prop · GA0358 · 1986-12-31 00:00:00 — Vidare måsle den illegalaverksamhel som riktar sig mot hotade eller sårbara arter bekämpas på etleffektivi säll. Ålgärder krävs också för atl förhindra atl främmande viltarteretablerar sig i landet lill men för de inhemska arterna. Vad belräffarutvecklingen av viltstammarna måste en balans eftersträvas i fråga omstammarnas storlek. Av grundläggande betydelse för arternas bevarande är attbestånden av varje art omfattar ett så stort individanlal att en genetiskvariation inom arten är säkerställd. När arterna förekommer i tillräckligtslarka slammar måsle del bli fråga om en inlresseavvägning. Jägare och ennalurintresserad allmänhet kan å ena sidan förutsättas vilja ha talrikabestånd av åtminstone vissa arter. Hänsyn måste emellertid å andra sidan laslill riskerna för skador i jordbruket och skogsbruket och i trafiken. Vadbeträffar jakten bör samhällets insalser inriktas mol att främja elltillvaratagande av dels de ekonomiska värden som villel represenlerar, dels demöjligheter lill rekreation och avkoppling som jakten ger. Samhället kan direktpåverka förutsättningarna för jakten genom be stämmelser som reglerar under vilka villkor jakl skall få bedrivas. Av stor betydelse i sammanhangei är också reglerna för jaklsamverkan över ägo gränserna, en samverkan som också förbättrar fömtsättningarna för vilt vård. Del är vidare möjligt atl genom olika åtgärder från del allmännas sida påverka villkoren för upplåtelser av jaktmark vilkel i sin tur återverkar på möjligheterna atl bedriva jakt. Ett främjande av jaktinlresset får emellertid inte leda till atl andra vikfiga intressen blir lidande. Alt eltfrifidsinlresse som jakten i vissa fall måste stå tillbaka för olika näringsintressen är självklart. Hänsyn måsie emellertid även tas till andra fritidsintressen. Som flera remissinslanser påpekar kan allmänhetens vistelse i skog och mark för bärplockning och annat komma att påverkas av all del bedrivs jakt på markerna. Här är del nödvändigt alt finna kompromisslösningar, bl.a. närdet besläms under vilka tider jakt skall få ske. Föratt jakt- och viltvårdspolitiken skall få den inrikining jag förordar krävs altverksamheten styrs genom lagbeslämmelser och andra föreskrifier. Denadministration som behövs för atl etl sådant regelsyslem skall fungera börsamhällel svara för. Jag delar beredningens och remissinstansernas uppfattningatt administrationen bör förenklas så långl del är möjligt. En aktiv medverkanav jägarnas organisaiioner får enligl min mening stor betydelse förmöjligheterna atl finna enkla former för hur jakten och viltvården skallorganiseras och när en rad praktiska uppgifler skall lösas. Sammanfattningsvis innebär\'ad jag nu har anförl att jag i allt väsentligt ansluter mig lill beredningensförslag i fråga om målen för viltvården och jakten och de principer i övrigtsom bör ligga lill gmnd för poUliken på området. Mittförslag: Den nuvarande jaktlagstiftningen är i behov av en så omfattandemodernisering all del är befogal atl ersätta lagen om rätt till jakt med enhell ny lag, jakfiag. Idet följande avser jag att närmare behandla frågor om villvården i avsnitt 2.2,jakten i avsnitt 2.3, administrationenav jakten och viltvården i avsnitt 2.4. Mina kommenlarer till de enskildalagbestämmelserna finns i specialmofiveringen (avsnitt 4). Mittförslag: För vård och skydd av viltet i allmänhet skall följande gälla: - Villel skall vårdas i syfle atl bevara de viltartersom tillhör landets viltbestånd och atl främja en med hänsyn fill allmänna ochenskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna. - Alll vill är fredat om inle annat föreskrivs. - Del skall åligga markägare och jakträitshavare attvidta de särskilda ålgärder som behövs för att skydda och vårda viltet och altanpassa jakten efter tillgången på viU. Ålgärder i samverkan mellan fleramarkägare och jakträitshavare bör främjas bl.a. genom en lokal organisation. - För atl förhindra att främmandeviliarter okontrollerat etablerar sig i landet skall det krävas särskilttillstånd för atl få ha sådana arter i hägn. En myndighel skall kunna förordnaom jakt på vilt av främmande art. Beredningens förslag:Beredningen föreslår - förulom de ålgärder som anges i mitt förslag - attlänsstyrelsen ges möjlighet att förbjuda eller inskränkajakten på en fastighet eller att förklara att en markägare skall tåla Prop.1986/87:58 att en anläggning för viltvården anläggs på hans fastighet, om detinte medför olägenhet av betydelse för honom. Det bör enligt beredningenföreskrivas att energiskogsodling alllid skall anmälas för samråd enliglnaturvårdslagen. En särskild arbetsgrupp bör lillsättas med uppgift atl genominformation till allmänheten bidra till att minska anlalel villolyckor saml eltfillägg göras i väglrafikkungörelsen om skyldighel alt hålla låg hastighet inomområden där det finns risk för kollision med vilt. Enligt beredningen börnaturvårdsverket få i uppdrag alt undersöka möjligheterna att återställamarkavvauningsföretag som har föriorai sin belydelse. Remissinstanserna:Remissinslansernas negativa synpunkter riktar sig i huvudsak mot de avberedningens förslag som, enligl vad jag redovisat, inle ingår i mittförslag. Skälenför mitt förslag: Ivad mån det skall lyckas att bevara vårt lands viltarter i livskraftiga stammarär i grunden beroende av vad som sker med den miljö som viltet har anpassat sigtill. Beredningen har redovisal (se beiänkandei s. 223-234) olikamiljöstörningar och annan påverkan på miljön som inneburil ändradelivsbetingelser för många vUtarler. Jag vill återigen framhålla att de förviltvärden viktigaste insatserna mäste göras inom ramen för arbetet med attskydda vår miljö. En av de mest angelägna uppgiflerna är att minska spridningenav försurande ämnen och komma lill rälla med de miljöproblem som orsakas avanvändningen av kemikalier. För framgång på dessa områden krävs såväl åtgärderinom landet som ett fortsalt internationellt samarbete. Det är vidare av väsentligbetydelse från viltvårdssynpunkt atl verkningarna av exploaterande ingrepp inaturen så långt möjligt mildras genom åtgärder som förebygger skada eller somåterställer förhållandena till de som rådde före ingreppet. Beredningenhar särskilt pekat på att möjligheterna att fä till stånd sådana ålgärder vidvattenkraftutbyggnad bör las fill vara bälire än vad som har skett.Bättre kunskaper om utbyggnadens effekler för viltet och hur dessa effeklerskall motverkas ökar möjligheterna alt genomföra åtgärder för att bevara elleråterskapa biotoper som är värdefulla för viltet. Det är därför väsenlligl altinför framtida vattenkraftutbyggnader undersöka vilken inverkan företaget harpå viltet och hur denna inverkan skall kunna motverkas eller kompenseras. Kaninle effekterna förutses bör undersökningarna genomföras under en prövotid.Naturvårdsverket har i sitl remissvar framhållit alt det också är nödvändiglalt man noggrant inventerar del berörda området vad avser störningskänsliga ochhotade djurarter. Med den nya valtenlagen (1983:291), som starkare än den lidigarebetonar naturvårdsinlressena, bör en lillämpning i enlighet med beredningensoch ullalanden kunna förvänlas ulan några ytteriigareåtgärder. Beredningenbehandlar också vissa andra förelag för energiulvinning 23 och deras inverkan påmiljön. I del sammanhanget föreslår beredningen atl Prop. 1986/87:58 det inaiurvårdsförordningen (1976:484) tas in en beslämmelse om en generellskyldighet all anmäla energiskogsodling för samråd enligt naturvårdslagen.Förslaget avstyrks av skogsslyrelsen. Enligt min mening finns det inle f.n.tillräckliga skäl för en generell samrådsskyldighet. Avstor betydelse för viltvården är också att hänsyn tas lill viltet i all verksamhetsom påverkar den yttre miljön. Beredningen föreslår all de allmänl formuleradekraven på naturvårdshänsyn vid kommunernas planering och vid vägplaneringskall preciseras i bl.a. allmänna råd för planeringsarbetet. I likhet med deremissinstanser som har uttalat sig i frågan bilräder jag förslagel såvittavser den kommunala planeringen. Slatens planverk har i sill remissvarförklarat att de föreslagna allmänna råden bör innefattas i den rådgivning ochmetodutveckling som planverket avser alt bedriva i samråd med berördamyndigheter i anslutning till alt det införs en ny plan- och bygglag. Någotsärskilt uppdrag till planverket behövs därmed inte. Genomatt jordbruket och skogsbruket inverkar på livsbetingelserna för nästan alltvilt är det av utomordentligt stor betydelse alt näringarna bedrivs på etlsådant sätt att hänsyn tas till viltets behov av skydd, vatten och föda. Dennormala formen för slutavverkning i dagens skogsbruk är traklhuggning, dvs.kalavverkning i vissa fall med kvarslällande av frölräd. Traklhyggesbrukmissgynnar viltarter som är beroende av gammal skog och av boträd. Med stöd avskogsvårdslagen (1979:429) har efler samråd med naturvårdsverketmeddelat föreskrifier och allmänna råd om den hänsyn som skall tas lill naturvårdensintressen vid skogsbruk. Flera av dessa råd och föreskrifter har direkt ellerindirekt villvårdande karaklär. Av föreskriftema kan nämnas bestämmelserna omall impedimenl i regel skall undanlas från avverkning och alt stormfaslaskogsbryn, trädridåer, grupper av träd, buskar och enstaka träd skall sparas ilämplig omfattning. Vidare skall hotade eller sällsynta arters boträd och övrigvegetation som skyddar deras boplatser sparas. Brott molnalurvårdsföre-skriflerna medför inte utan vidare straffansvar eller annanpåföljd. har emdlertid möjlighet att genom ellföreläggande i del enskilda fallel ange vilka hänsyn som skall las och enförsummelse kan då medföra botes- eller vitesansvar. I anslutning till dessabeslämmelser bedriver skogsvårdsorganisalionen en omfattande tillsyns-,rådgivnings-, informations- och utbildningsverksamhet. Som exempel kan nämnasall särskild litteratur har gells ul om faunavård i skogsbrukel. Kurspaket harutformats med anknylning härtill. Särskilda informationsblad redovisarulrolningsholade djurarter och vilka ålgärder som bör vidlas i skogsbrukel tUlderas skydd. Av särskUd belydelse i sammanhangei är den utbildning som pågår avtjänstemän och skogsarbetare i fråga om hur hänsynsreglerna skall komma lillultryck i del praktiska arbetet i skogen och om ell skogsbruk som mer änhillills utgår från de lokala fömtsättningarna (elt ståndortsanpassalskogsbmk). Sedanberedningens belänkande lämnades har beslulal om en ändring av lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark som innebär alt föreskrifter kan meddelas om naturvårdshänsyn i jordbruket. ternaär knutet elt sanklionssyslem ulformal efter mönster av vad som Prop.1986/87:58 gäller för skogsbrukets del. Flera viliarter är beroende av såväljordbruksmarken som skogsmarken och inte minst gränszonerna mellan dessamarker. De föreskrifier som meddelas för, skötseln av jordbruksmark får därförockså den betydelsen att de ökar effekten av föreskrifierna för skogsbrukel. Närdet gäller skogsbruket och viltet har beredningen ocksä tagit upp frägan omutnyttjandet av tidigare jordbruksmark för skogsproduktion. Beredningenkonstaierar atl det finns belydande arealer nedlagd jordbmksmark som ännu intehar beskogals eller lagits i anspråk för andra ändamål. Det kan i många fallvara lämpligl och önskvärt att marken tas i anspråk för särskilda anläggningarför viltet. Ligger däremot marken outnyttjad är den enligt huvudregeln altbetrakta som skogsmark i skogvårds-lagens mening och ägaren är då skyldig atlanlägga skog på marken. I likhet med beredningen ärjag emellerlid av denuppfattningen alt del i vissa fall kan vara motiverat atl avsätta vissa smärreområden för viltet ulan att man för den skull vidlar några särskilda ålgärder iform av plantering, anläggande av viltvatten eller liknande. En sådanavsättning behöver inte heller strida mot skogsvårdslagen. Sedan beredningenavgav sitt förslag har skogsslyrelsen gjort elt lillägg i sina föreskriftertill skogsvårdslagen. Enligt skogsvårdslagen gäller, som ell undantag frånhuvudregeln, att outnyttjad mark under vissa förutsättningar inle skall räknassom skogsmark. I det nämnda tillägget anges som exempel på sådan mark juslsmärte områden som är av slor betydelse för viltet. Somjag har nämnt i det föregående har beredningen i ett lidigare betänkandebehandlat frågorna om viltolyckor i irafiken. Flera olika åtgärder har ocksävidtagits för alt minska anlalet olyckor. Bl.a. har det genomförts en kraftigtökad avskjutning av älg. Särskilt när det gäller norrlandslänen kan det för desenaste åren konstateras en viss minskning av antalet älgolyckor. Samlidigt harantalel trafikolyckor med rådjur och hjort inblandade ökat. Enligt min meningkrävs fortsalla ansträngningar för atl nedbringa antalet olyckor med älg ochrådjur inblandade. De åtgärder som står till buds förutom en hög avskjutning ärbl.a. uppsättande av vilislängsel, varningsskyllning och inte minst rådgivningoch information lill både bilförare och allmänheten i övrigt. Även ominformationsbehovet är slort ärjag inte beredd atl bilräda beredningens förslagom inrättande av en särskild arbelsgrupp för ändamålet. Jag delar denuppfattning som och för trafiksäkerhetensfrämjande har, nämligen att tillgängliga resurser i slället ges till redanexisterande organ med informationsansvar när det gäller viltet ochtrafiksäkerheten. Jagkan inle heller bilräda förslagel alt i väglrafikkungörelsen skriva in en skyldighel alt hålla tillräckligt läg hastighet inom områden där det finns risk för kollisioner med vilt. Som trafiksäkerhelsverket påpekar har trafi kanterna långt ifrån alltid möjlighet att med ledning av lerrängförhållanden och annat avgöra huruvida de befinner sig inom ett sådant område eller inte. 1 de i vägtrafikkungörelsen särskilt uppräknade fallen, då en trafikant är skyldig atl anpassa hasiigheien, kan man däremoi hänvisa lill vissa lätt konslaterbara omständigheter som innebär en förhöjd olycksrisk. Jag vill i 25 del här sammanhanget ocksåerinra om att bl.a. polismyndigheten numera Prop. 1986/87:58 har möjlighetatl besluta om lillfällig hastighetsbegränsning när del behövs för atlförebygga olyckor med klövvilt. Dengällande ordningen för fridlysning av vUtel godkändes av (prop. 1967:136, LU 52, rskr. Som princip gäller att aUa vilda däggdjuroch fåglar är fridlysta om inle fridlysningen har upphävts genom bestämmelserom allmän jaktlid för vissa arter. var lagstiftningen för skydd avviltet utformad så, att alla arter som inte var fridlysta var lillålna förjakl. Omläggningen fill ell nylt fredningssystem var belydelsefull främsl avprincipiella skäl. Fridlysningen kunde tidigare uppfattas som i första hand eltmedel att bevara vissa viliarter för jaktändamål. Med den nya ordningenmarkeras tydligt att fredningen är ett led i den allmänna naturvården. Ilikhet med beredningen och remissinslanserna anser jag att det nuvaranderegelsystemet för fredande av villel bör behållas oförändrat i sina huvuddrag.Det innebär atl det som huvudregel bör gälla alt alla viltarter är fredade.Endasl i de fall och i den utsträckning jakl framslår som försvarlig från olikasynpunkter bör en djurart undanlas från fredningen. Jagkan också anslula mig till beredningens uttalanden i fråga om de principer sombör ligga till grund för besiämmande av jakttider. En förutsättning för atljaktlid skall fastställas för en arl bör liksom vara all arten i frågabedöms låla den beskaltning jakten innebär. Undantag från den regeln kanemellertid behöva göras beträffande främmande viliarter. Jag ålerkommer tillden frågan i elt följande avsnill. För att jakten inle skall komma att stridamot de för villvården angivna målen bör jakl i princip inte tillåtas underdjurens föryngringstid. Även djurskyddsskäl talar i allmänhet mol jakt underden tid djurens ungar saknar förmåga all klara sig på egen hand. Del är ihuvudsak i följande fall som det finns skäl all låta djurskyddsintresset vika.Vissa arter, exempelvis råttor och möss, kan av praktiska skäl inte beredasnågot skydd . Etl andra fall är när så väsenlliga värdenbehöver skyddas mol en viltart all del bedöms nödvändigt att bedriva ensärskilt iniensiv skyddsjakt. Detär väsenligl att viltet, särskilt under föryngringstid, skyddas även mot andra störningar än sådana som sammanhänger med jakt. Jag syflar närmasl på olika verksamheier som hör fill del allmänna friluftslivet. Skolertrafik och vissa former av båtsport kan i och för sig leda till allvar liga olägenheter för djurlivet. Störningar av sådana verksamheier kan emellertid minskas genom olika former av reslriktioner. Beslul om sådana kan meddelas med slöd av naturvårdslagen och naturvårdsförordningen. Skoterlrafiken kan vidare regleras med slöd av terrängkörningslagslifl- ningen och båttrafiken med slöd av sjötrafikförordningen. När del gäller friluftslivet i övrigt finns det en allmän hänsynsregel i 1 § andra stycket naturvårdslagen. Enligl den bestämmelsen, som inte är sanktionerad ge nom någon form av påföljd, skall var och en visa hänsyn och varsamhet i sitl umgänge med naturen. Del innebär bl.a. en skyldighet att iaktta elt 26 sådantuppirädande alt vederbörande inle stör djurlivet. Enligt min mening Prop.1986/87:58 är del motiverat att också i jaktlagstiftningen erinra omskyldigheten alt visa hänsyn till viltet. Även om nägra sanktioner inle knytstill bestämmelsen bör den kunna få samma betydelse som den nyssnämnda regeln inaturvärdslagen, nämligen att ge en viss lyngd åt information och upplysning idessa frågor. I samma beslämmelse och med samma syfte bör också föreskrivas altidrollstävlingar och liknande friluftsverksamheter i marker där det finns villskall genomföras så atl viltet störs i så liten utsträckning som möjligt. Slutligenbör del i den nya jaktlagen liksom i den nu gällande finnas enslraffsanktionerad regel för att skydda viltet mot störningar av mera kvalificeratslag. Till den närmare innebörden av den bestämmelsen ålerkommer jag ispecialmotiveringen till jaktlagen. Jaghar i det föregående understrukit den slora betydelse den normalamarkanvändningen inom jordbmket och skogsbmkel har för viltets livsbetingelser.Genom alt hänsyn lill naturvårdsintressena tas i dessa näringar kan viltet fåtillgång till vatten, föda och skydd. I vissa fall är del emellertid nödvändiglatt förbättra förhållandena genom särskilda stödåtgärder eller anläggningar förviltet. Det kan gälla t.ex. stödulfodring under besväriiga vintrar. Det kanockså vara fråga om mera varaktiga insalser i form av exempelvis särskiltiordningställda marker för viltet. Beredningen anger som exempel atl områden avmarginell betydelse för skogs- och jordbruksproduktionen avsätts förproduktion av villfoder. Det kan vara fråga om nedlagd jordbruksmark,bergsmarker som är svåra att avverka, svårbm-kade eller lågavkaslandeåkermarker och slrandbrinkar. Inom områden med otillräcklig vattenförsörjningför viltet kan vidare nya våtmarker skapas genom alt viltvatten anläggs. Ianslutning till kan man genom all plantera buskar och andra växter geviltet etl ökal skydd. Skogsimpediment kan också skötas så alt de blir tillnytta för viltet. Jagdelar beredningens uppfallning atl åtgärder av det slag jag redovisat börkunna utföras i slörre utsträckning än vad hitlills varil fallel. I många fallär del en fördel om ålgärderna genomförs planmässigl och i samverkan inomstörre områden. Ansvarei för atlålgärderna blir genomförda bör åvila markägarna och jaklrättshavarna. Som beredningen konstaterar åligger det främsl markin nehavarna att svara för den del av villvården som bl. a. regleras i föreskrif terna om nalurvårdshänsyn i jordbrukel och skogsbruket. När det däremoi gäller viltvården i mera traditionell mening, dvs. särskilda åtgärder lill stöd och skydd för viltet och en anpassning av jakten i förhållande till viltfill- gången, är det mera naturligt all lägga ansvaret på jakträttshavaren. En sådan ansvarsfördelning står i överensslämmelse med vad nalurvårdsver kel hävdar, nämligen alt jägarna bör vara medvetna om atl vården av viltstammarna är en förutsättning såväl för den rekreation som jakten ulgör som för tillvaratagandet av de ekonomiska värden som viltet represen lerar. När jakträttshavaren inle är ägare eller ens brukare av 27 markenblir han beroende av markägarens medgivande till sådana vilt- Prop. 1986/87:58vårdsåtgärder som kräver att mark tas i anspråk. Den markägare som upplåtitjakträtten bör därför i samma mån som jakträttshavaren svara för atl åtgärdernablir utförda. Det delade ansvarei bör gälla också en väl anpassad jakl.Markägaren har genom upplåtelseavtalel möjlighet atl påverka avskjutningensstorlek. Jaganser atl ansvaret för de särskilda viltvårdsålgärderna och den anpassadejakten bör göras gällande med andra medel än sanktionerade föreskrifter. Bådekostnads- och effektivitetsskäl talar för alt åtminstone de mera långsiktigaviltvårdsålgärderna ulförs i samverkan mellan flera jakträitshavare. Bildandetav jaktvårdsomräden gör del lättare alt informera om och skapa inlresse förålgärderna. Tillgången fill en fast organisafion underlättar också ettgemensamt genomförande. Även ett samarbete i andra former bör utgöra gynnsamgrund för viltvård av del här slagel. Gemensam diskussion och planering kanförutsättas leda till alt även från början oengagerade markägare ochjakträitshavare tar del i arbelet. För all underiälla en sådan verksamhet bördet finnas en lokal organisation för jakten och viltvården. Jag återkommer tillden frågan i avsnitt 2.4. Ävenom det sålunda inte knyts någon sanktion till en regel om markägarnas ochjaklrätlshavarnas ansvar för särskUda vilivårdsåtgärder och för en väl anpassadjakl är det enligl min mening lämpligt att en sädan regel förs in i den nyajaktlagen. Ianslutning till frågan om de särskilda åtgärderna för viltvården harberedningen föreslagit möjligheter till tvångsingripanden i två hänseenden.Förslagel innebär att ges möjlighel alt förbjuda eller inskränkajakten på en fastighet eller förklara att en markägare skall tåla alt enanläggning för villvården anläggs på hans fasfighet, om anläggningen intemedför olägenhel av betydelse för honom. En förulsältning för båda typerna avbeslut är att beslulel uppenbart behövs med hänsyn lill viltvården. Fleraav remissinslanserna har motsatt sig eller ställt sig tveksamma lill deföreslagna bestämmelserna. har inga principiella invändningarmot bestämmelserna men ifrågasätter om de behövs. Andra remissinstanserhänvisar till all fungerande viltvårdsinsatser förutsätter frivillig medverkanoch fill att det är jakten med drivande hund som i vissa fall kan behövastävjas, vilkel kan ske med stöd av en annan beslämmelse i den föreslagnalagen. Med hänvisning till vad remissinslanserna har anfört avstår jag ifrånatl la upp några motsvarande beslämmelser i det lagförslag jag lägger fram. Avflera skäl finns det anledning att vara myckel restriktiv när det gäller att föra in främmande viliarter i landel. Djur av nya arter kan komma alt skada det inhemska växt- och djurlivet genom silt sätl atl skaffa föda eller genom spridande av sjukdomar. Skaderisken manar tiU försiktighet också när del gäller utplantering i nya områden av arter som redan finns här i landet. Till skydd för djur och växter finns en bestämmelse i 28 naiurvårdsförordningensom förbjuder utplantering av vissa djurarter, om Prop. 1986/87:58 intenaturvårdsverket lämnar sitt tillstånd. Förbudei gäller dels arter sombevisligen inte tillhörde landets viltbestånd vid ulgången av , dels deinhemska arterna björn, lo, varg; järv, bäver, vildsvin, kronhjort, dovhjort,vildkanin, mink och bisamråtta. Enligt beredningen ger utplanteringsförbudet ett otillräckligtskydd mot alt främmande djurarter etablerar sig i landel. Det förekommer numerai ganska slor utsträckning alt sådana arter hålls i hägn. Erfarenheten visaratt del i längden inle är möjligl all förhindra rymningar från hägnen. har beslutat om en ändring inaturvårdslagen som innebär krav på tillstånd för att vilihägn skall fåuppföras inom områden där allmänheten får färdas fritl. Som framgår av föredragandens uttalanden i propositionen (prop.