, urval för bevarande, skydd, vård, dokumentation,kunskapsförmedling och levandegörande i skilda former. Kulturminnesvårdensutveckling har kännetecknats av en alll starkare integration isamhällsplaneringen. Ansvaret för att förverkliga målen för kulturminnesvårdenhar decentraliserats och kommunernas ansvar har ökats. Dencentrala myndigheten för kulturminnesvården är riksantikvarieäm betet (RAÄ). På regional nivå svarar för de statliga myndig hetsuppgifterna. De kommunala myndighetsuppgifterna sköts i första hand 21 De kulturhistoriska museerna har avhävd en Prop. 1986/87:97 framträdande roll inom kulturminnesvärden, främst ivad avser kunskapsuppbyggnad, dokumentation och insatser för att levandegörakulturarvet. Säväl regionala som kommunala museer medverkar emellertid dessutomi den planerings-, besluts- och genomförandeprocess för urval, bevarande ochvård som de statliga och kommunala myndigheterna svarar för. 1 proposition om den statliga kulturpolitiken (prop.1974:28 s. 354) underströk departementschefen vikten av att värna omexisterande samband mellan kulturminnesvård och museiväsende. Även jag vill markeraatt detta är en viktig fräga. proposition avspeglades den ståndpunkten bl. a.i förslaget alt bibehålla RAÄ och statens historiska museum inom en gemensammyndighet. Propositionens behandling av gemensamma musei- och kulturminnesfrågori övrigt avsäg emellertid främst den regionala nivån. Sålunda föreslogs ipropositionen införandet av ett nytt statsbidrag till länsmuseerna som enligtdepartementschefen bl. a. borde syfta till att trygga länsmuseernas möjligheteratl fullgöra de uppgifter som museerna tar på sig inom kulturminnesvärdenliksom att kompensera länsmuseerna för att dessa fullgör uppgifter för RAÄ ochlänsstyrelsen. I propositionen gavs vidare utgångspunkter föransvarsfördelningen och samordningen mellan länsmuseerna och länsstyrelserna iden regionala kulturminnesvården. Några rnotsvarande riktlinjer har statsmakterna inte givitnär det gäller de centrala museernas uppgifter inom kulturminnesvården. RAÄ ochstatens historiska museer har pekat pä avsaknaden av sådana riktlinjer ochinstämmer i bedömning av behovet av en ökad samverkan mellan RAÄoch de kulturhistoriska centralmuseerna. Även jag anser att denna samverkan på central nivå behöverutvecklas. Den självklara utgångspunkten är härvid att uppgiften att la tillvara och levandegöra kulturarvet är gemensam för museiväsendet och kulturminnesvärden. I de regionala museernas arbete är bägge dessa uppgiftsomrädenförenade under former som på flera sätt kan ses som en förebild för enutveckling inom de centrala institutionerna. Det är naturligt att institutionernas inriktning ochstrategi i arbetet med att vårda kulturarvet växlar . Flera skäl talaremellertid för att museerna och kulturminnesvårdens myndigheter nu i högre gradbör sträva efter att samordna sina insatser. Uppgiften att göra kulturarvet levande kan knappast pä etlfullgott sätt fullgöras utan en sådan samverkan. Det finns alltid en risk föratt de kulturminnesvårdande myndigheternas arbete stannar vid ett bevarande. Atlenbart bevara och hindra förstörelse av värdefulla byggnader, fornläm-ningar,bebyggelsemiljöer eller kulturlandskap är emellertid inle etl tillräckligt målför kulturminnesvården. Det är också viktigt att medborgarna har möjligheteratt förslå och uppfatta de värden som kulturarvet representerar. Kulturminnen och kulturmiljöer har ofta estetiska kvalitetersom kan vara lätta att uppfatta. De är dock i lika hög grad konkreta uttryck för historiska samband och processer i samhällets utveckling och förändring. De ärlikaså bl. a. uttryck för hur kontakterna med omvärlden och andra Prop.1986/87:97 länder har präglat och påverkat vårt land. För att kunna förstå dessa samband fordras kunskaper somger möjligheter att läsa och tolka innehållet i kultur- och stadslandskapet.Att förmedla dessa kunskaper är en viktig uppgift för särskilt skolan ochfolkbildningsväsendet. För de kulturhistoriska museerna är det enhuvuduppgift. Som framhåUit har museerna särskilda förutsättningar atlgenom utställningar och pä annat sätt svara för uppgiften att ge ett historisktoch kulturvetenskapligt perspektiv på vårt samhälle i dess snabba förändring. Den yttre kulturmiljön kan med sitt rika innehåll mångagånger förmedla större upplevelsevärden än den traditionella museiutställningen.Det är en insikt som avspeglas i strävandena mot förnyelse inom internationelltoch svenskt museiväsende där målsättningen bl.a. är att i olika former levandegörade autentiska miljöerna. Projektet i Bergslagen och de s. k.arbetslivsmuseerna är svenska exempel på sädana strävanden. De samband mellan museerna och kulturminnesvårdensmyndigheter i den utåtriktade uppgiften atl göra kulturarvet levande som jaghar berört har motsvarigheter på flera andra områden. Det gäller särskiltinstitutionernas arbete med långsiktig kunskapsuppbyggnad och forskning liksombeträffande del kulturhistoriska dokumentationsarbetet. De kulturhistoriskamuseerna och kulturminnesvärden behandlar här ett gemensamt kunskapsstoff. Jag har tidigare berört museernas forskningsbehov underavsnittet 5.2.4. Jag vill i detta sammanhang anlägga vissa aspekter pä särskiltde centrala museernas uppgifter i fråga om insamling av data om ochdokumentation av kulturmiljön. Det finns i denna verksamhet ett samspel mellan deregionala museerna och länsstyrelserna som oftast fungerar tillfredsställande.De regionala museerna har huvudansvaret för det fakta- och kunskapsunderlagsom behövs bl.a. för och beslut ochställningstaganden i ärenden om kulturminnesvård. De regionala museerna har somregel också uppgiften att vara expertinstanser åt kommunerna i motsvarandefrågor, bl.a. åt byggnadsnämnderna i plan-, bygglovs- och rivningsfrägor.Motsvarande uppgifter svarar också ett flertal siörre kommunala museer för. De regionala museerna och vissa kommunala museer svararockså för kulturhistorisk dokumentation av kulturmiljön. De utför t. ex.byggnadsinventeringen åt kommunerna och dokumenterar enskilda byggnader ochmiljöer inför planerade förändringar eller rivningar. Genom detta arbete bygger museerna upp och vidmakthållersin kunskap och sin kompetens. Det är kunskaper som när de utnyttjas rätt påett fruktbart sätt kan berika också institutionernas traditionella musei- ochutställningsverksamhet. Genom att medverka i den fysiska planeringen får museeten bred kontakt med intressen och samhällsorgan utanför kultursektorn somhanterar miljöfrågor i vid bemärkelse. På sä sätt har de regionala museernahaft möjlighet att dra fördel av kulturminnesvårdens integration isamhällsplaneringen. Enligt min uppfattning bör de centrala museerna utvecklasitt arbete 23 med dokumentation och kunskapsinsamling rörande den yttrekulturmil- Prop. 1986/87:97 jön. Bedömningen motsvaras bl.a. av kulturrådetskonstaterande rörande behovet av vidgade kontakter mellan de cenlrala museernaoch andra samhällsområden. förslag om särskildautvecklingsprojekt, särskilt beträffande den svenska historien och beträffandeekologin, avser ocksä områden där miljöfrågorna är framträdande. Jag har tidigare föreslagit att vissa centrala museer börges ett särskilt ansvar för samverkan mellan de kulturhistoriska museerna. Idetta ansvar bör enligt min mening också ingå ett ansvar för att tillsammansmed RAÄ och de regionala museerna utveckla insatserna för dokumentation ochkunskapsuppbyggnad rörande den yttre kulturmiljön. Ett sådant samordningsansvarhar t. ex. tagit beträffande museiväsendets samtidsdokumentation,SAMDOK-projektel. I övrigl gäller dock att RAÄ i alltför hög grad ensamt fållansvaret för den centrala samordningen, t. ex. av länsmuseernas byggnads- ochbebyggelseinventeringar. Det innebär bl.a. att de dokumentationsinsatser som i daggörs med kulturminnesvärdande utgångspunkter myckel sällan omfattar även etnologiskamoment, t.ex. beträffande levnads- och arbetsvillkor i de miljöer somdokumenteras. Å andra sidan sker de centrala museernas etnologiskadokumentationsarbete inom l.ex. etnologi och teknikhistoria i alltför hög gradulan medvetet syfte att ocksä kunna bidra till underlaget för insatser försäkerställande och vård av kulturminnen och kulturmiljöer. Såsom regeringen anmält för ibudgetpropositionen 1987 (prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 386) har ett arbeteinletts i med en översyn av statens insatser i frågor som rörkulturminnesvården och kulturmiljön. Inom ramen för detta arbete bör ocksåmuseernas deltagande preciseras och utvecklas. För denna uppgift räknar jag med att en särskildberedningsgrupp skall knytas till med deltagande frånkulturrådet, RAÄ samt de närmast berörda museerna. Arbetet bör bl.a. kunna geunderlag för närmare riktlinjer för museernas medverkan i värden av den yttrekulturmiljön. En särskild tonvikt bör därvid läggas på frågor om samverkanmellan RAÄ och de kulturhistoriska centralmuseerna. I beredningsgruppen börsålunda ingå historiska museet med dess ansvar för förhistoria och medeltid.Nordiska museet med dess ansvar för den nyare tidens historia. Tekniska museetmed dess ansvar för teknik- och industri-historia samt meddess inriktning på byggnader och den byggda miljön. Jag avser att återkommatill regeringen i denna fråga. har föreslagit en fortsatt utredning om RAÄoch statens historiska museer med inriktning på att myndigheten bör delas i en myn- dighelsdel och en museidel. Jag har bedömt förslaget mol bakgrund av de samordningsbehov beträffande museiväsendet och kulturminnesvården somjag har redovisat. Jag har också betonat att RAÄ:s samarbete med särskilt . och behöver bli mer fruktbart än vad som är fallet. De många gemensamma uppgif terna för RAÄ och de övriga institutionerna inom myndigheten talar emel lertid för ett fortsatt organisatoriskt samband. Jag har därför funnit att RAÄ och statens historiska museer bör bibehållas som en samlad myndig- 24 Detär en viktig uppgift för myndighetens ledning att främja samord- Prop.1986/87:97 ning och balans mellan myndighetens institutioner och att utvecklaverksamheten på ett sådant sätt atl fördelarna med RAÄ:s och de historiskamuseernas gemensamma myndighetsorganisation tas till vara. föreslår alt fyra utvecklingsprojekt skallstarta inom museiområdet för att bedrivas under ett anlal år. Projektenbenämns i rapporten nya perspektiv på den svenska historien, ekologiskkunskapsspridning, och tredje värden samt Invandrarnas kulturer. föreslär att ett utvecklingsprojekt startarkring ett åskådliggörande av den svenska historien. Detta bör ske genom ettsamarbete mellan ansvarsmuseerna, de statliga specialmuseerna ochRiksutställningar och bör kunna få stor betydelse för hela landetsmuseiväsende och dess brukare. Utställningar på olika teman i den svenskahistorien skall kunna visas bäde i och på regionala och lokala museeri landet. Till projektet bör knytas expertis utanför museerna såsomhistoriker av olika slag liksom experter på olika områden av samhälletsutveckling. Medverkan av författare, konstnärer och formgivare är av stor vikt.Nära kontakter med bl.a. folkbildningsorganisalioner och skolan bör eftersträvas. föreslår att 1,5 milj. kr. avsätts årligenunder en femårsperiod för att möjliggöra ett sådant ulställningsarbete. Enligt uppfattning är museerna viktigainstitutioner när del gäller att sprida kunskap om ekologi och om denekologiska bakgrunden till den ökade miljöförstöringen. Museernas samladekunskaper i historia, naturvetenskap och kulturhistoria måste utnyttjas i ettutbildnings- och folkbildningssammanhang. Framför alll erbjuder dekulturhistoriska museernas regionall insamlade material möjligheter tillbeskrivningar av hur människan, frän att ha levt sitt liv i samstämmighet medden omgivande naturens förutsättningar, i ökad takt övergått till att forma naturen efter sina egna behov. Därförär en ekologisk kompetens och verksamhet i dessa museer mycket angelägen. Enfortsatt utveckling kräver tid och engagemang, nya verksamhetsformer, pedagogiskaförsök och samarbete med andra organ och myndigheter. föreslär atl elt utvecklingsprojekt förekologisk kunskaps spridning i museerna lokaliseras till med som vetenskaplig bas. Försöksverksamheten skall syfta till att undersöka hur en ekologiskt inriktad arbetsform skall kunna integreras i länsmuseernas av kulturhistoria och konst präglade verksamhet. Detta förutsätter en aktiv medverkan från länsmuseerna i projektet. Verksamheten skall vidare syfta till att studera och pröva sens möjligheter och förmåga all bedriva kunskapsspridning i ämnet eko logi. bedömer projektets personalbehov till fem tjänster med kvalificerad kompetens inom ämnesområdena naturvetenskap och kultur historia. Kostnaden beräknas till 1,5 rnilj. bidragtill museer ute i landet som på olika sätt kan medverka i försöks- Prop.1986/87:97 verksamheten. Projektet och tredje världen har sin grund ikulturrådets uppfattning att museerna pä ett helt annat sätt än nu bör kunnaspela en roll i spridningen av en fördjupad kunskap om den omvärld som Sverigei sä hög grad är beroende av. Kulturutvecklingen i den icke-europeiskaomvärlden beskrivs i första hand i landets två museer - delstatliga i och det kommunala i . I viss utsträckning kompletterasdessas verksamhet av medelshavsmuseet och östasiatiska museet samt av enstakaspecialsamlingar. Museernas verksamhet kompletterar den kompelens somuniversitetens antropologiska institutioner representerar. Vidare har SIDAsamlat en omfattande kunskap främst med hjälp av socialantropologiskainstitutionen vid . anser att det finns förutsättningar för ettmer aktivt samarbete mellan de två museerna, SIDA, deantropologiska institutionerna och folkbildningens organisationer. Kulturrådetföreslår därför att ett utvecklingsprojekt inleds för att sprida en fördjupadkunskap om den icke-europeiska omväriden. De museerna harmöjligheter att bidra med historiska och antropologiska perspektiv, där derasrika samlingar kan komma till nytta. SIDA bör kunna tillföra kunskap om densamtida situationen, bäde den politiska och ekonomiska. Verksamheten bör knytaan lill folkbildningsorganisationernas studie- och informationsverksamhet ominternationella frågor. Nära kontakter med skolan bör också eftersträvas. Eftersom de regionala och lokala museerna i storutsträckning saknar etnografiskt material har Riksutställningar en viktiguppgift i projektet. föreslår att projektet bedrivs under tre -fyra är. beräknar medelsbehovet lill 1,5 milj. kr. Del Ijärde projektet behandlar invandrarnas kulturer.Kulturrådet anser att dokumentationen av invandrarnas kulturer harvarit bristfällig vid landels museer. Initiafiv till förbättringar bör tas bådeav , ansvarsmuseerna och av såväl som av andra berördastatliga myndigheter. Övriga parter är invandrarna och deras organisationer liksomolika museer och arkiv på regional och lokal nivå. Museerna har ett ansvar när det gäller att dokumenterainvandrarnas och de etniska gruppernas kulturer. Framför allt gäller deltaNordiska museet och länsmuseerna men även museet, medelshavsmuseetoch östasiatiska museet. föreslår att ett utvecklingsprojekt startasdär invandrarnas organisationer, folkrörelsernas arkiv, universitetsinstitutioneroch studieförbund inbjuds att delta. Arbetet föreslås bedrivas under entreårsperiod med hjälp av en konsulent som knyts till vidNordiska museet. uppskattar kostnaderna för konsulenten inkl.verksamhetsmedel till . Flertalet remissinstanser är positiva till en satsning påutvecklingspro jekt. Några anser att huvuddelen av verksamheten i projekten bör förläg gas till regional och lokal nivå. Förslag framförs också om utvecklingspro jekt även inom andra områden. Föredragandens överväganden Prop. Jag har tidigare givit uttryck för uppfattningen allmuseernas kunskaper är viktiga att ta till vara i den fortlöpande utvecklingenav samhället. De förslag till särskilda utvecklingsprojekt, som lämnats avkulturrådet, gäller ämnen som är mycket angelägna i dagens samhälle. Det är ennaturlig uppgift för museerna atl sprida kunskap och skapa engagemang för ämnenav detta slag. Flera museer i landet har gjort betydelsefullainsatser inom dessa områden. vill nu genom alt föreslå ett utökatsamarbete mellan museerna och mellan museerna och andra samhällsområdenytterligare uppmärksamma museernas möjligheter atl utifrån deras speciellakompetens fokusera viktiga ämnesområden. Flertalet remissinstanser stöderförslaget om en satsning pä särskilda utvecklingsprojekt. Några instanseranser all projektarbetet bör kunna omfatta ocksä andra områden. Enligt min uppfattning är förslaget om särskildautvecklingsprojekt bra exempel på hur de centrala museerna kan arbeta lill gagnför hela landets museiväsende. Jag anser det dock inte lämpligt att riksdag ochregering låser fast vilka projekt, som skall bedrivas och deras innehåll. Ienlighet med min förut redovisade grundsyn anser jag i stället atl projektenbör tas fram i samarbete mellan museerna och statens kuliurtåd. 1 centralmuseernas uppgifter ingår att ha kontakt medandra centrala samhällsorgan - bäde myndigheter och organisationer. Deföreslagna utvecklingsprojekten förutsätter etl intimt samarbete med andraorgan pä central nivä. Det ekologiska projektet förutsätter t.ex. medverkanfrän , projektet om och tredje världen medverkanfrån SIDA och projektet om invandrarnas kulturer medverkan från statensinvandrarverk. I samtliga projekt är dessutom samarbete med bl. a. universitetoch högskolor, skola och folkbildning av stor betydelse liksom medverkan frånskilda arkiv. Några remissinstanser varnar för att projekten kan blialltför centraliserade och förordar därför att man med centralmuseernasmedverkan förlägger en siörre del av verksamheten till regionala och lokalamuseer. Det grundläggande syftet med sådana projekt som de fyra föreslagna börenligt min uppfattning vara atl på olika sätt utveckla och föra ut den kunskapsom centralmuseerna besitter lill övriga museer i landet. Delta kan ske påolika sätt exempelvis genom vandringsutställningar, genom olika former av samarbeteoch genom att tillföra kompetens, stimulans, stöd och service till regionalainitiativ. Riksutställningar bör medverka med sin kunskap om utställningsmediet,transporter och annan service, som kan bli aktuell. Det bör vara naturligt atläven ta hänsyn till regionala skillnader framför allt när det gällerskildringen av den svenska historien och i det ekologiska projektet. De remissinstanser utanför kulturområdet, som berörs avkulturrådets förslag, är mycket positiva till att museerna blir aktivare inom deras resp. områden. Således anser t.ex. all museerna kan spela en aktiv roll för atl sprida ekologisk kunskap och att verket på olika sätt kan bidra till arbetet i det föreslagna projektet. SIDA anser för sin del att projektidén om och tredje världen är utmärkt. rarverkstöder förslaget om ett utvecklingsprojekt kring dokumentationen Prop.1986/87:97 av invandrarnas kulturer. Jag har med tillfredställelse noteratdessa positiva reaktioner. Jag föreslår all särskilda medel avsätts förutvecklingsprojekt inom museiområdet. Dessa medel, som tas upp under anslagsberäkningarna,bör fördelas av slatens kulturråd. De bör tillsammans med andra medel, somkulturrådet disponerar för museiändamäl, kunna utgöra ett stöd och en stimulansi det fortsatta projektarbetet. Jag förutsätter att rådet beträffandefördelningen av medel pä olika utvecklingsprojekt och annat utvecklingsarbetesamråder med företrädare för museerna. I det sammanhanget bör också den närmareutformningen av projekten behandlas. Centralmuseerna och Riksutställningarförutsätts även medverka med personal och andra resurser ur ordinarie anslag. Den positiva reaktionen från de myndigheter utanförkultursektorn som berörs av de föreslagna utvecklingsprojekten, dvs.