prop · GA0321 · 1986-12-31 00:00:00 — Del ärmin avsikl alt anmäla denna fråga med sikte på en lösning som innebärau i allt fall handeln med vapen av denna typ blir reglerad. Erfarenhetenvisar emellertid att det snabbt kan komma upp behov av atl göra nya typer av vapenliknandeföremål tillståndspliktiga eller atl i vart fall reglera handeln och införselntill rikel (jfr prot. 1985/86; 148 s. 56 och 1985/86: 155 s. 134). En lösningför framliden kan vara all regeringen med slöd av 8 kap. 7 § regeringsformenbemyndigas all i de hänseenden som påkallas av omständigheterna förordna allvapenlagens syslem skall vara tillämpligt på speciella föremål av detla slag.Det är min avsikl att la upp även den frågan i samband med alt jag anmälerspörsmålet om start-och signalvapen. Vissa farliga föremål - t. ex. s. k. galuslridsvapen- kan behöva tolalförbjudas. Avslor vikl är emellertid också att del av alll all döma ulomordenligi omfattandeomloppet av skjutvapen som inte är föremål för legifiml bmk stävjas. Jag anserdärför alt liden nu är mogen alt göra en samlad översyn av vapenlagensregelsystem i syfte all åstadkomma de förbällringar som kan vara motiverade.Bland de frågor som då kan aklualiseras vill jag särskilt peka på följande. Erfarenhetsmässigtförhåller det sig oftast så all vapen som används vid brott inte har innehafls med lillstånd av gärningsmannen ulan är slulna eller eljest åtkomna på illegal väg. Detta för tanken till frågan om bestäm melserna om förvaring av vapen har blivit ulformade med lillräcklig tydlig het och precision. Från polishåll görs också ofta gällande all polisens 18 befogenheter altkontrollera förvaringsbestämmelsernas efterlevnad är Skr. 1986/87:21oklara. Denna fråga bör enligt min mening bli föremål för ulredning. Ettannal problem hänger samman med att del bland allmänheten sannolikt finns elt inleringa antal vapen i omlopp för vilka lillslånd saknas. Förklaringarna kan varaflera. Vapnen kan ha tillhört en avliden person eller ha blivit bortglömda aven eller annan anledning. Innehavaren av etl sådant vapen kan förutsättas tvekainför tanken att överlämna vapnet liU polisen, eflersom detta i praktiken ledertill all han blir lagförd för olaga vapeninnehav. Kanske skulle en "amnesliperiod"under vilken vapen slraffrill får lämnas in till polisen erbjuda en lösning. Ensådan ordning har med framgång tillämpats i (jfr prot. 1985/86:126 s.61). Viden översyn bör uppenbarligen också registreringen uppmärksammas, eflersomdenna är väsenllig för all en lillfredsställande kontroll skall kunna utövasfrån del allmännas sida. Slora svårigheler föreligger också när man inom eltpolisdistrikt - l.ex. med anledning av ell grovt våldsbrott - skall efterlysadet tillstånd som kan ha meddelats för ett visst vapen. Detförhållandel atl vapenlagen inle gäller i fräga om gevärsammunuion har stundomkritiserats från såväl polis- som vapenhandlarhåll. Man har därvid efterlyst enordning som i vart fall ger en vapenhandlare befogenhet atl konlrollera all densom köper gevärsammunifion också har innehavs-tillstånd för det vapen somammunitionen är avsedd för. En sådan ålgärd kan vara ägnad atl försvåraanskaffning av ammunition till illegala vapen. Enligl9 § vapenlagen gäller all enskild person får meddelas lillslånd all innehaskjulvapen endasl om han har behov av vapnet. I den delen har vissa tolkningssvårighelergjort sig gällande och del kan ifrågasättas om del inle av författningstextenklarare än nu är fallel bör framgå vilka typer av behov som skaU berättiga liU innehavslillslånd. Delhar också gjorls gällande all reglerna om ålerkallelse av vapentillstånd hargett upphov lill en delvis splittrad praxis och atl de på ell effeklivare sällän vad som är fallel bör samordnas med reglerna omomhändertagande vid risk för missbruk. Från polishåll har också efterlysts enmöjlighet alt besluta om inlerimislisk ålerkallelse av lillsländ när sannolikaskäl lalar för atl del senare kommer att återkallas definitivt, t. ex. i sådanasituationer där innehavaren åtalas för allvarlig brottslighet och där avsevärdtid kan förflyta fram till dess alt åtalet blir slufligt prövat. Blandandra vapenfrågor som kan behöva övervägas vill jag nämna frågan om det finnsbehov av ett lypbesiklningsförfarande som innebär all endasl vapen som är godlagbaraur säkerhetssynpunkt får saluföras i landel. Redan de förhållanden somhär i all korlhel har redovisals ger alltså vid handen alt det fmns åtskilliga frågor som behöver ses över närmare och det är som lidigare nämnls min avsikl all föreslå alt en särskild utredare tillkallas för ändamålet. Jag har redan angett att utredaren också bör få fill uppgift alt pröva frågan om etl principiellt förbud mol atl bära knivar och liknande tillbyggen på allmän plals och därmed sammanhängande spörs mål. En fråga som faller ulanför ämnel för min anmälan denna dag men 19 som enligt min meningockså bör anförtros åt utredaren är att se efter om Skr. 1986/87: 21 den nu ganska omsländUgaoch dyrbara hanteringen av vapenärenden kan 5.4 Åtgärder mot våldspornografi m. m. Rättenall i publicera pornografiska skildringar är myckel vidsträckt.Del finns dock vissa beslämmelser som syftar till att begränsa möjligheternaalt framställda, sprida och exponera sådana skildringar. Olika beslämmelser är lillämpligaberoende på om del är fråga om rörliga bilder eller sliUbilder. Någolallmänl förbud mol pornografiska skildringar i bild av sadistisk eller liknandekaraktär finns inle . Frågan om alt uividga det straffbara områdetbeträffande pornografiska framställningar logs emellertid särskilt upp av dendåvarande chefen för justiliedepartemenlet i direktiven till yllrandefrihetsulredningen(YFU). Detla resulterade i alt utredningen i delbetänkandet (Ds Ju 1978:8)Barnpornografi föreslog en straffbestämmelse om barnpornografibroll.Belänkandet ledde lill lagstiftning som trädde i kraft . Isiu huvudbetänkande (1983:70) yttrandefriheten har YFU uttalat som sinuppfattning att några yllerligare särskilda lagstiftningsåtgärder motpornografiska skildringar i stillbilder inte bör komma i fråga. Detlaslällningstagande från ulredningens sida har i mycket ringa grad uppmärksammatsvid remissbehandlingen av betänkandet. Debatten om all införa ell utvidgatförbud mol pornografin har emellerlid därefler blossat upp på nyll. Iriksdagen logs frågan om samhällets syn på våldspornografin senasl upp isamband med en interpellationsdebalt . Jag uttalade i detsammanhanget att det enligt min uppfattning förekommer yttringar avpornografi som klart överskrider gränsen för vad som rimligen kan accepleras avsamhället. Jag försäkrade också atl frågan skulle ägnas slor uppmärksamhetunder den fortsatta beredningen av YFU: s lidigare nämnda belänkande (prot.1984/85:117 s. 24). Jagstår fast vid den uppfallning jag gav uttryck för i den nämnda interpellafionsdebatlen.Inle minst med tanke på den uppmärksamhel dessa frågor lilldragilsig i den allmänna deballen anserjag mig ha alll fog all utgå från att dennauppfattning slöds av en bred aUmän opinion. Detär visseriigen så att den s.k. påverkansforskningen när det gäller våldspornografinsskadeeffekter på enskilda individer är både sparsam och omdiskuterad. Somjag lidigarehar varit inne på måste vi dock med kraft molverka lendenser till utbredning aven kultur där våld betraktas som ett mer eller mindre naturligt inslag. Att en kuliurav detta slag riskerar att få återverkningar på våldsbrotlsligheten torde vara uppenbari.Min uppfattning är därför atl våldspornografin bör förbjudas. Tillförmån för en sådan åtgärd kan även åberopas många andra beak lansvärda skäl. Framför alll gäller atl det pornografiutbud som det här är fråga om riskerar atl framför alll hos ungdomen inplanlera en vrångbild av sexuaUivel, kärleken och förhållandet i övrigt mellan könen. sloradelar av befolkningen uppfattar åtskUliga yttringar av den pornografi Skr.1986/87: 21 som publiceras som kränkningar mol både kvinnor och män lordevara aUmänt bekant och oomtvislal. Detfinns därför inga rimliga skäl att behålla den nu sytinerligen generösa frihetenall publicera denna lyp av produkler. I likhei med en alltmera ulbredd allmänopinion mol våldspornografin menar jag aU en slraffsanktionerad yllersla gränsmåsle ställas upp för vad samhäUet kan acceptera när det gäller skUdringar av detlaslag. Ensådan gräns finns i lagen (1981:485) om förbud mol spridning av filmer ochvideogram med våldsinslag. Enligt den lagen förbjuds bl.a. skildringar avsexuellt våld eller tvång. Min avsikt är nu all föreslå all ell motsvarandeförbud mot liknande skildringar i stillbilder skall införas. Denna fråga kommeratl behandlas i ett förslag till en lagrådsremiss som jag avser all lägga framinom kort och som bygger på YFU: s tidigare nämnda betänkande. Jag villhärutöver erinra om alt våldsskildringsutredningen (U 1985:10) för närvarandeprövar bl.a. frågan om förhandsgranskning av videogram. Jag villytterligare i della sammanhang nämna att jag i den nämnda lagrådsremissen ocksåavser att föreslå en skärpning av straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp. 6 Straffbestämmelserna m. m. 6.1 Grov misshandel och grov stöld 1 fängelsesiraffkommitlénshuvudbetänkande (SOU 1986:13-15) som överlämnades lill ivåras har kommittén gjort en översyn av slraffskalorna för samtliga broll ibrottsbalken och de vikligare bestämmelserna i specialstraffrätlen. Avsiktenhar varit alt straffskalorna skall anpassas lill nutida uppfattningar om olikagärningars förkastlighel. Utanatt föregripa den beredning inom regeringskansliel som kommer atl påbörjas närremissbehandlingen avslutals villjag för egen del understryka vålds- och lillgreppsbrollslighet som jag diskulerar i detta sammanhangutan tvekan måste anses tillhöra den brottslighet som framstår som meslförkastlig. Kommillén har också betonat all, som den uttrycker saken,våldsbrottens straffvärde bör höjas. Vad gäller stöld har kommitténunderstrukit all man vid bedömningen av brottets svårhel måsle ta slor hänsyn lillom del inneburit en inlegritelskränkning och särskilt framhållit atl inbrott ilägenheter eller hus där någon har sin boslad med hänsyn lill kränkningen avden boendes inlegrilel framslår som ell brott med högt straffvärde. Kommitténs uppdrag haremellertid i denna del varil begränsat till en översyn av själva slraffskalorna.Bestämmelserna om när elt brott skall anses som grovt, och därigenom fallaunder en slrängare straffskala har däremot inle omfattats av uppdragel. Dellahar medfört att kommitténs förslag i vissa hänseenden framstår som oiillräckligaför ell mer samlal ställningstagande hur man bör se pä vissa brotts straffvärde.Detla gäller inte minsl den form av vålds- och egendomsbrottslighel som är akluellhär. Gränsdragningenmellan misshandel och grov misshandel har vid flera Skr. 1986/87:21 tillfällenuppmärksammats i den allmänna deballen. Bakgrunden har i allmänhel varil fallav misshandel som medfört svåra skador och utförts på elt hänsynslöst sätl mendär misshandeln ändå inte bedömis vara grov. Intrycket atl den gränsdragningsom lillämpas i praxis kan vara svårförståelig för allmänheten bekräftas ocksåi den undersökning som har presenterats i rapporten (Ds Ju 1980:9) Slraffmätning.I rapporten betonas del otillfredsställande i atl många våldsbrott vilka allmänlmåsle uppfattas som grova inle bedöms som grov misshandel. Även fängelseslraffkommitténger uttryck för en liknande uppfallning samlidigt som den av skäl som jag angavlidigare avslår från alt ta upp frågan till närmare behandling. Enligt minmening bör denna fråga nu bli föremål för prövning. Tillskillnad från vad som gäller i fråga om avgränsningen meUan misshandel ochgrov misshandel har bestämmelsen om avgränsningen mellan stöld och grov stöld varilföremål för överväganden . I syfte all uppnå en mer nyanseradbedömning ändrades bestämmelsen . Atl gärningen förövats genominbrott utmönstrades som särskilt kriterium pä grovt brott. För all inlegritelsaspekienskulle betonas infördes i stället som nytl kriterium på atl brotiei är grovt altgärningen varil av särskilt hänsynslös art. Föregen del kan jag dela den kriiiska inslällning lill lidigare rättstillämpningsom låg bakom reformen . Del förekom då ulan Ivekan en alltför mekanisk lillämpningav bestämmelsen om grov stöld så snart något inslag i gärningen kunde betecknassom inbrott. Jag delar också uppfaltningen att del finns anledning all fästastörre avseende vid graden av inlegritelskränkning som brottet innebär änsjälva tillvägagångssättet. Detfinns emellertid olika uttalanden i moiiven till lagändringen sommindre väl speglar del allvar med vUkel man enligt min mening numera måste sepä den kränkning av den personliga sfären som inbrott i människors permanenlbosladmåste anses vara. Detta innebär risker för en vacklande och osäker praxis.Lägger man härtUl intresset av all det av lagen klarl framgår hur samhällel serpå den mer frekvent förekommande allvarliga brottsligheten, lill vilkabostadsinbrotten otvivelaktigt hör, finns del enligl min mening anledning atlånyo överväga hur avgränsningen mellan stöld och grov stöld bör ulformas. Motden nu angivna bakgmnden har det inom inletts ell arbelemed en departementspromemoria som behandlar bestämmelserna om grov misshandeloch grov stöld. Jag räknar med atl promemorian skall kunna remissbehandlas ibörjan av och atl förslagen skall kunna tas upp senasl i samband medbehandlingen av förslagen i fängelsesiraffkommitléns huvudbetänkande. Somjagtidigare berört hör enligt min mening bostadsinbrotten lill de brott som del är särskilt angelägel atl molverka. Del finns mol den bakgrunden anledning atl se på vilken slags egendom som tillgrips vid dessa. Del är främst två fakiorer som styr vad som tillgrips. Föremålen skall ha elt visst 22 värdeoch de skall vara lätta att omsätta i pengar. De bör dessutom vara Skr.1986/87:21 relativt små så att de utan svårighet kan transporteras från brottsplatsen.Smycken och kontanter är de vanligaste fillgreppsobjeklen. Dessulom stjäls oftakameror, klockor, stereo- och videoapparater samt annan elektrisk apparatur. Omman undantar kontanter är det således uppenbart att inbrottsslöl-derna somregel inle syflar till atl komma ål egendom för egel bruk. Brottsligheten berori hög grad på att det finns en fungerande hälerimarknad. Åtgärder mot dennabör därför också kunna få effekter när det gäller både bostadsinbrott och andratillgreppsbrott. Dethar också genomförts åtgärder i syfte alt effektivisera kampen mol hälerierna.År 1980 utvidgades straffbestämmelserna mol häleri på så sätt all kravet påstyrkt förbrott i vissa faU eftergavs (SFS 1980:107). Påmin föredragning har vidare regeringen beslulal om en proposition (prop.1986/87; 6) om förverkande m. m. som överlämnats till . Om dedär framlagda förslagen antas, kommer del bl. a. att bli möjligl all förverka utbyleav sakhäleri och därigenom motverka de slölande konsekvenser som ibland kanuppkomma genom alt den som döms för häleri kan få behålla den han har haflav sin brottslighet. Enligtmin mening finns del emellertid anledning alt överväga ytterligare ändringar ihäleriregleringen. Trots den lagstiftning som infördes har del visatsig atl det i praktiken ofta är svårt eller omöjligl att slyrka häleribroltäven om del för ell normalt synsäll framstår som uppenbart all viss egendom somen person innehar har frånhänts någon annan genom brott. Att ansvarstalan intekan styrkas medför också i vissa fall att den misstänkte får behålla egendomen. Såväldel här antydda problemet som andra problem med häleribestämmelserna har behandlalsi förmögenhetsbrottsulredningens betänkande (SOU 1983:50) Översyn avlagstiftningen om förmögenheisbroii. Utredningen föreslår bl. a. en generellstraffbeläggning av förvärv och mottagande av egendom som sannolikt ärhälerigods dvs. sådan egendom som har frånhänts någon genom brott. Ulredningenföreslår också en straffbeläggning av efterföljande oredlighet som bl. a.skulle avse fall då någon främjat en brottslings möjligheter att tUlgodogörasig eller behålla tUlgång som härrör från brottet eller medverkai vidomsättningen av en sådan tillgång. Remissutfallethar i dessa delar varil klart positivt. 1985/86:65 med förslag tiU ändring i (vissa frågor om datorrelateradebrott och ocker) lämnades förslag på gmndval av vissa delar av utredningensbetänkande. Jag framhöll i del sammanhanget atl förmögenhetsbrottsulredningensbelänkande även i andra delar än de som då logs upp utgjorde ell värdefulltunderlag för all ta ställning till oUka förändringar på förmögenhelsbrollensområde. Jusl förslagen angående häleri och efterföljande oredlighet tillhör defrågor jag avsåg i del sammanhanget. Delär också min avsikl all föra vidare förslag i ämnet lill samiidigisom förslag läggs fram i de hänseenden somjag har angetl under 6.1. 6.3Straffmätning och påföljdsval Skr. Somjag redan lidigare nämnt överlämnade fängelsestraffkommitlén siUhuvudbetänkande (SOU 1986:13-15) Påföljd för broU. I detla omfallandebelänkande behandlas en lång rad frågor som är av belydelse när del gäller samhällelsreaktioner mol bl.a. vålds- och lillgreppsbrottslighel. a. lämnas förslag ny reglering av den villkorliga frigivningen och till hur återfall skallvägas in vid den rättsliga bedömningen. Belänkandetär under remissbehandling och det är inle min avsikl altföregripa utfallet av denna genom att nu ta ställning till det närmareinnehållet i förslagen. Jag vUl emellertid gärna framhålla atl jag för egen delser kommitténs betänkande som etl myckel värdefulll bidrag lill delkriminalpolitiska utvecklingsarbetet, inte minsl genom alt kommiitén på etlovanligt ingående och omsorgsfullt sätt analyserat olika kriminalpoliliskagrundfrågor. Del är också värdefullt atl kommiitén i dessa delar i allt väsenlliglkunnal enas om ell gemensaml synsäll. Kommitténs arbete borde härigenom kunna verksamibidra till all del kriminalpolitiska utvecklingsarbetet skall kunna drivas meden gmndläggande enighel om uigångspunkter och med den breda förankring somalltid är önskvärd i dessa sammanhang. Jaghar lidigare betonat den vikl som enligl min mening måste läggas vid alt samhällelsreaktioner mol vålds- och lillgreppsbrottslighel anpassas så alt de förallmänheten framstår som begripliga och rättvisa. Etl inslag i kommillénsförslag som mol den bakgrunden förtjänar särskild uppmärksamhel är regleringenav straffmäinings- och påföljdsvalsfrågor. Kommittén har föreslagit att del ibrottsbalken införs elt särskilt kapitel med regler i detta ämne. Förnärvarande är påföljdsbeslämningen vid våra domstolar styrd av endasl ett fålallagregler av mycket allmänt innehåll. Särskilt vad gäller straffmälningen ärdet ocksä myckel ovanligt atl domstolarna lämnar några egenlliga motiveringar lillsina beslul. Prejudikatbildningen på områdel är också sparsam. Samiidigislår det klart alt påföljdsbestämningen i många fall för såväl den dömde somför allmänheten framslår som en fråga av slörre belydelse än den renl juridiskaklassificeringen. Föregen del ser jag del därför som en angelägen fråga alt genomföra regler med deländamål som kommitténs förslag lar sikle på. När del gäller de närmaredetaljerna måsle själva ulfallel av remissbehandlingen avvaktas. Somjag redannu ser del står del emellertid klarl all kommittéförslaget är väl ägnal som underiagför ett fortsatt lagstiftningsarbete på områdel. 7 Det rättsliga förfarandet m. m. 1brottmål måste man under polisutredningen och rättegången ibland tillgri pa frihelsberövande ålgärder mot dem som är misstänkta. Reglerna om sådana s. k. personella tvångsmedel gripande, anhållande och häktning 24 -har i sina grunddrag varil oförändrade alllsedan trädde Skr.1986/87: 21 1948. har reglerna emellertid varitföremål för lagstiftarens uppmärksamhel. En översyn har senast gjorts av 1983års häklningsulredning, vars förslag ålerfinns i betänkandet (SOU 1985:27)Gripen - Anhållen - Häktad. Straffprocessuella tvångsmedel m.m. Betänkandethar remissbehandlats och övervägs inom . Dengivna målsättningen när man ulformar reglerna om de personella tvångsmedlen äralt hitta en balanspunkt mellan å ena sidan den misstänktes inlresse av attinte vara berövad friheten och å andra sidan intresset av samhällsskydd ocheffektivitet i den broltsutredande och broltsbeivrande verksamheten. Att dettaär en grannlaga uppgifl följer redan av del förhållandel alt frihelsberövandenasker före eller under rättegången, dvs. innan skuldfrågan har prövals. Del ärdärför naturligt alt rättssäkerhetssynpunkterna skjuts i förgrunden. En viktigdel i häkiningsutredningens förslag går också ul på alt öka den misstänktes rällssäkerhetpå del sättet all liden mellan frihetsberövandel och domslolens prövning av om frihetsberövandelbör beslå i avvaktan på rällegången förkortas avsevärt. Det förslagel skall jagemellertid inle gå närmare in på . Däremoiskall jag uppehålla mig någol vid elt annat av utredningens förslag, som berörförutsättningarna för atl tillgripa ell frihelsberövande mot den som ärmisstänkt för brott. Ulredningen föreslår i detta hänseende inskränkningarframför alll i fråga om möjligheterna all häkta vid risk för återfall i brott (s.k. recidivfara). Utredningen menar all häktning i dessa fall skall få ske endaslom det är nödvändigl för alt förhindra sådan fortsatt brottslighet som riktarsig mot annans liv, hälsa eller frihei eller är av annan farlig arl eller av sloromfallning. Tvåav de sakkunniga i utredningen har reserverat sig mot förslagel all begränsa avhäklningsmöjlighelen vid återfallsrisk, som de menar stämmer illa överens medde rikllinjer som statsmakterna har dragit upp för brottsbekämpningen. De s.k.vardagsbelonade brotten, bl.a. inbrottsslölder, har - anför de sakkunniga idessa rikllinjer särskilt utpekats som en form av brottslighet vid vilkenmedborgarna har rält att kräva effektiva motåtgärder. Förslagelhar i den här akluella delen också mött slark kritik hos remissinstanserna.Över lag har de anslutit sig till de sakkunnigas synpunkter. Jagkommer all närmare redovisa min inställning fill ulredningens förslag om förulsällningarnaför häktning vid ålerfaUsrisk i samband med alt jag för regeringen anmälerfrågan om en lagrådsremiss på grundval av ulredningens betänkande. Även omjag ärmedvelen om att del här gäller endasl en del av elt slörre frågekomplex, anserjag mig emellerlid inte kunna förbigå frågan i detta sammanhang. Närdel gäller möjligheterna atl tillgripa frihelsberövande ålgärder mot en brottsmisstänkt person på grund av risk för återfall i broll är del givelvis väsentligt alt frihelsberövande sker endast när det finns klara lecken på att en sådan risk verkligen föreligger. Enligt min mening är emellertid de begränsningar i möjligheten alt häkta som kommiltéförslagel syflar lill i denna del inle godtagbara. Del är svårt all begära avallmänheten all denna skall hysa förslåelse för Skr. 1986/87; 21 rättssystemet,om den som gripits av polis för l.ex. upprepade inbrottsslölder inom kortsläpps fri och fortsätter sin brottsliga verksamhet som det kandröja åtskillig lid innan lagföringen kommer till slånd. förslag genomförs, får man utan Ivekan sämre möjligheterän nu till effektiv brottsbekämpning. Särskilt betänkligl är alt den föreslagnaordningen kan få till följd alt del inte längre blir möjligl alt tillgripahäktning på gmnd av misstanke om förmögenheisbroii i vissa fall där risken äröverhängande för återfall i sådan brottslighet. I synnerhet gäller dessabetänkligheter om brottsligheten inbegriper en kränkning av den personligaintegriteten hos den som utsätts för brottet, såsom t. ex. vid bostadsinbrott. Jagmenar därför all möjlighelen all tillgripa provisoriska frihetsberövanden vidrisk för återfall inte bör minskas. Man måsle här beakla både brollsförebyggandesynpunkier och intresset av en effektiv lagföring. har man kunnalskönja en tendens till ett minskat användande av anhållande och häktning, somhar väckt oro inle bara hos bedömare med särskild erfarenhei av brollsbekämpandeoch broltsbeivrande verksamhet ulan också hos en bred allmänhet.