prop · GA03140 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1986/87:140 med förslag om nya regler för uttag av egenavgifter ochför pensionsgrundande inkomst för jordbrukare Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . 1propositionen föreslås att socialavgifter i form av egenavgifter inte skallberäknas på inkomst av jordbruksfastighet, om de intäkter som är hänförligatill egenverksamhet på fastigheten uppgår till högst . Inkomsten skalldå inte heller vara pensionsgrundande. Denya bestämmelserna föreslås träda i kraft den men tillämpasockså på inkomst som åtnjutits . Den enskilde skall dock påbegäran medges att hittillsvarande regler fortfarande skall tillämpas för hansdel för . Lagförslageni denna proposition har granskats av lagrådet. Propositionen innehåller därförtre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 4), lagrådets yttrande (s. 30) ochföredragande statsrådets ställningstagande till lagrådets synpunkter (s. 32). Densom vill ta del av samtliga skäl för lagförslaget måste därför läsa alla tredelarna. 1 1986/87. Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 § lagen (1962:381) omallmän försäkring' skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 11 kap. 3§= Med inkomst av annat förvärvsarbete avses a) inkomst av här i riket bedriven rörelse; b) inkomst av härbelägen jordbruksfastighet, som brukas av den försäkrade; c) ersättning förarbete för någon annans räkning i pengar eller naturaförmåner i form av kost,bostad eller bil; saml d) sjukpenning enligl denna lag eller lagen (1976:380)om arbelsskadeför säkring eller motsvarande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i stället för inkomst som ovan nämnts; allt i den mån inkomsten inte enligt 2 § är atl hänföra tillinkomst av anställning. Till inkomst som avses i första slyckel a) och b) räknasäven sådan inkomst av rörelse eller jordbruksfastighet, som enligt punkt 13 avanvisningarna till 32 § eller anvisningarna till 52 § kommunalskattelagen(1928:370) laxeras hos försäkrad, om den försäkrade varit verksam i förvärvskällani ej blott ringa omfattning. Har inkomst som avses i första slycket a) eller b) inteuppgått till I för år, tas den inte i beräkning. Ej heller tas sådanersättning som avses i första styckel c) i beräkning, om ersättningen från den,för vilken arbetet utförts, inle uppgått till I . En jordbruksfastighet skall inte anses brukad av enförsäkrad som har del i intäkter av egenverksamhet på fastigheten, om dessa intäktersammanlagt uppgår till högst . Denna lag träder i kraft den ochtillämpas första gången i fråga om pensionsgrundande inkomst för . Äldre föreskrifter tillämpas dock vid bestämmande avpensionsgrun dande inkomst för för den som gör framställning om det i sin allmänna självdeklaration vid taxering. ' Lagen omtryckt 1982:120. - Senaste lydelse 1984:671. Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter Härigenom föreskrivs atl 3 kap, 5 § lagen (1981:691) omsocialavgifter skall ha följande lydelse. Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses frånersättning för arbete för någon annans räkning, om ersättningen fråndenne Vad nu sagts gäller dock inte om ersättningen ulgör inkomst av rörelse eller jordbruksfastighet. Vid bestämmande av underlaget Jör avgift enligt I § I och5-7 skall bortses från inkomst av här belägen Jordhniksfastighet, om Jäsllg-hetenpå grund av bestämmelsen i II kap. 3§ fiärde stycket lagen (1962:381) om allmänförsäkring inle är att anse som brukad av den försäkrade. Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall vidare bortses från inkomst som avses i 11 kap. 3 § första stycket d) lagen (1962:381) om allmän försäkring. Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall vidare bortsesfrån inkomst som avses i 11 kap. 3 § första stycket d) lagen om allmän försäkring. Vid beräkningen av inkomst av annat förvärvsarbete gälleri tillämpliga delar beslämmelserna i 11 kap. 4 § lagen om allmän försäkring. Denna lag träder i kraft ochtillämpas första gången i fråga om egenavgifter som beräknas på grundval av taxering. tillämpas dock i fråga om egenavgifter för för den som i sin allmänna självdeklaration vid taxering har framställt begäran enligl punkl 2 ikraftträdandebeslämmelserna till lagen (1987:000) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. ' Senaste lydelse 1984:670, ti /87. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 mars1987 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, . , , , , , ,G.Andersson, Lönnqvist Lagrådsremiss med förslag om nya regler för uttag av egenavgifteroch för pensionsgrundande inkomst för jordbrukare Genom beslut av regeringen den 26juni 1986 fickriksförsäkringsverket i uppdrag alt utreda vissa frågor angående egenavgifteroch pensionsgrundande inkomst för ägare av jordbruksfastighet. Riksförsäkringsverketavlämnade rapporten av reglerna om egenavgifter ochpensionsgrundande inkomst för jordbrukare. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels som bilagaI en i rapporten intagen redogörelse för gällande rätt, dels som bilaga2verkets sammanfattning av sitt förslag. Utredningsuppdraget har genomförts i samråd med riksskalleverketoch . och riksförbundet har därefteravgelt samrädsyttranden som bifogats rapporten. Till rapporten har ocksä fogalsen av SHIO-Familjeförelagen lill ingiven skrivelserörande bl.a. frågor som uppdraget avsett. Samrådsytlran-dena och skrivelsenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga3. 2.1 Behovet av ändrade regler I skilda sammanhang har framhållits atl detgällande regelsystemet för uttag av egenavgifter pä inkomster avjordbruksfastighet har konsekvenser som framstår som otillfredsställande. Dessakonsekvenser har kommit att uppmärksammas främst beträffandejordbruksfastigheter med skogstillgångar. Problemet är emellertid inlespecifikt för skogsin-komster ulan sammanhänger i princip med hur alla slag avförvärvsinkomster och andra inkomster från jordbruksfastigheter behandlas närunderlag för socialförsäkringsförmåner och socialavgifter skall bestämmas, .Avgörande för hur jordbruksinkomster skall behandlas i socialförsäk- rings- och socialavgifishänseende är omjordbruksfastigheten är att anse Prop. 1986/87:140 som brukad av den försäkradeenligt 11 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL, Om fastigheten intehar brukats av den försäkrade är inkomsten därav inte förmåns- elleravgiftsgrundande. Inkomsten betraktas dä inte som inkomst av förvärvsarbete.Har däremot fastigheten brukals av den försäkrade under inkomståret utgör heladen vid den statliga taxeringen bestämda nettointäkten av fastigheten underlagför beräkning av pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete änanställning och därmed också underlag för beräkning av socialavgifter i form avegenav-gifler enligt lagen (1981:691) om socialavgifter, socialavgiftslagen. Sedan läng tid tillbaka har begreppet brukande vidtillämpningen av 11 kap. 3 § AFL getts en vid tolkning i vissa situationer.Bakom denna praxis torde framför allt ligga elt behov av att av administrativaskäl generellt kunna knyta an till inkomsttaxeringens uppgifter om inkomstförhållandenai förvärvskällan. Praxis har utvecklats därhän, att också myckel begränsadeintäkter som jordbrukels ägare haft av ett smärre arbete i egen regi påfastigheten regelmässigt leder till att fastigheien anses brukad. Som exempelkan nämnas att en tillfällig försäljning i egen regi av växtprodukter för eltmindre belopp torde räcka för att anse fastigheten brukad av den försäkrade, 1sådant fall kommer såväl små som stora faslighetsinkomster i form av arrenden,upplåtelse av avverkningsrätt o.d. att ingå i inkomsten av annat förvärvsarbeteoch bli avgifts- och förmånsgrundande. Detta brukar kallas för smittoeffekten. Svårigheter alt avgöra orr. en jordbruksfastighet harbrukats av den försäkrade kan föreligga också i fall då fasligheten ägsgemensamt av flera personer och bara någon eller några av dessa deltar iarbetet där. 1 dessa situationer torde tillämpningen oftast ha inneburit att enaktiv delägare anses ha brukat fastigheten för passiv delägares räkning. Enpassiv delägare i en brukad fastighet påförs i sådana fall de egenavgifter somanknyter till den pensionsgrundande inkomsten men däremot inte de som följer avsjukpenninggrundande inkomst. De här berörda frågorna i samband med brukanderegeln harvarit kända . Synpunkter på och önskemål om ändring av innebörden ibegreppet brukande har förts fram i många sammanhang. En omläggning avavgiftsuttaget så atl begreppet brukande skulle svara mot enbarl faktisktbrukande förordades av virkesförsörjningsutredningen i betänkandet (SOU1981:81) Skogsindustrins virkesförsörjning. Denna utredning utarbetade dockinget förslag i frågan. Del framgår också av remissyttranden över betänkandetatt en sådan lösning som förordades skulle förutsätta en allsidig genomgång avproblemen på fiamför allt avgifts- och förmånssidan. Någon utredning med härantydd inriklning mot avgiftsbegränsning har inle kommit till stånd. kompletteringsproposition (prop. 1985/86:150 bil.1 s.23) tog chefen för upp frågan om betydelsen av reglernaom egenavgifterna när det gäller att överväga ätgärder för att öka virkesutbudetinom den svenska skogsnäringen. Därvid framhölls att en översyn av reglernaskulle göras. I föreslås att egenavgiflerinte skall tas ut 5 på inkomstav jordbruksfastighet, om de intäkter som är hänförliga till egel Prop,1986/87:140 arbete påfastigheten inte överstiger ett halvt basbelopp. sådantfall inte heller vara pensionsgrundande. Verket föreslår vidare att intäktersom uppburits av ägare eller delägare av jordbruksfastighet, vilka inteutfört eget arbete pä fastigheten (passiva delägare), inte skall vara Slutligen föreslås alt inte heller passiva rörelseidkaresinkomster skall vara förmåns- eller avgiftsgrundande. Somjag inledningsvis nämnt har riksförsäkringsverketsutredningsarbete genomförts i samråd med riksskalleverket (RSV) ochLantbrukarnas riksförbund (LRF), I arbetet har vidare haflkontakter med SHIO-Familjeföretagen (numera benämnt Småföretagens ). RSV har inget att erinra mot riksförsäkringsverketsförslag. LRF anser alt beloppsgränsen mellan brukande och icke-brukande bordegå vid ett basbelopp. LRF tillstyrker emellertid förslagmed hänvisning till att en höjning av gränsen till ett basbelopp bedöms medföraalltför stora kostnader för staten, SHlO-Familjeföreiagen är positiv tillriksförsäkringsverkets förslag men framhåller att de problem på området somfinns för jordbrukare är likartade även för rörelseidkare. Organisationenanser det ändamålsenligt att ha en beloppsanknuten definition ocksä när detgäller atl avgöra om en rörelse skall anses bedriven eller ej. För egen del vill jag anföra följande. Jag anser detangeläget all på grundval av och yttrandena överden nu försöka lösa vissa problem med uttaget av egenavgifter på jordbruksin-komster.Delta bör ske genom att underlätta för såväl enskilda som myndigheter att iförväg bedöma effekterna av avgiftsreglerna. En lösning på problemen bör enligtmin mening inte få innebära något avsteg från huvudprinciperna försocialförsäkringen. Det är inle möjligt alt i detta sammanhang och på delunderlag som finns ta upp socialavgiftsfrågor av övergripande natur. Deändringsförslag som bör diskuteras nu gäller ätgärder av begränsad räckvidd förett speciellt område, nämligen egenavgifter och socialförsäkringsförmåner förjordbruksinkomster. Inriktningen på inkomst av jordbruksfastighet är angelägenockså på grund av avgiftsreglernas belydelse för skogsägares benägenhet attavverka skog. Från olika håll har framförts atl avgifisbestämmelserna ochderas tillämpning har en direkt avverkningshämmande effekt och på så sätlbegränsar virkeslillförseln lill den svenska skogsindustrin. Jag vill här förutskicka att jag finner alt riksförsäkringsverketsförslag om en avgränsning och elt klargörande i anslutning till begreppetbrukande av jordbruksfastighet bör kunna godtas som en lämplig väg att lösa problemsom sammanhänger med den s.k, smittoeffekten. Jag ansluter mig väsentligen tillverkets förslag i den nu nämnda delen och behandlar i det följande förslagelnärmare. Vad gäller riksförsäkringsverkels förslag om att undantapassiva jord brukares och rörelseidkares inkomster i avgifts- och förmånshänseende vill jag anföra följande. har framhållit alt samägande via dödsbon eller på annal sätt är utbrett inom förvärvskällan jordbruksfas tighet och atl det därvid ofta förekommer att fastigheten brukas av en 6 delägaremedan de övriga är passiva delägare. Verket anför att i sädana Prop.1986/87:140 situationer en delägare som inte bidragit med eget arbete påfastigheten enligl rådande praxis blir ansedd som brukare (passiv sådan). Han kommeri åtnjutande av pensionsgrundande inkomst utan någon utförd arbetsprestationoch debiteras pensionsanknutna egenavgifter. Verket anser att det såväl frän mera allmännautgångspunkter som med hänsyn till den antagna avverkningshämmande effekten -finns skäl all ifrågasäua konsekvenserna av den regeltolkning i fråga ompassivt brukande som bygger på att den passive delägaren utför elt brukandegenom en ställföreträdare. För egen del vill jag notera att regeringsrätten i ett pardomar (se bl. a, RÄ 1986 ref 120) har avgjort frågor ompensionsgrundande inkomst för passiv delägares inkomst av jordbruksfastighet.Därvid har regeringsrätten konstaterat att det av förarbetena tilllagstiftningen om allmän försäkring (prop, 1959:100 s.90) framgår alt del medinkomst av jordbruksfastighet som brukas av den försäkrade åsyftas ett brukandeav fastighetsägaren själv. Vidare har regeringsrätten, likaledes under hänvisningtill förarbetena, påpekat att man inte kan tala om inkomst av förvärvsarbeteom den försäkrade bara har haft inkomst av sådant slag som exempelvis arrendeför utarrenderad fastighet, ersättning för upplåtelse av avverkningsrätt tillskog, av grusläkt och av rätt lill jakt och fiske saml hyra för uthyrdlägenhet; sådana inkomster förutsätter nämligen ingen eller ringa arbetsinsatsav den som uppbär inkomsten. Regeringsrättens avgöranden har gällt situationerdå en delägare av jordbruksfastighet genom arrendeavtal upplåtit sinfastighetsdel till andra delägare som tillsammans hade brukat fastigheten.Eftersom den som upplåtit sin fastighetsdel inle själv deltagit i brukandet harregeringsrällen funnit alt denne inte kunde anses ha brukat fastigheien i denmening som avses i 11 kap. 3 § första stycket b) AFL. Sådana inkomster som detvar fråga om skulle därför inle utgöra underlag vid beräkning avpensionsgrundande inkomst, - Som konsekvens av avgörandena skall socialavgifteri form av egenavgifter inte tas ut i dessa fall. Tydligt är att regeringsrätten inte ansett sig kunna godtanägon allmän princip om atl en passiv delägare skall anses ha brukatfastigheten genom ställföreträdare så snart en annan delägare har varit aktivbrukare pä fasligheten. Detta innebär atl de tillämpande myndigheterna mästegöra en mera nyanserad bedömning utifrån de föreliggande omständigheterna i detsärskilda fallet än vad som torde ha skett i tidigare praxis. Enligl min mening har regeringsrättens avgöranden bidragittill atl klar göra rättsläget vad beträffar pensionsgrundande inkomst och egenavgifter vid vissa typer av passivt delägarskap i jordbruksfastighet. Det finns också andra situationer där inle sällan frågor om passiva delägares förmåns- och avgiftsförhållanden aktualiseras. går emel lertid inle närmare in på de olika gränsdragningsfrägor som kan uppstå i praktiken. Istället går verkets förslag i nu förevarande hänseende ut på alt genom en mindre jämkning av ordalydelsen i 11 kap. 3 § AFL och motivut talanden i anslutning därtill ge uttryck för att en passiv delägare av jord bruksfastighet över huvud laget inte skall kunna få pensionsgrundande 7 inkomsteller påföras egenavgifter enbarl som följd av atl någon annan Prop.1986/87:140 delägare har varil aktivt verksam på fastigheien. Verkels förslaginnefattar härutöver - som en konsekvens av ståndpunkten beträffande passivadelägare av jordbruksfastighet - en motsvarande lösning belräffande passiva rörelseidkare. Jag är för egen del inte beredd att på förevarandeunderlag lägga fram förslag till generell lagreglering i enlighet med vadriksförsäkringsverket har förordat beträffande passiva delägare och rörelseidkare.Det finns anledning att ytterligare överväga dessa frågor och därvid bl. a,undersöka om man kan finna en ordning som är enklare från administrativautgångspunkter. 2.2 Avgiftsgrundande inkomst av jordbruksfastighet Mitt förslag: Inkomst av jordbruksfastighet skall inteföranleda egenavgifter om intäkterna av egenverksamhet på fastigheien är små.För all uppnå detta införs en lagregel som anger att en jordbruksfastighetanses brukad av den försäkrade endast om intäkterna av egenverksamhet påfasligheten överstiger . förslag: Överensstämmer i huvudsakmed mitt. Skälen för mitt förslag: Avgörande för hur jordbruksinkomslerskall behandlas i socialförsäkrings- och socialavgiftshänseende är om jordbruksfastighetenär atl anse som brukad av den försäkrade enligt 11 kap. 3 § AFL. Närfasligheten inte brukats av den försäkrade är inkomsten därav inte förmåns- ochavgiftsgrundande. Den betraktas då inte som inkomst av förvärvsarbete. Hardäremot fastigheten eller del därav brukats under någon del av inkomståret utgörhela den laxerade nettointäkten av fastigheten underlag för beräkning avpensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete än anställning och därmedockså underlag för beräkning av socialavgifter i form av egenavgifler. Begreppet brukande är inte definierat i lagtext, utaninnebörden har istället fastlagts genom domstolspraxis. Praxis har sedan börjanav sextiotalet inneburit att också myckel begränsade intäkter somjordbruksfastighetens ägare hafl av ett arbete i egen regi regelmässigt ledertill att fastigheten anses som brukad. 1 sådana fall kommer såväl stora somsmå fastighetsinkomster i form av arrenden, upplåtelse av avverkningsrätt o.d.att ingå i inkomsten av annat förvärvsarbete och bli förmåns- och avgifisgrundande,den s. k. smittoeffekten. Rådande praxis kan alltså leda till att även blygsammaintäkter av egenregiverksamhel drar med sig att stora intäkter av exempelvis enupplåtelse av en avverkningsrätt (rotpostförsäljning) avgiftsbeläggs. Som ettytterlighetsfall har i några sammanhang nämnts etl avgörande är 1982. En personhade sålt tvä får till etl nettovärde av . Inkomsten av försäljningenvar den enda brukarinkomsten. Övriga fastighetsinkomster, 32065kr., avsäg rotpostförsäljningoch arrende. medförde att fastigheten ansågs brukad och egenavgiflerdebiterades på Prop. 1986/87:140 hela nelloinläkten. Avgifterna uppgick tillsammanlagt . Om fåren inte sålts hade fastigheien inte ansetts sombrukad och några egenavgifler hade dä inte debiterats. Det kan alltså konstaleras att reglerna sä som de harkommit att tillämpas inle i alla delar ger tillfredställande resultat. För attavhjälpa delta krävs enligt min mening att lagstiftningen ändras. Del ärväsentligt att reglerna är så utformade alt deras verkningar kan förutses.Vidare bör eftersträvas att reglerna verkar neutralt så att t. ex. egenverksamhetinom jordbruket inte missgynnas. bör man, som riksförsäkringsverketanfört, hålla regelsystemets trygghetsaspekt i minnet och se lill alt socialförsäkringensfinansiering inte försvagas. Några avvikelser från huvudlinjerna isocialförsäkringens uppbyggnad bör inte göras. Det principiella sambandetmellan förmåner och avgifter bör bibehållas. Den lösning som väljs mästesjälvfallet vara administrativt hanterbar för de berörda myndigheterna. Med väsentligen de utgångspunkter jag nu nämnt harriksförsäkringsverket i sin rapport närmare diskuterat fyra olika alternativ tilllösning på de beskrivna problemen, Inkomster från rotpostförsäljning undantas hellfrån avgiftsunderlag för egenavgifler. Den enskildemedges valfrihet alt själv bestämma huruvida intäkter från försäljning avrotposter skall ingå i avgiftsunderlaget eller inte. Enjordbruksfastighet anses vara brukad, och inkomsten därav avgiftsgrundande,först om de faktiska brukarinkomsterna uppgår till en viss andel av den totalabruttoinkomsten av fastigheten, Enjordbruksfastighet anses vara brukad och inkomsten avgiftsgrundande endast ombruttointäkten av eget arbete överstiger ett visst belopp som anknutits tillgällande basbelopp. nämner även del i olika sammanhangframförda förslagel om en återgång till de regler som gällde före år 1982beträffande basbeloppsavdrag vid beräkning av lilläggspensionsavgiften. Eltåterinförande av basbeloppsavdrag skulle emellertid enligl verkets mening fåen mera generell räckvidd och kräva en mer allsidig utredning än som kunnalgöras i detta sammanhang. Jag delar verkets uppfattning att det i dettasammanhang inte finns underlag alt pröva denna väg. Verkets diskussion av de uppräknade alternativen utmynnari atl verket inte kan förorda något av de tre första alternativen. Jag delarriksförsäkringsverkets uppfattning att inget av dessa alternativ i erforderligutsträckning tillgodoser de grundläggande synpunkter som måste beaklas. Jag anser sålunda alt det är väsentligt att slå vakt omden generella uppbyggnaden av socialförsäkringssystemet. Särreglering för engrupp avgiftsskyldiga eller för vissa inkomster bör i görligaste mån undvikas.Del skydd som socialförsäkringen erbjuder bör inte heller få styras av denförsäkrades egna, eventuellt kortsiktiga, ekonomiska motiv. Enligt min uppfattning måste vidare administrativa hänsyntillåtas vara tungt vägande vid val av lösning. Sålunda skulle elt undantagande av rolpostintäkter från avgiftsunderlagen för egenavgifter medföra ett icke 9 oväsentligt merarbete för de lokala skattemyndigheterna. 1986/87:140 finns redovisade i uppskattningsvis avjordbruksdeklarationerna. Den beräkning av pensionsgrundande inkomst (PGl-beräkning)som görs med utgångspunkt i uppgifterna i självdeklarationen sker förnärvarande huvudsakligen maskinellt. Etl undantagande av rotpostintäker skulleinnebära att deklarationer med sädana inkomster fick behandlas manuellt,eftersom en utbrytning av rotpostintäkler vid PGl-beräkningen i flertalet fallskulle kräva komplicerade kostnads- och avdragsproportioneringar. Det går inte atlkomma ifrån dessa proportioneringsproblem genom schablonregler förförhållandet mellan kostnader hänförliga lill brukar- resp. icke-brukarintäkter.Över huvud taget måste undvikas att skapa regler som medför väsentligt merarbeteför de handläggande myndigheterna och som skulle motverka de förenklingsslrävandensom präglat skatteförvaltningen. Jag delar därför uppfattning atlden lämpligaste lösningen är att införa en undantagsreglering, som medger enviss verksamhet i egen regi på jordbruksfastigheten och mindre intäkter däravutan all detta skall medföra att inkomsten av fastigheten blir avgifts- och förmånsgrundande.Med denna lösning bör en regel skapas som innebär alt en jordbruksfastighetskall anses brukad bara om intäkterna av egenverksamhet uppgår lill etl vissli förväg angivet belopp. Genom en sådan reglering skall ägare av jordbruksfastighetkunna ha mindre intäkter av fastigheten, exempelvis av försäljning avröjningsvirke, utan alt fastigheien i socialförsäkringslagstiftningens meningskall anses som brukad. Man uppnår en begränsning av egenverksamhetens smitloef-feklpå andra fastighetsinkomster, såsom intäkter av rotpostförsäljning o.d. Mitt förslag syftar inte till annan förändring iförhållande till nuläget än alt lagstiftningen skall ange vad som krävs av egenregiverksamhelför all en jordbruksfastighet skall anses brukad. Av de skäl jag anfört i detföregående (avsnitt 2.1) förordar jag inte atl någon ny lagreglering införs somdärutöver leder till ändrat brukandebegrepp. 1 fall då en fastighet har fleradelägare kan därför beloppsgränsen för intäkter av egenregiverksamhel kommaatt tillämpas för brukningsenheten.