prop · GA03143 · 1986-12-31 00:00:00 — 1973:90 s. 354) uttalades sålunda atl "detfår fömtsättas att, liksom , den kredit- och penningpolitik somriksbanken bedriver samordnas inom ramen för den av regeringen förda ekonomiskapolitiken". Detta samordningskrav kan inom det nuvarande systemet sägasbli tillgodosett på tre olika sätt. Fördet första verkar reglerna om utseende av fullmäktige i sädan riktning.Sammansättningen med sex riksdagsvalda ledamöter, som utses genomproportionella val för valperiod, speglar den parlamentariskagmnden för regeringen. Regeringsinflytandet förstärkes genom att regeringenutser fullmäktiges ordförande. En majoritet i fullmäktige kan sålunda i deflesta parlamentariska lägen förväntas företräda samma ekonomisk-politiskagrundsyn som regeringen. Därmed finns de grundläggande fömtsättningarna förden eftersträvade samordningen mellan regerings-och riksbankspolitiken. Vidarekan, som fömtsätles i det cherade uttalandet i prop. 1973:90, lämna preciserade anvisningar i t. ex. penningpoli- 40 Som kommittén redovisar har det också förekommit att fi- Prop. 1986/87:143 nansutskottet i betänkande om riktlinjer för den ekonomiskapolitiken gett sin syn på kredit- och valutapolitiken och dragit upp riktlinjerför handlande. Även om man kan märka en tendens till fördjupadanalys av kredit- och valutapolitiska frågor i propositioner ochut-skottsbetänkanden är det dock klart att denna metod för samordning avriksbankspolitiken med den ekonomiska politiken i övrigt har sina uppenbaragränser. Det aktuella läget kan snabbt förändras. Allmänna riksdagsuttalandenger ibland föga ledning för konkret beslut i en aktuell situation. Framför alltmåste, för att undvika marknadsstömingar, många av de viktigastepenningpolitiska besluten förberedas under sekretess. Vidsidan av gällande regler har utvecklats en tredje mera direkt form församordning av penning- och valutapolitiken med den ekonomiska politiken iövrigt. Före viktigare beslut förekommer sålunda regelmässigt kontakter mellanriksbanksledningen och företrädare för regeringen. Delta är också uttryckligtsanktionerat av genom ett gmndläggande uttalande av 1937 årsbankoutskott och upprepat av bankoutskott (BaU 1937:67 och 1958:6).Enligt utskottet är det sålunda "en självklar fömtsättning, att alla statsmaktemasolika åtgärder som har inflytande på det ekonomiska livet och därmed påpenningväsendet, samordnas så atl de stödja och icke motverka varandra.Avvägningen av åtgärderna bör sålunda ske under vederbörlig samverkan mellande instanser, som bära ansvaret både för penningpolitiken och för denekonomiska politiken över huvud". Detta uttalande "bevarar i dagensläge sin fulla giltighet" enligt bankoutskottet är 1958 och gör så ännu . Alt det är regeringen som tar huvudansvaret för en växelkursändring harockså erkänts från sida vid den devalvering som skedde efterriksdagsvalet men innan därefter hunnit välja nyafullmäktigeledamöter. Även om den då rådande situationen får anses vara unikuttalade den avgående riksbankschefen tillsammans med två borgerliga ledamöleri särskilt yttrande till fullmäktiges protokoll att "det är våruppfattning som också delas av den avgående regeringen, att den kvarvarandemajoriteten i riksbanksfullmäktige ej bör hindra en nytilllrädande regeringsom kommer alt kunna förfoga över en egen majoritet i fullmäktige, attgenomföra sin ekonomiska politik". I yttrandet tillades bl. a. att detöver huvud taget icke vore möjligt att ta ställning till devalveringen"med mindre än att man känner huvuddragen i det omfattandeekonomisk-politiska program som vi anser ofrånkomligen måste följa på en såslor delvalvering". ny riksbankslag måste alltså självständiga ställning balanserasmot kravet på nära samverkan mellan regering och riksbank i den ekonomiskapolitiken. Olika möjligheter för detta står till buds och kommittén redovisaren utförlig diskussion i frågan men stannar för att närmast lagfasta nuvarandeordning. Kommittén föreslår sålunda att "innan fattar beslutav större penningpolitisk vikt skall samråd ske med statsråd som regeringenbestämmer, om inte synnerliga skäl föranleder annat". Fullmäktige iriksbanken tillstyrker detta förslag som på ett naturligt sätt fångar ingällande praxis. Jaghar samma uppfattning. Det bör dock observeras atl formaliseringen 41 inteavser sådana samrådsförfaranden som förekommer på tjänstemannaplanet förevissa penningpolitiska beslut. Visserligen torde de ärenden där denna typ avsamråd förekommit i allmänhet ej ha gällt "beslut av störrepenningpolitisk vikt". Men viktigt är naturligtvis att den föreslagna formaliseringeninte får leda till att de bredare kontakter som förekommit mellanfinansdepartementet och före penningpolitiska beslut avtar därföratt lagen nu kommer att föreskriva en formell kontakt pä högsta nivå. Noterasskall också att när synnerliga skäl föreligger, dvs. när föreskrivet samråd ejkan tas, ger lagförslaget handlingsfrihet. Betydelsefulltär att samrådet också i fortsättningen kan ske i relativt fria former. Behovetav flexibilitet beträffande formerna för samrådsförfarandet understryks ochsamrådet bör liksom kunna ske informelll, t. ex. via etttelefonsamtal. Närdet gäller vad LO anfört rörande ansvaret för stabiliseringspolitiken i sinhelhet är det enligt min mening hell klart att regeringens samlade ansvar,trots självständiga roll, är överordnat mer begränsadeansvarsområden. De grundläggandebestämmelserna om ändamål och konstitutionella ställning har, iöverensstämmelse med vad som anförts av bankföreningen, förts in i RF. 1986/87: 143 Mittförslag: skall som framgår av ändamålbeslämning-en 2.2, föra kredit-och valutapolitik och ansvara för ett säkert och effektivt betalnings väsen.Riksbanken skall också vara statens och bankernas bank. skall vidaresvara för beredskapsplaneringen pä bank- och betalningsväsendets område. Inom ramen fördessa uppgifter föresläs att sedeltäckningsbe-stämmelserna slopas, attriksbankens ensamrätt enligt regeringsformen att ge ut sedlar kompletteras medrätt att ge ut mynt, att bestämmelserna om kassakrav i den kredilpolitiskalagen ges ändrad utformning och utvidgat tillämpningsområde och därefter förslill riksbankslagen, samt all - om särskilda skäl föreligger - fårge ut egna skuldebrev. Kommitténs förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. De ändrade bestämmelserna i frägaom kassakravets utformning och tillämpningsområde överensstämmer i huvudsakmed förslag av den kreditpolitiska utredningen i betänkandet En effektivarekreditpolitik (SOU 1982:52). Remissinstanserna:Remissinstanserna lämnar i huvudsak kommitténs förslag utan erinran. Vissasynpunkter framförs dock av fullmäktige i och riksgäldskonlorei,bankföreningen, stadshypotekskassan och TCO (se bil. 3, avsniu 3.3). Ävenden kreditpolitiska utredningens förslag rörande utformning ochtillämpningsområde av kassakravet har remissbehandlats och därvid i huvudsaklämnats utan erinran (se vidare skälen för mitt förslag). Skälenför mitt förslag: Ur den i det föregående beskrivna ändamålsbe- Prop. 1986/87:143 stämningen för kan det häriedas ett antal uppgifter för riksbanken.Uppgifterna kan sägas vara av traditionell centralbankskaraktär och faller inomramen för nuvarande ansvarsområde. uppgifter ochutformningen av erforderliga bestämmelser behandlas närmare i lagförslagensspecialmotivering (avsnitt 4). Idet följande lämnar jag dels en översiktlig redogörelse för riksbankensuppgifter, dels behandlar jag vissa förslag till ändringar inom ramen förriksbankens kreditpolitiska uppgifter (ändring av bestämmelserna om kassakravoch rält för att ge ut egna skuldebrev). Beträffandeutgivningen av sedlar och mynt föreslås att RF 9: 13 ändras så att tillriksbankens ensamrätt att ge ut sedlar även fogas rätt att ge ut mynt. Dengrundläggande bestämmelsen om penningväsendet, som finns i lagen om riketsmynt, och om att penningenheten i landet kallas krona och delas i etthundraören, förs också in i riksbankslagen. Även de valörer med vilka sedlar och myntfår ges ut anges i lagen. Sedan gammaU finns i riksbankslagen bestämmelser omförhållandet mellan mängden utelöpande sedlar och vissa tillgångar i banken,urspmngligen dess metalliska kassa m.m. Syftet med dessa bestämmelser var engång i tiden att begränsa sedelutgivningen för att därmed stärka förtroendetför sedlarna. Utgivningen sker numera i den omfattning som bestäms avallmänhetens praktiska behov av dessa betalningsmedel. Jag föreslår därför attnågra sedel-täckningsbestämmelser inte skall ingå i den nya riksbankslagen. Devalutapolitiska uppgifterna hör till allra viktigaste, eftersombesluten på detta område ger viktiga fömtsättningar för den ekonomiskapolitiken i övrigt. I den nuvarande riksbankslagen berörs de valutapolitiskauppgifterna i stort sett endast genom att banken ges befogenhet att köpa ochsälja guld, utländska valutor och utländska obligationer m. m. Jag föreslår altdet i den nya riksbankslagen anges atl skall bestämma det system somskall gälla för alt fastställa kronans externa värde samt bestämma omtillämpningen av detta system. Skulle som stat ingå enöverenskommelse om valutasystemet med en annan stat eller en internationellorganisation behöver bestämmelsen om denna befogenhet ändras. Den kan däremotfortsätta att gälla om riksbank träffar överenskommelser om valutasystemmed andra centralbanker. Beslut på detta område utgör i allmänhel sådantviktigare penning-poHliskt beslut som enligt avsnitt 2.2 skall föregås avsamråd med företrädare för regeringen. Den nya lagen föreslås innehålla sådanabefogenheter som behöver för att på vedertaget sätt kunna medverka idet internationella monetära samarbetet. Vidare har i lagen förts in de bestämmelsersom behövs för alt tillämpa valutalagen. De kreditpolitiskauppgifterna är centrala för . Det allmänna syftet med kreditpolitiska åtgärder är atl påverka ränta och likviditet på inhemska marknader, men åtgärderna kan mycket väl ha sin gmnd i valutapolitiska överväganden. Även på detta område framgär för närva rande uppgifter indirekt genom att den nuvarande riksbanks lagen ger banken befogenhet att köpa och sälja statspapper samt bedriva utlåning och inlåning. Huvuddelen av hithörande bestämmelser avser löp- 43 tider och säkerheter förlän m.m. Jag har, i likhet med kommittén, valt att i Prop. 1986/87; 143 dennya riksbankslagen ta utgångspunkt i det kreditpolitiska syfiet när banken gesbefogenhet att köpa och sälja statspapper, dvs. Ifråga om de kredilpolitiska uppgifterna förordar jag, i överensstämmelse medkommitténs förslag, ett par nyheter. För det första föreslås att , omsärskilda skäl föreligger, får ge ut egna kortfristiga skuldebrev. Dennamöjlighet kan tänkas behöva utnyttjas t. ex. vid hastiga likviditetsökningar iekonomin vid tillfällen då inte förfogar över lämpliga statspapper.Riksbankens penningpolitiska arsenal utökas därmed med ett instmment som någraandra centralbanker redan har. För det andra har till riksbankslagen förtskassakraven, som ställs till förfogande enligt lagen (1974:922)om kreditpolitiska medel. Jag har funnit det lämpligt alt låta riksbankenbesluta om kassakrav genom förvaltningsbeslut i varje särskilt fall. Därmedbehöver inte nägot bemyndigande ges till regeringen, vilket erfordras närbeslut om kassakrav har formen av normgivning. Kassakrav har effekter som istora drag är likvärdiga med marknadsoperationer och diskontopolitik och jaganser det lämpligt att de viktigare centralbanksinstrument som verkarmarknadskonformt ingår i riksbankslagen. Jag återkommer i det följande tillförslaget atl banken i vissa situationer skall kunna ge ut egna skuldebrev ochtill frågan om bestämmelser om kassakrav i RBL och om ändrat tillämpningsområdem. Riksbankenhar till uppgift att vara statens bank. Betalningar till och från statsverketsker i allt väsentligt över postgirokonton som till slut saideras motstatsverkets checkräkning i . Riksgäldskonlorei svarar för att medelalltid finns tillgängliga på denna. Jag föreslär att medverkan ihanteringen av statsverkets betalningsströmmar skall vara i huvudsakoförändrad. fungerar ocksä som statens bank när den kortfristigtfinansierar likviditetssvängningar i statens verksamhet. fömtsätterdetta att kortfristiga skuldebrev - ofta löpande - utväxlas mellanriksgäldskontoret och . Jag föreslår en administrativ förenkling sominnebär att , för att täcka statsverkets kortfristiga medelsbehov,får bevilja statsverket kontokredit. Blandriksbankens uppgifter ingår också all vara bankernas bank. Häri ingår att ta emot inlåning från bankerna och alt lämna dem lån. Villkoren för dessa lån bestäms av penningpolitiska motiv. Jag föreslår att den krets av banker som kan ha checkräkningskredit i vidgas till att utöver affärsbanker även innefatta sparbanker och centrala föreningsban ker. Stadshypotekskassan har föreslagit alt , om särskilda skäl föreligger, också skall få ta emot inlåning och att lämna lån från/till andra kreditinstitut än banker. I avvaktan på den översyn av kredilmarknadens stmktur som kreditmarknadskommittén (Fi 1983:06) gör anser jag alt en sådan bestämmelse inle bör införas. I förslaget till ny riksbankslag ingår däremot att , som led i dess ändamål alt främja ett säkert och effekfivt betalningsväsen, om synnerliga skäl förelig ger, får lämna lån på andra än penningpolitiskt motiverade villkor till 44 bankinstilutoch andra företag som står under tillsyn av bank- eller försäk- Prop.1986/87: 143 ringsinspektionen. I och med att avses ta emot inlåningfrån bankerna till penningpolitiskt motiverad ränta förordar jag att riksgäldskontoretskall upphöra att ta emot dagsinlåning. Utöver de verksamheter som presenterats harj riksbankenför närvarande möjlighet att utföra ett antal övriga uppgifter. Några av dessahar inte karaktär av centralbanksuppgifter. Exempel |härpå är utlåning tillallmänheten, främst i form av finansiering av köp av premieobligationer,hållande av inlåning på checkräkning för anställda i ,inkasso-rörelse och viss depositionsverksamhet. Kommittén har i lagen inte gettriksbanken befogenhet att bedriva verksamhet av här exemplifierat slag. FuUmäktige i har anfört att deponeringar frånandra centralbanker och internationella organisationer bör få ske ävenfortsättningsvis. Fullmäktige anser vidare att det bör få ankomma påfullmäktige att avgöra om dotterbolag till skall få ha konton ibanken, att detsamma bör gälla för anställdas lönekonton och förriksbankstjänstemännens idrottsföreningar och liknande sammanslutningarskonton, samt att möjligheterna att lämna lån för finansiering avpremieobligationsköp bör få ske efter fullmäktiges bestämmande, det sistnämndaefter inhämtande av synpunkter. Jag har förståelse för önskemål. Enligt minmening är dock dessa uppgifter inte, med undantag för nämnd depositionsverksamhet, av sådan centralbaukskaraktär alt de bör anges i lagen. inte någon uppgift för att belåna premieobligationer. I vadmån några av de övriga uppgifterna faller inom ramen för personalpolitikeller som huvudman för dotterbolagen får dock fullmäktige bestämma. Däremotföreslås att skall få ta betalt för tjänster som utförs i anslutningtill centralbanksuppgifterna, t.ex. specialpackning av sedlar och mynt. I lagen föreskrivs också att vid planeringenoch genomförandet av sin verksamhet skall beakta de krav som totalförsvaretställer. Vidare skall ansvara för beredskapsplanläggningpä bank-och betalningsväsendets område. Rätt för att ge ut egna skuldebrev ochändringar beträffande kassakravet Jag föreslår att skall kunna ge ut egnaskuldebrev. Bakgmnden till detta förslag är följande. förvärvar nu från riksgäldskon toret en stor mängd statspapper som används i marknadsope rationer. Det är emellertid möjligt att föreställa sig situationer när riksban ken inte i tillräcklig omfattning disponerar lämpliga statspapper för nöd vändiga operationer. Exempel på en sådan situafion är att statsbudgeten inte redovisar nämnvärt underskott, att har sålt huvudparten av sitt slatspappersinnehav och att det till följd av förväntningar om en svensk revalvering pågår ett kraftigt valutainflöde. Ett annat exempel är om det hastigt inträffar en kraftig exportuppgång förenad med en väsentlig exportprishöjning. I båda fallen kan det vara nödvändigt att eliminera 45 likviditetsökningenför att förebygga en kreditexpansion som det inte finns Prop. 1986/87: 143realekonomiskt utrymme för. Det kan nämnas att i vid tillfällen av detta slag gett ut egna skuldebrev för altdra in likviditet. Vidare kan nämnas att i den nya centralbankslagsom beslöts bemyndigats att utställa egna skuldebrev. Situationerav det slag som antytts framstår inte som näraliggande, men riksbankslagenavses gälla . Det är förvisso också sä att andra valuta-och kreditpolitiska åtgärder - var för sig eller kombinerade - kan användasför att nå avsedda penningpolitiska syften, t.ex. räntesänkning, höjdakassakvoter för banker, likviditetsdepositioner, nyemission av statspappertrots att statligt upplåningsbehov inte föreligger. Enligt min mening är detemellertid lämpligt att utöka urvalet av instmment och ge riksbankenmöjligheter att i penningpolitiskt syfte ge ut egna kortfristiga skuldebrev. Lagen(1974:922) om kreditpolitiska medel ger regeringen befogenhet att påframställning av fullmäktige i förordna att får användakreditpolitiskt medel. Fömtsättningen för sådant förordnande är atl ettkreditpolitiskt medel behöver användas för att uppnå de mäl som har fastställtsför penningpolitiska verksamhet. Dekreditpolitiska medlen enligt lagen är likviditetskrav, kassakrav,utlåningsreglering, emissionskontroll, allmän placeringsplikt, särskild placeringspliktoch räntereglering. Utlåningsreglering, allmän och särskild placeringspliktsamt räntereglering är att anse som extraordinära medel. Förordnande om någotav dessa medel får nämligen meddelas endast om synnerliga skäl föreligger. Förordnandeom kreditpolitiska medel kan avse ett eller flera slag av bankinstitut,försäkringsinsfitut eller annal kreditinsfitut. Förordnande omemissionskontroll eller räntereglering kan avse även annan än kreditinstitut.Med bankinstilut avses bankaktiebolag, sparbank och central föreningsbank ochmed försäkringsinstitut avses AP-fonden och försäkringsföretag med svenskkoncession. i lagens mening är, vid sidan om bankinstitulen ochförsäkringsinstituten, lokal föreningsbank, kreditakliebolag, finansbolag,landshypoteks- och stadshypoteksinslitutionema saml Svenskaskeppshypotekskassan. Omregeringen har meddelat förordnande om atl ett kreditpolitiskt medel fåranvändas, ankommer det pä atl svara för de tillämpningsföreskriftersom behövs. får begränsa användningen av kreditpolitiskt medel tillett eller flera slag av institut, undanta visst insUtut om särskilda skälföreligger och utfärda olika föreskrifter för skilda institut. Denkreditpolitiska utredningen (E 1980; 03) redovisade sina bedömningar och förslag rörande den framtida kreditpolitikens utformning m.m. i betänkandet En effektivare kreditpohtik (SOU 1982:52). Utred ningen förordade bl. a. att den framtida kreditpolitiken skall bedrivas med marknadskonforma medel. Ulredningen ansåg därvid att ett kassakrav med på visst sätt utvidgat fillämpningsområde skulle anses vara marknads- konformt. Utredningen accepterade dämtöver också atl ej marknadskon- 46 forma regleringar skulle få tillgripas i särskilda situationeroch under fömt- Prop. 1986/87: 143 sättning att de var tidsbegränsade. Utredningen föreslog att kassakrav skulle få användas utantidsbegränsning och, med ändring av nuvarande förhållanden, kunna rikta siginte bara mot bankinstitut utan också mot andra kreditinstitut och därmedjämställda. I kassakravet skulle kunna inräknas, utöver medel på checkräkningi , skattkammarväxlar och andra kortfristiga statspapper somriksbanken bestämmer. Utredningens förslag rörande kassakravet fick ettövervägande positivt mottagande. Fullmäktige i m.fl. var positivamedan och var negativa. ansåg alt även kassakravet borde hänförastill de extraordinära medlen och avstyrkte utvidgningen av vad som skullekunna inräknas i kassakravet, eftersom detta skulle kunna leda till enplaceringsplikt i kortfristiga statspapper. ansåg också att detskall krävas en föreskrift om att bankema skall erhålla en sådan ränta på"kassakravspengarna" att anskaffningskostnaderna täcks. a. atl om tillämpningsområdet utvidgades så skulle det ledatill att utländska företag skulle få konkurrensfördelar till nackdel förSveriges bytesbalans. Tillämpningen av kassakraven förändrades påtagligt isamband med att utlåningstaken slopades . Kraven höjdes från I %till av bankinstilutens förbindelser som räntegottgörelsen på inneståendemedel slopades (räntegottgörelse hade tidigare utgått enligt gällandediskonto). Totalt per uppgick bankernas i riksbankeninnestående kassakravsmedel till 8 102 milj. kr. MoUvet till den ändradetillämpningen var en oro att slopandet av utlåningstaken skulle leda till en ursamhällsekonomisk synpunkt alltför stor kreditexpansion i banksystemet. Som enmotverkande åtgärd skärptes därför tillämpningen av kassakraven i syfte altpåverka bankernas marginalkostnad för sin upplåning. Tanken var således attbankerna skulle kompensera ränteförlusten på kassakravmedlen genom högreräntor pä utlåningen. Kassakraven kan därför sägas fylla två funktioner. Fördet första att utgöra ett stöd för marknadsoperafioner och för detandra att verka återhållande på kreditgivningen. Något motsvarande generellt medel för att viaprissättningen styra även övriga kreditinsfituts utlåning finns inte. Kassakravfår som jag nämnt endast fillämpas på banker. En konsekvens därav har blivitatt ett incitament skapas till överflyttning av krediter från banker tillandra institut. I och för sig kan hävdas atl om önskar strama åtkreditgivningen genom högre räntor så borde detta ske genom en allmän höjningav räntenivån t.ex. genom marknadsoperationer och inte via omvägen över kassakraven.Helt klart är nämligen att en höjning av kassakraven också innebär en höjningav räntenivån. Nuvarande tillämpning av kassakraven innebär dock primärtendast en restriktion på bankernas kreditgivning medan övriga kreditinstitut endast påverkas marginellt. Om därför genom marknadsoperationer höjer den allmänna räntenivån påverkar sådana åtgärder hela marknaden 47 utanatt olikheterna mellan banker och övriga kreditinstitut förändras i nämnvärdgrad. Nuvarandeförhållande är således inte konkurrensneutralt och just konkurrensneutralitetenvar något som den kreditpolitiska utredningen ansåg vara viktigt vidutformningen av sina förslag. Utredningens gmndinställ-ning var att reglerarman en marknad skall i princip alla som agerar på denna marknad regleras lika,annars råder inte konkurrensneutralitet. Konkret tog detta sig uttryck iutredningens förslag att samtliga kreditpolitiska instrument skulle kunnatillämpas på alla institut som omfattas av lagen. Jaganser att konkurrens- och neutralitetsskäl talar för alt kassakrav skall kunnatillämpas på alla kreditinstitut som omfattas av den kreditpolitiskalagstiftningen. För att möjliggöra detta bör beslämmelserna om kassakravändras i huvudsaklig överensstämmelse med den kreditpolitiska utredningens förslag.Till definifionen av kreditinstitut har fondkommis-sionsbolagen ocksä förts.Den närmare utformningen framgär av lagförslagets specialmotivering (avsnitt4). Jag anser vidare, i likhet med SPOK, att bestämmelserna om kassakrav skalltas in i den nya riksbankslagen. I avbidan på att denna kan träda i kraft börde nya beslämmelserna om kassakrav med ett utvidgat tillämpningsområde föras ini den kreditpolitiska lagen. 1986/87: 143 Mittförslag: Antalet fullmäktige i ökas frän sju lill åtta. Av dessaskall sju väljas av . Dessa utser inom sig ordförande och väljer denåttonde fullmäktige som också skall vara chef för . Fullmäktigeutser utanför fullmäkfigekretsen högst två vice riksbankschefer. Mandatperiodenför de av valda fullmäktige skall sammanfalla med riksdagensvalperiod. Den fullmäktige som valts av de riksdagsvalda fullmäktige och somockså skall vara riksbankschef samt de vice riksbankscheferna väljs för enperiod .