prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Den strängaregistersekretessen enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen (1980: 100) gäller inteutdrag som finns hos domstolen i denna verksamhet (12 kap. 2 § sekretesslagen).Skyldigheten enligt 14 § datalagen (1973: 289) att tillföra akten enADB-upptagning i läsbar form gör vidare att domstolen inte kan nöja sig medbildskärmsåtkomst utan måste göra ett utdrag utom i de fall man bara villkontollera att tidigare gjort utdrag inte behöver kompletteras. I så fall bören anteckning göras på det gamla utdraget om att det överensstämmer medregislerinnehållet den senare dagen. Rättenatt via terminal få tillgång till registret bör enligt min mening inte fåutnyttjas annat än när det gäller uppgifter som domstolarna enligt kriminalregisterkungörelsenär skyldiga att hämta in. Det betyder uppgifter avseende personer som begärshäktade vid domstolen eller som är Ulltalade i mål där annan påföljd än böterövervägs eller kan övervägas. En sådan begränsning i rätten att utnyttjalerminaltillgängen bör uttryckligen anges i kungörelsen. mån domstolarna har författningsenlig och faktisk möjlighet att via terminal få tillgång till uppgifter anses uppgifterna enligt 2 kap. 3 § tryck frihetsförordningen som förvarade hos domstolen. Det innebär att domsto larna kan få anledning att ta ställning framställningar från allmänheten 107 om att få ta del av sådanauppgifter på motsvarande sätt som gäller i Prop. 1986/87: 112 fråga om de skriftligautdragen ur kriminalregistret. domstolarna saknarbefogenhet att ta del av anses däremot inte förvarade hos domstolarna även omdet i och för sig finns tekniska möjligheter att där ta del av dem.Anslutningen via terminal innebär därmed att uppgifter ur registret i princip inteblir offentliga i större utsträckning än vad som är Enligt15 kap. 10 § första stycket sekretesslagen är myndigheter i princip skyldigaatt bereda enskilda möjligheter att använda terminal då allmänna handlingar ärtillgängliga pä detta sätt. Vid förfrågningar från enskild att via terminal fåla del av uppgifter ur kriminalregistret torde dock undantagsbestämmelsen istyckets andra mening som regel vara tillämplig. Jagföreslår under åberopande av del anförda att 8 § kriminalregisterlagenkompletteras med ett nytt stycke där det anges alt regeringen kan förordna allmyndighet som har rätt alt få utdrag av kriminalregislret ges lerminalålkomsttill registret. Chefen för avser alt senare förregeringen anmäla de ändringar i kriminalregisterkungörelsen som därmedaktualiseras. är det som framgått inte aktuellt att ge andramyndigheter än domstolarna terminalåtkomst och i ett första skede torde deldärvid finnas anledning att begränsa den nya ordningen till exempelvisdomstolarna i . Om motsvarande fråga skulle bliaktuell fört. ex. åklagarväsendets del, kan även föreskrifter härom meddelasmed stöd av bemyndigandet. Överpropositionsförslaget har yttrande av datainspektionen inhämtats enligtgrunderna för 2 a § dalalagen. Inspektionen har förklarat att den, mot bakgrundav de uttalanden om sekretesslagens innebörd som görs, tillstyrkerförslaget. Yttrandet finns tillgängligt i lagstiftningsärendet (dnr 1658-85). Jagvill slutligen på nytt understryka att jag anser det av synnerlig vikt atträtten terminalåtkomst knyts till noggranna behörighetsregler. Vidare börförfrågningar och uttag av utdrag via terminal registreras på sådant sätt altdet blir möjligt att i efterhand få vela vem som har gjort dem. Alla tekniskamöjligheter att få ett tillfredsställande skydd mot obehörigt utnyttjande avinformaUonen i registret skall givetvis begagnas. Jag fömtsätter attdatainspekUonen kommer att utarbeta sådana föreskrifter efter samråd medrikspolisstyrelsen och . Det finns också anledning i dettasammanhang peka på straffbestämmelsen om dataintrång i datalagen; den somolovligen bl. a. bereder sig tillgång till ADB-upptagning kan dömas bötereller fängelse i högst . Även försök eller förberedelse dataintrångär straffbart. Medanledning av det anförda har inom upprättats förslag lagom ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister. Denföreslagna lagändringen faller inte inom området för lagrådets granskningenligt 8 kap. 18 § regeringsformen. 3Hemställan . .; Prop. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad Ud, 3. lag om ändring i lagen(1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, 4. lag om ändring i lagen (1972:260) om internalionellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom samt 5. lag om ändring i lagen(1963:197) om allmänt kriminalregister. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Bilagal Prop.1986/87:112 Sammanfattning av utredningens betänkande Rättegångsbalkensregler om anhållande och häktning har i stort sett varit oförändrade sedanbalken trädde i kraft är 1948. Under de som dessa regler hargällt har det skett stora förändringar när det gäller broltsutvecklingen, ochdet har kommit alt ställas allt större krav på de myndigheter som har tilluppgift att bekämpa brott. Såväl antalet straffprocessuella tvångsmedel somantalet domar har ökat stadigt. blev omkring 30400 personeranhållna. Av dessa begärdes en tredjedel eller 9900 häktade. Enligtenkätundersökning som jag har genomfört blev ungefär 900 avhäklningsframslällningama återkallade före häktningsförhandlingen och likamånga avgjordes vid en gemensam häktnings- och huvudförhandling. Antaletpersoner som häktades vid en särskild häktningsförhandling var således omkring7200. Av dessa förblev 6500 häktade till dess tingsrättens dom hade meddelats.De allra flesta hade dömts efter frihetsberövandet. Motbakgmnd av den utveckling som har varit finns det enligt direktiven anledningatt se över bestämmelsema om anhållande och häktning. Del har Uttalats attöversynsarbetet skall bedrivas i syfte att så långt som möjligt begränsaanvändningen av tvångsmedlen utan att samhällsskyddet försämras ellereffektiviteten i brottsbekämpningen minskar. Enav de frågor som enligt direktiven skall övervägas gäller frister i samband medanhållande och häktning. Frågan om frister i samband med straffprocessuellafrihetsberövanden har under utredningsarbetet ytterligare aktualiserats genomtvå mål mot som tagits upp till prövning i den europeiska kommissionenoch i ett av fallen också i domstolen för de mänskliga rättigheterna iStrasbourg. Enligt art. 5 (3) i Europakonven-Uonen angående skydd för demänskliga rättighetema och de gmndläggande friheterna skall envar som ärberövad friheten i avvaktan på rättegång ofördröjligen ställas inför en domareeller annan ämbetsman som enligt lag har beklätts med domsmakt. Idet ena av målen har kommissionen slagit fast dels att en svensk åklagare inteuppfyller konventionens krav all vara en ämbetsman som har beklätts meddomsmakt, dels alt en häktningsförhandling efter frihetsberövandetinte uppfyller konvenUonens krav på inställelse ofördröjligen. I tidigare målhar kommissionen godtagit från det faktiska frihetsberövande. Idenna lid måste emellertid inräknas även , och helgdagar. Enligtdirektiven skall jag överväga regler som medför alt bl. a. anhåll-ningstidenförkortas. På ett tidigt stadium av utredningsarbetet stod det emellertid klartatt fömtsättningama för arbetet i hög grad ändrats genom målen mot iStrasbourg och alt en anpassning till regler skullemedföra mer genomgripande förändringar än man hade tänkt sig när direkUvenskrevs. Föralt möta kravet på en snabbare prövning av häklningsfrågan har jag övervägt ett syslem med fristående åklagare, som skulle fungera som UO häktningsdomare.Jag har dock stannat för en lösning som innebär alt man behällerdet nuvarande systemet med åklagareii söm anhållningsmyndighet /87:112 och domstolen som häklningsmyndighet men med en nedkortning av defrister som gäller . Detsystem som jag föreslår innebär att åklagare sä snärt som möjligt efter detfaktiska frihetsberövandet, dvs. i regel som gripandet har sketteller dagen därefter, hos rätten måste begära all den misstänkte häktas. Om detmed hänsyn till utredningen eller av praktiska skäl är omöjligt för åklagarenatt falla beslut i häklningsfrågan kan han begära den misstänktehäktad senast tredje dagen efter anhållandet. När frågan om häktning har väcktsskall domstolen hålla förhandling ulan dröjsmål. Förhandlingen skall normallkunna hållas som åklagaren har väckt frågan eller dagen därefter. Enhäktningsförhandling skall alltså i de flesta fall hållas efter detfaktiska frihetsberövandet. Endast i undantagsfall skall hela den Ud om fyradagar som tillåls enligt praxis kunna utnyttjas. Demaximifrisler som jag föreslär skall vidare inte fä utnyttjas i samband medlördagar och eller helgdagar. Delta innebär all domstolama måste varaberedda på all hålla en viss beredskap för alt kunna handlägga mål om häktningpå sådana dagar. Även för polis, åklagare och försvarare medför de kortafrister som jag föreslår en hel del arbete utanför normal kontorstid. Förall ett syslem med kortare frister skall fungera smidigt föreslår jagförenklade rutiner bl. a. när det gäller kommunikationen mellan parter ochdomstolen. De nuvarande reglema om häklningsframslällning ersätts medbestämmelser om att åklagaren munUigen anmäler häktningsfrågan hos rätten.Också nödvändiga uppgifter om brottet och den särskilda häktningsgmnd somåberopas kan i delta skede lämnas till rätlen per telefon. Protokoll ochanteckningar från fömndersökningen t. ex. i form av en häktningspromemoria böri många fall kunna lämnas rätten och till försvararen. Något krav på atthandlingarna skall föreligga före eller ens vid häktningsförhandlingen har jagemellertid inte stälh upp. Föralt ytterligare förenkla handläggningen föreslår jag vidare en ändring i forumreglernasom gör del möjligt att alltid hålla en häktningsförhandling på den ort där denmisstänkte har gripits. Man undviker genom det olägenheter med transporter avsådana misstänkta som grips utanför den ort där utredningen i allmänhet bedrivsoch där enligt de nuvarande reglema häktningsförhandlingen skall hållas. Ocksånär det gäller mtinerna i samband med ett gripande föreslår jag vissa ändringari syfte all göra förfarandet mera smidigt. Liksom skall det alltid hållasett förhör med den misstänkte i samband med alt han förs in Ullpolisstationen. Förhöret bör emellertid normalt kunna hållas av polisen ulanatt åklagaren i det särskilda fallet har uppdragit åt en polisman att hållaförhöret. Om det vid förhöret kommer fram all del inte längre finns skäl förfrihetsberövandet skall polisen frige den misstänkte. I annat fall skallfrihetsberövandet skyndsamt anmälas till åklagaren, som på grund av vad somkommit fram vid förhöret skall besluta om den misstänkte skall anhållaseller friges. Medde korta frister för den första domstolsprövningen av ett frihetsbe rövande som jag föreslår finns del en risk att domstolen får ett sämre 111 underlag för sin prövningav häklningsfrågan än . Det kan vara fallet Prop. om t. ex. viss tekniskutredning inte har hunnit slutföras. bakgmnd av detta en regelsom medger häktning i vissa fall på en lägre misstankegrad än sannolikaskäl. Förslaget innebär att den misstänkte kan häktas även om han är endastskäligen misstänkt för brottet men del finns anledning att räkna medatt del genom den fortsatta utredningen kan visas sannolika skäl förbrottsmisstanken. Föratt inte huvudregeln om häktning på sannolika skäl skall komma att blibetydelselös är det uppenbart att den föreslagna regeln om häktning på skäligmisstanke måste kompletteras med en bestämmelse som i dessa fall föreskriveromprövning av häktningsfrågan. Jag föreslår alt liden för att hålla en sådan nyförhandling bestäms till högst efter den förhandling då häktningbeslutades. För häktning vid den nya förhandlingen måste alltid finnashäklningsskäl enligt huvudregeln. Fleraav regler bidrar till att lagföringen av frihetsberövademisstänkta sker förhållandevis snabbt. Med hänsyn härtill och mot bakgmnd avatt det i fortsättningen kommer att gälla mycket korta tider för den förstadomstolsprövningen av ett frihetsberövande, anser jag att det inte finnsanledning att föreslå några mer genomgripande ändringar när del gäller andrafrister i samband med häktning. 1 ett avseende föreslår jag emellertid enavkortning av den frist som gäller , nämligen tiden för en hovrätt althålla huvudförhandling i ett överklagat mål mot en tilltalad som är häktad.Huvudförhandlingen i hovrätten skall som regel hållas inom åtta veckorefter tingsrättens dom. Jag anser alt bör kunna begränsas till sexveckor. Medhänsyn till kravet i EuropakonvenUonen på en snabb prövning av ettfrihetsberövande kan man knappast behålla den nuvarande regeln att man fårvänta med en häktningsförhandling till huvudförhandlingen om huvudförhandlingenhålls inom efter det att häklningsframställ-ningen kom in rätten.Jag föreslår att denna regel avskaffas. Ävenom ett frihetsberövande sker först när ett mål har fullföljts till högre rättmåste med hänsyn till regler frihetsberövandet också dåprövas senast . Detta för med sig alt man inte heller kanbehålla den särskilda regel som medger att den högre rätten utan förhandlingoch dessutom åtskilligt senare än Qärde dagen efter frihetsberövandet kanbesluta om häktning. Jag föreslår att också denna regel avskaffas. Enligtgällande rätt fömtsätter anhållande eller häktning att det föreligger en misstankeav viss styrka (sannolika skäl) om ett brott av viss svårhet (brott medfängelse i straffskalan). Dessutom skall det finnas en riskför alt den misstänkte flyr, all han försvårar utredningen eller att han pånytt begår brott. Direktivenutgår ifrån att en möjlighet att begränsa användningen av de personellatvångsmedlen är all skärpa de legala fömtsättningama för tvångsmedlen. Närdet gäller kravet på sannolika skäl som gmndförulsällning för häktning i normalfallet föreslår jag inga ändringar. Inte heller när det gäller kravet fängelse i straffskalan som fömtsättning för häkl- 112 ning enligt huvudregelnföreslår jag någon ändring i förhållande till vad Prop. 1986/87:112 somgäller . Ifråga om fömtsättningama i övrigt för att tillgripa häktning föreslår jagdäremot vissa ändringar. Denhäktningsgmnd som oftast har kritiserats är recidivgmnden. Det statistiskamaterial som jag har Ullgång till lyder också på att denna häktningsgmndtillämpas mycket ofta och att den har kommit att användas vid förhållandevismindre allvarliga brott. Framförallt med hänsyn till recidivgmndens speciella karaktär anser jag att utrymmetför denna häktningsgmnd bör begränsas något. Jag föreslår all delta sker genomalt häktning på gmnd av risk för fortsalt brottslighet får ske endast om detbrott som misstanken avser har riklat sig mot annans liv, hälsa eller friheteller brottet är av annan fariig art eller brottsligheten är av stor omfattningoch det finns en risk alt den misstänkte på nytt begår brott av samma art.Avsikten med denna begränsning är att tillåta häktning endast när det krävs föralt skydda enskilda eller samhället från brott som medför allvarliga skador.Det är givet att alla brott som innebär våld mot person och andra brott somallvarligt riktar sig mot den personliga integriteten också i fortsättningenskall kunna gmnda anhållande och häktning. Det behöver dock inte alltid varafråga om särskilt grova brott. Även sädana misstänkta som är särskiltbroltsbenägna måste ibland kunna anhållas och häktas, även om deras brott ioch för sig inte ligger så högt på straffskalan, men på gmnd av sin art ochomfattning kan medföra stora skadeverkningar. Detta är ofta fallet vidförmögenhelsbrott som sker yrkesmässigt eller i organiserade former och vidseriebroltslighel. Enligtde nuvarande reglema krävs för häktning på gmnd av risk för fortsattbrottslighet att "anledning förekommer" att den misstänkte på fri fotfortsätter sin brottsliga verksamhet. För häktning på gmnd av flyktfara ellerkollusionsfara krävs alt det "skäligen kan befaras" att han flyreller försvårar utredningen. Del är oklart hur dessa beviskrav förhåller sigtill varandra men båda uttrycken anses innebära förhållandevis lågt ställdakrav på den risk som skall finnas. För alt underlätta tillämpningen av reglernaföreslår jag ett enhetligt beviskrav för samtliga tre häktningsgrunder. Kritikenmot häktningsreglema har ofta gått ut på all dessa har tillämpats alltförslentrianmässigt. Motbakgmnd av denna kritik anser jag att beviskravet när det gäller de särskildahäktningsfömtsättningama bör fomuleras så att det klarare framgår attriskbedömningen skall ske med hänsyn till omständigheterna i varje särskiltfall. Framför allt när del gäller risken för fortsatt brottslighet bör det avlagtexten framgå att risken skall vara konkret med hänsyn till omständigheternai det särskilda fallet. I lagtexten har beviskravet formulerats så att detskall finnas påtaglig risk all den misstänkte flyr, försvårar utredningen ellerpå nytt begår brott. Enligtgällande rätt kan anhållande och häktning ske i vissa fall även om brottet är av mindre allvarlig art. Om det finns flyktfara kan den som saknar hemvist här i landet häktas för alla brott med fängelse i straffskalan. Det är fråga om sådana brott där en sådan påföljd i normala fall inte döms 113 8 1986/87. ut.Jag anser alt del sällan finns skäl att anhålla eller häkta för sådana brottProp. 1986/87:112 och föreslår att bestämmelsen avskaffas. När det däremotgäller reglema om häktning vid bötesbrott för att förhindra den som inte harstadigt hemvist här i landet att fly utomlands och för att identifiera denmisstänkte, finns del en risk alt ett upphävande av häklningsmöjlighetemamedför att t. ex. vissa smugglingsbrott inte kan utredas. Möjlighetema attanhålla och häkta i dessa fall bör alltså finnas kvar, även om jag utgår ifrånatt polis och åklagare knappast använder dessa möjligheter annat än då det äroundgängligen nödvändigt. Vidvarje avgörande om ett frihetsberövande skall tillgripas måste göras enavvägning mellan behovet av åtgärden och den skada som tillfogas denmisstänkte. Jag anser alt lagen bör innehålla en uttrycklig regel medanvisningar enligt vilka gmnder denna avvägning skall ske. Jag föreslår att deti införs en sådan proportionalitetsregel. Enligt dennabestämmelse måste ett frihetsberövande framstå som rimligt med hänsyn tillbrottet, den påföljd som kan antas komma att utdömas och omständigheterna i övrigt.I stadgandet sägs vidare att häktning får ske endast om syftet med åtgärdeninte kan tillgodoses genom mindre ingripande tvångsmedel. Regeln innehållerockså ett förbud mot häktning om det kan antas att den misstänkte kommer attdömas endast böter. Enfömtsättning för att antalet häktningar skall kunna minskas i någonutsträckning är alt frihetsberövande kan ersättas med realistiska alternativ.De nuvarande tvångsmedlen bör därför kompletteras med ytterligare tvångsmedelsom utan frihetsberövande kan Ullgodose framför allt syftet att förhindrafortsatt brottslighet. Jag föreslår ett sådant tvångsmedel som jag kallarrannsakningsövervakning. Rannsakningsövervakning är avsett att innebära enmycket ingripande form av övervakning. Rannsakningsövervakning innebärskyldighet för den misstänkte att under de tider som åklagaren eller rätlenbestämmer vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats eller på enannan anvisad plats. Den misstänkte kan också åläggas andra villkor som behövsför att tillgodose syftet med tvångsmedlet. Förrannsakningsövervakning skall gälla i huvudsak samma fömtsättningar som förhäktning. Rannsakningsövervakning skall dessutom kunna åläggas sådanamisstänkta som genom skärpta häktningsfömtsättningar i fortsättningen inteskall kunna häktas på gmnd av risk för fortsatt brottslighet. Också i fråga omfrister i samband med rannsakningsövervakning skall gälla samma regler som förhäktning. Avgörandeför att syftet med rannsakningsövervakning skall uppnås är att den misstänkteföljer de föreskrifter som har ställts upp. Om han åsidosätter sinaskyldigheter skall han i allmänhet häktas. Det skall för den misstänkte framgåalt ett beslut om rannsakningsövervakning i realiteten är en form av villkorlighäktning. Övervakningenseffektivitet kommer också att till stor del bero på vilka insatser man kan begära av övervakaren. För övervakning i denna form krävs det kvalificerad personal, men viktigt är också att övervakaren personligen engagerar sig för den misstänkte och att han kan sätta till den tid som behövs. Så långt som möjligt bör därför som övervakare engageras 114 någon person som kännerden misstänkte, t: ex. någon släkUng eller en Prop. Jagräknar med alt antalet övervakningsfall knappast kommer altöversliga 1000. Mot bakgrund härav och med hänsyn attövervakningsuppdraget i allmänhet är kortvarigt bör det gå all För uppdrag som rannsakningsövervakare bör dessutom utgåersättning enligt generösare gmnder än vad som gäller för övervakare inomfrivården. Ettnytt häktningsalternativ i form av rannsakningsövervakning är inte avsett attinnebära några förändringar när det gäller de nuvarande tvångsmedlenreseförbud och anmälningsskyldighet. För dessa tvångsmedel bör också ifortsättningen gälla samma fömtsättningar som . Somett alternaUv till häktning i dess nuvarande form fömtom rannsakningsövervakningföreslår jag aU man genom att medge lättnader för vissamisstänkta kan anpassa häktningen förhållandena i varje särskilt fall.Genom att den misstänkte tvingas att vistas pä häktet t. ex. endast nattetidskulle han i förekommande fall kunna fortsätta sitt arbete eller sin skolgångoch eventuellt besöka sin familj. Bestämmelsen om "nalthäkle" harutformats på så sätt att åklagaren eller rätlen får medge att den misstänkte,som fortfarande betraktas som häktad, under vissa Uder och på de villkor somföreskrivs, får vistas utanför häktet. Medgivandet kan när som helståterkallas. Delagändringar som jag föreslår i fråga om kortare frister i samband medanhållande och häktning kommer att föra med sig vissa kostnader för detallmänna bl. a. på gmnd av behov av resursförstärkningar hos polis, åklagare,försvarare och domstolar. Jag räknar emellertid med alt dessa kostnader i stortkommer att kompenseras genom de besparingar som kan åstadkommas genom denminskade beläggningen på häktena, som blir en följd av mina förslag om kortarefrister och skärpta häktningsfömtsättningar. Ommina förslag skall genomföras kräver delta ett omfattande förberedelsearbete.De föreslagna reglerna torde därför kunna träda i kraft tidigast den 1 juli1986. 1986/87: 112 1 Förslag till Lag om ändring i Härigenomföreskrivs i fråga om delsatt 24 kap. skall ha nedan angivna lydelse, delsatt 25 kap. skall ha nedan angivna lydelse och rubrik, delsatt 19 kap. 12 §, 26 kap. 2 och 7 §§, 27 kap. 5 och 14 §§, 51 kap. 13 samt 52 kap. 10 § skallha nedan angivna lydelse. Vad i detta kapitel stadgas äge Vad som sägs i detta kapitel motsvarande tillämpning ifråga om domstols befattning med förundersökning och användande avtvångsmedel. skalläven tillämpas i fråga om domstolarnas befattning med förundersökning ochanvändande av tvångsmedel. En fråga om häktningfår tas upp av den domstol där prövningen lämpligen kan ske. Är någon på sannolika skälmisstänkt för brott,/ö> vilket är stadgat fängelse eller däröver, måhan häktas, om med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktesförhållande eller annan omständighet skäligen kan befaras, att han avvikereller annorledes undandrager sig lagföring eller straff eller genomundanröjande av bevis eller på annat sätt försvårar sakens ut- Densom på sannolika skäl är misstänkt för e» brott, där straffet ä> fängelse iminst , får häktas 1. omdet finns påtaglig risk att han avviker eller på annat sätt undan drar sig lagföring eller straff eller genom att undanröja bevis eller på annat sätt försvårar sakens utred ning, 2. om brottet harriktat sig mot nå gon annans liv, hälsa eller frihet el- redning, eller ockanledning förekommer, att han forisätter sin brottsliga verksamhet.