prop · GA03110 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1986/87:110 om förbud mot handel med och Regeringen förelägger vad som har tagits upp ibifogade utdrag ur regeringsprotokollet för de åtgärder ochdet ändamål som framgår av föredragandens hemställan. I propositionen begärs bemyndigande atttillämpa lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner i fråga om enhandelsblockad mot och . Blockaden avses omfatta förbud mot införsel av varor medsydafrikanskt eller namibiskt ursprung och förbud mot utförsel av varor tillSydafrika och . Vidare avses blockaden omfatta vissa andra åtgärder somkan bidra till uppkomsten av brott mot in- och utförselförbuden såsom lastning,lossning och transport av varor liksom tillhandahållande av transportmedel ochlämnande eller förmedlande av uppdrag avseende sädana åtgärder. I propositionen föreslås också att lagen (1985:1050) omförbud mot införsel av jordbruksvaror från upphävs och att dessbestämmelser inarbetas i regeringens föreskrifter om handelsblockaden. Föreskrifterna avses träda i kraft . Föratt ge företagen möjlighet att avveckla sina handelsförbindelser bör förbuden,utom såvitt avser de inarbetade bestämmelserna om jordbruksvaror, börjatillämpas . I 1986/87. 1 Förslag till Prop. Lag med bemyndigande att tillämpa lagen (1971:176) om vissainternationella sanktioner i fråga om en handelsblockad mot och Utövervad som sägs i 1 § lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner, fårregeringen förordna att 3 och 5 §§ lagen skall tillämpas i fråga om enhandelsblockad mot och . Regeringen får också meddelaförordnande enligt 11 § tredje stycket lagen. Omförhållandena ändras sä att syftet med ett förordnande ej längre kvarstår,skall regeringen sä snart det kan ske i motsvarande mån upphäva eller ändrameddelat förordnande eller med stöd därav meddelade föreskrifter. Dennalag träder i kraft . 2 Förslag till Prop. Lag om upphävande av lagen (1985:1050) om förbud mot införselav jordbruksvaror från Härigenomföreskrivs att lagen (1985:1050) om förbud mot införsel av jordbruksvaror frånSydafrika skall upphöra att gälla vid utgången av . 1986/87: i lo Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , , G. , Lönnqvist Proposition om förbud mot handel med och Sverigehar vidtagit ett antal åtgärder som syftar till att bidra tillett avskaffande av apartheidsystemet i . Parallellt härmed har vårtland aktivt verkat för att skall besluta om effektiva sanktionermot , inkl. åtgärder på handelns område. Ansträngningarnaatt få till stånd ett sådant FN-beslut om effektiva sanktioner mot Sydafrikahar ännu inte krönts med framgång. Senast fälldes i FN:ssäkerhetsråd ett förslag om bindande sanktioner till följd av veton från två avrådets permanenta medlemmar. Visserligenkvarstår möjligheterna att senare nå ett verksamt sanktionsbeslut i säkerhetsrådet.Trots detta avser jag nu att ta upp frågan om införande av ett handelsförbudriktat mot och . Jagkommer att disponera den allmänna motiveringen för mina förslag och bedömningarpå följande sätt. Under avsnitten 2.12.3 redogör jag för utvecklingen iSydafrika och södra och för internationella och svenska åtgärder motapartheid. Avsnittet 2.4 upptar motiven för ett svenskt handelsförbud. Engenomgång av handel följer i avsnittet 2.5 följt av en redogörelse omkonsekvenserna i av ett handelsförbud (avsnittet 2.6). Härefter gårjag in på utformningen av förbudet (avsnittet 2.7). Slutligen redogör jag iavsnitten 2.8 och 2.9 för vissa åtgärder för att mildra effekterna i avett handelsförbud och för regeringens beslut att tillkalla en parlamentariskutredning som skyndsamt skall se över vissa delar av den svenskaSydafrikapolitiken. 2.1 Utvecklingen i och södra efter år1985 Iproposition 1985/86:52 om förbud mot införsel av jordbruksvaror från ,m. m. lämnades en redogörelse för utvecklingen i och i södra under år1985. Sammanfattningsvis sades dä att det mot Prop. bakgrund av den alltallvarligare situationen i var angelägnare än någonsin att ökaomvärldens stöd och bidrag till kampen mot apartheid och att skärpa detinternationella trycket mot . varje fördröjning avapartheidsystemets avveckling och av införandet av medborgeriiga rättigheterför alla medborgare minskade möjligheterna till en fredlig lösning ochökade faran för en allt allvarligare konflikt med oerhörda lidanden för bådesvarta och vita. Underdet dryga år som gått sedan regeringen lade fram nyssnämnda proposition harläget i och i södra förvärrats ytterligare. Det finnsingenting i händelseutvecklingen som antyder att denna nu länkats in pä banorsom skulle kunna leda till en avveckling av apartheidsystemet. Tvärtom harförtrycket ökat. Systemet försvaras nu med allt brutalare metoder. Destabiliseringspolitikengentemot grannländerna har fortsatt liksom den illegala närvaron i . Underde första månaderna 1986 ställde den sydafrikanska regeringen i utsikt en radförändringar. a. avsåg man att återställa sydafrikanskt medborgarskap tillalla de svarta som genom hemlandspolitiken föriorat sitt tidigaremedborgarskap. Passlagarna skulle upphävas och ersättas med ett för allasydafrikaner gemensamt identitetsdokument. Den lagstiftning som reglerar desvartas, de färgades och asiaternas rättigheter att bosätta sig och vistas istäderna (s. k. influx-control) skulle ses över för att möjliggöra ensmidigare urbanisering och ökad rörlighet inom landet. Förbättringar ochutökade finansiella resurser för utbildning och bostäder ställdes i utsikt.Samtliga befolkningsgrupper skulle i ärenden som rör den egna gruppen - ocksåfå rätt att på icke definierat sätt delta i regeringsarbetet. Därigenom skullede garanteras ett mått av politiskt medbestämmande. av de utlovade förändringarna har genomförts och några inslag iapartheidsystemet har därmed försvunnit. Sä har t. ex. de särskilda passlagarnaför den svarta befolkningen upphävts. Huruvida detta i praktiken kommer attmedföra ökad rörelsefrihet inom landet återstår dock att se. Återställandet avsydafrikanskt medborgarskap till de ca 9-10 miljoner svarta som på grund avhemlandspolitiken förlorat sitt sydafrikanska medborgarskap kommer sannoliktinte att beröra mer än knappt 2 miljoner människor som redan bor i områden ianslutning till städerna för vita. Resten kommer även i fortsättningen att varamedborgare i sina respektive hemländer och utlänningar i . Derasmöjligheter till arbete och boende i kommer således inte attförbättras. Tvångsförflyttningarna av svarta har inte upphört trotsregeringens utfästelser och påståenden om motsatsen. Detundantagstillstånd som infördes i vissa delar av Sydafrikaupphävdes . skärptes dock gällande säkerhetslagstiftningså att militär och polis gavs samma vidsträckta befogenheter som de tidigarehaft under undantagstillståndet. Isamband med befarade oroligheter inför 10-årsminnet av Soweto-upp-roret den 16juni infördes ånyo undantagstillstånd och över helalandet. Undantagstillståndet gäller fortfarande. Militärensoch säkerhetsstyrkornas närvaro i vissa svarta bostadsområ- 5 denhar mer eller mindre permanentats. Hundratals skolor har stängts Prop.1986/87:110 eller satts under bevakning av beväpnade säkerhetsstyrkor. Dencivila förvaltningen i de svartas bostadsområden har på många häll brutit samman.Befolkningens angrepp mot dem som uppfattas som medlöpare till apartheidregimenhar ökat och brutaliserats. har grupper som samarbetat med polisenbeväpnats och angripit apartheidmotständare. Den presscensur som införts ärnumera i stort sett total och har medfört att den allmänna nyhetsförmedlingenom vad som sker i landet, framför allt i de svartas bostadsområden, i storutsträckning upphört. Undantagstillståndetoch de skärpta säkerhetslagarna har utnyttjats för att fängsla tusentalsapartheidmotståndare. Hårdast har fackföreningarna och den FörenadeDemokratiska Fronten (UDF) drabbats. Tillförlitliga källor uppskattar antaletarresterade sedan undantagstillståndet infördes till över 20000, av vilkanästan hälften utgörs av barn och ungdomar . Tortyr och misshandel,även av barn, förekommer i allt större omfattning. I syfte att ytterligareförsvära motständskampen har också UDF förklarats vara en s.k. "affecledorganisation", vilket bl.a. innebär förbud för organisationen att ta emotekonomiska bidrag frän utlandet. Genommötesförbud, presscensur och arresterande av de folkliga organisationernasledare har regeringen på ytan lyckats dämpa oroligheterna i vissa områden.Moderata ledare har berövats möjligheten att bedriva motståndet i fredligaformer och i stället tvingats under jorden eller i landsflykt. Ett omfattandenätverk av lokala organisationer såsom hyres-kommittéer, gatukommittéer ochliknande, har vuxit fram i de svartas bostadsområden över hela landet. Dessautgör en av de viktigaste drivkrafterna i motståndet. Särskiltframgångsrika har konsument- och hyresbojkotterna varit. De lokala kommittéernahar i vissa områden tagit över ansvaret för kommunala angelägenheter. I syfteatt rasera de nya strukturer som byggts upp och att återställa ordningen tilldet gamla utsätts dessa organisationer från myndigheternas sida för omfattandeinfiltration och desinformationskampanjer. Itakt med det hårdnande förtrycket inne i har också den aggressiva destabiliseringspolitikengentemot grannländerna, i synnerhet mot Mogambique, trappats upp. Militäraattacker och mot den sydafrikanska motståndsrörelsen ,ANC, och påstådda ANC-mål har skett i flertalet av grannländerna. Ockupationenav delar av har fortsatt liksom stödet till de regeringsfientliga motståndsrörelsernaUNITA i och MNR i . Förutom militära åtgärder har densydafrikanska regimen vid upprepade tillfällen tillgripit ekonomiskasanktionsåtgärder i syfte att demonstrera sin ekonomiska överlägsenhet ochfrontstaternas beroende liksom för att tvinga dem att efterkomma Sydafrikaskrav bl. a. vad gäller utlämnande av ANC-med-lemmar. Sammanfattningsvisstår det helt klart att den vita minoritetsregimen ännu inte är beredd att genomföra de förändringar som krävs för att avskaffa apartheidsystemet och för att skapa ett demokratiskt samhälls system med lika rättigheter för alla befolkningsgrupper. Den lagstiftning som reglerar var och i vilka områden människor har rätt att bo (Group 6 Areas Act) och som utgören av hörnpelarna i apartheidpolitiken har man Prop. 1986/87:110 inte föravsikt att avskaffa. Tvärtom har regimen vid upprepade tillfallen med fasthetunderstrukit vikten av att även fortsättningsvis slå vakt om och bevara deolika befolkningsgruppernas särart och levnadsstil genom ett segregerat boende. Hemlandspolitikenoch övrig lagstiftning baserad på rastillhörighet visar tydligt regimens avsiktatt bevara och förstärka sådana samhällsstrukturer som grundas pårastillhörighet och att så långt som möjligt slå vakt om den vita minoritetenspolitiska och ekonomiska privilegier. Parallelltmed apartheidregimens ökande repression mot den svarta befolkningen harsannolikt ett växande antal vita börjat inse nödvändigheten av en omfattandesamhällsförändring. Den tidigare starka uppslutningen kring regeringspartiethar försvagats och tendenser till splittring inom den vita minoriteten harbörjat göra sig gällande. 2.2 Internationella åtgärder mot 2.2.1Sydafrika i FN m. m. har inställningen till den sydafrikanska regeringensapartheidpolitik skärpts i takt med att förtrycket ökat inom landetoch aggressions- och destabiliseringspolitiken gentemot grannstaternaupptrappats. har i ett stort antal resolutioner och uttalandenfördömt den sydafrikanska regeringens politik. Något beslut i säkerhetsrådet omytterligare bindande åtgärder mot utöver det beslutadevapenembargot har dock inte kommit till stånd. Ettviktigt steg framåt i sanktionsfrågan togs emellertid av säkerhetsrådet genomdess båda rekommendationer . FN:s medlemsstater uppmanadesdär att vidta olika ensidiga åtgärder mot , i första hand upphöra mednyinvesteringar. Genom sin inriktning pä det ekonomiska området innebar densenare av dessa rekommendationer något av ett genombrott i säkerhetsrådetsbehandling av apartheidfrågan. Ett stort antal länder har därefter genomförtsådana ensidiga åtgärder som i ökande utsträckning berört handelsområdet.Åtskilliga har genomfört partiella eller totala handelsförbud. Kampen motapartheidsystemet har således med tiden fått en allt starkare internationelluppslutning, även bland några av viktigaste handelspartners. Säkerhetsrådethar sedermera förnyat sina fördömanden av den sydafrikanska politiken ochrekommenderade åtgärder för att skärpa vapenembargomot . Ytterligare konkreta framsteg i sanktionsfrågan har emellertidomöjliggjorts till följd av att och därefterhar veterat resolutionsförslag om bindande sanktioner. Påsvensk sida delas den besvikelse som flertalet FN-medlemmar, inte minstfrontstaterna, liksom befrielserörelserna (ANC) ochSouth West People's Organization (SWAPO) känner inför denna brist päframsteg. har pä olika sätt, bl. a. genom att n 1986/87. delta i förberedelsernaför säkerhetsrådets senast avhållna möte i förra Prop. 1986/87:110 månaden,sökt medverka till en mera positiv utveckling i frågan. Sverigehar även deltagit i den rad konferenser, möten och seminarier i FN-regi somunder anordnades kring södra som ett led iförberedelserna pä ett upptagande av dessa frågor i säkerhetsrådet. Isammanhanget kan särskilt framhållas den världskonferens om sanktioner motSydafrika, som anordnades i . Underden gångna hösten och vintern har vidare samtal förts med de ledande i berördafrontstater och andra i sammanhanget betydelsefulla alliansfria stater samt ANCi syfte att sondera förutsättningarna för ett initiativ i säkerhetsrådet, somskulle leda till beslut om effektiva åtgärder mot . Detta har skettbl. a. i samband med besök i regionen och deltagande i de alliansfriastaternas toppmöte i . Dessa samtal utvisade attfrontstaterna och ANC var inställda på att framlägga ettresolutionsförslag i säkerhetsrådet om bindande sanktioner. De ställde sigockså allmänt positiva till att efter en vetering av ett sådant förslag stödjaett förslag om utvidgade rekommendationer. Detta senare förslag skulle följalinjerna i säkerhetsrådets resolution . Säkerhetsrådetmöttes för att diskutera frågan om sanktionsåtgärder först iår på begäran av de afrikanska och alliansfria staterna. Den 20 februariföretogs en omröstning om ett resolutionsförslag om selektiva bindandesanktioner, som framlagts av tillsammans med de övriga fyra alliansfriamedlemmarna av rådet. Förslaget motsvarade i stort sett de åtgärder som redanbeslutats av den amerikanska kongressen. Utgångenav omröstningen blev att och inlade sina vetonoch att resolutionsförslaget därigenom förkastades. Trotsatt saken diskuterades in i det sista kom något rekommendationsförslag aldrigatt framläggas efter det att förslaget om selektiva bindande sanktionerförkastats. Kontakterna mellan berörda parter, inkl. , har dock fortsatti syfte att undersöka förutsättningarna för ett nytt initiativ i frågan. Detfinns flera starka skäl till varför funnit det så angeläget att i FNdriva frågan om sanktioner mot . Ett sådant skäl är att det bara ärgenom gemensamma åtgärder, som också omfattar störstahandelspartners, som man kan åstadkomma verkligt kännbara resultat. Ett annatskäl är omsorgen om FN - att söka undvika en utveckling därvärldsorganisationen inte kan agera tillräckligt kraftfullt mot ett system somen bred majoritet av medlemsstaterna med stöd av vill avskaffa. Etttredje skäl för denna politik är att den ligger i linje med den svenskautrikespolitiska traditionen att vidta sanktioner först efter beslut i FN:ssäkerhetsråd. 2.2.2Åtgärder av enskilda länder Detgenombrott för sanktionsfrågan som kunde noteras har medfört attett växande antal länder och ländergrupperingar numera beslu- tatom olika sanktionsåtgärder som i en del fall även inkluderar åtgärder pä Prop.1986/87:110 handelsomrädet. Blandde åtgärder som tilldragit sig störst uppmärksamhet är de som beslutats av denamerikanska kongressen. Mot president veto beslutade kongressen medbred majoritet om en lagstiftning som innefattar bl. a. förbud mot import fränSydafrika av kol, stål, järn, uran, jordbruksprodukter och textilier. Lagenomfattar vidare förbud mot amerikanska nyinvesteringar i , förbud motexport av olja och oljeprodukter liksom förbud för amerikanskt ochsydafrikanskt civilflyg att trafikera de båda länderna m. m. Lagstiftningen kanses som ett resultat av det allt starkare allmänna opinionstrycket i . Dettahar också medfört att amerikanska företag i ökande utsträckning påbörjat avvecklingeller nedskärning av sin verksamhet i . Ienlighet med det samväldesbeslut som fattades utsägs engrupp personer att genomföra en resa till södra och . Gruppensseriösa och konstruktiva försök att få till stånd en dialog och förhandlingaromintetgjordes dock av den sydafrikanska regimens bristande samarbetsvilja.Samväldesländerna med undantag av beslöt därför i augusti 1986vid ett möte i att införa en rad ytterligare sanktionsåtgärder, bl. a.förbud mot import av uran, kol, järn, stål och jordbruksprodukter frånSydafrika, förbud mot nyinvesteringar och lån, etc. EG-ländernaenades om att skärpa sanktionspolitiken mot och införadels förbud mot import av stål, järn och uran, dels förbud mot nyinvesteringari . Skärpningarav tidigare sanktionsbeslut har även genomförts av bl. a. , ,, och . Medutgångspunkt frän det gemensamma nordiska handlingsprogrammet mot ,utvidgat och skärpt , har de övriga nordiska länderna var för sigvidtagit ekonomiska åtgärder mot . införde i juni 1986lagstiftning avseende förbud mot handel med . Den norska regeringenhar till överlämnat ett förslag till förbud mothandel med och förbud mot transporter av olja och oljeprodukter tillSydafrika. har infört licensiering av all handel med . 2.3 Den svenska Sydafrikapolitiken Såsombetonats vid åtskilliga tillfällen har den svenska Sydafrikapolitiken som målatt medverka till ett avskaffande av apartheid och införande av ett demokratisktsamhällssystem i . Denna politik, som kontinuerligt skärpts,innefattar en rad olika åtgärder. Det förtjänar i sammanhanget understrykas attSverige genom investeringsförbudet var ett av de förstaindustriländerna som vidtog ekonomiska åtgärder mot . Investeringsförbudethar därefter skärpts och kompletterats med bl. a. förbud mot finansiellleasing. DenI trädde förbudet mot införsel av jordbruksprodukter i kraft liksom flera andra åtgärder som ingick i regeringens proposition 9 1985/86:52. Bland dem kan nämnas rätten för kommuner ochlandsting att Prop. 1986/87:110 vidta bojkottåtgärder mot liksom enskärpning av straffskalan i lagen (1971:176) om vissa internationellasanktioner. I syfte att begränsa teknologiöverföring till infördesvidare förbud mot överlåtelse och upplåtelse av patent- ochtillverkningsrättigheter till sydafrikanska och namibiska företag. är all handel med licensbelagd(SFS 1986:521). Näringslivet, som av regeringen uppmanats attminska sin handel med , rekommenderades ånyo detta ochatt i stället söka andra marknader och leverantörer. Rekommendationen hadedenna gång formen av ett gemensamt uttalande från samtliga politiska partier.Tillgänglig statistik över handelsutbytet med visar för periodenjanuari - att importen minskat och exporten . Enutförligare redovisning för handelns utveckling ges i avsnitt 2.5. Förutom åtgärder som syftar till att begränsa detekonomiska och kommersiella utbytet med , kan också nämnas deskärpningar i vise-ringsbestämmelserna för sydafrikanska medborgare som träddei kraft (SFS 1986:131), liksom de långtgående restriktionersom införts för att minimera kontakter och utbyte inom områdena sport, kulturoch vetenskap. En viktig del av den svenska Sydafrikapolitiken utgörs avbiståndet till södra . Detta består av dels det bilaterala biståndet tillfrontstaterna och stödet till den ekonomiska samarbetsorganisationen (), dels det humanitärabiståndet till befrielserörelserna ANC och SWAPO och till apartheidpolitikensoffer. Den svenska insatsen är högst betydande. Av det totala bilateralabiståndet är eller inemot avsatta förutvecklingssamarbete och humanitära insatser i södra samt katastrofbiståndoch stöd genom enskilda organisationer m. m. I årets budgetproposition harregeringen föreslagit en ytterligare förstärkning av insatserna i södra sammanlagt . Mot bakgrund av den förvärrade situationen i södra särskilt den allt intensivare destabiliseringspolitiken avsattes 1986 660 milj. kr. för sådana insatser i södra som är ägnade attminska effekterna av militära och ekonomiska påtryckningsåtgärder.Insatserna avsäg bistånd till transporter, kommunikationer och energiförsörjningsamt ett utökat katastrofbistånd. Som ett ytterligare led i den svenska Sydafrikapolitikeningår det bredare samarbetet mellan de nordiska länderna och SADCC-ländernasom syftar till att vidga de ekonomiska och kulturella relationerna mellan dessaregioner. Framför allt satsas resurserna på att få till stånd samarbete inomområdena investeringar, teknologiöverföring, handel och kultur. För innevarandebudgetär har 20 milj. kr. avsatts för detta ändamål. Det bredare samarbetet mellan de nordiska länderna och SADCC-län derna syftar också till att minska beroendet mellan och . Genom att stimulera svenska företags egna investeringsinsatser i regionen, helst i samverkan med företag i regionen, uppnås detta syfte. 2.4Motiven för ett svenskt handelsförbud Prop. Eftersamråd med chefen för får jag rörande överväganden avutrikespolitisk och folkrättslig karaktär säga följande. Sverigehar, bl. a. tillsammans med de övriga nordiska länderna, länge aktivt verkatför ett beslut i säkerhetsrådet om effektiva sanktioner mot . Enviktig princip i svensk utrikespolitik är att endast deltar i sanktionereller åtgärder av sanktionskaraktär som beslutats av . Dennalinje har sin grund i starka uppslutning bakom och i denalliansfria politik, syftande till neutralitet i krig, som vi valt att föra.Sverige har konsekvent avvisat propåer, oftast frän stormaktshäll, om medverkani sanktionsåtgärder som inte genomförs i FN-regi. Vår inställning härvidlagmotiveras såväl av folkrättsliga som säkerhetspolitiska skäl. Vetorätteni har visserligen visat sig utgöra en begränsande faktor närdet gäller rådets möjligheter att agera. får ett beslut av rådet när ett sådant väl fattats - den breda förankring och det stöd som krävs föratt ge besluten nödvändig internationell tyngd och säkerställa deras effektivagenomförande. Systemet utgör också ett viktigt skydd mot att små länder dras ini ekonomisk krigföring mellan stormakterna. Detär endast ett beslut eller en rekommendation av som kan hävavåra förpliktelser enligt det allmänna tull- och handelsavtalet (). ArtikelXXI c) i medger undantag från tillämpning av avtaletför "förpliktelser enligt stadga i syfte att upprätthållainternationell fred och säkerhet". Ett av motiven för detta stadgande äratt det internationella handelssystemet skall värnas från att utnyttjas sompolitiskt påtryckningsmedel, något som i det längre perspektivet skulle kunnaleda till systemets sammanbrott. Samtidigtär det klart att det föreligger folkrättsligt utrymme för den enskilda statenatt vidta den typ av begränsade åtgärder som genomfört mot Sydafrikamed böljan . Samtliga dessa åtgärder, inkl. förbuden mot nyinvesteringaroch mot import av jordbruksvaror, har således kunnat införas utan att Sverigeöverträtt någon internationell bestämmelse eller påståtts göra detta. Åtgärdernaingår som ett led i en internationell isoleringspolitik mot . De harvidtagits i förhoppningen att kunna inspirera andra stater till efterföljd ochdärigenom bidra till trycket på att vidta ytterligareåtgärder för att förmå den sydafrikanska regeringen att avskaffaapartheidsystemet. De svenska initiativen har också, som framgått i detföregående, fått efterföljd, särskilt efter är 1985. Kampen motapartheidsystemet har således med tiden fått en allt starkare internationell uppslutning.