prop · GA0358 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag delar i och för sig uppfaltningen atlmarkägaren borde ges möjlighel att samlat förfoga över jakträtten på bådeåkermarken och brukningsenhetens övriga marker för det falljordbruksarrendalorn inte vill utnyttja den jakträtt han fått på åkermarkengenom all frågan inte har reglerats i avtalet. En sådan begränsning avjordbruksarrendatorns förfoganderätt över jakträtten kräver emellerfid också,som har påpekat, regler om hur den fill arrendatorn upplåtnajakträtten skall återföras lill markägaren. Jag anser inte atl behovel av denföreslagna begränsningen är tiUräckligt stort för atl moiivera en så relativt kompliceradreglering som den skulle medföra. Rälienatt under vissa fömlsätlningar bedriva s.k. skyddsjakt innebär ytteriigare ell undanlag från principen om jordägarens jakträtt. melserna syflar till attge möjlighet till jakt för att avvärja skador av vilt. 1986/87:58 Dennuvarande jaktlagen ger bl.a. innehavare av trädgård rält atl döda djur avvissa uppräknade arter även om han saknar jakträtt. Etl annal exempel äryrkesfiskares rätl att döda säi som påträffas lillfälligivis. Beredningenhar föreslagit alt rätten till skyddsjakt ulan jakträtt i fortsättningen skallregleras på följande sätt. I jaktlagen las in en beslämmelse som allmänlbeskriver under vilka fömtsättningar annan än jakträttshavaren får bedrivaskyddsjakt. Lagbestämmelsen föreslås kompletterad medverkställighetsföreskrifter om vilka viltarter som får jagas och om villkoren iövrigt för jakten. Jagansluter mig tUl krifik när det gäUer den form beredningenhar vall för sitl förslag. Det är självfallet en fördel om man redan ilagtexten kan ge ett fullständigt besked om vad som gäller. Rätten tillskyddsjakt för annan än jakträttshavaren bör även i fortsättningen i stort settuttömmande kunna regleras i lagbeslämmelser. Jag förordar alt så sker. Närdet gäller skyddsjaktsbeslämmelserna i materiellt hänseende har fleraremissinstanser vänt sig mot beredningens uttalande alt bestämmelsen omyrkesfiskarnas rätt att döda säi bör finnas kvar. gäller alt densom bedriver yrkesfiske får döda och behålla säi som tillfälligtvis påträffasvid fiskel. Regeringen eller kan besluta om inskränkningar iden rätten. Inom de särskilt avsatta sälskyddsområ-dena är bestämmelsen dockinte tillämplig. har begärt alt bestämmelsen skalländras. Föregen del gör jag följande bedömning. Det lycks råda en enig uppfattning attmöjlighelen till skyddsjakt på säi utnyttjats i mycket liten utsträckning.Detta förhållande bör enligt min mening innebära att behovel av den nuvarandebestämmelsen är begränsai. I etl läge där en kraftig nedgång i sälslammen och isalarnas reproduktionsförmåga har konstaterats kan även en mycket begränsadskyddsjakt öka risken för utrotning, i varje fall av sälstammarna i Östersjön.Med hänsyn härtill bör den nuvarande bestämmelsen om skyddsjakt på säi inléföras över till den nya jaktlagen. Under vissa omsiändigheter kan detemellertid framslå som befogat atl tillåta att ett visst eller vissa djurskjuls för att hindra skador på fångst och redskap. Ett sädant tillstånd bördock lämnas först efler en prövning i det enskilda fallel. Regler för sådanalillstånd kan meddelas med slöd av ett bemyndigande i den nya jaktlagen. 1allmänhel kommer den som söker tillstånd inte att ha jakträtt på det område därskyddsjakten skall bedrivas. Det bör därför finnas en särskild bestämmelse somger regeringen eller en förvallningsmyndighel rält all medge att skyddsjakt påsäi skall få ske inom annans jaktområde. Den bestämmelsen bör, i likhei med vadsom gäller , omfalta också jakten på björn, varg, järv och lo.Med hänsyn till den inskränkning av skyddsjakten på säi som mitt förslaginnebär vill jag erinra om de beslämmelser som finns om ersättning förviltskador. För skador orsakade av säi kan ersättning lämnas, om del äruppenbart oskäligt alt den skadelidande själv svarar för de kostnader somföranleds av skadan. Lagstiftningenom Jaktvårdsområden kan sägas vara en nödvändig kom- 53 pletleringlill huvudregeln om jordägarens jakträtt. Med den ägosplittring som råder ilandel är del egna markinnehavet ofta för litet för en meningsfuU jakl. Mångamarkägare har därför anledning att söka samverkan med grannarna för alt bildaetl jaki:vårdsområde. Så har också skell i slor utsträckning vilkel har varitav stor betydelse inle bara för jakten utan också för viltvården. Det äremellertid, inle minst från viltvårdssynpunkt, angeläget att åsladkomma en ökadnybildning av jaktvårdsomräden. Jag delar beredningens och remissinstansernasuppfattning att det närmare bör undersökas om del finns några särskilda hindermol en sådan utveckling. Vi har en modern lagsliflning på området, men det harbl.a. ifrågasatts om de nuvarande reglerna för beslul i frågor omjaklvårdsområdets angelägenheter är ändamålsenliga. Det har vidare framförlssom en brist att etl jaktvärdsområde endasl under vissa fömtsättningar kanomfalta samfälld mark. Jag avser atl föreslå regeringen att naturvårdsverketges i uppdrag atl närmare följa och sludera verksamheten med bildandet av jaktvårdsområden.På grundval av en sådan studie bör verket analysera vilka faktorer som påverkarjaktvårdsområdesbildningen och redovisa vilka hinder som evenluelll måsleundanröjas eller vilka andra åtgärder som bör vidlas för alt få lill slånd enökad områdesbildning. 2.3.2 Upplåtelse av jakträtt Mitt förslag: Jag föreslär - förmedlingsverksamhetoch vissa andra ålgärder för ett ökat utbud av jakttillfällen, - enprissättningsnorm i stället för priskonlroll, - räll förnyltjanderättshavarna alt under vissa förutsättningar få sina avtal förlängdaoch arrendeavgiftens skälighet prövad. Beredningens förslag: Förslaget skiljer sig från mitl ifråga om ulformningen av reglerna för nyttjanderäitshavarnas besittningsskydd. Remissinstanserna: Flera remissinslanser motsätter sig ellstärkt besittningsskydd för nyttjanderättshavarna. Den särskilde utredarens förslag: Överensstämmer med mitlförslag vad beträffar åtgärder för alt öka utbudet av jakllillfällen. Remissinstanserna:Flerlalel av remissinstanserna har tUlstyrkl utredningsmannens förslag. Skälenför mitt förslag: En stor andel av jägarna jagar på mark som de själva ellernågon i deras familj äger. Del är emellenid vanligl alt den som äger markdessutom innehar mark för jakl med nyttjanderätt. Ungefär tre fjärdedelar avalla jägare jagar i åtminstone någon ulslräckning på jaktmark som upplåtilstill dem med nyttjanderätt. Ungefär en Qärdedel av jägarkåren disponerar med nyttjanderättsin vikligasle jaktmark. Det är följaktligen av slor belydelse Prop.1986/87:58 för de nuvarande jägarna under vilka villkor som jaktmark finnslillgänglig för upplåtelse. De villkor som lillämpas vid jakträttsupplåtelserpåverkar också möjligheterna för den som önskar jaga atl förverkliga sinönskan. Somjaghar framhållit i det föregående bör samhället stödja jaktinlresset genom allskapa så goda förutsättningar som möjligt för jakten. säll all lämna ettsådant stöd är att genom en lagreglering förbättra villkoren vid jakträttsupplåtelser.Det har förls en livlig debatt om avgifterna vid upplåtelse förjakl och evenluella åtgärder för all dämpa avgiftsökningen. Avberedningens redovisning framgär att problemet med höga och kraftigl siigandeupplåidseavgifier främsl gäller jaktmarker i närheten av de slörre tätorterna.Det gäller också upplåtelser i vissa enskilda fall där prissättningen på ettuppseendeväckande sätl avvikit ifrån den mera allmänt lillämpade. Vadbeträffar arrendeavgifterna vid upplålelse av mark för älgjakt har densärskilde utredaren undersökt prisutvecklingen från den lidpunkl då beredningenavslutade sin undersökning. Även utredaren kommer lill det resultatet att denallmänna prisnivån inte kan anses vara oskäligt hög, men att det förekommeranmärkningsvärda undanlag. Med hänvisning till exempel på ovanligt högaupplåtelseavgifter, inte sällan som ell resullal av elt anbudsförfarande, hardel i olika sammanhang ifrågasatts om inte en allmän priskontroll bordeinföras. Jaghåller med om all del kan finnas lendenser lill en utveckling som leder tillatt företrädesvis ekonomiskt slarka personer får möjlighet att jaga. Dennautveckling bör emellertid enligl min mening brytas med andra medel än enregelrätt priskontroll. 1 den frågan finner jag del lillräckligt att somberedningen har gjort hänvisa lill de prakliska hinder som föreligger mot eneffektiv kontroll. Bl.a. försvårar de otaliga variations- och kombinationsmöjligheternanär det gäller avtalsvillkoren vid jakträttsupplåtelse införandet av ett hanteriigtkontrollsystem. En viss möjlighel att få upplå-lelseavgiftens skälighet prövadbör emellertid finnas. Jaganser att ett av de främsta medlen för att dämpa prisutvecklingen bör vara allöka utbudet av jakttillfällen och då helst i former som inle verkarprisuppdrivande. Jag vill också erinra om vad jag i det föregående har anförlom målen för samhällets jakt- och villvårdspolilik. Med hänsyn lill den storabetydelse jakten och viltvården har som rekreationskälla är det önskvärt atlmöjligheterna lill jakiutövning las till vara. Det kan därför vara motiveratatl från del allmännas sida främja olika åtgärder som ökar utbudet avjakttillfällen. Mot den bakgrunden har den särskilde uiredaren haft i uppdragatt överväga och föreslå åtgärder för att efterfrågade jaktmöjligheter skallkunna erbjudas och att detla kan ske på rimliga villkor. Densärskilde uiredaren har undersökt vUket uirymme det finns för yllerligare upplåtelser av älgjakt på mark i det allmännas ägo och på bolagsmarken. Enligt utredaren finns det inte någon helt outnyttjad älg mark lillgänglig, ålminstone inle i någon slörre omfallning. Däremot finns det utrymme för fler jägare på den mark som används för älgjakt. Den bedömningen, som delas av flertalet av remissinslanserna, har lagls till grund för förslag till hur dessa jaklmöjligheter skall ställas till jägarnas 55 Yllerligareupplåtelser kan antingen ske genom all nya jägare las in i Prop. 1986/87:58elablerade jaktlag eller genom atl jakt erbjuds i form av korttidsupplåtelser.Det är främst på mark i aUmän ägo som den sistnämnda upplåtelseformen kan varaakluell. Jaktlag på såväl allmän som privat mark kan emellertid också erbjudakortlidsjakt, dels genom all la emot jaktgäster, dels genom att i andra handupplåta jakttillfällen som jaktlagels medlemmar inle själva utnyttjar. Del ärlättare all adminislrera och marknadsföra sådana upplåtelser om medlemmarna ijaktlaget bildal etl jaktvärdsområde. Jagvill liksom uiredaren undersiryka viklen av att domänverket anpassar sittjaktutbud så att efterfrågan påjakltillfällen kan lillgodoses så långt del ärmöjligt. Av domänverkets remissyttrande framgår också alt verkel är berett attmedverka för att åstadkomma ett ökat jaktuibud. För alt ge flera personermöjlighet till älgjakt men även annan jakl i de former som utredaren anvisalkrävs emellertid också att jägarna med slörre öppenhet än hitlills är bereddaatt utöka det egna jaktlaget med ytterligare medlemmar eller på annat sätlställa ytteriigare jaktmöjligheter till förfogande. För att stimulera en sådanutveckling krävs utbildning och information. Det bör vara en uppgift förjägarorganisaiionerna alt svara för sådana insatser. Jag ämnar föreslå attmedel ur jaktvårdsfonden ställs till förfogande för ändamålet. Jagansluter mig också till förslagel atl pengar ur jaktvårdsfonden används föratt stödja en intensifierad och uiökad förmedlingsverksamhet. Utredaren harframhållil att jaklvårdskretsarna inom jägareförbundet bör kunna spela enviktig roll som uppsamlare av utbud av jaklmöjligheter och som förmedlare avdessa jaktlillfällen. Jag har i och för sig inle några invändningar mol atljägarorganisaiionerna svarar för både den förmedlingsverksamhet somutredningsmannen föreslagil och den av beredningen förordade verksamhelen(beredningens betänkande s. 300) som syflar lill att ge blivande jägarepraktiska kunskaper i jakt och viltvård. Som påpekats vid remissbehandlingenav utredarens betänkande är det emellerfid av stor betydelse att förmedlingenav jakttillfallen sker i nära konlakt med representanter förmarkägarintressena. Del kan därför finnas skäl som lalar för atlförmedlingsverksamheten tas om hand av en lokal samrådsgrupp. Frågan ombildande av sådana grupper ålerkommer jag till i samband med behandlingen av administrationsfrågorna. Ytterligareen väg alt bereda flera jägare tillgång fill jakl är att upplåta mark till en jaktförening i stället för till enskilda personer. Om skilda jaktintressen är förelrädda bland föreningens medlemmar, kommer jakten att bedrivas i olika former och efter olika slags vilt och därmed bör jaktmarken kunna utnyttjas effektivare. I fråga om den samhällsägda mar ken har flera kommuner, däribland kommun, valt en form för föreningsupplåtelse som samtidi.gt är tiU fördel för viltvården. kommun upplåter huvuddelen av sina marker tiU en viltvårdsförening som verkar för utbUdning av jaktinlresserade personer i viltvård och därtill hörande frågor. Kommunen svarar för kostnaderna för material till fasta anläggningar för viltvård medan föreningen har ansvaret för och bekostar ulbildningen av jägare och allt fälv.arbele som krävs för villvården. För alt fullgöra de olika uppgiflerna skall föreningen ulse elt visst anlal funktionä- 56 Föreningsmedlemmama får jaga efler att ha löstdagkort vars pris Prop. 1986/87:58 bestäms med hänsyn till viltart ochjaktområde. Enligl min mening är det fill fördel för jägare ochjaktinlresserade om upplåtelser i liknande former blir vanliga både när delgäller mark och- annan mark. För markägarna innebär upplåtelseformenatt de kan räkna med en från viltvårdssynpunkt välskött mark. Som beredningenhar påpekat bör jägarorganisaiionerna kunna bilräda vid den föreningsbildningsom behövs för all upplåtelser lill jakt- eller viltvårdsföreningar skall blimera allmänt förekommande. har i silt remissyttrande överberedningens belänkande förklarat atl verket kommer att eftersträva all istörre utsträckning upplåta jakträtten till jaktklubbar i stäUel för fillenskilda personer. För alt underlätta bildandel av klubbar tillhandahållerdomänverket ett tryckt förslag till sladgar. Etl ökal utbud av jaktlillfällen kan också åsladkommasgenom alt marker som hitlills inle alls eller bara i viss ulslräckningutnyttjats för jakl slälls till jägarnas förfogande. Exempel på marker som förnärvarande utnyttjas bara delvis är de stora arealer på vilka endast älgjaktbedrivs. Beredningen har föreslagit att det utarbetas ettnormsystem för prissättning av jaklrättsupplåtdser. Syftet är att få tUl slånden allmän tillämpning av ett system, enligt vilket vissa bestämda faktorerläggs tUl grund för beräkning av upplåtelseavgiften. Enligt förslaget börsystemet bygga på att en arealavgift betalas för småvUtjakten och atl dämtöverolika tilläggsavgifter belalas för jakten efler klövviU. Tilläggsavgifternabör inte tas ul i form av förskottsavgifier. Vill man använda prissältningenför all åstadkomma en ökad avskjutning bör det i stället ske genom atlavgifier las ut med en fallande avgiftsnivå för det anlal djurnyttjanderältshavaren har rätl att fälla. Jag ansluter mig till förslaget. Det bör vara en uppgiftför jägarorganisaiionerna att uiarbeta och ge spridning åt ett normsystem avdel slag som beredningen har förordat. Om man kan få lUl stånd en allmäntillämpning av ell system, enligt vilket vissa beslämda faktorer läggs fillgrund för beräkning av upplåtelseavgiften, ökar möjligheterna att görajämförelser med andra upplåtelser och bedöma avgiftens skälighet. Värdet av ettsådant normerande system skulle öka yllerligare om organisalionerna dessutomperiodiskt publicerade sammanställningar över lillämpade upplåtelseavgifterför olika delar av landel. Andra frågor som rör villkoren vid upplåtelser av jakträttär upplåtelseti dens längd och nyttjanderättshavarens möjligheter att få för längd. Frågorna har diskuterats med hänvisning till alt en förslärkt rätt att få behålla en upplåten jakträtt kan fömtsättas stimulera lill viltvårdsåt gärder som vanligen ger resultat först på längre sikl. lade i sill betänkande (SOU 1974:80) Jaktmarker fram etl förslag som innebar att avtalstiden i allmänhet skulle vara med rätl för nyttjanderältshavaren alt få avtalel förlängt vid avtalstidens uigång. En majoritet bland remissinstanserna var posiliva lill förslagel. De som hade 57 invändningaråberopade riskerna för att markägarna skulle bli oviUiga atl Prop. 1986/87:58upplåla mark för jakl och för prisstegringar på sådana upplåtelser. Jakl-och viltvårdsberedningenhar tagil upp frågan om etl förstärkt besittningsskydd förnyttjanderättshavarna till förnyat övervägande. Beredningen föreslår enbeslämmelse i jaktiagen som innebär alt arrendenämnden i länel, eflerframslällning från nyttjanderältshavaren, kan besluta om förlängning av ettarrendeavtal om det kan anses oskäligt all upplåtelsen upphör.Nyttjanderältshavaren skall alltsä kunna påräkna en förlängning av avlalet omhan har skött sina åligganden och markägaren inte kan åberopa någon omsländighetsom gör att avtalet bör upphöra. Som sådana omständigheter anger beredningenbl.a. att markägaren avser att själv jaga på marken i fråga eller låta någonfamiljemedlem eller någon i jordbruket eller skogsbmkel anställd överta jakten.Förlängning bör ske för som motsvarar upplåielsetiden om den inte ärlängre än . I annat fall bör förlängning ske för av fern år.Arrendenämnden skall i beslutet om föriängning fastställa villkoren, dvs. bl.a.faslställa vilken avgift som skall betalas. Rätten att få en förlängningbeslulad och avgiften fastställd skall också gälla när markägaren visserligenmedger en förlängning men ställer oskäliga villkor för en fortsatt upplåtelse. Beredningenhar avstått från att föreslå en viss minsta upplåtelsetid med en genereU rätttill föriängning av hänsyn lill de negativa konsekvenser ett sådantbesittningsskydd skulle kunna få för utbudet av jaktartenden. Fleraremissinslanser anser emellertid alt även beredningens förslag kan komma att fåtill följd atl markägare avslår från atl upplåta sina marker. Enligtmin mening finns det med hänsyn till viltvården starka skäl för alt ge den sominnehar jaktmark med nyttjanderätt ett visst besittningsskydd. Detta skydd böremellertid begriinsas till all gälla fall när jaklrättsupplåtd-sen redan frånbörjan givits en beslämd, längre varaktighet. Skyddet synes kunna ulformasefter mönster av vad som gäller i fråga om jordbmksarten-den som är förenademed besittningsskydd. Jag föreslår all avtal om jakträttsupplåtelse som slulitsför viss lid som översiiger etl år skall förlängas automatiskt om avlalet imesägs upp. Förlängningen bör gälla som motsvarar den ursprungligaupplåtelsetiden, dock längst . Även när fastighetsägaren säger uppavtalet bör nyttjanderältshavaren i allmänhet ha rält till förlängning.Fastighetsägaren skall dock bli löst från avtalel när del föreligger sådanaomständigheter som beredningen har hänvisat till i sitt förslag. Godlar inlenyttjanderältshavaren en uppsägning bör det åligga fastighetsägaren atthänskjuta tvisten till arrendenämnden och därigenom få ett beslul i frågan.Även ivisler om upplålelsevillkoren för en ny avtalsperiod bör hänskjutas tillartendenämnden. Genommilt förslag kommer för flertalet nya jaklrättsupplåtdser atl gälla regler som nära ansluter fill dem som gäller vid jordbruksarrende. Jag är medveten om att den föreslagna ordningen kan leda till att vissa fastighets ägare i fortsättningen väljer att upplåta jakträtt genom avtal som endasl gäller tills vidare eller för viss bestämd tid, som inte överstiger . Jag utgår emellertid ifrån alt flertalel markägare bör vara intresserade av atl få en nyiijanderätlshavare som är villig alt åla sig en effekfiv och långsiktig viltvård på fastigheten. Fastighetsägarna bör därför i allmänhet ha ell 58 starkt intresse av att teckna avtal sominte är alltför Prop. 1986/87:58 korl.Med de föreslagna reglerna behöverfastighetsägaren inte heller befara att han skall undandras möjligheterna alti en framtid tillgodose sitl eget eller närståendes jaktinlresse. Förnyttjanderätishavaren innebär bestämmelserna främst att han kan undgå atlivingas godta villkor som inle är skäliga för att få behålla sin jaktmark. Jakt på allmänt vatten Avslulningsvis villjag i del här sammanhanget la uppfrågan om upplålelse av jakt på allmänt och i samband därmed vissafrågor som rör bildandet av jaktvårdsområden. Allmänt vatten disponeras av staten. Jakten på allmänlvatten och på och skär som inte hör lill någol visst hemman upplåts iden formen att lämnar vissa personer fillstånd alt bedriva sådanjakt. Någon avgift las inle ut uiöver en expeditionsavgift för tillståndet.Allmänl vatten finns i havet saml i Vänem, , och iJämfland. Gränsen mellan enskill och allmänt vatten går ut frånstrandlinjen eller, om kurvan för går längre ut, längs denkurvan. Vid bestämmande av strandlinjen räknas emellertid inte mindre öar ochdessa kan därför vara omgivna av allmänl . I det sistnämnda fallet görsetl visst undantag från principen alt det allmänna vattnet disponeras avstaten. 1 den mån de nyssnämnda mindre öarna ulgör fastighet eller del avfaslighet har ägaren jakträtt intill från stranden. För prövning av lillstånd lill jakt päallmänl vatten gäller föreskrifierna i regeringsbeslut från åren 1951 och 1967.Föreskrtfierna innebär bl.a. alt tillstånd i försia hand skall ges lillpersoner som är fast bosatta i skärgårds- och kusttrakterna och som dessulomför sin försörjning är beroende av de för kusttrakterna typiskainkomstkällorna. Till-ståndsberättigade enligt den regeln bör vara delsfiskarbefolkningen, dels sådana kust- och skärgårdsbor som vid sidan av annanverksamhet hämtar ett väsentligt tillskoll till sin försörjning från havel,dels i allmänhel också personalen vid lots- och fyrplatserna och tullverketsbevakningspersonal. Om del är önskvärt med hänsyn fill de lokala förhållandenafår vidare tillstånd ges till personer som lever under i stort selt sammabetingelser som fiskarbefolkningen utan atl deras yrke i och för sig kan ansesha särskild anknytning till kusl- och skärgårdsförhållandena. Även personer sominle lever under fiskarbefolkningens betingelser kan få tillstånd om de genomlångvarig bosättning och yrkesutövning på platsen har fått särskild anknytningtill och kunskap om kust- och skärgårdsförhållandena. Om hela befolkningen påen ö eller om alla personer i en viss grupp uppfyller de angivna kraven för fillståndkan lämna elt s.k. grupplUl-stånd. Jag delarden uppfattning som beredningen för fram, nämligen att det vid tillståndsprövningen inte finns anledning atl i samma utsträckning som lidigare fästa vikt vid sökandens yrkesutövning. Vid fördelningen av till stånd bör i stället företräde ges åt personer som är fast bosatta i skärgården eller vid kusten och som har erfarenhet av jakt och goda kunskaper om 59 djurlivetoch naturförhåUandena i dessa områden. Jag avser all återkomma lill regeringenmed förslag fill reviderade föreskrifter för fillståndspröv-ningen. Enliglmin mening bör de ålgärder beredningen föreslagil för atl åsladkomma ett ökatutnyttjande av jaktmöjligheierna på de allmänna vattenområdena övervägasytterligare i ett senare sammanhang. Den av beredningen föreslagna ändringenav lagen om jaktvårdsområden bör las upp fill närmare övervägande först närresultatet föreligger av undersökning rörande nybildning avjaktvårdsområden. Del andra förslaget är attge räll atl överiåla till sjöfågel-jaktföreningar all ombesöriaupplåtelser av jakl på allmänl vatten. De nuvarande sjöfågeljaktföreningarnabiträder som remissinstans och på annat sätt länsstyrelserna i ärenden omfillstånd till jakl på allmänl vatten. Denna verksamhet bör fortsätta. Däremoiär jag inle beredd all bilräda förslagel att föreningarna skall överta ansvaretför tillståndsgivningen. Mitt förslag: Enallmän aktsamheisregel om alt jakten skall bedrivas så all människor ochegendom inte utsätts för fara införs i jakflagen.