prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — En förmögenhetsöverföring mellan makar i form avgåva kan innebära betydande risker för givarens borgenärer, med vilka här avsesfordrings-havare vid utmätning hos givaren eller i dennes konkurs. En make medskulder kan genom att ge bort egendom till den andra maken göra egendo- menoåtkomlig för sina borgenärer. Någon kännbar uppoffring behöver en sådan gåvainte utgöra för givaren, då han ofta kan fortsätta att använda egendomen somförut. Om det råder giflorättsgemenskap mellan makarna, kan han dessutomnormalt räkna med att vid en bodelning komma i åtnjutande av halva gåvansvärde. Typiskt sett är möjligheterna att göra skentransaktioner större närkontrahenterna är makar än i andra fall. Mot denna bakgrand är det välmotiverat attuppställa krav pä sådan publicitet som registrering innebär för att en gåvamellan makar skall kunna göras gällande mot givarens borgenärer.Familjelagssakkunnigas förslag gick också ul på att en gåva mellan makar inteutan registrering fick åberopas mot givarens borgenärer. 1 fråga om annantredje man än givarens borgenärer borde enligt de sakkunniga allmänna reglertillämpas vid bedömningen av de konkurrenssituationer som kunde uppstå. Desakkunnigas förslag mötte i denna del inte någon erinran vidremissbehandlingen. Enligt det till lagrådet remitterade förslaget medförregistrering av en gåva mellan makar giltighet inte bara mot givarensborgenärer ulan också mot andra tredjemanskategorier. Skälen för den sålundavalda lösningen har i specialmotiveringen angetts vara följande. När det gällermakar kan det vara svårt att avgöra en gåva är fullbordadenligt allmänna rättsregler. Nuvarande krav på registrering (nämligen registreringav äktenskapsförord) är bättre ägnat att skapa klarhet beträffande den tidpunktdå gåvan är sakrältsligt fullbordad. Över huvud taget är ett enhetligt systemför det sakrätlsliga skyddet alt föredra framför ett system där olikatidpunkter gäller för sakrätlsligt skydd mot å ena sidan givarens borgenäreroch å andra sidan övriga tredje män. Därför har lika litet som i gällande rättgjorts någon skillnad i detta avseende mellan givarens borgenärer och andratredje män. Detär rikligt att, såvitt avser verkan av inregistrerat äktenskapsförord enligtgällande rätt, någon skillnad inte görs mellan givarens borgenärer och annatslag av tredje man. Emellertid måste beaktas atl en gåva, som en make har gettlill den andra maken, enligt gällande lag inte är bindande mellan makarna innanäktenskapsförord om gåvan har registrerats. På den punkten sker en väsentligförändring genom del remitterade förslagel. Enligl första meningen i förstastycket av förevarande paragraf blir sålunda en gåva bindande mellan makarnaredan genom att vad som gäller om gåvor i allmänhet har iakttagits (t.ex.tradition har skett), således utan alt gåvan har registrerats. Den föreslagna ordningen synes innebära alt, om enamaken har gett andra maken lös egendom genom atl överlämna den men utan atlgåvan blir registrerad, en tredje man vid dubbelöverlåtelse från givarens sidakan göra ett giltigt förvärv av egendomen trots att gåvan är gällande mellanmakaraa. Om tredje mannen varken kände till eller bort känna lill den tidigaregåvan och han alltså var i god tro, finns det inte något alt invända mol allförvärvet bUr giltigt. Atl godtrosförvärv här kan ske står i överensstämmelsemed gällande rättsprinciper. Den föreslagna regleringen i andra styckets förstamening synes emellertid leda till alt tredje mannen också om han var i ond troskulle göra elt giltigt förvärv. En sådan ordning är otillfredsställande ochden utgör ett främmande inslag i vårt rättssystem. 1986/87:1 Lagrådet 8kap. Omman vill undvika atl ge regleringen en sådan innebörd, torde uttryckligföreskrift vara erforderlig. Lagrådet vill i de nu berörda frågorna hänvisa tillde närmare synpunkter i ämnet som anförts av nedan (avsnitt AC). Som framgått i det föregående är det praktiskt settviktigast atl, i enlighet med vad de sakkunniga föreslog, låta registrering avgåvan utgöra skydd mot givarens borgenärer. Vad beträffar annan tredje man bördel liksom vid köp mellan makar räcka med tillämpning av gällande allmännarättsregler. Det kan f.ö. anmärkas att gåvolagen i dess nuvarande utformningreglerar gåvoulfäslelses giltighet endast mot givarens borgenärer och inle molannan tredje man. På grund av det anförda får lagrådet föreslå atlregleringen begränsas till att avse bara givarens borgenärer. 1 enlighet härmedbör orden "tredje man" på tvä ställen i paragrafens andra styckeutbytas mot "givarens borgenärer". Tilläggas bör att ett sådant nytt inslag inuvarande rättsordning, som del remitterade förslaget utgör när det gällerannan tredje man än givarens borgenärer, enligt lagrådels mening inte börupptas i lagstiftningen utan närmare utredning rörande konsekvenserna. Härvidär att beakta att remissinstanserna i föreliggande lagstiftningsärende, såsomframgått, genomgående har godtagit familjelagssakkunnigas ståndpunkt altallmänna regler borde tillämpas i fråga om annan tredje man än givarensborgenärer. Detta innebär att det i ärendet inte har skett någon allsidigbelysning av den problematik som kan uppslå vid ett genomförande avremissförslaget på förevarande punkt. Lagrådet vill här nedan beröra ettsärskilt spörsmål som aktualiseras. Sålunda kan den frågan ställas i vad mån, när engåva mellan makar har blivit registrerad enligt remissförslaget, en tredje mansom efter dubbelöverlåtelse förvärvar samma egendom av givaren skall kunnaåberopa atl han inte har känt till eller bort känna till vad som framgår avregistreringen. Det finns inte någon allmän regel enligt vilken sådant som ärinfört i register utan vidare skall anses vara känt. På vissa rättsområdenfinns likväl specialbeslämmelser av sådan innebörd. Som exempel kan nämnas 23 §sjölagen (1891:35 s. 1) enligt vilken paragraf införing i skepps- ellerskeppsbyggnadsregistret skall anses känd för var och en, vars rätt lill skeppeller skeppsbygge beror av god tro rörande omständighet som införingen avser.En inte lika långtgående bestämmelse är 19 § handelsregisterlagen (1974:157)där det sägs att registrering som har kungjorts i Post-och Inrikes Tidningarskall anses ha kommit lill tredje mans kännedom, om det inle framgår avomständigheterna alt han varken hafl eller bort ha vetskap därom. Tredje mannenkan alltså i den avsedda situationen med laga verkan göra god tro gällande menhan har bevisbördan för alt god tro har förelegal. Liknande föreskriftåterfinns i 18 kap. 3 § aktiebolagslagen (1975:1385) och 105 § första stycketlagen (1951:308) om ekonomiska föreningar. 1 andra stycket av sistnämndaparagraf görs del tillägget all, innan kungörande i tidningen har skett, detförhållande som blivit eller bort bli infört i registret inte med laga verkankan åberopas mot annan än den som visas ha ägt vetskap därom. Regleringen inämnda andra stycke 1986/87:1 Lagrådet 8kap. innebäralt det i där avsett fall måste styrkä's''ätl tredje mannen var i ond tro. Isammanhanget kan vidare hänvisas exempelvis till 18 kap. 8 § jordabalken (se ianslutning härtill , i sakrätt s. 43 f). Det anförda ger, om man även beaktar innehållet i16 kajs. i förslaget, en antydan om ett spörsmål som bör klarläggas ifallregleringen i 8 kap. I § skall omfatta också annan tredje man än givarmakensborgenärer. Visserligen skulle kunna sägas att liknande frågor redan nu kanuppstå beträffande gåva genom äktenskapsförord. Emellertid är atl märka attlagstiftaren vid tillkomsten av regleringen i GB rörande äktenskapsförord intesynes ha haft annan tredjemanskategori än givarens borgenärer för ögonen (set.ex. , Den nya , 1933, s. 142 mitten, 147 nederst och164 mitten). När såsom enligt remissförslaget alla slag av tredje man äravsedda att omfattas, kommer saken i ett annat läge: det av lagrådet härbehandlade godtrosspörsmälet kan dä inte gärna förbigås. Ytterligare bör - såsom lagrådet redan förutskickat- begrandas hur den föreslagna nya ordningen med gåvoregistrering somsakrätlsligt verkande faktum kan förhålla sig till gåvolag. Enutgångspunkt för resonemangen är därvid alt sagda lags 6 § första stycket blirupphävt och att 8 kap. 2 § andra stycket GB inte får någon motsvarighet i dennya lagstiftningen. M.a.o. skall makar, i princip, försättas i samma situationsom icke gifta personer, av vilka den ena gör en gåvoutfästelse lill den andraoch, för att gå elt ytteriigare steg, fullbordar gåvan. För atl böria med utfästelsesladiet kan konstaterasatt under utfästelse-begreppet i I § gåvolag inryms - utöver vad somföljer av formkraven - tvä huvudtyper av viljeförklaringar. Dels åsyftas den"typiska" utfästelsen (i förarbetena oftast benämnd"löfte"). Här träder i förgrunden en tidsfaktor eller, såvitt angåren del fall, en villkorsfaktor som gör alt gåvoulfäslelsens fullgörande görsberoende av atl någonting inträffar . Dels faller under lagensutfäslelsebegrepp den situationen att en givarpart i stadgad form avger enexplicit gåvoförklaring (utan förbehåll om att ikraftträdandet skulle varaställt ) men rent faktiskt inte bringar gåvan tillfullbordande genom tradition eller däremot svarande åtgärd (vara 2-4 §§gåvolagen erbjuder exempel). Beträffande det sistnämnda fallet föreligger ingaegentliga betänkligheter mot förslagets tanke att makar emellan registreringskall få ersätta tradition eller motsvarande åtgärder; en reservation såvittangår manipulationsbe-lonade gåvor kommer att beröras i det följande. Beträffande det förstnämnda fallet ovan - det meden tidsfaktor eller annat suspenderande villkor - förhåller det sig annorlunda.Det vore en logisk orimlighet att anse en sådan gåvotransaktion ha, genom regislreringsförfarandetenligt den föreslagna ordningen, nått sin fullbordanspunkt alldeles oavsett attsjälva viljeförklaringen går ul på att fullbordanspunkten är föriagd tillframtiden. Ofrånkomligt synes vara atl i förevarande paragrafs andra styckeinskjuts en ny andra mening av förslagsvis följande lydelse: "Detta gällerdock inte om rättshandlingen endast avser utfästelse om framtida gåva. "Görs inte ett sådant förbehåll öppnas oanade möjligheter för en make att under åberopande av registrering och utan någon som 1986/87:1 Lagrådet 8kap. helst uppoffring av sinekonomiska handlingsfrihet göra viss egendom Prop. 1986/87:1 oåtkomlig för sina borgenärer. Konsekvensen av det sagda bör bli atlregistrering av en gåvotrans- 8 kap. ÄktB aktion, vars fullbordan är ställd påframliden, icke kan bli mer långtgående än att makarna emellan en bindandegåvoutfästelse anses vara för handen. Denna ståndpunkt bör äga genomslagskraflför både första och andra styckets regel om rättsverkan av registreringbeträffande framlida gåva. När utfästelsen småningom blir infriad, får nyregistrering, avseende detta faktum, anses erforderlig för atl gåvan skall bligällande mot borgenärerna. (För kompletterande synpunkter, se tilläggavsnitt E.) Risken för atl gåvotransaktioner kunde komma tillanvändning i illojalt syfte uppmärksammades redan under förarbetena till 1936års gävolag. Därvid (NJA II1936 s. 147) anfördes bl.a.:"Någon tillämpning av gåvoregler kan uppenbarligen ej ifrågakomma isådana fall där transaktionen framstår, icke såsom en verklig överiålelse utanexempelvis, såsom ett försök att till borgenärernas skada undanhållamedlen." Samma grandsats måste anses gälla vid transaktioner makar emellan(jfr bet. s. 334, där det talas om gåva som i verkligheten inte behöverinnebära någon uppoffring från givarens sida; se även SOU 1974:55 s. 256nederst och a.a. s. 145). Beträffande vissa ytterligare problem hänvisas lillvad anför i avsnitt D av sitt tillägg. Vad i övrigt angår det remitterade förslaget villlagrådet beträffande gåva av fast egendom (tomträtt) ytterligare anföraföljande. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.4) hävdasatt handläggningen inte i någon nämnvärd grad skulle kompliceras av attregistrering utav gåva av fast egendom hos rätten måste ske innan lagfart söks.Ansökan om registrering och ansökan om lagfart sägs kunna i praktiken görassamtidigt, varvid påpekas att handlingarna kan vidarebefordras fråntingsrättens enhet för gåvoregislreringar lill inskrivningsmyndigheten vidsamma tingsrätt. Lagrådet vill i anslutning härtill endast anmärka alt ansökanom registrering av gåvan och ansökan om lagfart kan komma att ske hos olikatingsrätter (se 16 kap. 2 § första stycket i del remitterade förslaget och 19kap. 3 § första stycket jordabalken). Enligt GB krävs alllid inregistreratäktenskapsförord såväl för alt en gåva mellan makar skall bli gällande mellandem som för atl en sådan gåva skall bli giltig mot givarens borgenärer. Medhänsyn härtill är det en naturlig ordning atl, när del gäller gåva mellan makarav fast egendom, en ansökan om lagfart inte kan bifallas om registreratäktenskapsförord saknas. Att så inte kan ske följer av 20 kap. 6 §jordabalken. Del remitterade förslaget (första stycket) innebäratt en gåva mellan makar av fast egendom kan göras gällande mellan dem inte bara genom registrering av gåvan utan också enligt allmänna civilrätlsliga regler, dvs. redan genom själva avtalet om överlåtelse. Detta nya inslag i rättssystemet kräver beaktande under arbetet med följdändringar. Därvid kommer den nämnda regleringen i jordabalken i blickpunkten. En nära till hands liggan de lösning synes vara att som föratsättning för atl en gåva mellan makar av fast egendom skall kunna läggas till grund för beviljande av lagfart kräva, 302 att gåvan iöverensstämmelse med vad som förutsätts enligl förevarande andra stycke förstameningen - har registrerats enligt 16 kap. i lagförslaget. 1andra meningen av andra stycket har gjorts undantag från registreringskravetför "personliga presenter" vilkas värde inte står i missförhållandetill givarens ekonomiska villkor. Atl döma av specialmotiveringen är någonsaklig ändring i förhållande till gällande rätt inle avsedd. I motsvarandebestämmelse enligt GB (8 kap. 2 § första stycket) talas om "sedvanligaskänker". En viss saklig skillnad torde föreligga mellan de båda uttryckssätten(se a.a. s. 146; jfr även bet. s. 230 och 340). Den föreslagnautformningen av det nya stadgandet ger dock inle anledning lill invändning frånlagrådets sida. Det bör uppmärksammas att uttrycket "sedvanligaskänker" återfinns i 6 kap. 2 § andra stycket och 20 kap. 5 § tredjestycket ÄB; om inte dessa båda bestämmelser anpassas till den föreslagnaändringen i förevarande 1 § andra stycket, kommer en olikhet mellan de berördaregleringarna att uppstå. 1986/87:1 Lagrådet 8kap. 1överensstämmelse med vad som har sagts i anslutning till andra stycket tordeorden "eller annan tredje man" i lagtexten böra ulgå och slutorden"mot tredje man" böra ersättas med "mot givarensborgenärer". Avskäl hknande dem som har angetts i anslutning lill förevarande paragrafs andrastycke i fråga om jordabalken torde böra uppmärksammas, om följdändringarbehöver göras i sjölagen eller gruvlagen. I detta sammanhang må framhållas attdet måste tillses atl registrering enligl reglerna i sjölagen och gravlageninle kan ske, innan den enligt remissförslaget erforderliga registreringenenligt reglerna i ÄktB kommit till stånd. Vad särskilt angår reglerna isjölagen, som bygger på åtaganden i en internationell konvention, bör detuppenbarligen inle kunna få förekomma, alt registrering enligt denna lag ejskulle få verkan, därför att erforderlig registrering enligl ÄklB inteföretagits. Enligt remissförslaget skall gåva mellan makarbli gällande mot givarens borgenärer, inte såsom enligt allmänna regler vidbesittningstagande, denuntiation etc, utan först då gåvan anmälts förregistrering. I motsats till vad som föreslås i betänkandet skall delsammagälla beträffande giltigheten mot annan tredje man, t.ex. någon som förvärvaträtt till egendom som också bortgivits till ägarens make, alltså viddubbelöverlålelse. Såvitt gäller den senare tredjemanskategorien anförs iremissprolokollel som skäl för att man ej går på betänkandets linje dels attden tidsföljd i vilken de konkurrerande överlåtelserna ägt ram skulle bliavgörande, vilket anses olämpligt, dels att ett enhetligt syslem för detsakrältsliga skyddet är önskvärt. I remissprotokollet uttalas att av anfördaskäl "lika litet som i gällande rätt" någon skillnad gjorts i dettahänseende mellan givarens borgenärer och andra tredje män. Detsistnämnda uttalandet förbigår den väsentliga olikheten mellan för- slaget och gällande rätt att gåvan ju enligt förslaget imotsats till enligt gällande rätt förutsätts kunna vara bindande parternaemellan. Vad vidare angår önskemålet om enhetliga sakrättsliga regler i olikasituationer är detta naturligtvis värt beaktande. Det kan dock uppenbarligeninte vara något självändamål. Avgörande måste vara vilka ändamålssynpunkter somskall tillgodoses med de olika reglerna om förutsättning för sakrättsligeffekt. Och härvidlag skiljer sig frågorna om verkan av en transaktion motborgenärer och verkan mot annan tredje man. I det förra hänseendet är detavgörande att förebygga skentransaktioner och i efterhand konstraeradetransaktioner. I förhållande lill tredje man som förvärvar egendomen genomköp, får den som pant e.d. (singularsuccessor) gäller det att skydda denhederliga omsättningen. (Jfr SOU 1974:55 s. 246 f.) Man kan säga att såvitt gällerborgenärernas skydd ett registreringsförfarande i stort sett gör samma nyttasom, vid rättshandlingar mellan andra än makar, besittningstagande ochdenuntiation. Registreringen har en publicerande effekt. Såvitt gäller tredjeman som är en singularsuccessor är däremot enligt min mening registreringen, ivarie fall denna ensam, varken före eller efter del registrering skett ägnadatt tillgodose de intressen som är aktuella. Del rättsläge som kommer attföreligga mellan makar med förslagel är ett för makar nytt och närmastöverensstämmande med allmänna regler om gåva mellan andra än makar. I ettsådant förhållande, alltså vid gåva mellan andra än makar, har man enligtgällande rätt, såvitt kan bedömas, just en sådan olikhet mellan förhållandettill borgenärer och förhållandet till annan tredje man som i remissprotokolletanses mindre önskvärd. Mellan parterna bindande utfästelse om gåva blir"ogill" gentemot givarens borgenärer men torde få samma verkangentemot singularsuccessorer som annat mellan parterna bindande avtal, l.ex.ett köp (se i SvJT 1937 s. 290, , Allmän sakrätt s. 216). Del remitterade förslagelaktualiserar en del frågor som inte berörts i remissprolokollel. En fråga är vad det innebär attgåva blir gällande mot singularsuccessorer först när gåvan registrerats. Avvad som sägs i remissprotokollet om att den tidsföljd i vilken de konkurrerandeförvärven ägt rum inte lämpligen bör tilläggas betydelse synes framgå, atlmeningen är atl före registrering av gåvan denna - hksom enligt gällande rättsåvitt avser makar - inle skall ha någon verkan mol annan singularsuccessor.Delta förefaller då innebära, att även om gåva till maken av lösöre eller avaktier o.d. fullbordats i den meningen alt gåvoobjektet överlämnats i makensbesittning, Hkväl en tredje man till vilken givarmaken sålt eller på annatsätt överlåtit gåvoobjektet och som känner till eller måste förslå alt gåvanlill maken skett, skulle ta hem spelet. Är det fråga om en icke-löpande fordransom tredje mannen senare än gåvotagaren denunlierar hos gäldenären, skulle hanändå slå ul gåvotagaren. Klart är alt en rättsregel somleder till sådana resultat kan komma atl framstå såsom ganska uppseendeväckandei en del fall. Man kan t.ex. tänka pä en gåva av aktier till andra maken somfullbordats genom att aktierna traderats och därefter inlagts i mottagarensbankfack. Prop.1986/87:1 Lagrådet 8 kap. ÄktB kenångrar sedan gåvan och överlåter aktierna till en tredje man, som redan därföratt aktierna inte kan tillhandahållas för tradition måste misstänka, alt detär något galet. Att det, om det rör sig om en först av gåvotagaren och sedan avförvärvaren hos gäldenären denuntierad icke löpande fordran måste vållaåtskilliga svårigheter och osäkerhet hos ford-ringsgäldenären som har attverkställa amortering och räntebetalning och som kanske inte alls känner tillatt fordringen förvärvats av make genom gåva, är uppenbart. Det förefallerockså som om regeln skulle innebära, att den nya principen, att gåva blirbindande makarna emellan enligt allmänna regler, skulle bli tämligen urholkadoch myckel lätt att kringgå för en givare, som snabbt ville ångra sig ellerkanske rent av utnyttja situationen i spekulationssyfte. Enligt min mening skulle alltså den föreslagnaregeln, om man skulle frånkänna tredje mans onda tro betydelse, leda till etträttsläge som är främmande för principer som annars gäller på förevarandeområde. man åter att meningen är, att ondtroende singularsuccessor inteskall få åberopa företräde en tanke som dock saknar stöd i det remitteradelagförslaget - så förefaller man i själva verket vara inne på att tillämpa deallmänna regler som gäller mellan parter som inle är gifta med varandra(möjligen med något undantag, såsom vid gåva till andra maken av byggnad påannans mark). Det kan då frågas, om man inte lika gärna kunde avvararegistreringen såvitt avser singularsuccessor. Vad härefter angår läget efter en registreringsynes ej heller detta vara problemfritt. Vid en dubbeldisposition skulle härtydligen två olika slag av åtgärd för beredande av sakrätlsligt skydd komma attkonkurrera: för make som fått ett objekt som gåva registrering och för en annansingularsuccessor besittningslagande. Man synes i tidigare lagstiftning ochrättspraxis ha tagit avstånd från eller sökt undvika sådana konflikter.Sålunda kan erinras om att det registreringsförfarande som enhgtlösöreköpslagen (1845:50 s. 1) kan bereda skydd mol borgenärer ej medfört skyddi en ivesalusituation (NJA 1958 s. 117, , Svensk sakralt Is. 119, Hesslera.a. s. 124 f, 210, 214). Detsamma torde gälla beträffande detpubhcerings-förfarande som kan bereda skydd mot säljares borgenärer enligtlagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke (jfr NJA 1948 s. 524 ochHessler a. sin). Här kan också hänvisas till det förslag lill lag med vissabestämmelser om överlåtelse och panlsättning av lösöre som framlades avlagberedningen i betänkandet Ulsökningsrätt XIII (SOU 1974:55) s. 73 och 228ff. I lagförslagets 5 § upptas bestämmelser om dubbelöverlåtelse (s. 245 ff).Det kan noteras, alt vad angår virke i motsats till vad som antagilsbeträffande gällande rätt - besittningslagande och märkning likställs somsakrätlsliga moment inte bara för skydd mot borgenärer utan även itvesa-lufallet. Det framhålls i belänkandet alt märkning regelmässigtutesluter, att senare förvärvare vid eventuellt besittningstagande kan vara igod tro (s. 247 f). Av särskilt intresse i nu förevarande sammanhang är denreglering som föreslås beträffande båt som är införd i båtregistret. Här skallinte såsom beträffande skyddet mot borgenärer enligl lagförslaget 3 § besittningstagandeoch registrering alternativt kunna användas för beredande av skydd. För att manskall undvika svårlösta konkurrenssituationer mellan 1986/87:1 Lagrådet 8kap. 20 1986/87. överlåtelseroch mellan överlåtelse och panlsättning föreskrivs att endastregistreringsanmälan (jämte god tro) här skall bereda skydd. Detta synes visaatt det inte ansetts lämpligt att besittningstagande och registrering skallkonkurrera som säkerställelsemoment. Just en sådan konkurrens synes kunna komma allaktualiseras med det förevarande förslaget, där del ju för gåvotagare som ärmake blir fråga om registrering och för annan singularsuccessor ombesittningstagande. Anlag att en make ger andra maken ett föremål som gåva ochdärefter överlåter eller pantsätter - det inte minst viktiga fallet - föremåletlill en tredje man som tar det i sin besittning. Det förefaller strida motvedertagna principer om skydd för den lojala omsättningen alt tredje mannensrätt skall bli beroende av del inle så lätt fastställbara faktum huravida en avgåvotagar-maken gjord registreringsanmälan hunnit fram till domstolen innanbesittningstagandet skedde.