prop · GA03135 · 1986-12-31 00:00:00 — En annan fråga som jag vill nämna och som också harsamband med organisationsutredningen är det förslag till ändrade regler för överklagande som har lagts fram i departementspromemorian (Ds Jo 1985:3) Ändrad insiansordning i miljöskyddsärenden. Delta förslag innebär sådana änd- 11 ringar av arbetsuppgifterna hos några avmiljömyndigheterna atl del inte bör genomföras innan den pågående översynen haravslutats. Elt avmiljöskyddsulredningens förslag rör skyldigheten för den som utövar miljöfarligverksamhet alt vidta återslällningsåtgärder. Sedan utredningen lade fram sittförslag har emellertid regeringen är 1985 beslutat tillkalla en särskildutredning som skall utreda hur etl fondsystem för bl. a. äterslällningsåtgärderbör vara uppbyggt. Bakgrunden härtill är all del kan föreligga svårigheter attfå den som har orsakat en skada all svara för åtgärderna, t. ex. därför att detinte går all klargöra varifrån skadan härrör eller därför alt den som skallvidta åtgärden saknar möjligheter atl genomföra den. Dessa brister gör att manbör överväga etl kompletterande fondsystem som kan betala kostnaderna förålerställningsälgärderna i de fall delta inte kan ske på annal sätt. De frågor somjagnu har berört, dvs. ansvaret för återställningsåigärder och omfattningen av etteventuellt fond-syslem, är enligl min mening så förbundna med varandra all debör övervägas i etl sammanhang. Miljöskyddsulredningens förslag i dessa delarbör därför inle nu las upp lill behandling. 1diskussionen om ett fondsystem är naturligtvis finansieringsfrågan mycketviktig. I det sammanhanget kan frågan om en finansiering genom särskildamiljöavgifter, relaterade exempelvis till företagens utsläpp av olika förorenandeämnen, vara aktuell. Utsläppsrelaterade miljöavgifter har i debatten över huvudtagel ansett? vara etl lämpligt alternativ till regleringar av olika slag. Jagvet att miljöavgifisfrågan är förenad med olika komplikationer, bl.a. rättvise-och mätproblem, men jag anser atl frågan noga bör prövas. Frågan får las upp iett senare sammanhang. Prop.1986/87: 135 2.2 Förorening av mark och grundvatten Mittförslag: ML kompletteras med uttryckliga bestämmelser om all lagen ärtillämplig också på mark- och grundvattenföroreningar och bemyndigandet förregeringen alt föreskriva förprövningsskyldighel ändras så att det ocksåomfattar verksamhet med sådana verkningar. Befogenheten för regeringen i 8 §ML all förbjuda vissa utsläpp av hänsyn bl.a. till naturvården utvidgas så omfattar inte bara ytvattenområden ulan även mark- ochgrundvattenförorening. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Därutöver har utredningenföreslagil all förbudet i 7 § ML atl släppa ut vissa slag av avloppsvatten iylvattenområde skulle utvidgas till all avse ocksä utsläpp i marken ochgrunden. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva lill eller lämnar utredningens förslagutan erinran. Några remissinstanser anför dock betänkligheter mot elleravstyrker förslaget att ML skall vara tillämplig på förorening av mark.Livsmedelsverket anser atl besvärande kollisioner kan uppslå mellanvattenlagen, miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen vid prövning av tillståndenligt 7 § hålsoskyddslagen. Flera andra remissinstanser påpekar också attinfiltration av avloppsvatten i många fall är en normal och fullt acceptabel lösning. Andra remissinstanserpåpekar att Prop. sådan spridning av urin från djursiallar och pressvallensom nu allmänl 1986/87: 135 sker skulle bli förbjuden med utredningensförslag. Skälen för mitt förslag: Generella bestämmelser lill skyddför gmndval-lentillgångarna, omfallande främst en allmän aktsamhelsregel ochföreskrifter om s. k. skyddsområden, finns i vattenlagen (1983:291), Beslämmelsernaomfattar emellertid endast grundvaltentillgångar som utnyttjas eller kan kommaall utnyttjas för vatlenläkländamål, ML däremot innehåller inga särskilda bestämmelser tillskydd för grund-valinel. Definitionen i 1 § av begreppet miljöfarlig verksamhethänför sig sålunda, vad gäller valtenföroreningsfrågorna, enbart till påverkanav ytvatten. På samma sätl lar de särskilda bestämmelserna i om förbud motutsläpp av vissa slag av avloppsvatten (7§), om befogenheter för regeringen allförbjuda utsläpp av avloppsvallen, fasl ämne eller gas inom viss del av landet(8 S) och om möjlighet atl införa förprövningsskyldighel i fräga om utsläpp avfast avfall eller annal fasl ämne (10 § 3) sikte enbart på att motverkaylvaltenförorening. Förorening av mark omnämns inte heller uttryckligen i ML. Den omständigheten alt grund vattenfrågorna inte regleratssärskilt i ML innebär inte alt risken för grundvattenförorening lämnas obeaktadvid den tillståndsprövning som sker med slöd av lagen. Enligl fasl praxis tasockså stor hänsyn till risken för grundvattenförorening vid prövningen enligtML, både vid fastställandet av försiktighetsmått enligt 5 § och vid lokaliserings-och lillållighetsprövningen enligt 4 och 6§§, Att vissa generella regler till skydd mot vattenföroreningåterfinns i vattenlagen innebär enligt utredningen inte alt man kan avslå frånatl behandla vattenföroreningsfrågorna vid tillämpningen av ML. Många av desvåraste vatlenföroreningsproblemen kan inle bemästras med del slag av generellaskyddsföreskrifter som vattenlagen innehåller. 1 stället behövs en individuellprövning av det slag som ML ger möjlighel lill både av frågan om erforderligaskyddsåtgärder och av risken för oaccceptabla skadeverkningar. Ulredningenanser alt det år en brist i ML all lagen inte uttryckligen behandlargrundvattenfrågorna. Utredningen har därför föreslagit alt ML kompletteras medbestämmelser till skydd mot förorening av mark och grundvallen. Utredningensförslag innebär dels att 1 § ML kompletteras så att verksamhet som kan medföraförorening av mark och grundvatten omfattas av definitionen av miljöfariigverksamhet, dels alt bestämmelserna i 7 och 8§§ saml 10 § punkl 3 utvidgas säatl mark och grundvatten behandlas lika som ytvatten. Förslagen har i allmänhet fält etl positivt mottagandeeller lämnals ulan erinran av remissinstanserna. Även jag anser all det är en brist att inte mark- ochgrund vattenfrågorna uttryckligen tas upp i ML, eftersom särskilt i tillsynssammanhang avsak naden av bestämmelser, som utredningen har påpekat, har föranlett osä kerhet i fråga om myndigheternas behörighet atl ingripa. Liksom utred ningen anser jag därför all beslämmelserna om ML:s tillämplighet bör kompletteras i det angivna hänseendet. 1 anslutning härtill bör också bemyndigandet för regeringen i 10 § ML atl föreskriva förprövningsplikl, 13 somutredningen föreslagit, utvidgas så atl det omfattar sådan verksamhet. Utöver en komplettering av lagens tillämpningsområde ochbestämmelserna om förprövningsplikt har utredningen föreslagil all mark- ochgmnd-vallenförorening skall jämställas med ylvaltenförorening i 7 och 8 §§ ML. Enligl 7 § får avloppsvatten av vissa slag inle släppas uli ylvattenområde om del inle är uppenbart att det kan ske utan olägenhet. a. avloppsvatten från vallenklosetl och från tätbebyggelse som ejhar undergått längre rening än slamavskiljning, pressaft från siloanläggningoch urin från djurstall. Någraremissinstanser har invänt atl pressaft och urin från djursiallar regelmässigtsprids på marken som ett led i normal jordbmksdrift. En del har också inväntalt problemen med avloppsvatten framför allt inom fritidsbebyggelse har löstsgenom markinfiltration, atl detta i de flesta fall är en fullt acceptabellösning och att lagen därför inte bör innehålla något principiellt förbud moidetta. Jag delar den uppfattningen. Atl utvidga förbudet i 7 §, såsomulredningen har föreslagil, så atl det blir förbjudet att släppa ul sådantavloppsvatten också på marken eller i grunden skulle enligt min mening föra förlångt. 1 stället får det anses tillräckligt all sådana utsläpp omfattas av deallmänna reglerna i ML. I den mån grundvattnet behöver skydd som vattentäkt kanockså bestämmelser om skyddsområde meddelas med slöd av vattenlagen. Dessutomgäller att avloppsanordning, om en vattenloalett är ansluten till anordningen,i princip kräver lillstånd enligl 7 § hälsoskyddslagen (1982:1080). Däremotanser jag, liksom utredningen, atl bemyndigandet i 8§ ML för regeringen atl avhänsyn till nalurvårdsinlresset eller annal allmänt intresse förbjuda vissautsläpp i ytvatten bör utvidgas till att avse också utsläpp som kan orsakamark- eller grundvattenförorening. Det torde i och för sig, som utredningen haranfört, knappast finnas någol behov av att kunna tillämpa ifrågavarandefridlysningsbestämmelse endast på utsläpp som kan orsaka sådana föroreningar.Däremot kan del ibland vara motiverat att kombinera en fredning av ettytvallenområde med elt förbud mol sädana utsläpp som kan förorena marken ellergrundvattnet. Risk finns annars atl en fredning av ylvattenområdel får tillföljd att avloppsvatten i ökad omfattning infiltreras i marken. I likhet medvad som gäller i fråga om ytvallenområde bör förbudet, förutom avloppsvatten,avse utsläppande av fast ämne och gas. 1986/87: 135 2.3Tillsynsmyndighetens befogenheter i fråga om icke tillståndsgiven verksamhet m.m. Mittförslag: befogenheter enligt ML atl förordna om rättelsepå utövarens bekostnad utvidgas. Vidare slopas uppenbarhetsrekvisitet somförutsällning för alt tillsynsmyndigheten skall få meddela föreläggande enligl40 § första styckel i fråga om icke tillslåndsgiven verksamhet. Ettföreläggande enligl 40 § första slyckel skall dock liksom gä ut påförbud eller konkreta tekniska eller andra åtgärder. Utredningens förslag: Förslagel, som endasi rör frågan ommöjligheten Prop. all förordna om rättelse och möjligheten att förskotterakostnaden härför 1986/87: 135 av allmänna medel, överensstämmer i huvudsakmed mitl. Utredningens förslag omfattar dock inte det fallet då föreskrifterenligl 40 § andra stycket eller etl beslut av koncessionsnämnden enligl 41 § MLhar åsidosatts. förslag: Överensstämmer med milt såvittavser befogenheten atl meddela förelägganden även i icke uppenbara fall.Verket har dessutom föreslagit att tillsynsmyndigheternas befogenheter ocksåskall innefatta rätt atl meddela förelägganden om att söka tillslånd enligl ML. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sigär i allmänhet positiva till utredningens och naturvårdsverkels förslag ellerlämnar förslagen utan erinran. Skälen för mitt förslag: Om en lillståndshavareåsidosätter villkor som har angivits i lillständsbeslutel, får tillsynsmyndighetenenligt 40 § iredje slyckel ML förordna om räuelse på hans bekostnad ellerförelägga honom alt själv vidta räuelse. Någon motsvarande möjlighet atlförordna om rättelse pä utövarens bekostnad finns inte i fråga om verksamhelsom saknar tillstånd enligt lagen eller då brådskande föreskrifter enligt 40 §andra styckel meddelats för tillslåndsgiven verksamhet till följd av särskildaomständigheter. Om den som utövar verksamhet utan tillslånd enligt lagen inteefterkommer ett föreläggande av tillsynsmyndigheten enligt 40 § första stycketeller åsidosätter förbud eller föreskrifter som meddelats avtillsynsmyndigheten enligt andra slycket samma paragraf eller avkoncess-sionsnämnden med stöd av 41 §, är tillsynsmyndigheten hänvisad till allbegära verkställighet genom kronofogdemyndighetens försorg. 1 fall som avses i41 § måste först handräckning beviljas. Enligl min mening bör tillsynsmyndigheterna ha sammamöjlighet atl förordna om rättelse oberoende av om tillslånd till verksamhelenhar givils eller inte. Visserligen får det antas att möjligheten all åstadkommaverkställighet i enlighet med utsökningsbalkens regler i flertalet fall är denmesl rationella. Etl föreläggande enligt 40 § första stycket är också enligl 47§ tredje stycket verkställbart. Atl förordna om rättelse innebär emellertid ettalternativ som, trots exigibilitelen hos etl föreläggande, medger ett enklaremen framför allt snabbare förfarande. I situationer dä det är nödvändigt attätgärder vidtas skyndsamt fär det anses särskilt angelägel att tillsynsmyndigheternahar denna möjlighel, men även annars kan ett sådant förfarande utgöra ettalternafiv till verkställighet genom kronofogdemyndigheten, exempelvis om detär fråga om mindre eller enklare åtgärder. Enligl min mening bör därför MLkompletteras med en regel som innebär att tillsynsmyndigheten även i fråga omicke tillståndsgiven verksamhel kan förordna om rättelse på utövarensbekostnad. Samma befogenheter bör tillsynsmyndigheten också ha då enföreskrift som har meddelats med stöd av 40 § andra slycket inte efterkoms. 1sådana fall kan möjligheten till etl snabbi ingripande vara särskilt värdefulleftersom tanken bakom den bestämmelsen är atl tillsynsmyndigheten skall kunnameddela provisoriska bestämmelser när exlraordinära förhållanden påkallar ettsnabbt ingripande. För all ibrådskande fall slippa den tidsutdräkt som det, i de fall då fräga arom all tillämpa 40 § första slycket, kan innebära om tillsynsmyndigheten 15 förstmåste invänta delgivning av ett föreläggande och etl skäligt rådrum Prop. förden som avses med föreläggandel atl själv vidta rättelsen har utredning-1986/87: 135 en föreslagit all tillsynsmyndigheten i brådskande fall skallkunna vidta rättelse ulan alt ha utfärdat nägot föreläggande. Jagdelar utredningens uppfattning atl tillsynsmyndigheterna bör ha denna möjlighet.Om fräga är om ett verkligt nödläge finns visserligen möjlighet atl ingripa medstöd av bestämmelserna om räddningsljänsi, men situationen kan vara brådskandeoch fordra elt snabbi ingripande utan all del ändå föreligger ett sådanlnödläge som fordras enligl räddningstjänstreglerna. I sådana fall är detviktigt alt tillsynsmyndigheterna kan ombesöria att åtgärder vidtas ulandröjsmål. En liknande befogenhet finns i 18 § hälsoskyddslagen. Enligl 23 § miljöskyddsförordningen (1981:574), MF, gälleratt om en tillsynsmyndighet har sökt handräckning som avses i 47 § ML fårkostnaden för handräckningen på begäran av kronofogdemyndigheten förskjutas avallmänna medel. Bestämmelsen anses omfatta förfarandena enligl både första ochtredje styckena i 47 §, dvs. samtliga fall då verkställighet sker genomkronofogdemyndighetens försorg. Om myndigheterna effektivt skall kunna utnyttjamöjligheten all förordna om rättelse bör de ha möjlighet att förskotterakostnaden också för delta av allmänna medel. Tillsynsmyndigheternas befogenhet att ingripa mot icketillståndsgiven miljöfariig verksamhel med förelägganden om försiklighelsmålleller förbud är enligl 40 § första styckel ML begränsad till uppenbara fall.När det inte är fräga om uppenbara fall kan sådana föreskrifter enligt 41 § MLmeddelas bara av koncessionsnämnden på lalan av . Skälen tillall tillsynsmyndigheternas befogenheter atl själva meddela förelägganden harbeskurits på detta säll har inle närmare redovisats i förarbetena till lagen. Enligt min mening bör man inte bibehålla kravet atl detskall vara fråga om uppenbara fall för alt tillsynsmyndigheterna skall fäingripa. Ett sådant krav avviker från vad som gäller i närliggandelagstiftning. Så t. ex. finns varken i hälsoskyddslagen eller i lagen(1985:426) om kemiska produkter någon sådan begränsning avtillsynsmyndigheternas befogenheter. I prop (1984/85:118) om kemikaliekontrollanförde föredragande departementschefen (s. 56) alt nägon principiellbegränsning av tillsynsmyndigheternas befogenheter atl meddela föreläggandenoch förbud lill klara fall av överträdelser inte förelåg. Med hänsyn till debestämmelser om överklagande som fanns innebar delta enligt departementschefeningen risk för rättssäkerheten. Liknande synpunkter kan anföras i fråga ombestämmelserna i . Vad gäller miljöfarlig verksamhel har utövaren dessutom,förutom rätten all överklaga tillsynsbeslutel, möjligheten atl möta elt föreläggandemed en ansökan om tillståndsprövning. 1 ett sådanl fall kan enligl 50 §förordnas alt föreläggandet inle får verkställas. Mot bakgrund av vad jag nuhar anfört anser jag att uppenbarhetsrekvisitet i 40 § första slyckel ML kanupphävas ulan någon fara för rättssäkerheten. har vidare föreslagit att paragrafenändras så att det blir möjligt för tillsynsmyndigheterna all utfärdaföreläggande för förelagaren all söka lillstånd till verksamheten i sådanafall då föreskriven lill- siåndsplikl inle iakttagits. Frågan ometl föreläggande enligl ML skulle kunna avse också skyldighet att inom visstid inkomma med ansökan om tillstånd enligl lagen berördes redan i prop.1969:28 med förslag lill miljöskyddslag. Departementschefen anförde då att detinle kunde anses finnas något påtagligt behov av en sädan tillämpning av 40 §.Länsstyrelsens förelägganden borde, enligt departementschefen, gå ul på förbudeller konkreta tekniska eller andra åtgärder. Jag anserinte heller all det finns skäl all införa möjligheter för tillsynsmyndigheternaall utfärda förelägganden som innebär atl föreskriven lill-ståndsplikt skalliakttas. Underiåtenhel atl söka lillstånd, där sådan skyldighet föreliggerenligl de generella reglerna härom, är straffbar enligl 45 § ML, Förutom attverka för att överträdelser beivras torde tillsynsmyndigheterna ha godamöjligheter atl ingripa med slöd av övriga bestämmelser i lagen i fall dåtillstånd lill verksamhelen inle söks trols atl en sådan skyldighet föreligger. 1986/87: 135 2.4 Vägar och gator m. m. Miuförslag: Väglagen kompletteras med krav på alt den för byggande av vägföreskrivna arbetsplanen också skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit dels atlväglagen kompletteras med krav på miljökonsekvensbeskrivning så snarl fråga ombyggande av väg väckts, dels atl ML kompletteras med en regel varigenomregeringen bemyndigas all beträffande allmän våg och gata föreskriva atlnyanläggning, ombyggnad eller irafikreglerande åtgärder i vissa fall inle fårulföras utan lillstånd av koncessionsnämnden. Vidare har ulredningen föreslagitatt bestämmelsen i 6§ iredje stycket ML som innebär vissa inskränkningar imöjligheten att tillämpa ML: s förbudsregler på trafikanläggning upphävs. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser som yttrat sig över utredningens förslag tillmiljökonsekvensbeskrivning är positiva lill förslagel. Några remissinstanseranser att även byggnadslagstiftningen bör kompletteras med motsvarande kravvad gäller galor. Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i den delenär också positiva lill eller lämnar förslagel atl slopa den särskilda regeln i6 § tredje styckel i fråga om trafikanläggningar ulan erinran. anserdock atl elt slopande av regeln inte får nämnvärda konsekvenser eftersom denegativa miljöeffekterna endast i undantagsfall är sä stora atl del ärrealistiskt att i efterhand förbjuda användandet av en väg. Även slatensjärnvägar avstyrker förslagel, eftersom miljöprövningen i fråga omjärnvägstrafik sker på etl lillfredsställande sätt, - Vad gäller utredningensförslag i fråga om förprövningsplikl för allmänna vägar och gator ärinställningen bland remissinstanserna myckel delad. Flera remissinstanser, däriblandvägverket, är negativa lill förslaget. anser att effekterna av ettvägbyggnadsföretag bör bedö- 1986/87. I saml Nr 135 mas samlatenligl väglagen, all förslaget medför ökad byråkrati och atl en Prop.förprövning enligt ML begränsar sakägarnas räll enligl väglagen. Riksrevi-1986/87: 135 sionsverket anser all ulredningen inle visat all del verkligenfinns brister i nuvarande syslem. Några remissinstanser förordar i stället fören förprövningsplikl att miljöskyddsbesiämmelserna i väglagen konkretiseras.Flera remissinstanser är dock positiva till förslaget och några anser atl delinte är tillräckligt långtgående. Skälen för mitt förslag: Användningen av fastaIrafikanläggningar såsom vägar utgör enligl definiiionen i ML miljöfarligverksamhet och ML är således tillämplig också på sådana anläggningar. Vägaringår emellertid inle bland de anläggningar för vilka lillslåndspliklföreskrivits i MF. Skälet lill att vägar inle har underkastats lillslåndspliklär all sådana anläggningar prövas i särskild ordning, varvid ävenanläggningarnas inverkan på omgivningen skall beaktas. Frågan om byggande av allmän väg prövas enligt väglagen(1971:948). Beslämmelserna i lagen innebär bl.a. all hänsyn till miljön skalltas vid vägbyggande. Så gäller enligl 4§ alt vid väghållning, vilket innefattarbyggande av väg, skall tillbörlig hänsyn tas till allmänna iniressen, däriblandmiljöskydd, naturvård och fornminnesvård. Enligl 13 § skall ocksä vid byggandeav väg tillses alt vägen får sådanl läge och utförande all ändamålet vinns medminsta intrång och olägenhet ulan oskälig kostnad. Byggande av väg föregås aven omfallande och långvarig planeringsprocess, innefattande såväl ekonomisksom fysisk planering. En redogörelse för detta finns i utredningens belänkande(s. 89-94). Vid den fysiska planeringen bestäms bl. a. vägenssträckning och standard. Planeringen följer en projekieringsprocess för varjeenskilt vägobjekt och innebär successiva ställningstaganden av10-15 år. Väglagstiftningen innehåller ingen närmare reglering avplaneringsförfarandet i de tidiga planeringsskedena. Inte förrän beträffandedelaljplane-ringsskedet, dvs. del skede då arbetsplan utformas, finns detnärmare föreskrifter om hur planeringen skall ske och vad planen skallinnehålla. Det är inle heller förrän i detta senare skede som del föreliggernågon formell samrådsskyldighel med berörda faslighetsägare och myndigheter,däribland . All de fidigare planeringsskedena inle har regleratsinnebär bl. a. all del då inle finns några bindande krav på redovisning avkonsekvenserna av vägbyggnadsförelaget. Detta gäller även konsekvenserna fränmiljöskyddssynpunkt. har dock i en verksamhetshandbok utarbetatvissa rekommendationer och riktlinjer för redovisning och handläggning avprojekteringen också under de tidiga planeringsskedena, som bl. a. innebär allmiljövårdens intressen skall beaktas redan från början vid planeringen. Vidplaneringen av vägbyggnadsföretag sker regelmässigt samråd med länsstyrelserna,bl.a. nalurvärdsenheierna och länsanlikvarien. Jag vill i delta sammanhang erinra om förslagen i prop.1985/86:118 om samordning av bl. a. väglagen med den nya (1987: 10), PBL, och lagen (1987: 12) om hushållning med naturresurser m. m.,NRL, vilka träder i kraft den Ijuli 1987. Samordningen innebär all hushållningsbestämmelserna i til- lämpas vid prövning av ärenden enligl väglageii. t. ex.ärenden om arbets- Prop. 1 förhållande till PBL innebärsamordningen bl. a. atl en väg inom 1986/87; 135 område med detaljplaneller områdesbestämmelser i princip inle får byggas i strid mot planen ellerbeslämmelserna. Enligl 1 kap. 3 § PBL skall varie komun ha en aktuellöversiktsplan som omfattar hela kommunen. Översiktsplanen, som inte är bindandeför myndigheter och enskilda, skall i stort ange hur mark- och vallenomrädenär avsedda all användas och hur bebyggelseutvecklingen bör ske. En vägs tillkomst, lokalisering och utförande påverkar ihög grad markanvändningen i kommunerna. Befintliga och planerade allmännavägar redovisas redan nu regelmässigt i kommunernas översiktliga fysiska planering.Genom PBL får kommunerna ett ökal planeringsansvar och en starkare ställningnär det gäller markanvändningen. Som underlag för bl.a, den kommunalaplaneringen enligl PBL skall vägmyndigheterna redovisa demarkanvändningsanspråk som följer av planerna för vägbyggandet.Väghållningsmyndighelerna skall därvid också ange de s. k, riksintressenaenligl NRL. Vägfrågorna kommer normalt all behandlas i kommunernasöversiktsplaner. Eftersom dessa planer skall upprättas med tillämpning avhushållningsbeslämmelserna i NRL, kommer planerna atl bli elt vikligt underlagför tillämpningen av NRL i t.ex. ärenden enligl väglagen (se 5 kap. 1 § NRL). Från miljösynpunkt är del särskilt viktigt attmiljökonsekvenserna av elt planerat vägbyggnadsförelag blir belys',a på elt såtidigt stadium som möjligt, eftersom det då i allmänhel finns störstmöjligheter atl vidta effektiva åtgärder lill skydd för miljön. Sä t.ex. börmöjligheterna atl ändra vägens sträckning fortfarande vara ganska stora i detidiga planeringsskedena.