prop · GA0390 · 1986-12-31 00:00:00 — Härigenom uppnår man all den som sökeråtervinning inle behöver bevisa ond tro vid sädana transaktioner där manerfarenhetsmässigt kan ulgä frän all ond tro ofta föreligger somsvaranden i processen ges realistiska möjligheter alt undgå återvinning i desituationer där sä faktiskt inte är fallet. Enligt min mening är en sådanändring ägnad all öka ålervinningsmöjlighelerna enligt denna bestämmelse utanall rättssäkerhetens och den allmänna omsättningens intresse sätts åsido pänågot avgörande sätt. Nägon lättnad i beviskravet för den som söker återvinningnär det gäller transaktioner mellan gäldenären och medkonirahenier som inte ärnärslående bör däremot inle genomföras. Del kantilläggas att, enligt vad som framkommit vid de nordiska överläggningarna iämnet, en bestämmelse enligt den av mig nu föreslagna modellen kommer allövervägas i under det fortsatta arbetet med en ny finsk konkurslag. Denmotsvarande danska och norska bestämmelsen har inle varit utsatt för särskildkritik. Detta torde delvis, åtminstone såvitt gäller norsk rätt, hänga sammanmed alt insolvensbegreppel där har en någol annorlunda innebörd än del svenska. 2.5.4 SufTiciens i stället för solvens som tema förmotbevisningen i vissa fall Mittförslag: Temat för den motbevisning äiervinningssvaranden i vissa fall har allprestera för all undgå återvinning skall vid transaktioner av benefik karaktäravse gäldenärens sufficiens i stället för solvens. Kommissionens förslag: Temal för motbevisningen skall vidtransaktioner av såväl benefik som onerös karaktär avse gäldenärens sufficiensi stället för solvens. Som en följd av kommissionens förslag atl förlänga bl.a.de automatiska ålervinningsfrislerna, avskaffas bestämmelserna om motbevisningför icke närstående (jfr avsnitt 2.5.6). Förslaget om ändrat molbevisningslemaavser därför endast närsiäendeiransaktioner (belänkandet SOU 1983:60 s.90-91). Remissinstanserna: Förslaget har fält ell blandat menövervägande negativt mottagande. En del remissinstanser anser allkonsekvenserna av förslaget inle är tillräckligt belysta (remissammanställningII s. 33-36). Skälen för mitt förslag: Inom de automatiska fristerna kanåtervinning ske ulan all gäldenären för rättshandlingen varinsolvent eller blev insolvent genom denna. Insolvensfrägan har dock betydelsei älervinningssammanhang dels genom att insolvens vid återvinning enligt 30 8KL är en föruisåtlning för alt återvinning skall kunna ske, dels genom allåtervinning i vissa fall kan avvärjas av äiervinningssvaranden, om denne visarall gäldenären varken var eller genom rättshandlingen blev insolvent. Medinsolvens menas atl en gäldenär inle rätteligen kan beiala sina Prop.1986/87:90 skulder allteftersom de förfaller och att belalningsoförmägan inteär endast fillfällig. En bedömning av om gäldenären var eller blev insolventpåverkas i allmänhet inle bara av förhållandet mellan skulder och tillgångarutan också av gäldenärens möjligheter atl i framliden förvärva egendom ocherhålla kredit. Insolvensbedömningen har med andra ord ofta karaktären av enprognos. Fräninsolvensbegreppel skall särskiljas insufficiens, som innebär att skuldernaöverstiger värdet av de utmätningsbara tillgångarna. Med illikvi-dilel menasatl gäldenären saknar omedelbar lillgång till pengar eller andralältrealiserade tillgångar som svarar mot hans aktuella behov av betalningsmedel. Somjag tidigare nämnt kan äiervinningssvaranden, om transaktionen ligger i tidenföre den automatiska ålervinningsfristen, i vissa fall undgå återvinning om hanvisar alt gäldenären varken var eller blev insolvent genom rättshandlingen.Detta gäller i samtliga objektivt bestämda älervin-ningsbestämmelser - såledesinle för otillbörliga förfaranden enligt 30 8 KL - med undantag förbodelningsfallet (32 §), där temat för motbevisningen är gäldenärenssufficiens. Redanunder förarbetena lill reform diskuterades om man inle borde låtakravet på bevisning från ålervinningssvarandens sida avse sufficiens i ställetför solvens. Def framhölls bl.a. atl bevisning om sufficiens antagligen i deflesta fall var mer ändamålsenlig än bevisning om solvens. Atl solvensbegreppetslutligen valdes motiverades med all insolvens var allmän konkursgrund och atlflera av de skäl som kunde åberopas för atl insolvens skulle vara konkursgrundocksä talade för atl bevisningen i förevarande situationer skulle avse solvens.Denna lösning antogs vidare medverka fill nordisk rättslikhet (prop. 1975:6 s.97, 105 och 143 O- Delär i huvudsak dessa skäl som framförts av de kritiska remissinstanserna.Dessa skäl talar enligt min mening fortfarande starkt för all behällasolvensbegreppet. Nägon ändring är heller inle planerad i de övriga nordiskaländerna. Mol en övergäng lill sufficiens talar vidare atl flera av deåtervinningsgrundande transaktionerna har onerös karaktär och inle påverkargäldenärens sufficiens. Kommissionenhar som ett argument för övergång lill sufficiensbegrep-pel anfört all delskulle öka ålervinningsmöjlighelerna. Enligt kommissionen torde del nämligenvara svårare alt bevisa sufficiens än sol vens. Samma argument har flera av dekritiska remissinstanserna anfört mol förslaget. Nägon remissinstans hardäremot ansett det vara allmänt sett lättare all föra bevisning om sufficiensän om solvens och atl förslaget därför är ägnat att öka såväl en närståendessom konkursförvaltares möjligheter alt överblicka ätervinningsmöjligheterna. Denomständigheten all sufficiens skulle vara svårare all bevisa än solvens ulgör enligt min mening i sig ingel avgörande argument för den föreslagna reformen. Dessutom är jag inte övertygad om alt så alltid är fallet. I åtskilliga fall torde således sufficiensbegreppels statiska karaktär underlätta bevisningen. Oavsett hur det förhåller sig med detta talar emel lertid enligt min mening principiella skäl mol en övergång lill sufficiensbe- 132 greppetsom tema för motbevisningen vid onerösa transaktioner. Det ve-deriag gäldenärenfår motsvarar ju i allmänhet vad han själv presterat. Bevisning om sufficiens äremellertid ändamålsenlig när del gäller rättshandlingar av benefik karaktär,såsom vid gåva, där sufficiensen direkt påverkas av rättshandlingen i fråga.Därtill kommer all sufficiensbegreppel - i men inle iövriga nordiska länder - ulgör tema för motbevisningen i enåtervinningsbeslämmelse av benefik karaktär, nämligen i bodelningsfallet. Enövergång lill sufficiensbegreppel vid benefika rättshandlingar är därförnaturlig. Insolvens och insufficiens följs ofta ät men en gäldenär kan mycketväl vara insufficient utan att vara insolvent. 1 likhet med kommissionen anserjag del också rimligt atl i de fal! där en typiskt sett "misstänkt"transaktion ägt rum, t.ex. en gåva till en närstående inom viss relativt kortlid före konkursutbrollel, återvinning fär ske redan pä den grunden atlgäldenären var eller blev insufficient genom transakfionen. Frän teoretiskautgångspunkter ler det sig ocksä naturiigt all i fräga om benefikatransaktioner bygga pä ett annat begrepp än del som ulgör konkursgrund. Nägoninvändning har heller inte gjorts från de övriga nordiska länderna mol allSverige på denna punkl har en avvikande ordning. Mot denna bakgrund börenligt min mening motbevisningen vid transaktioner av benefik karaktär,nämligen - utöver bodelning - gåva, betalning av uppenbart oskälig lön,överföring lill pensionsstiftelse som medfört atl stiftelsen fått överskoll ochöverföring lill personalstiftelse, avse gäldenärens sufficiens. Detsamma börgälla i fråga om köp eller annal avtal som uppenbarligen har en delvis benefikkaraktär. Eftersom molbevisningsreglerna för medkonlrahent som inte ärnärstående lill gäldenären behålls enligt mitt förslag (avsnitt 2.5.6) kommerdel ändrade bevislemal all gälla i förhållande lill såväl närstående som inlenärslående lill gäldenären. Bestämmelserna bör utformas medbodelningsbestämmelsen som förebild. Temalför motbevisningen i övriga bestämmelser, de som avser transaktioner av oneröskaraktär, bör oförändrat avse gäldenärens solvens. 2.5.5Återvinning av lön och betalningsrätten för fordran på lön i konkurs Mitt förslag:Bestämmelsen om återvinning av lön m.m. lill den del den är uppenbart oskäligskall gälla generellt och inte enbart närstående. Till följd härav görs ävenbestämmelsen om belalningsrätlen för lönefordran i konkurs generell, menbegränsas i förhällande ull icke närstående pä så sätt atl den endast ärtillämplig i den män lönefordringen är uppenbart oskälig. Kommissionens förslagöverensstämmer med mitt förslag. I fräga om belalningsrätlen i konkurs görsdock inga begränsningar för icke närstående (belänkandet SOU 1983:60 s.92-94). Remissinstanserna:Förslaget, som kommenterats av ell fätal remissinstanser, har fått etl blandatmottagande. En del av kritikerna menar atl del är olämpligt att gebestämmelsen generell giltighet när avsikten är all Prop. 1986/87:90 kommaål vissa typer av anställda som är att jämställa med närstående(remissammanställning II s. 43-45). Skälenför mitt förslag: Enligt 33 8 KL (motsvarar 4 kap. 8 § i mitt förslag) kanbetalning av lön, arvode eller pension fill närslående återvinnas.Återvinningen avser vad som uppenbart översteg vad som kunde anses skäligt medhänsyn till gjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna iövrigt. Återvinningsfristerna är och, med möjlighet tillmotbevisning, . Meddessa bestämmelser korresponderar bestämmelsen i 100 a 8 KL (5 kap. 2 8 mittförslag), som rör rätlen atl göra gällande fordran på lön, arvode eller pensioni konkurs. Även denna bestämmelse gäller närståendes anspråk. Enligt den fårfordran pä lön m.m. inte göras gällande i konkursen i vidare mån än som kananses skäligt med hänsyn lill gjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet ochomständigheterna i övrigt. Något krav på att löneanspråket såsom i 33 § KLskall vara uppenbari oskäligt uppställs inte i bestämmelsen. är del inle ovanligt alt det under en konkursutredning framkommeratt uppenbart oskäliga löner utbetalats lill anställda, l.ex. kamreren iföretagel eller lill konsulter. I åtskilliga fall har del kunnat misstänkas altvederbörande utövat stort inflytande inom gäldenärsföreta-gel eller ståttgäldenären nära i personligt eller ekonomiskt hänseende ulan att etl sådantnärståendeförhållande som anges i 29 a 8 KL kunnat bevisas. Återvinning hardärför inte kunnat ske. Enligimin mening är det otillfredsställande om denna typ av utbetalningar ochliknande inte kan bringas atl återgå till konkursboet. Möjligheterna atl isärskilt flagranta fall i fräga om betalning av förevarande slag tillämparegeln i 30 8 KL om återvinning av otillbörliga rättshandlingar (se prop.1975:6 s. 219) är knappast tillräcklig. Underremissbehandlingen har önskemål framförts om att man, i stället för alt såsomkommissionen föreslagit göra 33 8 KL generell, bör utvidga närstäendebegreppelenligt 29 a 8 vid tillämpningen av 33 8, Jag kan i och för sig instämma i atldelta från vissa synpunkter skulle vara ändamålsenligt. Emellertid är del inlealldeles enkelt alt klart och entydigt inringa den grupp personer som man isammanhanget vill jämställa med närslående. Jag är också tveksam fill dellämpliga i att ge närstäendebegreppel ytterligare en innebörd,Närstäendebegreppel i 29 a § KL är ju speciellt tillskapat förkonkursrättsliga sammanhang och det är en fördel om detta begrepp har sammainnebörd inom hela konkursrälten. Framförallt menar jag emellertid atl uppenbari oskäliga lönebetalningar generellt bör kunna återvinnas, oavsett till vem de skett. Även om sådana betalningar naturligtvis är vanligast i förhållande till närslående, är delfrån konkursborgenärernas synpunkt likgiltigt vilken relation gäldenären haft med betalningsmottagaren. Jag kan heller inte se att en utvidgning till andra än närslående skulle skapa någon osäkerhet (jfr emellertid prop, 1975:6 s, 217), Bestämmelsen bör därför, som kommissionen förordat, göras generell. Det finns anledning att anta att en sådan utvidgning skulle komma atl få praktisk betydelse just i fråga om den personkrets som, enligt 134 vadjag tidigare nämnt, kan sägas stå gäldenären nära utan alt vara formellt Prop. 1986/87:90 närslående. Jagföreslär således att bestämmelsen om återvinning av löne-, arvodes-ochpensionsbetalningar görs generell. Bevisbördan för alt betalningen varituppenbari oskälig skall, liksom , åvila ätervinningssö-kanden. Nägonmotsvarande utvidgning övervägs inle i och . 1 dessa länder läckermotsvarigheten till 30 8 KL redan nu sådana utbetalningar som här är i fråga. Såsomframgått i del föregående (avsnitt 2.5.4) föreslår jag att bestämmelsen omåtervinning av lön m.m. skall ändras även på så säll att motbevisningen skallavse gäldenärens sufficiens i stället för solvens. Vidare föreslår jag enförlängning av frislen. Jag återkommer senare lill detta (avsnitt 2.5.6). Ilikhet med vad som gäller vid övriga återvinnings-bestämmelser av benefikkaraktär bör också en föriängd frist med möjlighet lill motbevisninggälla för en återvinningssvarande som inte är närslående lill gäldenären (sammaavsnitt). Somjag tidigare nämnde finns i 100 a 8 KL en bestämmelse om närståendes rätt atli konkurs göra gällande fordran på lön m.m. Bestämmelsen har tillkommit molbakgrund av all återvinningsregeln inle i sig kunde anses eliminera en rätt förden mot vilken ålervinningstalan riktats all göra sin fordran gällande ikonkursen (prop. 1975:6 s. 266). Den föreslagna generella giltigheten avätervinningsregeln bör därför medföra alt motsvarande ändring görs i 100 a 8KL. Enligtdenna bestämmelse krävs del, som jag tidigare nämnt, inle att anspråket äruppenbari oskäligt. Denna skillnad mellan de bada bestämmelserna harmotiverats med den misstänkta prägel som en närslåendes obetalda lön m.m. måstesägas ha under de förhållanden som anges i paragrafen (prop. 1975:6 s. 266).Detta argument har inte samma styrka när det gäller anspråk frän annan än densom är närslående lill gäldenären. Del kan ju inle generellt sägas vara någolmisstänkt med en obetald lön m.m. i konkurs. Detta talar för att man begränsarden utvidgade tillämpligheten av 100 a 8 KL till uppenbara fall. Gör man intedet, skulle dessutom förvaltaren i princip vara skyldig alt pröva skälighelenav alla lönefordringar i konkurs, vilket skulle föra alltför långt.Utvidgningen av ålervinningsbeslämmelsen bygger, som jag tidigare framhållit,just pä den omständigheten atl del är fråga om uppenbart oskäligautbetalningar. Jagföreslår således all även bestämmelsen om belalningsrätl i konkurs förlönefordringar m.m. görs generell men alt den såvitt gäller personer som inteär närslående lill gäldenären skall tillämpas endast i den män lönen m.m. äruppenbart oskälig. Jag vil) påpeka allmöjligheterna att komma åt s.k. svarta förmåner kommer all vidgas om bestämmelsen om belalningsrätlen i konkurs görs generell. Jag syftar här på förmåner som arbetstagaren tidigare varken redovisat eller betalat skatt för och som görs gällande i konkursen. Även möjligheterna all missbruka lönegarantin kommer all minska. Betalning enligt lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs förutsätter näm ligen bl.a. att fordringen får göras gällande i konkursen. ärföremål för översyn. (A 1982:04) har avgettdelbetänkandet (SOU 1986:9) Ny lönegaranlilag. Belänkandet har remissbehandlatsoch övervägs inom . Nägon anledningatl avvakta resultatet härav finns dock inte utan de föreslagna ändringarna börgenomföras i detta sammanhang. Mitt förslag: Denförlängda ålervinningsfristen för närslående i de motbevisningsbestämmelser somavser transaktioner av benefik karaktär förlängs från två till . Kommissionensförslag: Samtliga automatiska frister i de objektivt bestämdaåtervinningsbestämmelserna och de förlängda fristerna i bestämmelserna somavser transaktioner av benefik karaktär föriängs. Sålunda förlängs denautomatiska fristen beträffande transaktioner av benefik karaktär från sexmånader till ett är och beträffande iransaktioner av onerös karaktär frän tremånader . 1 den förstnämnda gruppen och ibodelningsbestämmelsen föriängs vidare de föriängda fristerna från två lill treår medan den förlängda fristen i den andra gruppen blir oförändrad, tvä år.Ettårsfrislen för icke närstående med möjlighet lill motbevisning upphävs somen följd av förslaget att föriänga de automatiska fristerna till (betänkandet SOU 1983:60 s. 88-92). Remissinstanserna:Majoriteten av remissinstanserna avstyrker förslaget. Av dessa har dock flerabegränsat sitt yttrande lill alt avse främst transaktioner av onerös karaktär.Flera remissinstanser är positiva till förslaget. Några uttrycker tveksamhetbåde vad gäller behovet och lämpligheten av förlängda frister(remissammanställning II s. 36-43). Skälenför mitt förslag: Kommissionen hänvisar fill all bl.a. BRÅ:s undersökningartyder på all en frislförlängning på ell verksamt sätt skulle utvidgaålervinningsmöjlighelerna. Enligt kommissionen torde del vidare i allmänhetförhålla sig sä atl insolvens eller i vart fall insufficiens föreligger enavsevärd tid före konkursutbrollel och alt transaktioner under denna lid sker iond tro. Denkritik som har framförts mol kommissionens förslag vid remissbehandlingen hari första hand gällt fristförlängningens negativa konsekvenser för den allmännaomsättningen. Farhågorna är naturiiga men är enligt min mening betydligtöverdrivna. Många remissinstanser, av vilka några i och för sig under tvekangodtar förslaget, anser dock att behovet av frislföriängningar ochkonsekvenserna härmed borde belysas och utredas ytterligare. 1 likhetmed kommissionen anser jag att det finns anledning alt överväga en förlängningav ålervinningsfrislerna för alt öka möjligheterna till åler- vinning.Särskilt i ell avseende anser jag alt det finns starka skäl härför. Dessa skälhänger samman med den s.k. skatlecykeln. över treår, inkomstår, laxeringsår och kvarskaiieår. alltsånormalt indrivningsgilla först förflutit efter del altskattefordringen uppkom, med reservation för den oklarhet som i viss män råderom tidpunkten för en skattefordrans uppkomst. fråga harjag behandlat tidigare (avsnitt 2.5.2). Den av kommissionen åberopade utredningen inom BRÅ harvisat all del i många konkurser under senare är har varit skattecykeln som fållbestämma etl företags livslängd. Man har satt i system alt föra öververksamheten på ett nytt företag så snart kraven på obetalda skatter ochavgifter har börjat konkurrera med övriga utgifter. Det överskoll som uppställ pägrund av de självtagna skattelättnaderna har fortlöpande förts över till nägotgäldenären närslående förelag. Förfaranden av detta slag bör enligt min meninginte ligga utom räckhåll för återvinning enligt de objektivaäiervinningsbesiämmelserna. I den mån överföring av tillgångar från ett förelaglill elt närstående företag är av benefik natur läcks förfarandet närmast avbestämmelsen om återvinning av gåva. Att förlänga den tvååriga frislen förnärstående i denna bestämmelse till skulle därför öka möjligheterna atlmotverka konkursmissbruk som bygger på skattecykeln. Frislförlängningen böremellertid inle begränsas lill bestämmelsen om gåva ulan bör avse samtligabestämmelser av benefik natur. Därigenom rubbas heller inle den systematiskauppbyggnaden av åiervinningsbestäm-melserna. Det kan påpekas all en motsvarande bestämmelse kommer atlövervägas under del fortsatta arbetet med en ny finsk konkurslag medan någraändringar inte är planerade såvitt gäller den danska konkurslagen. De norskabestämmelserna avviker frän de danska och svenska. Det är enligt min mening mera ovisst vilken betydelse enfrislförlängning skulle få i övriga ätervinningssituationer. Särskilt när delgäller de ålervin-ningsbestämmelser som har onerös karaktär måste beaklas attalltför långa frister kan länkas skapa osäkerhet i den allmänna omsättningen.Återvinningsfrislerna förlängdes ocksä inle obetydligt vid reformen är 1975.Mot denna bakgrund och med hänsyn till den negativa remissopinionen -sårskiltdå den tveksamhet som uttryckts i fråga om behovet och konsekvenserna avförslaget från bl.a. riksrevisionsverkei och riksskatteverkel - har jag stannatför att inle nu föreslå en förlängning av övriga återvinningsfrister. Skulleett behov av en sädan förlängning ytterligare dokumenteras, är jag emellertidberedd alt la upp frågan på nytt. Eltårsreglerna med möjlighet lill motbevisning för ickenärslående kvarstår med mitt förslag oförändrade. Som jag anmärkt tidigare(avsnitt 2.5.5) bör en sådan regel även införas i bestämmelsen om återvinningav lön m.m. Mittförslag: Den primära ettårsfrislen för atl väcka talan om återvinning skallräknas för konkursbeslutet i stället för frän frisldagen. Densubsidiära lalefrislen föriängs frän . Kommissionensförslag överensstämmer med milt förslag (betänkandet SOU 1983:60 s. 101-103). Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks av fierlalet remissinstanser som yttrat sig i dessafrågor. En remissinstans ifrågasätter behovet av atl ändra utgångspunkten förden primära lalefrislen med hänsyn lill förlängningen av den subsidiära frislen(remissammanställning II s. 46). Skälenför mitt förslag: Enligt 40 b 8 andra slyckel KL skall talan om återvinningväckas vid allmän domstol frän fristdagen, dvs. Har god man förordnals enligt ackordslagen (1970:847)avses med fristdag i stället dagen för ansökan härom, såvida konkursansökangjorts från del all godmansförordnandet förföll eller, närförhandling om offentligt ackord följt, ackordsfrågan avgjordes. Om dödsbo haravträtls lill förvaltning av boutredningsman, avses med fristdag dagen föransökan därom, om boutredningsmannen förordnats senare än före dendag som annars skulle anses som frisldag (29 8). och undersökningar är denna ordning inte tillfredsställande.Tiden mellan konkursansökan och konkursbeslulel kan, ibland genom gäldenärenseget förvållande, bli avsevärd, vilket medför atl det återstår alltför lite lidför förvaltaren all utreda älervinningsfrågorna. Det skulle därför innebära enklar effektivitetsvinst om liden i stället räknades från konkursbeslulel. 1likhet med de flesta remissinstanserna biträder jag kommissionens förslag pädenna punkl. Atl, såsom en remissinstans förordat, låta fristen börja löpa säsent som vid bevakningstidens utgång är enligt min mening inte lämpligt. Enregel om detta skulle för övrigl kräva en särlösning för det stora flertaletkonkurser där bevakning inte sker. Inte heller finns det skäl att föriängafristen som sådan. Däremot bör enligt min mening den subsidiära lalefrislenenligt 40 b 8 andra slyckel andra meningen KL förlängas. Denna är tremånader och räknas från del att anledningen lill ålervinningstalan blev kändför konkursboet. Dessutom finns i tredje meningen en specialregel beträffandeavhändelse av fast egendom eller återgång av bodelning där tiden räknas frändel att lagfart söktes resp. bodelningshandlingen gavs in till rätlen. För allge förvaltaren erforderlig lid för utredning förordar jag att denna fristföriängs lill . 2.5.7.2Anmärkning som förulsällning för återvinning i vissa fall Kommissionens förslag överensstämmer med milt förslag(betänkandet SOU 1983:60 s. 104-107). Remissinstanserna:Några remissinstanser frän näringslivet har motsatt sig förslaget och anser altdel strider mol syftet bakom reglerna för bevakning och anmärkning. Övrigaremissinstanser godtar i princip förslaget (remissammanställning II s. 48-49). Skälen förmitt förslag: Enligt 40 b 8 första slyckel KL påkallas återvinning avförvaltaren genom väckande av talan vid allmän domstol, genom anmärkning molbevakning eller invändning mol annat yrkande som framställs mot konkursboet.Enligt 106 8 KL skall en borgenär räknas lill godo den betalnings- ochförmånsrätt han yrkat, om del inle i föreskriven ordning har framställts någonanmärkning mol den. Denna regel har ansetts medföra etl krav pä alt anmärkningskall ha framställts mol bevakningen för all ålervinningstalan rörande denbevakade fordringen skall få föras.