prop · GA0390 · 1986-12-31 00:00:00 — Det måste anses vara en angelägen uppgift atl i samband med arbetetmed en ny konkurslag undersöka i vad män del går alt komma lill rätta med dennabristande samordning. Det är därvid naturiigt atl pröva om inte skiljelinjenmellan ordinär och mindre konkurs skulle kunna slopas. Vid1979 års reform utgick man frän att en sädan skiljelinje borde upprätthällasmellan konkurser där bevakning av fordringarna är nödvändig och konkurser därutredningen av boet kan genomföras utan etl bevaknings- ochanmärkningsförfarande. I de mindre konkurserna förekommer ingetbevakningsförfarande. Borgenärerna förutsätts i stället göra sina fordringargällande formlöst. Kommittén har ansett atl det saknas bärande skäl för att iordinär konkurs frångå den gällande ordningen. Kommittén har dock föreslagitvissa undantag från bevakningsskyldigheten och från skyldigheten förförvaltaren att framställa anmärkning mot en bevakad fordran. Nuvarandebevaknings- och anmärkningsförfarande syftar till atl inom konkursens ramförhållandevis snabbi och säkert få klarlagt vilka fordringar som ärberättigade till utdelning och i vilken inbördes ordning de skall ges rätt tillbetalning. Snabbheten befordras främst av kravel på aktivitet frånborgenärernas sida genom bevakning av fordringarna. De uppställda tidsfristernaför olika led i förfarandet verkar i samma riktning. Genom bevakningskravetunderlättas förvaltarens utredning av konkursgäldenärens skulder, vilket gerelt säkrare förfarande. Genom anmärkningsförfarandet och möjligheten att idirekt anslutning lill delta få en tvistig fordran prövad av konkursdomslolenges ytterligare garantier för all blivande Uldelningsförslag bygger påtillförlitliga grunder. Sammantagna ger de olika momenten i bevaknings- och anmärkningsförfarandeten viss stadga åt denna del av konkursutredningen. Enligtmin mening är del uppenbart att möjligheten att anordna etlbevakningsförfarande måste finnas kvar i vissa fall om de opriorileradefordringarna kan förväntas erhålla utdelning i konkursen. De opriorileradefordringsägarna kan inte på samma sätt som de förmänsberättigade antas blikända utan bevakning. Denomständigheten all etl bevakningsförfarande kan behövas i en del konkurserinnebär emellertid inte all man ocksä mäste ha skilda syslem för sädanakonkurser där bevakning skall äga rum och övriga konkurser. Enligt min meningbör behovet av ett bevakningsförfarande kunna tillgodoses inom ramen för ellenhetligt konkursförfarande. Delta förutsätter dock i åtskilliga fall där regleringennu är olika för ordinära och mindre konkurser atl de nuvarande reglerna ändrassä alt de passar i etl enhetligt förfarande. I andra fall kan en särregleringfortfarande behövas. Dessa är dock inle sä mänga all de ensamma motiverar behäller systemet med tvä skilda förfaranden. Enenhetlig handläggningsform skulle föra med sig all den nya konkurs lagen blir mer lättillgänglig än både KL och KLförslagel. landeförfallningsmässiga förenklingar skulle vidare vinnas ulan all regle- Prop.1986/87:90 ringen behöver föriora i klarhet och exakthet. En enhetlighandläggnings-form skulle ocksä förenkla fillämpningen av konkurslagensamfidigl som terminologin pä området skulle bli mer rättvisande. Underdepartemenlsbehandlingen av KLförslagel har frågan om en samordning av denuvarande konkursformerna i olika sammanhang diskuterats mellan företrädare förjustitiedepartementet och företrädare för konkurs-förvallarna ochtillsynsmyndigheterna. Tanken på en sådan sammanslagning har därvid över lagmött ett positivt gensvar. Etlenhetligt förfarande bör med utgångspunkt i det sagda kunna utformas påföljande sätt. 1 samband med konkursbeslulel utses en förvaltare och tidpunktenför etl edgångssammanlräde fastslälls. Vid detta sammanträde skall delföreligga en bouppteckning som anger boets tillgångar och skulder med angivandeav borgenärerna. Inormalfallet beslutas om den fortsatta handläggningen först efter det attgäldenären har beedigat bouppteckningen. Är tillgångarna otillräckliga, börkonkursen avskrivas möjligt. Om del däremot finns tillgångar av denomfattningen att konkurskostnaderna och boets skulder kan betalas, skallhandläggningen av konkursen fortsättas, tillgångarna avvecklas ochutdelningsförslag upprättas. Normalt sett bör det i ett enhetligt konkursförfarandeocksä beslutas om huruvida bevakningsförfarande skall ägarum. Om ett sådant förfarande bedöms vara onödigt, kan konkursen ifortsättningen handläggas på i huvudsak samma sätt som en mindrelillgängskonkurs handläggs . Om däremot bevakningsförfarande behövs,beslutas om detta och om den tid inom vilken bevakning skall göras. 1 delfallet beslutas dä ocksä om den tid inom vilken anmärkning mot en inkommenbevakning måste framställas samt tidpunkten för föriikningssammanträdet. I alltväsentligt bör i övrigl gälla de regler om bevakning och anmärkning som i daggäller för ordinär konkurs. Delbör inte uppställas nägot hinder mot att del redan vid konkursuibrot-lel fallasbeslut om all bevakning skal! äga rum, om det slår klart attbevakningsförfarande behövs, Inle heller bör det uppställas något hinder molalt del senare under konkursen beslutas atl bevakningsförfarande skall inledas,om det exempelvis visar sig atl nya tillgångar blivit tillgängliga förutdelning. Om nya tillgångar uppenbaras efter det alt konkursen har avslutats,skall efterutdelning normalt äga rum. Situationen kan då vara den all deopriorilerade fordringarna kan antas komma i fräga för utdelning. Även om dennasituation kan länkas uppkomma endast i rena undantagsfall, bör del inleuppställas något hinder mot all elt bevakningsförfarande då genomförs.Institutet efterbevakning förutsätter däremot atl bevakningsförfarande tidigarehar ägt rum. Ifråga om valet av handläggningsform uttalade den dåvarande departementschefeni den av senare avslagna prop. 1975/76:210 (s. 145) bl.a. följande. Generelltkan sägas alt det är betydligt lättare för den som utreder boet all fä framuppgifter om sädana fordringar som är förenade med förmånsrätt än omopriorilerade fordringar. Förmänsrätten är nämligen anknuten tillell utåt markerat förhällande mellan gäldenär och borgenär. Genomatt ta hand om gäldenärens bokföring och affärskorrespondens kan Prop.1986/87:90 förvaltaren få en ganska god bild av vilka fordringar som finns motgäldenären. Man kan emellertid inte bortse frän att det finns fall därgäldenären inle är samarbetsvillig och där en förvaltare kan stöta påsvårigheter alt få fram uppgifter om opriorilerade fordringar. Del kan ocksävara sä att borgenärens fordran ännu inte är förfallen lill betalning och allborgenären inle hör av sig. Om den enklare handläggningsformen används även näropriorilerade fordringar kan ge utdelning, kan därför fördelarna med etl slopatbevakningssystem uppvägas av atl förvaltaren får ett alltför betydandemerarbete. De utredningstekniska svårigheter som kan vara förenade med deoprioriterade fordringarna bör enligt min mening beaktas på del viset att denenklare handläggningsformen i princip begränsas lill fall där utdelning kanberäknas ske endast för prioriterade fordringar eller där någon utdelning överhuvud taget inle är aktuell. Undantag från denna princip bör göras endast omdel är helt klart att borgenärskreisen är ytterst begränsad och några andrakomplikattoner inte finns. 1978/79:105 uttalade den dåvarande departementschefen alt han anslöt siglill vad som hade anförts i den tidigare propositionen när del gällde grundernaför valet av handläggningsform. Ävenom man överger den nuvarande formella uppdelningen på tvä handläggningsformer,torde de redovisade uttalandena ändå ha sin aktualitet. I det system somjag tänker mig kommer de därvid att utgöra riktlinjer vid bedömningen av om ellbevakningsförfarande bör anordnas eller inle. Sammanfattningsvisförordar jag alltså alt den nya konkurslagen utformas med utgångspunkt i atlde båda nuvarande handläggningsformerna slås samman lill en enda och att deskillnader i fråga om handläggningen av olika konkurser som bör gälla i ställetbeaktas inom ramen för etl sådant enhetligt förfarande. Lagrådethar i sitt yttrande diskuterat förslaget om elt enhetligt förfarande ochpåpekat bl.a. atl nägon formlig remissbehandling inle har skett. motvägs emellertid detta av all diskussioner i olika sammanhang förtsmellan företrädare för och för konkursförvaltare ochtillsynsmyndigheter och att tanken på en sammanslagning därvid mött etlpositivt gensvar. Lagrådet har vid sin granskning funnit förslaget hållbart ochgodtagit konstruktionen med ell enhetligt konkursförfarande. Jagövergår nu till att redogöra för vad ett enhetligt förfarande kommer attinnebära pä ytterligare några viktiga punkter. Enligt45 8 KL skall då konkurs uppstått konkursdomaren, sedan han hört tillsynsmyndigheten, ulan dröjsmål utse en inlerimsförvaltare för liden fram till första borgenärssammanträdei eller till dess en annan förvaltare som utsetts har tillträtt. Vid del första borgenärssammanträdet skall kon kursdomaren enligt 46 8 KL utse en slutlig förvaltare efter hörande av tillsynsmyndigheten och närvarande borgenärer. Om konkursen skall handläggas som mindre konkurs, gäller enligt 102 185 a 8 KL attkonkursdomaren efter hörande av ttllsynsmyndighelen Prop. 1986/87:90 genastskal) utse en förvaltare. Inlerimsförvaltare förekommer alltså inle i mindrekonkurser. Kommitténföreslär inle någon ändring i dessa hänseenden (2 kap. 24 och 25 8§ samt 7 kap.3 § KLförslagel). Bestämmelsernaom utseende av förvaltare i ordinär konkurs härrör från dåborgenärskollektivel utsåg förvaltare. är del konkursdomaren som utseräven den sluilige förvaltaren, låt vara all borgenärerna har tillfälle attframföra sina synpunkter på förvaliarvaiel. Eftersom förvaltarens insatser ikonkursens inledningtskede är särskilt omfattande och betydelsefulla tordenormalt gälla atl endast myckel tungt vägande skäl kan föranleda attkonkursdomaren utser annan än interimsförvaltaren till slutlig förvaltare (jfrprop. 1978/79:105 s. 160). Borgenärernas möjligheter atl vid förstaborgenärssammanirädei få en annan förvaltare utsedd torde alltså varabegränsade. Man kan utgå frän alt i praktiken endast sällan andra skäl änsådana som enligt 80 § KL (7 kap. 8 8 KLförslagel) motiverar att förvaltareentledigas kan föranleda att konkursdomaren utser annan än interimsförvaltarenlill slutlig förvaltare. En borgenär är berättigad att när som helst underkonkursen framföra begäran om byte av förvaltare. Del torde därför inleinnebära någon större saklig förändring om del nuvarande systemet för utseendeav förvaltare i ordinär konkurs slopas och ersätts med den ordning som i daggäller för mindre konkurs, nämligen att konkursdomaren/rätten så snart sommöjligl efter konkursbeslulel utser slutlig förvaltare efter atl ha hörttillsynsmyndigheten. Efter1979 års reform utses förvaltaren ur en begränsad krets av personer. Del måstemed fog kunna antas atl de personer som kan komma i fräga är sä förtrogna medregelsystemet all de självmant upplyser för rätten om del finns någotförhållande som medför att de senare kan diskvalificeras frånförvallaruppdragel. Enligt vad jag har inhämtat händer del inle sällan atttillfrågade personer avböjer atl åta sig uppdrag som förvaltare med hänvisningtill bl.a. jävsförhällanden. Risken för atl en borgenär senare kan ha någraavgörande invändningar mot förvaliarvaiel torde därför vara liten. Jagförordar sålunda att institutet inlerimsförvaltare utmönstras ur KL och attförvaltare utses i alla konkurser på det sätt som sker i mindrekonkurser. 1samband med reform avskaffades borgenärernas rätt att besluta i frågormed anknytning lill konkursförvallningen nästan hell. KL, som handlade om borgenårssammanlräden. Några allmänna regler omborgenärssammanträden finns därefter inte i KL. Uttrycketborgenärssammanlräde förekommer emellertid fortfarande på en del ställen i KL. I ordinär konkurs skall gäldenären vid del första borge närssammanträdei beediga bouppteckningen. Vid samma sammanlräde skall den sluilige förvaltaren utses. Kvarvarande tvistefrågor som har uppkommit genom anmärkning mot bevakning handläggs vid ett borge- 103 varvidkonkursdomaren skall försöka förlika parterna. 1986/87:90 Slutligenskall borgenärerna vid ackord i konkurs rösta om gäldenärens ackordsförslag videtl borgenärssammanlräde. Ibestämmelserna om mindre konkurs används inte benämningen borgenärssammanlräde.Edgången fullgörs i mindre konkurs vid ell s.k. edgångssammanlräde . Viden samordning av reglerna för ordinär och mindre konkurs bör begreppetborgenärssammanträde utmönstras ur KL. Beteckningen "första borgenärssammanträde"bör därvid lämpligen ersättas med "edgångssammanträde". Delsammanträde som konkursdomaren leder för all söka förlika parterna efter detatl anmärkning har framställts mot en bevakad fordran bör betecknas"förlikningssammanlräde". används denna beteckningallmänt för delta sammanträde. Borgenärssammanirädei för prövning avackordsförlag bör lämpligen betecknas "sammanlräde för prövning avackordsförslag". Iordinär konkurs skall konkursdomaren enligt 19 8 KL genast vid konkursbeslulelbestämma när del första borgenärssammanträdei skall äga rum. Uppgift omtidpunkten skall tas in i kungörelsen om konkursbeslulel. Sammanträdet skalläga rum tidigast tre och senast frän dagen för konkursbeslutet, menkan också hällas senare om del är nödvändigt med hänsyn lill boets omfattningoch beskaffenhet. Förvaltaren skall enligt 53 8 andra stycket ge inbouppteckningen lill konkursdomaren inom förkonkursbeslulel. Konkursdomaren skall utfärda kallelser till sammanträdet ochsärskilt kalla bl.a. alla kända borgenärer i konkursen (18 § KF). Gäldenärensedgångsskyldighet skall enligt 92 § KL fullgöras vid förstaborgenärssammanträdei. Vid del sammanträdet skall vidare slutlig förvaltareutses. Imindre konkurs skall enligt 185 d 8 första slyckel KL gäldenären kallas tilletl särskilt edgångssammanlräde så snart bouppteckningen har kommit in. Dennaskall inges i princip senast en månad frän konkursbeslulel (185 b 8 Qärdeslyckel). Vid sammanträdet skall gäldenären beediga bouppteckningen. Avborgenärerna är del endast den som har ansökt om konkursen som kallas tillsammanträdel (25 8 KF). Kommitténföreslår inle några sakliga ändringar i nu angivna hänseenden (2 kap. 24 8 och6 kap. 4 8 KLförslagel). Ietl enhetligt konkursförfarande måste de nu berörda reglerna samordnas. I ochmed atl interimsförvallarinslitutel föreslås slopat ligger det närmast fillhands att anknyta lill del förfarande som tillämpas i mindre konkurs. Fördetta talar ocksä atl förfarandet i de lillgängslösa konkurserna inle bör görasmer omständligt än nödvändigt. Ienlighet härmed bör följande gälla. Rätten bestämmer i samband medkonkursbeslutet tidpunkten för edgängssammanträdet. Den sålunda bestämda tidpunktenskall tas in i kungörelsen om konkursbeslutet. Underremissbehandlingen har från flera håll anmärkts atl bouppteck ningarna till följd av all liden befunnits vara för snålt tilltagen kan 104 komma inså sent som i samband med all borgenärssammanirädei äger Prop. 1986/87:90rum. Del är angelägel atl förvaltaren ges lid alt utreda boel bl.a. för all fåfram underiag för bedömningen av om ell bevakningsförfarande skall äga rumeller inte. Enligt min mening bör därför sammanträdet äga rum tidigast en ochsenast efter konkursbeslulel. I likhet med vad som gäller om förstaborgenärssammanträdet i ordinär konkurs bör rälien, om del är nödvändigt medhänsyn till konkursboels omfattning och beskaffenhet, kunna besluta alt edgångssammanträdelskall hällas senare än tvä månader efter konkursbeslulel. Till edgångssammanträdel behöver enligt min mening iförekommande fall endast den borgenär som har ansökt om konkursen kallassärskilt. Övriga borgenärer kallas genom alt uppgift om tidpunkten föredgängssammanträdet förs in i kungörelsen om konkursbeslulel med en erinran omall kungörelsen i detta avseende gäller som kallelse lill sammanträdet. Eftersomdel vid edgångssammanträdel inle kan fatlas några andra beslut av avgörande betydelseän eventuellt beslut om avskrivning av konkursen, bör den föreslagna ordningeninle medföra all borgenärernas intressen åsidosätts. 2.2.5 Avskrivning av konkurs Reglerna om avskrivning av ordinär konkurs pä grund avotillräckliga tillgångar finns i 186 § KL. Om förvaltaren upptäcker att boetstillgångar inte räcker till för betalning av konkurskostnaderna ochkonkursboets skulder (massaskulder), skall han anmäla del till konkursdomaren.Han skall avge redovisning för sin förvaltning. Konkursdomaren skall,efter alt ha hört tillsynsmyndigheten, bedöma om del föreligger grund föranlagande atl tillgångarna är så otillräckliga som förvaltaren har anmält.Befinnes det vara fallet, skall konkursdomaren utfärda en kungörelse ochuppmana borgenärerna och gäldenären alt inom en månad visa all ytteriigaretillgångar finns. Om ingen ny tillgäng blir känd inom den angivna liden, skallkonkursdomaren besluta om avskrivning av konkursen. Del saknas bestämmelser omhur del skall förfaras med boets egendom efter avskrivningsbeslutei. Del ansesemellertid att uppkomna konkurskostnader och skulder skall betalas av boetsegendom och all eventuellt överskott skall återställas lill gäldenären. Bestämmelserna om avskrivning av mindre konkurs finns i185 d 8 KL. Om konkursdomaren efter hörande av förvaltaren finner atltillgångarna inle förslår lill betalning av konkurskostnaderna och boetsskulder, skall konkursdomaren besluta om avskrivning av konkursen. Beslut häromfär i princip inle meddelas förrän bouppteckningen har beedigats och inle förrånförvallarberällelse har upprättats. Konkursen får dock avskrivas ulan alledgång ägt rum om del möter hinder mol all bouppieckningsed avläggs och detsaknas anledning all anta all del vid edgången skulle komma fram ytterligaretillgångar. Redovisning avges lill tillsynsmyndigheten. Om del finns kvaregendom sedan kostnaderna har betalts, skall den återställas till gäldenären. I KLförslagel har bestämmelser i huvudsakligöverensstämmelse med 105 del sagda tagits upp i 10kap. 20 8 (stor konkurs) och 14 kap. 8 8 (mindre Prop. 1986/87:90 konkurs). Allmäntsett utgör reglerna om avskrivning av konkurs några av konkurslagens mesttillämpade bestämmelser. Ett beslut om avskrivning av konkurs aktualiserartypiskt sett likartade frågor oavsett grunden för avskrivningsbeslutet. Frågorsom hur de uppkomna konkurskostnaderna och skulderna skall betalas och hur delskall förfaras med eventuellt resterande egendom ulgör exempel pä detta. Detenhetliga förfarandet påkallar vissa sakliga ändringar av avskrivningsreglerna.Reglerna om avskrivning av ordinär konkurs mäste vidare anpassas till atlinstitutet inlerimsförvaltare föreslås slopat. Dessutom måste en eventuellskiljelinje mellan de båda avskrivningsförfarandena dras på etl nytt sätt,eftersom uppdelningen i ordinär och mindre konkurs inte kvarstår. 1186 8 KL (10 kap. 20 § KLförslagel) finns bestämmelser om hurman skall förfara om konkursförvaltaren i en ordinär konkurs bedömer alt boetstillgångar inte räcker lill betalning av konkurskostnaderna ochmassaskulderna. Reglerna innebär bl.a. atl förvaltarens anmälan om detta skallkungöras och borgenärerna beredas tillfälle all påvisa ytterligare egendom. Delpraktiska behovet av dessa regler minskade i samband med att den tidigaremöjligheten för en borgenär all hindra avskrivning genom att ställa säkerhetför konkurskostnaderna slopades vid konkursreform. En förfrågan hoskonkursdomarna vid de tre största tingsrätterna i landet visar alt det där inlevid något tillfälle efter reformens ikraftträdande har förekommit all enborgenär eller någon annan har påvisat ytteriigare egendom. Del synes därförsom om detta speciella förfarande bör kunna slopas. Visar del sig senare allytterligare egendom finns får antingen efterutdelning äga rum eller evenluelllen ny konkurs inledas. Jagföreslär därför alt det utbyggda avskrivningsförfarandet enligt 186 8 KL slopasoch atl del förfarande som tillämpas i mindre konkurser skall gälla föralla konkurser. Som en följd härav kommer möjligheten att avskriva en konkurstrots atl gäldenären eller annan inte har beedigat bouppteckningen atl finnas ialla konkurser. Vidare kommer reglerna om betalning av konkurskosinader ochmassaskulder att gälla i alla konkurser, liksom reglerna om hur det skallförfaras med eventuellt återstående egendom. Enligt mitt förslag böråterstående egendom noimalt sett formlöst överlämnas lill bäst prioriteradborgenär. Jag får angående denna fråga hänvisa lill vad som anförs i detföljande (avsnitt 2.7.1). I KLär uldelningsförfarandena i de båda olika konkursformerna utfor made på skilda sätt. I ordinär konkurs upprättar förvaltaren etl uldelnings förslag. I förslaget skall las upp de fordringar som har bevakats och som kommer i fråga för utdelning i konkursen. Förvaltaren kungör all förslaget har upprättats och anger den tidpunkt från vilken förslaget finns tillgängligt för granskning. Den som vill klandra utdelningsförslaget skall anmäla detta 106 hoskonkursdomaren från del förslaget först var tillgäng- Prop.1986/87:90 ligt för granskning enligt kungörelsen. Del finns särskildabestämmelser om handläggningen av dessa klandermål. Bifalls klandertalan,brukar utdelningsförslagel återförvisas lill förvaltaren. Om inteväcks eller om väckt klandertalan har ogillats genom ett lagakraftvunnetbeslut, anses utdelningsförslagel fastställt. Imäl om av uldelningsförslag kan del i princip aldrig bli fråga om altpröva en fordran som har bevakats i konkursen. Frågan huruvida en fordran skallläggas lill grund för utdelning är då normall redan avgjord. inträffa all frågan inte är avgjord när utdelningsförslagelupprättas. Medel får då tills vidare avsättas för fordringen. Skerefterbevakning sedan utdelningsförslagel kungjorts, har fordringen inle rättlill utdelning ur de medel som fördelas genom det kungjorda förslaget.Borgenären har emellertid visst företräde till medel som fördelas i ell senareuldelningsförslag, l.ex. lill följd av atl nya tillgångar påträffats. Ocksåi en mindre konkurs skall förvaltaren upprätta etl uldelningsförslag.Förslaget skall ges in till konkursdomaren. Konkursdomaren skall kungöra attförslaget har upprättats. Den som anser att utdelningsförslagel innehållernågon felaktighet har all hos konkursdomaren framföra invändning motförslaget. Konkursdomaren prövar en sådan invändning, men prövar också attförslaget inte på nägot annal sätt innehåller fel eller brister som inverkar pånågons rält. Konkursdomaren kan sedan välja mellan alt själv ändra förslagetoch atl återförvisa det lill förvaltaren. Konkursdomarens prövning avinvändningen kan ocksä leda till att han beslutar all fastställa förslaget.Invändning mäste framställas räknat från del att kungörelsenutfärdades. Normall är del först i samband med prövningen avutdelningsförslagel som det blir aktuellt för konkursdomaren all materielltpröva en fordran eller förmånsrätt som har gjorts gällande i konkursen.Konkursdomarens beslut kan överklagas. Detfär anses något oklart om i mindre konkurs en borgenär vars fordran inte hartagits upp i utdelningsförslaget därför att den var okänd för förvaltaren närförslaget upprättades kan göra den gällande genom invändning mol förslaget medyrkande atl fordringen skall tas upp i detta. Frågan är inte reglerad i KL, somju när del gäller förfarandet i mindre konkurser bygger på atl de fordringarsom kan komma i fråga för utdelning är kända för förvaltaren, antingen genomdennes egna efterforskningar eller pä grund av en anmälan av borgenären. Iavsaknad av särskild reglering torde man få utgå från atl en borgenär kan göragällande en ny fordran genom invändning mol ett utdelningsförslag. Avdel sagda framgår atl skillnaderna mellan de båda uldelningsförfarandenafrämst hänför sig lill frågan vad faslslällelseprövningen skall omfatta. Iövrigt är skillnaderna inte särskilt stora sakligt sett. Det enklareutdelningsförfarandet i mindre konkurs har fungerat väl.