prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Dessa har då sammarätt som den avlidne hade att lösa ut den andra maken och behålla detgiftorättsgods som tillhörde den avlidne (jfr 9 kap. 2 och 8 §§). Någonarvsrätt för den efterlevande maken finns inle i denna situation (se den nya 3kap. 10 § ÄB). Om bodelning sker med anledning av den ena makensdöd, har den efterlevande rättigheter som i viss omfattning minskar behovet aven lösningsrätt vid lottläggningen. Den efterlevande kan välja att med stöd av12 kap. 2 § behålla sitt giftorättsgods som sin andel vid bodelningen. Någonlösningsrätt behövs då inte. Om den efterlevande inle behåller sittgiftorältsgods enligt 12 kap. 2 §, har den efterlevande i stället bästa arvsrätttill den avlidna makens kvarlåtenskap (se den nya 3 kap. I § ÄB). Ett undantagfinns dock. Barn till den avlidne som inte är barn till även den efterlevandemaken har arvsrätt framför den efterlevande maken. Det kan dessutom finnastestamentstagare. I dessa fall bör den efterlevande maken ha rätt atl i mån avförmåga lösa ut arvingar och testamentstagare för att kunna behålla sittgtftorällsgods. Däremot bör den avlidnes barn och testamentstagare inte mot denefterlevandes vilja kunna lösa ut denne med pengar i stället för att lämna ulegendomen. Den efterlevande skall alltid ha rätt atl på sin lott få egendom urboet. Iandra stycket har därför tagits in en bestämmelse som innebär att Prop. 1986/87:1 reglerna i förevarande paragraf endast gäller till förmån för den efterie- ii kap. 9 § ÄktB vande maken när bodelning sker med anledning av dödsfall. Om en make övertar bostad och bohag mot avräkningoch inte tillgodoser den andra maken med annan egendom ur giftorättsgodset,skall han eller hon betala motsvarande belopp. Om godtagbar säkerhet ställs förbetalningen, kan maken få skäligt anstånd med denna. (Jfr11 kap. 8 § andra stycket i de sakkunnigas förslag) Denna paragraf reglerar vad som skall ske, när enmake med stöd av reglerna i 11 kap. 7 § övertar bostad och bohag mot avräkningpå sin lott Ofr 4 § lagen 1959:157 med särskilda bestämmelser om makarsgemensamma bostad). Den övertagande maken har rätt att gottgöra den andramaken med egendom ur sitt giftorättsgods. Räcker inte det, skall resterande delbetalas med pengar. För att få anstånd med betalningen skall godtagbar säkerhetställas. Den övertagande maken har emellertid också rätt att välja att helt ersättaden andra maken med pengar för värdet av den bostad och det bohag som övertas.Det är således den övertagande maken som ensam bestämmer i vilken formkompensationen skall ske. Väljer den övertagande maken att kompensera medegendom, skall denna dock tas ur giftorättsgodset. Om en bodelning således skerenbart för att överföra bostad eller bohag i elt äktenskap med endast enskildegendom, måste därför den övertagande låta kompensationen utgå i pengar. Beträffande innebörden av godtagbar säkerhet ochskäligt anstånd hänvisas till specialmotiveringen lill 11 kap. 8 §. Om den ena maken vid fördelningen på lotter intehar kunnat få ut hela sin andel, har han eller hon en fordran på den andramaken för bristen. (Jfr11 kap. 9 § i de sakkunnigas förslag) Enligl 13 kap. 9 § GB ger elt vederiagsanspråk sominte har kunnat tillgodoses fullt ut vid bodelningen inle upphov till enfordran mol den vederlagsskyldige som svarar mol brislen. Den förfördelademaken kan alltså inte återkomma med sitt krav. De vederlagsregler som finns i GB har i ÄktBersatts av de bestämmelser om gåva m. m. som tagils in i 11 kap. 4 §. De fallsom anges där avser olika former av oftast illojala förfaranden. Med denbegränsning av vederlagsreglerna som skett genom detta finns det inte längreanledning att för vederlagsfallen hålla fast vid att någon fordran för vad sombrister inte skall uppstå. Det är vidare rimligt alt en make som i övriga fallinte har kunnat tillgodoses helt kan få en fordran på den andra maken för vadsom '11 kap. 10 § i propositionsförslaget. II kap.11 § i propositionsförslaget. brister.Ett sådant synsätt ligger f.ö. också i linje med de möjligheter till Prop.1986/87: 1 anstånd med betalningen som finns i 11 kap. 8 och 9 §§. I förevarande paragraf slås därförfast att, om den ena maken vid fördelningen på lotter inle har kunnat erhållahela sin andel, denne har en fordran på den andra maken för brislen. 12 kap. Jämkning vid bodelning I detta kapitel har samlats debestämmelser som behandlar möjligheterna att vid bodelningen göra avsteg frånlikadelningsprincipen. I 1 § finns regler om jämkning vid bodelning när entillämpning av likadelningsprincipen skulle leda lill ett oskäligt resultat. I2 § ges möjlighet för efterievande make alt begära all vardera sidan skallbehålla sin egendom och i 3 § finns en regel om jämkning av villkor i äktenskapsförordi samband med bodelning. I 4 § finns motsvarande jämkningsregel beträffande s.k. föravtal om bodelning. 1 den mån det med hänsyn särskilttill äktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden ochomständigheterna i övrigt är oskäligt att en make vid äktenskapsskillnad skalllämna egendom till den andra maken i den omfattning som följer av 11 kap.,skall bodelningen i stället göras så alt den förra maken får behålla mer av sinegendom. Är en make försatt i konkurs när bodelning skall förrättas eller finnsdet andra särskilda skäl atl inte dela makarnas giflorättsgods, skall variemake behålla sitt giftorättsgods som sin andel. (Jfr 12 kap. 1 och 2 §§ i de sakkunnigas förslag) Paragrafen innehåller den allmännaregeln om jämkning vid bodelning. Den har behandlats utförligt i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.2.2). Regeln bygger på den nu gällande regeln i 13 kap.12 a § GB. Enligt den regeln krävs emellertid för att jämkning skall få ske atten tillämpning av de vanliga bodelningsreglerna skulle leda till ett uppenbartorimligt resultat. Härigenom begränsas starkt möjligheterna all jämka. I dennya regeln har denna begränsning tagits bort. Del är dock alltjämt avsikten altjämkning skall förekomma bara i undantagsfall. Jämkning får enligt bestämmelsernai första meningen ske om det med hänsyn särskilt till äktenskapets längd menäven till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt äroskäligt med en likadelning av makarnas giftorältsgods. Regeln har utformats pådetta sätt för att markera atl den i första hand är avsedd alt tilllämpas på dekortvariga äktenskapen. Det är framför allt vid sådana äktenskap som enlikadelning kan komma alt le sig oskälig. Det gäller särskilt om den ena makenvid äktenskapets ingående har fört in egendom till stort värde i boel. ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. av äktenskapets längdanges att bodelningsresultatet kan vara oskäligt med Prop. 1986/87: 1 hänsyntill makarnas ekonomiska förhållanden. Genom tillägget "omstän- 12 kap. 1§ ÄktB digheterna i övrigt" markeras emellertid att det skall göras enhelhetsbedömning av makarnas förhållanden när frågan om jämkning prövas. Ävenom äktenskapets längd och makarnas ekonomiska förhållanden talar för enjämkning kan det ibland finnas alldeles särskilda omständigheter som verkar imotsatt riktning, t. ex. det sätt på vilket den ekonomiska situationen iäktenskapet har uppstått, makarnas hälsotillstånd eller deras ulbildnings-ochyrkesslatus. kan kanske i stället äktenskapets längd och makarnasekonomiska förhållanden tala mot en jämkning men andra omständigheter medföraatt jämkning trots allt bör ske. I detta sammanhang kan det finnas skäl atl framhållaatl engångsunderhållsbidrag ibland kan tjäna som ett slags jämkning vidbodelning. Jämkning enligt förevarande paragraf kan nämligen aldrig medföraatt en make får mer av den andra makens egendom än vid en likadelning ulaninnebär endast att en make får behålla mer av sin egen egendom än vid enlikadelning. Om det är nödvändigt alt åstadkomma en överföring avegendom till den andra maken, får detta därför ske antingen genom engångsunderhåll(jfr 11 kap. 5 §) eller genom jämkning av äktenskapsförord Ofr 12 kap. 3 §). När del gäller äktenskapets längd kan man förstkonstatera att frågan huravida en likadelning är skälig regelmässigt uppstårvid kortvariga äktenskap. Om ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnadefter endast , kan en likadelning ofta framstå som oskälig. Somredan har framhållits gäller detta främst om den ena maken vid äktenskapetsingående har fört in egendom lill stort värde i boel. Även i fall då en makeunder ett kortvarigt äktenskap har ärvt betydande egendom eller har fått dengenom gåva kan del vara oskäligt med en likadelning. Om någon under ettkortvarigt äktenskap har ärvt en betydande förmögenhet efter sina föräldrar,får del normalt anses vara oskäligt all den delas lika mellan makarna när äktenskapetupplöses. Det är å andra sidan inle rimligt att sådana förvärv i sin helhetundantas från delning, om den andra maken därigenom skulle komma alt stå helteller nästan helt utan egendom efter bodelningen. Jämkningen bör i så fallinnebära att den andra maken erhåller en mindre del än vid en likadelning (jfrvad som förat har sagts om jämkning av äktenskapsförord och möjligheter tillengångsunderhållsbidrag för alt komma till rätta med motsvarande fall då denaktuella egendomen är enskild). Ju längre lid äktenskapet har varat, desto störredel av förvärvet bör bli föremål för delning mellan makarna. En viss betydelsehar dock också tidpunkten för ett sådant förvärv. Om arvet har utfallit tidigtunder äktenskapet finns del större anledning alt låta den andra maken fååtminstone en viss del av del än om arvet har utfallit före ansökanom äktenskapsskillnad. I det senare fallet får det vid kortvariga äktenskap som regel anses skäligt attden andra maken inte tillerkänns någon del alls i den Prop. 1986/87: 1ärvda egendomen. Elt undantagsfall är dock om den andra maken därige- 12kap. 1 § ÄktB nom vid bodelningen skulle få orimligt lite egendom jämfört medden make som har erhållit arvet. Om ett äktenskap har varat , börjämkning i allmänhet inte ske. Vid långvariga äktenskap uppstår i regel ensammanflätning av makarnas ekonomier och förhållanden i övrigt som motiveraratt giftorättsgodset delas lika. Om ett arv utfaller alldeles i slutet av ettlångvarigt äktenskap kan en likadelning dock framstå som oskälig, i vart fallom arvet utgör en stor del av makens giflorättsgods. I undantagsfall kan detäven framstå som oskäligt alt likadela ett sådant arv som faller ul vid annantidpunkt under ett långvarigt äktenskap. Möjligheten att genom äktenskapsförordeller villkor i testamente reglera atl vad som tillfaller en make genom arvskall vara dennes enskilda egendom gör dock att jämkning i sådana situationerbör vara rena undantagsfall. Vad som har sagts om arv får i huvudsak anses gällaäven beträffande gåvor. kan förhållandena dock vara sådana att det fåranses framgå att givaren har avsett alt gåvan skulle i händelse av en bodelningdelas lika mellan makarna. Även efter ett kortvarigt äktenskap bör i sådanafall likadelning tillämpas på gåvan. Vad som har erhållits genom testamente får i nuberört avseende likställas med vad som erhållits genom gåva. Atl etl äktenskap har varat endast börsåledes i sig vara ett skäl att inle göra en likadelning av allt giflorättsgodssom makarna har. I sådana fall bör rätten till likadelning till egendomen istället successivt växa i takt med den tid som äktenskapet har varat. Familjelagssakkunniga har föreslagit atl helanettoförmögenheten normalt skall ingå i bodelningen, om äktenskapet har varati . Remissinstanserna har inte hafl någon erinran mot det. Vidöverläggningar med företrädare för de andra nordiska ländernasjustitiedepartement och äktenskapsrättskommitléer har emellertid framkommit attdet i de västnordiska länderna anses att en femårstid skulle vara alt föredra.Från finsk sida godtas också en minskning av tiden till . Somjag har sagt i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.2) kan det vara naturligt att jämkningen i kortvariga äktenskapsker med utgångspunkt i en schablon av det slag som de sakkunniga harföreslagit. Med kortvariga äktenskap bör då enligl min mening förslås äktenskapsom inte har varat . I denna lid bör medräknas sådan lid dåmakarna före äktenskapet har bott tillsammans under äktenskapsliknandeförhållanden. Del är emellertid inte lämpligt att ha etl syslemför jämkningen som gör jämkningens omfattning exakt beroende av den tid somäktenskapet har varat. En anledning till del är svårigheten all fastställa närett äktenskapsliknande samboende har böljat. En annan anledning är atläktenskapels längd är endast en - låt vara den främsta - av flera faktorer somsamman- tagna skall avgöra om och i vilken utsträckning jämkningbör ske. 1986/87: 1 angivna femårstiden bör alltså bara ses somett riktmärke. Schablonen bör 12 kap. 1 § ÄktB vidare kunna frångås omandra omständigheter föranleder det. Bland de omständigheter som kanutgöra skäl att helt eller delvis underlåta att tillämpa denna schablon vidkortvariga äktenskap kan anges främst att arv, gåva eller testamente harpåverkat den ena makens behållna giftorättsgods i betydande omfattning. Om någon jämkning alls skall ske i elt sådant fall får istället avgöras efter en helhetsbedömning av samtligajämkningsförutsättningar. Etl annat skäl kan vara att en makes giftorättsgodshuvudsakligen eller lill stor del utgörs av bostad eller bohag som harförvärvats för makarnas gemensamma begagnande. Sådan egendom bör i principinte delas enligt schablonen. Jämkningen bör i detta fall endast avse övrigegendom. När jämkning sker enligtfemårsmodellen avser den fördelningen av makarnas nettogiftorättsgods. Det ärsåledes i dessa fall endast en begränsad del av vardera makensnettogiftorättsgods som skall läggas samman och fördelas lika mellan dem. Om t.ex. äktenskapet har varat , bör en delning enligt femårsmodellen innebäraatl endast 3/5 av respektive makes giftorättsgods skall bli föremål förlikadelningen. Makarna har möjlighet att kommaöverens om beräkningsmetodiken, t.ex. alt endast skall räknas. Om någonsådan överenskommelse inte finns, bör beräkningen göras per hel månad avfemårstiden. I fråga om makarnas ekonomiskaförhållanden som jämkningsfaktor finns det flera olika förhållanden som kan bliav betydelse. Jämkning kan endast komma i fråga, om det finns en betydandeskillnad mellan makarnas nettoförmögenheter. När man bedömer om en likadelningär oskälig, bör man beakta orsaken lill att den ena maken har ettnettogiftorättsgods av betydligt större värde än den andra maken. Om orsaken äratt ett större arv eller en större gåva har tillfallit den ena maken, gällervad som sagts. Därvid kan del dock finnas anledning att beakta om denandra maken också har fått etl större arv eller en större gåva som har gått ini familjehushållningen eller den gemensamma ekonomin i övrigt. Detta kan i såfall tala emot en jämkning. I andra fall kan den störrenetlobehållningen på den ena sidan bero på tillfälliga omständigheter som inte har någol samband med hur familjens ekonomi har varit ordnad. Den ena maken kan t. ex. före det alt talan om äktenskapsskillnad väckts ha erhållit en rehabiliteringsersättning eller annat sådant skadestånd. Syftet med den utbetalade ersättningen skulle kunna äventyras om den skulle delas vid bodelningen, och detta kan vara oskäligt mot den make som har uppburit beloppet. I fråga om jämkning med hänsyn lill utbetalade skadestånd och medel som har anvisats för särskilt angivet ändamål bör de principer som ligger bakom utmätningsfri- heten för sådana belopp kunna ge vägledning (jfr 5 kap. 6-7 §§ utsök ningsbalken). Omen make behöver få behålla sin egendom eller viss del därav för att Prop.1986/87: 1 trygga sin framtida försörining medan den andra maken har godautsikter 12 kap. 1 § ÄktB att kunna försöija sig själv utan att erhålla dennaegendom, bör det kunna utgöra skäl alt frångå en likadelning. Den förstnämndamakens större nettogiftorättsgods kan t. ex bero på att han eller hon har enlivränta som inte får tas undan från bodelningen därför att den inte utgår pågrund av en pensionsförsäkring i kommunalskattelagens mening men som fullföljersamma syften som en sådan försäkring. Vid bedömningen av familjens ekonomi skall hänsyntas även lill sådana tillgångar som inte ingår i bodelningen. Om den make somenligt likadelningsregeln skall erhålla del i den andra makens giftorättsgodshar stora tillgångar som är enskild egendom eller som har placerats ipensionsförsäkringar eller andra personliga rättigheter, kan det vara ett skälatl jämka. Det är särskilt fallet om den ekonomiskt svagare maken i väsentliggrad har bidragit till att öka värdet av den andra makens enskilda egendom. Om den ena maken är starkt skuldsatt så att dennesegendom i stort sett går åt för skuldtäckningen, kan en likadelning av denandra makens nettogiftorättsgods ibland framstå som oskälig. I sådana fallmåste dock bedömas vilken nytta den andra maken har haft av del som ärupphovet lill skulderna. Av särskilt intresse i skuldfallet är densituationen alt den skuldsatta makens utjämningsanspråk utövas av denneskonkursbo. Det äktenskapsrättsliga anspråket på del i den andra makensgiflorättsgods bör inle mol dennes vilja kunna användas för att tillgodose denskuldsatta makens borgenärer. Den andra maken skall därför kunna få lill stånden jämkning i detta fall. Alt mera konkret ange i vilka fall en jämkningskall ske är inte möjligt. Det får - bortsett från konkursfallet - bedömas frånfall till fall om omständigheterna ger anledning till jämkning. Del bör ocksåunderstrykas atl det i första hand ankommer på makarna själva att komma överensom all jämkning skall ske och hur den skall göras. Makaraa får dock inle gåutanför den ram som består i alt en jämkning aldrig får innebära atl en makeförvärvar mer av den andra makens egendom än vid en hkadelning. Om makarnakommer överens om en jämkning inom denna ram, kan del inle bedömas som eneftergift om en skuldsalt make sedermera försätts i konkurs eller fråga däromannars uppkommer (jfr 13 kap. 1 §). Under remissbehandlingen har framhålhts allbodelningsresullatet ofta kan förryckas kraftigt om den ena maken har en storstudieskuld. Studie-skulder utgörs huvudsakligen av studiemedelslån.Karaktäristiskt för studiemedelslånen är att de är avsedda all läcka delsallmänna levnadsomkostnader, dels särskilda studiekoslnader ,dvs. som i regel infaller före denyrkesverksamma delen av hvet. Lånen skall sedan återbetalas under huvuddelen avden yrkesverksamma tiden. Återbetalningen börjar så snart studierna har av- slutats.Studiemedelssystemet kan uppfattas som ett sätt att omfördela Prop.1986/87: 1 livsinkomsterna. Genom studiemedelslånen får man ett förtida uttagav 12 kap. 1 § ÄktB framtida inkomster av förvärvsarbete. Om en make har studiemedelsskuld,skall maken enligt 13 kap. 2 8 GB tilldelas egendom ur sitt giftorättsgods tilltäckning av skulden. Är studiemedelsskulden av normal omfattning, innebär detofta att hela makens giftorättsgods behövs för alt läcka skulden. Detta gällersärskilt om makarna skiljer sig under eller strax efter studietiden. Om inteockså den andra maken har liknande studieskulder, kan det innebära att endastden skuldfria makens giftorättsgods blir föremål för delning. Den skuldsattamaken får dels behålla all sin egendom, dels förvärva hälften av den andramakens giftorättsgods. Med hänsyn till att den skuldsatta maken inte behöverbetala sin skuld på en gång och till att hans eller hennes återbetalning avskulden är utsträckt över framstår resultatet av skuldtäckningen ochlikadelningen ofta som oskäligt i dessa fall. Det kan dessutom hävdas attstudiemedelslånen, som enligt vad som har framhållits kan uppfattas somett förtida uttag av framtida förvärvsinkomster, egentligen inte är avsedda attåterbetalas med den egendom som finns vid bodelningstillfället utan medframtida förvärvsinkomster. I de nu beskrivna fallen kan detdärför finnas anledning all jämka bodelningsresullatet. Det måste dock betonasatt det här - liksom i övriga jämkningsfall - måste bli fråga om enhelhetsbedömning. Situationen kan exempelvis vara den atl studiemedelslånen haranvänts till båda makarnas levnadsomkostnader därför att den andra maken intehar något förvärvsarbete eller annan försörjningskälla. 1 så fall framstår enjämkning inte längre som lika självklar. Om däremot den andra maken hela lidenhar haft förvärvsinkomster som har använts för familjens gemensamma behov, börförekomsten av en studieskuld på den studerande makens sida kunna föranleda enjämkning vid bodelningen. Jämkningens omfattning får avpassastill förhållandena i del enskilda fallet. Den maximala jämkningen innebärsåledes alt den make som inte har någon studieskuld inle behöver dela med sigav sitt giflorättsgods. Som har framhållits kan det däremot aldrigbli frågan om att med stöd av jämkningsregeln i förevarande paragraf överföraegendom från den skuldsatta till den skuldfria maken. Jämkning enligt förevarandeparagraf kan bara ske vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Somframgår av 9 kap. 8 § första stycket skall reglerna i förevarande paragraftillämpas även när en make har avlidit före bodelningen men efter det alt talanom äktenskapsskillnad har väckts. Även om således i princip samma regler skalltillämpas i detta fall, måste dock den omständigheten atl det är en avlidenmakes rättsinnehavare och inte maken själv som står på den ena sidan tillmätasbetydelse när frågan om jämkning prövas. I det ändrade läget kan det ofta varamycket som talar för att den efterlevande får behålla mer av sin egendom änannars. Enligt 9 kap. 8 § andra stycketskall föreskrifterna om bodelning vid äktenskapsskillnad även gälla vidbodelning som makar gör under bestående äktenskap utan samband med talan omäktenskapsskillnad. Det är dock att lägga märke till alt det är enförutsättning för bodelning i sistnämnda fall att makarna inte bara är överensom att bodelning skall ske utan även om hur den skall ske. Bestämmelserna iförevarande paragraf är därför av intresse endast så till vida alt de anger enram för vilken jämkning som makarna får komma överens om. Något intresse av attgöra en maximal jämkning finns ju inte heller i detta fall, eftersom syftet meden sådan bodelning just är att överföra egendom från den ena maken till denandra. Möjligheterna till jämkning vidbodelning som sker med anledning av den ena makens död behandlas ispecialmotiveringen till 12 kap. 2 §. En förskjutning avbodelningsresullatet kan även åstadkommas på andra sätt än genom en jämkning avsjälva bodelningen. Genom jämkning av äktenskapsförord (se 12 kap. 3 §) ellergenom en överenskommelse att enskild egendom skall ingå i bodelningen (se 10kap. 4 §) kan bodelningsresullatet bli elt annat. Oskäliga effekter av enbodelning kan också korrigeras genom ett s. k. engångsunderhållsbidrag (se 11kap. 5 §). Sistnämnda möjlighet är avsedd att utnyttjas främst i de sannoliktmycket sällsynta fall då en make efter bodelningen skulle komma alt stå helteller nästan helt utan egendom medan den andra maken - främst på grund av attmerparten av dennes egendom har varit enskild till följd av villkor vid gåvaeller i testamente skulle ha kvar egendom till betydande värde. Prop.1986/87: 1 12 kap. 2 § ÄktB Vid bodelning med anledning av enmakes död skall, om den efterlevande maken begär det, vardera sidan som sinandel behålla sitt giftorältsgods. Den efterlevande maken får begränsa sinbegäran till alt avse endast en för båda sidor lika stor andel avgiftorättsgodset. Bestämmelserna i 15 kap. I och 3 §§ärvdabalken om förlust av rätt till arv skall också gälla i fråga om rätten förden efterlevande maken att vid bodelning få del i den avlidnes giflorättsgodsliksom beträffande rätten för den efterlevande maken all få behålla sinegendom. (Jfr 12 kap. 3 § första och tredje styckena i desakkunnigas förslag) Bestämmelsen ger en efterlevande make rätt att behållasitt giftorältsgods som sin andel vid bodelningen. Om den efterlevande makenbegär det senast vid bodelningstillfället skall nämligen någon delning inte skeulan vardera sidan som sin andel behålla sitt giftorältsgods.