prop · GA0312 · 1986-12-31 00:00:00 — Bankerna ges nu rätlalt förvärva fordringar som grundar sig på låneavtal och därför inte äravsedda för den allmänna marknaden. Den nya bestämmelsen ger bankernaökade möjligheter att vidga sin service mot kundkretsen. Kravet på att det låneavtal på vilketfordringen grundas skall ha ett sådantinnehåll alt banken själv vid förvärvstillfället kunnat beviQa krediten, har ställts upp för att banken inte genomfordringsförvärv skall kunna kringgåbanklagstiftningens beslämmelser om kreditgivning. Samma förutsättningar som gäller för kredilgivning skalldärför gälla också för ett fordringsförvärv.På samma sätt som kreditgivning får fordringsförvärv ske endast om låntagaren på goda grunder kanförväntas fullgöra förbindelsen. Inormalfallet krävs dessulom betryggande säkerhel i fast eller lös egendomeller i form av borgen. Den grundlägganderegeln, som innebär att balans skall råda mellan en banks in- och ullåning, bör självfallettillämpas också på förhållandet mellaninlåning och dessa fordringsförvärv. Vidare bör den samlade riskbedömning somkrävs för krediter beaktas. Jag återkommer lill denna fråga ispecialmotiveringen. Banken bör intetillåtas alt driva handel med dessa fordringar. De skall i stället placeras ibankens kreditporlföQ. Banken är givetvis oförhindrad att lyfta av kreditentill annat krediflnstitut. Övertagande av lånefordringar från av lån i bankens böcker får för övrigt enligtpraxis redan anses ingå som ett led i utlåningsverksamheten. menar att grunden för ford ringen inte nödvändigtvisskall behöva vara en försträckning för att en bank skall få förvärva den. Det avgörandebör i stället vara att villkoren för fordringen är sådana atl banken vid förvärvstillfället skulle kunnal beviQa 191 Del bör inte heller uteslutas atlsyftet vid förvärvstillfället är att avveckla fordringen. De bådabegränsningarna medför enligt bankföreningen att bankerna inle kan stå lill Qänst medatl köpa t.ex. en exportfordranä förfall för vidare placering på den internationella marknaden, såvida det inte gäller en växelfordran.Bankerna kan inte heller i egen räkning ta hand om enköpeskillingsrevers för en fastighet eller för etl företag för placering imarknaden utan blir hänvisade till att förmedla sådana affärer mellan säQare och köpare (bil. 3 avsnitt 3.7.2 och4.3.2). delar den mening som bankföreningengelt uttryck för (bil. 3 avsnitt 3.7.4). Som tidigarepåpekats skall kreditmarknadskommittén enligt sina direkliv göraen översyn av bankernas rörelseregler. Jag finner därför att de nya bestämmelserna om fordringsförvärv är lämpliga iavvaktan på en mer genomgripandeöversyn av rörelsereglerna för olika flnansinstilul. Den rätt atl förvärva fordringar, som förslagel ger, börtrots allt kunna medföra förenklingar i bankernas verksamhet och lösanågra av de prakliska problem som föreligger. Prop.1986/87: 12 3.10 Aktieförvärv i samband med emission Mittförslag: Akiier som en bank förvärvar i samband med att banken medverkar vid en emission skall även i fortsättningen enligthuvudregeln säQas . Bankinspektionen ges dock en vidgad möjlighetatt ge tillstånd lill längre innehav. Detla kan ske om särskilda skälföreligger. Bakgrund: Enligt 55§ andra slycket BL har bankaktiebolag, som medverkar vid emission av aktier på denallmänna marknaden, rätl alt förvärva aktiesom ingår i emissionen. Samma rätt tillkommer enligl 24 § femle stycket SpL samt 32 § femte stycket JkL ensparbank och en cenlralkassa, som efter tillstånd av bankinspektionenmedverkar vid emission av aktier på denallmänna marknaden. För samtliga bankkategorier gäller att sådan aktieskall avyttras så snart det lämpligen kan ske och senast elt år efter förvärvet. Om synnerliga skäl föreligger, kanbankinspektionen föriänga denna frist. Utredningensförslag: Utredningens förslag överensslämmer med gällande lag (se betänkandet SOU 1984:27 s.138-139, SOU 1984:28 s. 48-50 och SOU 1984; 29 s. 83-85. Bankföreningensframställning: har i en skrivelse till regeringen av den 8maj 1984 hemställt att reglerna i 55 § BL ändras så att bankaktiebolagen får rätt att behålla aktier somförvärvats i samband med emissionunder än den nuvarandetidsfristen. Utvecklingen pä senare tid har enligt föreningen visat attsituationer kan uppkomma där denna är alltför kort. Dispensmöjligheten är inteheller någon nöjaktig lösning, eftersomdispens inte kan erhållas förrän mot slutet av tidsfristen, då hindret motmarknadsplacering av aktierna redan har blivil uppenbart. Ofta företasnyemissioner i samband med mer eller mindre påtvingade rekonstruktioner av företag. De emissionsbankér somengageras i rekon- Prop. 1986/87: 12 struktionsarbelet känner emellertid, med hänsyn bl.a. lill konjunkturen, ofta en storosäkerhet i fråga om möjligheterna att från bankens förvärv avaktierna placera dem på marknaden. Detta leder till att bankernas benägenhet attmedverka vid vissa emissioner kan minska, vilket är olyckligt inteminst från allmänna synpunkter. För alt undanröja nämnda olägenheter bör enligtbankföreningen kunna föreskrivas att bankbolaget skall avyttra en i samband medemission förvärvad aktie så snart det lämpligen kan ske. Om aktierna inte har avyttrats från förvärvet, bör bankinspektionens lillstånd krävas för eltfortsatt aktieinnehav (bil.3 avsnitt 7). framställning har remissbehandlats. Remissinstanserna:Hovrätten för , kommerskollegium, fullmäktige i ,, FAR och styrelsen för flilstyrker eller lämnarbankföreningens framställan utan erinran. Två av fondbörsensstyrelseledamöter är skiQakliga och menar att bankinspektionen bör få en vidgadmöjlighet alt ge dispens för fortsatt aktieinnehav (bil. 3 avsnitt 3.7.10).Sparbanksföreningen har instämt i bankföreningens synpunkter om behovet avändrade regler samt hemställt om alt motsvarande ändringar görs beiräffandesparbankerna (bil. Bankinspektionenanser en uppmjukning av nuvarande regler vara befogad. Delta börkunna åstadkommas genom all inspeklionen får vidgade möjligheter allmedge en längre innehavslid än ell år, om det finns skäl för det (bil. Fullmäktige i riksbank menar att en förlängning avinnehavstiden i enlighet med bankföreningens förslag skulle kunna leda lill allde marknadsmässiga förulsällningarna för emissionen eftersatts,samlidigt som risk finns för en icke önskvärd uppbyggnad av aktieportföljer. Enomsländighet som bör kunna medföra dispens för etl längre innehav kan l.ex.vara svårigheter att, trots marknadsmässig anpassning av emissionsvillkoren, på marknaden placera akfler som gettsut i samband med rekonstruktion avett företag. avstyrker därför bankföreningens förslag men anser att möjligheterna tilldispens i stället bör vidgas (bil. 3 avsnitt 3.7.8). Skälen för mitt förslag: Den nuvarande rätten attförvärva aktier i sam bandmed emission på den allmänna marknaden fick bankerna efter förslagav krediiinsiilulutredningen. Det lidigare förbudei mol aktieför värvinnebar att bankerna inle kunde ta över aktier i fast räkning från ett emitterande förelag för placering på den allmänna marknaden. Bankerna kunde alltså inle garaniera aktieemissionen. Syftet med de nya bestämmel serna, som öppnade en sådan möjlighet för bankema, var atl underlätta näringslivets kapitalförsörjning och minska företagens kostnader för kapi talanskaffningen.Att en begränsning av tiden för innehavet av aktier föreskrevshängde samman med en önskan att förhindra långsikflga place ringar. Bankinspeklionen gavs dock viss möjlighel att medge en förläng ning avtiden. Denna möjlighet skulle enligt departementschefen användas mycketrestriktivt. Som villkor för dispens angavs därför att synnerliga skälför en föriängning skulle föreligga. De situationer departementschefen 193 13 1986/87. närmast avsåg var där händelser - exempelvis inlernalionellaförhållanden - som legathell ulanför bankens kontroll och möjligheter att förutse, påverkat pågående emission i negativ riktning. Omså var fallet och en Qusning börjatinträda i slulel av innehavsärel, kunde läget vara sådant att enförsäQning av en stor post av ett värdepapper på marknaden skulle pressa prisei. Skäl kunde i sådant fall föreliggaatl ge banken flllstånd att sprida ut försäQningen under ytteriigare en korttid. Enbart risk för föriust för banken borde emellerlid, enligt departementschefensmening, inte räcka som skäl för dispens. Förlustrisken skall banken ha bedömtnär emissionsavtalet ingicks och banken borde i normala fall ta konsekvensernaav en felbedömning (prop. 1968; 143). Även om jag kanhysa viss förståelse för att nuvarande bestämmelser om banks rätt attförvärva aktier i samband med emissionsåtagande kan vålla bankerna problemärjag, med hänsyn till kreditmarknadskommilténs arbete, inte nu bereddatt göra mer ingripande förändringar i bestämmelserna. Jag delar emellertidbankinspeklionens och fullmäktiges i åsikt alt det kan finnasskäl atl vidga bankinspektionens möjlighel alt ge dispens för längre innehav än . Etl sådantskäl kan, som anfört, vara t. ex.svårighet för en bank att, trols marknadsmässig anpassning av emissionsvillkoren, på marknaden placera akiiersom utgivits i samband med rekonstruktion av elt förelag. Det får dockförulsällas all emissionen sker i ett läge som är förmånligt för banken.Banken bör alltså väQa tidpunkt för emissionenefter möjligheten atl inom den angivna lidfristen avyttra de aktier somhar förvärvats i samband med emissionen. Detta innebär all banken liksom , redan före emissionsavtalelsingående bör bedöma föriuslrisken och sedan ta konsekvenserna av en eventuell felbedömning. Inträffar någonoförutsedd omständighet som försvåraren avyttring inom ettårsfristen bör banken kunna få dispens för ett längre innehav på elt tidigare sladium än vad somnu är möjligt. Syftet bör i sådana fall vara alt så långl möjligl sökahålla banken skadeslös. Den ulökademöjligheten för bankinspektionen att ge dispens har kommii lill uttrycki lagen genom alt "synnerliga skäl" för dispens har ersatts av"särskilda skäl". Jag förutsätier alt kreditmarknadskommittén, trotsdenna lagändring, prövar bestämmelserna omaktieförvärv fömisältningslösi. Prop.1986/87; 12 Mittförslag: De s. k. krediQävsbestämmdserna ändras så alt en bank aldrig får beviQa krediter till personer somomfattas av bestämmelserna på andravillkor än sådana som banken normalt uppställer. Den krediQävigakretsen utökas till att omfatta annan aktieägare i bankaktiebolag änstaten med ett aktieinnehav som uppgår till lägsl av samt densom är sambo lill person som träffas av bestämmelserna. Bankens styrelseåläggs atl i en förteckning föra in uppgifter om de krediter som har beviljats de krediQäviga personerna. Utredningens förslag: Överensslämmer med milt förslag(se betänkandet Prop. 1986/87: 12 SOU 1984:27 s. 175-192, SOU 1984:28 s. 65-74 och SOU 1984:29 s. 101-109). Remissinstanserna:Bankinspeklionen menar atl de nya kreditreglerna innefattar komplikafloner eftersomuttrycket "i banken normalt tillämpade villkor" inte är något entydigt begrepp. Vad som kanvara normal kredit för viss person i jävskrelsen är det inle för annan person isamma krets. Delta bör beaklas vid kreditprövningen (bil. 3 avsnitt 7.2.7).Bankföreningen lillstyrker att krediter ges till personer i jävskretsen påvillkor som är normala för krediler av ifrågavarande slag samt attbankinspeklionen skall utöva särskild tillsynöver dessa krediler. Föreningen menar dock att någon efterforskning i en krediQävig persons samlevnadsförhållanden inlebör göras med anledning av den nyabestämmelsen om att också sambo till sådanperson faller in i kretsen. Krediten bör därför tas upp i förteckningen endast om den som ansvarar för kredilgivningenkänner till ett samboende-förhållande. Inte heller bör några efterforskningar göras i fråga ommakars resp. sammanboendes intressen i fråga om juridisk person.Föreningen anser del vidare vara onödigt och opraktiskt att bestämmelsernaskall omfatta också aktieägare i ett bankaktiebolag. De stora aktieägarna, lypföretag, har dessulom omfattande bankgaranfler och från tid till annan skiftande arrangemang som allvarligt försvårarett uppgiftslämnande. Enligt föreningen bör det vara tillfyllest med dentillsyn som bankinspektionen utövar. Den föreslagna förteckningen överkrediter bör inte heller förekomma (bil. 3 avsnitt 3.7.26). Skälen för mittförslag: I gällande banklagstiftning (61 § BL, 30 § SpL samt 38 § JkL)finns bestämmelser som begränsar möjligheterna för vissa Qänsteman och andrapersoner med uppdrag i banken att erhålla krediler i den"egna" banken. Bestämmelserna är i fråga om affärsbankerna och sparbankerna i stort sett enhetligtutformade. För föreningsbankerna har emellertidmotsvarande regler en annan principiell ulformning. Beträffandehistoriken i fråga om kreditjävsbestämmdserna hänvisas lill SOU 1984:27 s.177-181, SOU 1984:28 s. 66-69 samt SOU 1984:29 s. 102-104. I 61 § BL och 30 §SpL definieras de personer som träffas av krediQävs-reglerna. Detsamma gällerförutsättningarna för atl vissa av dem skall kunna ges krediter i den"egna" banken. Sistnämnda regler innebär i princip all godlagbara säkerheler skall ställas för etl lån.Bestämmelserna i 38 § JkL uppställerinte något förbud mol kredilgivning eller några närmare villkor för den. I stället sägs att kredit fårlämnas vissa befattningshavare ibanken endast om lillstånd tillkrediten lämnats, i en lokal föreningsbank, av den centralaföreningsbanken och, i den centrala , av . 1 paragrafens första siycke anges vilka personer somberörs av bestämmelsen. KrediQävsbeståmmelsernai BL och SpL kompletteras med vissa andra regler.Enligt 74 § femte stycket BL och 39 § Qärde stycket SpL måste i princip alla krediter till personer som berörs av krediQävsreglerna beviljas av bankens styrelse. Vidare gäller enligt 80 § BL, 40 § SpL samt 27 § FL all ledamot av slyrelsen inte får delta ihandläggningen av fråga som berör 195 avtal mellan banken och styrelseledamoten ellermellan banken och annan, Prop. 1986/87: 12 vilken styrelseledamoten ägerförelräda ensam eller tillsammans med annan. Dessutom får ledamolen inte dellai handläggning av fråga som rör avtal mellan banken och annan fysisk ellerjuridisk person - om styrelseledamoten i saken har ell väsenlligl inlresse somkan vara stridande mot bankens intresse. Syftet bakom de nuvarandekrediQävsbestämmdserna är huvudsakligen all förhindra alt personer i bankernasledningar genom egna krediter och för egen räkning ägnar sig ät spekulativaaffärer, varvid insättarnas medel riskeras. Andra tungt vägande skäl är atl depersoner som upprätthåller ledande befattningar i bankerna själva bör slå friaoch obundna av egna iniressen vid bedömningen av villkor för krediler,värdering av säkerhet m. m. KrediQävsbestämmdserna iBL och SpL kan kritiseras både ifråga om de gmndläggande värderingarna ochbestämmelsernas utformning. De lar ensidigt sikte på alt förhindra krediler molannat än fulll godlagbara säkerheter. Kravel pä fullgoda säkerheter i form avkvaliflcerad pant innebär i sig en naturlig begränsning av omfattningen påbankens kreditgivning lill dessa personer. I princip finns däremoi inget somhindrar att banken erbjuder kreditlagaren onormaU fördelaktiga ränte- elleramorteringsvillkor. En annan utformning av bestämmelserna skulle kunna medföraatt även dessa villkor kontrollerades. För krediler lill personer i banken somformelll inte omfattas av bestämmelserna flnns det inga restriktioneralls, även om dessa personer rent faktiskt kan ha möjlighet att UlnytQa sittinflylande i banken för alt skaffa sig förmånliga krediter. En annan svaghet medgällande beslämmelser är all varken banken eller någon annan ges möjlighet attbevaka en krediQävig persons totala skuldsättning. En persons kreditvärdighelär inte enbari beroende av tillgången på säkerheter. Låntagarens övrigaekonomiska förhållanden måste också vara sådana alt han har förmåga alt beialaförfallna räntor och amorteringar pä sina lån. kraftiglskuldsall på annat håll kan del uppslå svårigheter, även om de ställdasäkerheterna uppfyller villkoren i krediflävsbestämmelsen. I normala fall görsen noggrann undersökning av den kreditsökandes personliga och ekonomiskaförhållanden. För de nu berörda personerna kan det obehöriga förfarandet beslåjust i alt begära krediter i den egna banken mot i och för sig lillålnasäkerheter, trots att vederbörande egentligen saknar förmåga att bärakosinaderna för räntor och amorteringar. Den tyngst vägande kriiiksom kan riklas mol nu gällande bestämmelser avser emellerlid den lätthet medvilken bankerna kan undgå de hinder som bestämmelserna ställer upp. Bankernakan samarbeta och lämna korsvisa krediter till krediQäviga personer i annanbank än den egna. På samma sätt kan kreditgarantier utnytQas. KrediQävsbestämmdserna iBL reglerar noga möjlighelen för den som är gift med en person i ledande befallning i banken eller med styrelseleda mot att erhålla kredii i banken. Däremoi berörs inle alls den som är sambo lill sådan person. En ändring i detla avseende är under alla förhållanden angelägen alt vidta. '"" Det finns alltså anledning att gekrediQävsbestämmdsen en ulformning Prop. 1986/87: 12 som är bätte anpassad lill vad som anförts vara syftet med bestämmelserna.Ur banklagstiftningens synvinkel flnns det ingen anledning att förbjuda bankerna atl bevilja krediter till sinaanställda eller lill styrelseledamöter m.fl., om dessa krediter beviljas på normala villkor. Man måste anlagligen acceptera atl personer med uppdrag ibank har tillgäng till kredit lättare än andra. Däremot flnns del slarka skälsom talar för atl dessa personerinte bör beviQas krediter på andra villkor än sådana som banken normalt uppställer vid kredilgivning. Medutgångspunkt i dessa grundlägganderiktlinjer har förslagel till nya krediQävsbestämmelser för bankerna utformats. De föreslagnakrediQävsbestämmelserna har en helt annan principiell uppbyggnad än gällandebestämmelser. De kräver inte alt särskilda förutsättningar skall föreligga t.ex.rörande säkerheten för att kredit skall få beviQas. Bestämmelsernas syfle ärsålunda inte att flxera några tillåtna kreditvillkor ulan all förhindraatt personer i den krets som här avses beviQaskredit i sådan omfattning eller på sådana villkor atl det finns anledningbefara att kreditgivningsrätten utnytQas på ett otillbörligt sätt. I uttrycket "ibanken normall lillämpade villkor" bör naturiigtvis, som bankinspektionenpåpekat, ligga att möjligheten att fä kredii kan variera mellan olikapersoner även i den krediQäviga kretsen, beroende på den säkerhet somlåntagaren kan slälla för krediten eller på hans allmänna kreditvärdighet. Om anställda i enbank erbjuds krediler på vissa generösa villkor bör dessa villkor ansessom normala även gentemot personer som är anställda i ledande ställning ochomfattas av krediQävsbestämmelserna. Detta innebär t.ex. attarbetstagarrepresentanter i en bankstyrelse får ulnylQa sådana kreditförmåner som banken normalt tilllämpargeniemot de anslällda. Vidare föreslås altbankernas styrelser åläggs skyldighet att i en förleckning föra in uppgifterom de krediter som kreditjäviga personer har beviljats. Härigenomunderlättas en kontroll av att berörda personer inle beviljas krediter isädan utsträckning att risk för kreditföriuster kan uppstå. I jämförelse medgällande krediQävsbestämmelser har personkretsen utökatsi två avseenden. Vissa slörre aklieägare har hänförts lill den kreditjävigakretsen. Utredningen har föreslagit att regeln skall omfalta aktieägare som innehar lägsl av i banken. Utredningen har härvid beaktat alt ägandet av de svenska affärsbankerna i allmänhetär spritt och all del med den satta gränsen blir fråga om etl begränsatantal personer som banken utan större besvär har möjlighet att hålla reda på. Även jag anser atl den valda avgränsningen är lämplig. Ett undantag görs dock i mitt förslag för siaten som aktieägare. Vidare hänförs flllden krediQäviga kretsen sambo lill person som träffas av bestämmelser na.Att även dessa personer förslås bli omfattade av krediQävsbestämmel sernahänger samman med att sådana personer får förmodas kunna använ dasitt inflytande för all skaffa sig förmånliga krediler. Däremoi omfallas inte revisor i bankaktiebolag och sparbanker av den föreslagna krediQävs bestämmdsen. Anledningen är all den som står i låneskuld till sådan bank enligtden föreslagna bankrörelselagen inle får vara revisor i banken. detgäller föreningsbank bör, somjag kommer att utveckla i anslutning till Prop. 1986/87: 12 3 kap. 5 § bankrörelselagen, inte samma absoluta låneförbudgälla för samtliga revisorer. Undantag bör göras förförtroendemannarevisorerna. Mitt förslag: Bestämmelserna om krediters löptidförenklas. Som grundläggande princip skall gälla att förfallotiden för lånskall bestämmas så att den är förenlig med villkoren för bankernas förbindelser. Bankernas utlåning skall även ifortsättningen vara kortfristig lill sin natur. Den nuvarande begränsningen av möjligheten att lämna utbundna lån,dvs. lån med en längre formell löptid än , behålls. Några särskildavillkor om t. ex. ålerbelalningslid, amortering och uppsägningsförbehåll skall inte längre gällaför dessa krediter. Utredningensförslag: Överensslämmer med mitt förslag (se betänkandet SOU 1984:27 s. 193-206, SOU 1984:28 s.75-77 och SOU 1984:29 s. 110-113). Remissinstanserna:Bankinspekflonen och bankföreningen tillslyrker förslaget (bil. 3 avsnitt 3.7.31 och 3.7.32). Skälen för mittförslag: Grundläggande bestämmelser om bundna lån infördes föraffärsbankerna först i samband med bankrörelselag. Som en föQd av kreditinstitulutredningensförslag fick de tre bankgrupperna år 1965enhetliga regler i fråga om krediters löptid. Bestämmelserna innehåller enhuvudregel om kortfristighet vid kreditgivning samt vissa undantag frän denna regel. Paragrafen har ändratsvid elt flertal tillfällen, allteftersom bankverksamheten förändrals ochutvecklats. Undantag har gjorts från såvälden amorteringsbeslämmelse som finns i paragrafen som bestämmelsen där om uppsägningsförbehåll. FöQdenhar blivit atl bestämmelserna är svära att överskåda och tillämpa. Detfinns därför skäl alt se över dem. Det är ocksårimligt att bestämmelserna om krediters löptid bättre anpassas till rådande kommersiellaförhållanden, som ofta ställer krav på långakrediter. Den nuvarande regeln om amortering med lika belopp varje årunder amorteringstiden har visat sig osmidig. Bl.a. har från konsumenthåll framförts önskemål om längre kredittidernär det gäller fastighets-finansiering.Vidare har utvecklingen mot en alltmer internationaliserad kreditgivningi samband med exportfinansiering gort den nuvarande elt-års-regdn mindre lämplig. Genom de uppsägningsförbehåll som förekommeri samband med kreditgivning nödgas svenska banker ofta avböja deltagande i ett utländskt lånekonsortium, somavser lån till såväl svenska som ufländska företag. Vissa utländska bankeranser nämligen uppsägningsklausulen vara alltför godtycklig. För att undvika ettotympligt regelverk, som skulle bli föQden om ytterligare detaQändringar genomfördes iparagrafen, har utredningen vall alt reglera rättentill bunden långivning i bestämmelser som har en något Prop. 1986/87: 12annoriunda principiell utformning. Jag är beredd atl godta utredningens förslagtill sädana bestämmelser. Det principiellakravet på kortfristighet för bankernas kreditgivning har traditionell hävdvilket sammanhänger med att inlåningen normalt är kortfristig. krav bördärför gälla även i fortsättningen. Bankernas huvudsakliga uppgift blir atttillhandahålla kortfristiga krediler, dvs. krediter som har en löptid av högst . Den nuvarandebegränsningen av rätten att lämna bundna lån bör också behållas.Bestämmelserna innehåller därför en regel om att bankerna får lämna ul lån medlängre löptid än till ett sammanlagi belopp som svarar mothögst av summan av bankernas eget kapital resp. egna fonder och dess inlåning, s. k.bunden kreditgivning. Däremot kan del inte anses nödvändigt alt, som förnärvarande gäller, begränsa den bundnakredilgivningen till lån mot skuldebrev. I fråga om slörre länupprättas ju normalt särskilda kontrakt.