prop · GA036 · 1986-12-31 00:00:00 — Från denna dag gäller också den nya lotlerilagen (1982:1011),vilken ersatt den tidigare lotteriförordningen. Enav avsikterna med lagändringarna var all få till stånd överensslämmelse mellanreglerna om lotterier och dobbleribestämmelsen. Sålunda skall såsom dobbleribedömas alla sådana olovliga lotterier som tar sig mera kvalificerade former. Straffbestämmelsenför äventyrligt spel är av mycket gammalt datum. Att anordna sådant spel ansågslidigare huvudsakligen som ett brott mol goda seder och god ordning. Under desenaste årtiondena har dock den illegala spelverksamheten kommit att bedrivas ialltmer affärsmässiga former. I en av RÅ och RPS /72 gemensamt företagenulredning framgick att spelverksamheten också kommit att få samband med annan allvariigbrottslighet. Utredningen resulterade i att en särskild straffbestämmelseinfördes om grovt dobbleri med etl straffmaximum om fängelse saml reglerom straff för försök och förberedelse till sådanl brott. Somett led i elt av regeringen erhållet uppdrag alt göra en översyn av lagsiiftningen mol organiserad och ekonomisk brottslighet förelogs inom brottsförebyggande rådel en ulredning av dobblerilagslift- ningen. Arbelet redovisades i promemorian Dobbleri (Brå PM 1979:4). I promemorian påvisades bl.a. vissa svagheter i den dittills varande gränsdragningen mellan spel och lotteri. För att spel skulle förelig- 106 gagällde att utgången av verksamhelen skulle vara bestämd av regler som Prop.1986/87:6 tillät deltagare att fortlöpande påverka sina vinstmöjligheter t. ex.genom kortföringen, ökade insatser o dyl. Detta innebar bl. a. atl illegal bookma-king,som är den form av illegalt spel som enligt promemorian då sannolikt omsatte destörsta beloppen i vårt land, var att hänföra till lotteri och sålunda straffrällsligtskulle bedömas enligt ansvarsbestämmelserna i lotleriförordningen. Dellaansågs föga ralionellt. Del hade också visal sig att det ibland var svårt attdra en gräns mellan vad som var att anse som äventyrligt spel, vilket var en fömtsättningför att dobbleribestämmelsen skulle vara tillämplig, och lotterier. Pågrundval av Brå: s översyn och lotteriutredningens förslag Lotterier och spel (SOU1979:29-30) lämnades i prop. 1981/82:170 det förslag till ny lagtiftning om dobblerioch lotteri som är gällande lag. företogs en höjning av straffgränsernaför dobbleri från fängelse till två för normalbroltet och från två för grovt dobbleri. Genomlagändringen kom begreppet äventyrlig att definieras på ett annat sätl än somdittills gällt. Enligt departementschefen bör det avgörande för bedömningen omen verksamhet är att anse som dobbleri eller inte vara om spel- och lotteriverksamhelenvid en samlad bedömning framstår som äventyrlig. Därvid bör beaktas bl.a.sådana omständigheter som verksamhetens arl och insatsernas ekonomiska värden.Med denna beslämning torde, enligt departementschefen, även illegal bookmakingvara att hänföra lill dobbleri, om verksamheten tagit sig viss omfattning. Däremotblir vissa okvalificerade hasardspel, t.ex. ettörespoker, inte längre attbedöma som dobbleri. Genomkravet att utgången hell eller till väsentlig del skall bero på slumpen, undantasfrån dobbleriområdet utpräglade skicklighelsspel som exempelvis schack, golf,och tävlingsbridge. Men även en verksamhel som inrymmer en viss möjlighelför deltagarna all genom sin skicklighet kunna påverka utgången bör enligtdepartementschefen kunna bedömas som äventyrlig. Som exempel på sådana spelnämns poker, där individuell spelskicklighet kan ha stor betydelse, men därden av slumpen beroende kortfördelningen betyder mycket för utgången. Spelsom till sin natur inte är äventyrliga, i den meningen alt spelarnas insatserär begränsade, men som är ägnade alt tillföra anordnaren en betydande ekonomiskvinning skall också enligt den nya lagen kunna vara att bedöma som dobbleri.Till spel av denna art har angetts höra exempelvis kedjebrevspel, andelsspeloch pyramidspel om pengar. Även rena lotterier, där visserligen varje lottkostar endast ett obetydligt belopp men där anlalel lotter är mycket stort ochlotteriets omsättning följdaktligen betydande, torde enligt denna bestämmelsekunna vara att bedöma som dobbleri. Utbyleav dobbleri kan enligt BrB 36:1 förklaras förverkat. Detla gäller inle bara den av rörelsen som uppkommer för den som anordnar eller tillåter spel ulan även de vinsler som enskilda deltagare gjort på spelet. Sedan straff införts för förberedelse till grovt dobbleri är det också möjligt att förverka förlag för brottet, dvs. pengar som lämnas för bestri dande av utgifter som är förbundna med den brottsliga verksamhelen, 107 exempelvisspelkassa för banken vid anordnande av roulettspel. 1986/87:6 somanvänts som hjälpmedel vid brott kan förverkas enligt BrB 36:2. Detta tordekunna gälla till exempel roulettbord och spelautomater som använts olovligt,men även förverkande av annan utmstning som exempelvis apparatur för alarmeringoch bevakning bör kunna förverkas på denna grund. Deltagandei äventyrligt spel har varit straffbart. Alt deltagande på detlasätt straffbelagts beror på att spelare inte redan genom att delta i spelet kananses ha medverkat lill anordnandet eller tillåtandet av spelet. Någonmotsvarande bestämmelse om straff för deltagande finns inte i lotterilagen ochfanns inle heller i den tidigare lotteriförordningen. Atl delta i olovligalotterier är således straffritt. Deår 1983 genomförda förändringarna i dobbleribestämmelsen fick också vissakonsekvenser för deltagaransvaret. Så innebar det förhållandet att illegal bookmakingi fortsättningen kan vara att bedöma som dobbleri atl även spelande kriminaliserades.Genom att å andra sidan mera okvalificerade hasardspel inte längre skall ansessom dobbleri, utan hänföras lill lolleriregleringen, blir dellagande vid sådanlspel inte längre straffbart. Genomlagändringen kom vidare vissa rena lotterier att hänföras till dobbleribestämmelsenom lotteriet varit av viss omfattning. Det ansågs emellertid inte önskvärt attdel straffbara området utvidgades till alt omfatta också köp av en lottsedel ielt sådant lotteri. Straffansvaret borde därför, enligt departementschefen,begränsas till deltagande i spel eller liknande verksamhet som med hänsyn tillsin arl, insatsernas ekonomiska värde och övriga omständigheter framstår somäventyrlig. I sammanhangetförtjänar att påpekas att, såsom anförts i den tidigare nämnda Brå-promemorian,de närmasl professionella spelhajar som enligt uppgifl förekommer på deillegala spelklubbarna deltar så aktivt med spelarvärvning ochliknande att de blir att bedöma som gärningsmän eller medverkande lill dobbleri. Illegaltspel omsätter sannolikt slora summor i vårt land. Med hänsyn inteminst till de sociala faror verksamheten medför och till den brottslighet som visalsig följa i del illegala spelels spår finns all anledning atl med kraft söka molverkadobbleriet. Det finns dock enmotsägelse mellan denna syn och samhällets inslällning till spel som ordnas ilegala former. Det legala och samhällssanktio-nerade spelet har fått alltstörre omfattning. Tips, V 65, , totalisator-spel m. m. omsättermiljardbelopp och lenderar att öka. Spelet ger också siaten storaintäkter i form av skatt. TVs och tidningarnas och andra massmediers bevakningoch marknadsföring av spel i olika former måsle vidare ge allmänheten intryckav atl samhället närmast välkomnar deltagande i spel i olika former. Allsamhället anser sig böra ha kontroll över vilkasom anordnar och medverkar till spel i större omfattning är naturiigt. Prop.1986/87:6 Den motsättning somjag avser berör närmasl ansvaret för deltagande. Setlur den spelandes synvinkel behöver de ekonomiska villkoren inte vara märkbartannorlunda vid illegalt än legalt spel. Insatserna kan vara obegränsade ochrisken för svåra ekonomiska föriuster vid exempelvis totali-satorspel tordevara lika slor oavsett om spelet är godkänt eller ej. Det kan därför framslåsom svårförståeligt all samhället inbjuder till vissa spel medan deltagande ilikartade, dock av myndigheterna icke sanktionerade, spel är kriminaliserat.Del kan visserligen hävdas att de illegala spelen ofta drivs i former sommedför större risker för olyckliga sociala konsekvenser för den enskilde,exemplevis genom atl spel kan ske på kredii eller genom kontakt med kriminellamiljöer. Det kan dock ifrågasättas om denna skillnad mellan legalt ochillegalt spel är så slor att det bör medföra kriminalisering av självaspelandet. Vissa paralleller torde för övrigt kunna dras med det förhållandetatt alkohol- och narkotikamissbrak och att utnyttja prostituerades Ijänslerinte är straffbart, trots de sociala faror missbrak och prostitution innebär.Det torde sålunda inte utan fog kunna hävdas att deltagaransvaret inger vissaprincipiella belänkligheter. Attdet är förbjudet att delta i illegalt spel har också - och inte minst -enpraktisk sida. Tillslag mol illegala spelklubbar och liknande föregås ofta avomfattande spaningsinsatser från polisen. Det har ändå visat sig svårt attingripa effektivt mot den illegala spelverksamheten. Anlalet dömda för dobbleriär inte mera än cirka 20-50 personer. Anordnaren av spelet vidtar oftaen rad säkerhetsåtgärder, vilket får till följd att polisen har svårt alt säkrabevisning om all dobbleri förekommit. Den möjlighet som då återstår är atl få spelamaatl berätta om verksamheten. Genom kriminaliseringen kan dessa emellertid intehöras som vittnen, utan måste först underrättas om misstanke om brott. Detlamedför naturligtvis alt spelarna blir mindre benägna att redogöra för vad somförevarit, eftersom de härigenom indirekt erkänner alt de själva gjort sigskyldiga lill brott och dessutom riskerar atl få evenluella vinster förverkade.Svårigheterna alt få deltagarna att berätta om spelet är väl känt för depoliser och åklagare som har erfarenhet av denna typ av ärenden. Rädslan förrepressalier och dylikl kan naturligtvis medverka till denna förtegenhet, är, enligt vad jag erfarit, polisens och åklagamas bestämda uppfattning altdeltagaransvaret har en betydande del i svårigheterna att få fram erforderligbevisning i dobblerimål. Antaletlagförda för deltagande i dobbleri är ungefär lika stort som antalet dömda anordnare av spel. Detla tyder i och för sig på att man i stor utsträckning, genom åtalsunderlåtelse eller på annat sätt, undviker att straffa spelama, eftersom dessa rimligen måste vara betydligt fler än de som anordnat spelet. Detla torde dock inte i någon högre grad påverkal möjligheterna att få spelarna att delta i utredningama. Det lyder vidare på att kriminaliseringen av spelandet inte upplevs som meningsfull bland dem som ägnar sig åt alt bekämpa del illegala spelet. Enligt vad jag inhämtat är det vidare oftast meningslöst att söka få spelarvinster förverkade eftersom det i regel är omöjligt att slyrka att en spelare gjort vinsler på spelet. Deltagaransvarets berättigande synes egentligen inte ha ifrågasatts un- 109 der detlagstiftningsarbete som förekommit . Med hänsyn Prop.1986/87:6 till vad som ovan anförts vill jag nu emellertid förorda att det tasunder allvarligt övervägande om inte deltagaransvaret vid dobbleri bör kunnaupphävas. Genomvidgade regler för åtalsunderlåtelse o.dyl. har det blivit alllmer vanligl att lagföringför mindre förseelser aldrig kommer till stånd, trols att elt konstaterat brottföreligger. Inle sällan förekommer i utredningen av sådana brott alt föremålbeslagtas när föratsätlning för förverkande föreligger. Del kan vara fråga omtraditionella brottsverktyg såsom brytverklyg och dyrkar men också exempelvistrimmade mopeddelar, alkoholhaltiga drycker, narkotika och smuggelgods. Det ärinte heller i övrigt ovanligt alt förverkandeyrkande kan riktas mot någon sominte kan eller bör ställas till svars för brott. Det är också vanligt attpolisen anträffar egendom som uppenbarligen använts vid brott eller eljest kanbli föremål för förverkande, men där egendomen inte kan härledas till vissperson eller där ägaren inle kan anträffas. Enligthuvudregeln skall sådan lalan om egendoms förverkande som sker utan samband medåtal väckas vid rätten. Rättens handläggning regleras av 17 § lagen (1946:804)om införande av nya (RP). För förfarandet gäller att det skallhandläggas som ett bötesmål. Är ägaren okänd eller kan han inte anträffas fårstämningen delges honom genom kungörelsedclgivning. Är värdet under ettusenkronor får stämningen anslås på rättens kansli. Uteblir svaranden i sådantfall, skall egendomen förklaras förverkad, om ej av omständigheterna framgår,att talan därom är ogrundad. Frånförfarandereglerna i 17§ RP har dock stadgats en rad undantag. Sålunda ges i bl.a.varusmugglingslagen (1960:418), lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker, lagen (1977:293) om handel med drycker, narkotikastrafflagen(1968:64), KF (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor ochkanyler, allmänna ordningsstadgan (1956:617), lagen (1983:225) om förfarandetvid förverkande av vissa farliga föremål och KF (1959:312) om förbud motinnehav av vissa stiletter m. m., regler som ger åklagaren möjlighet alt självbesluta om förverkande under vissa föratsättningar. Förfarandet är i dessa fallförenal med möjlighel för den drabbade att anmäla missnöje mot beslutet,varvid åklagaren, om inte beslaget skall hävas, är skyldig att väcka talan omegendomens förverkande. Åklagaren är också nödgad atl föra särskild talan omdelgivning inte kan ske med ägaren eller annan från vilket beslaget skett. Frånflera åklagarmyndigheter har föreslagils all åklagarna skall ges generell rältatt pröva frågan om förverkande av beslagtagna föremål av mindre värde när delsker ulan samband med lagföring för brott. En sådan möjlighet skulle ge inleobetydliga rationaliseringsvinster och förslaget är enligt min uppfattning välvärt att pröva. Deallmänna bestämmelserna om förverkande finns i 36 kap. BrB. stadgas att uibyle avbrott enligt BrB som ej motsvaras av skada för Prop. 1986/87:6 enskildskall förklaras förverkat, om del ej är uppenbart obilligl. Detsamma gällerförlag för brott eller dess värde, om förlaget mottagits och mottagandel utgörbrott enligt BrB. Med utbyte avses såväl konkret egendom som värdet avutbytet. Egendomsom använts såsom hjälpmedel vid brott enligt BrB eller som frambragts genom sådanlbrott må, enligt 2§, förklaras förverkad, om det är påkallal till förebyggandeav brott eller eljest särskilda skäl föreligger. Detsamma gäller egendom varsanvändande utgör brott enligt BrB eller med vilken eljesi lagits befattning somutgör sådant brott. Även här kan värdeförverkande förekomma. Enligt3 § får även i annal fall än som avses i 2 § förverkande beslutas i fråga om 1. föremål,som på grand av sin särskilda beskaffenhet och omständighe terna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning 2. andraföremål, som är ägnade atl användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa och som har påträffats under omständigheter som gav anled ning att befara att de skulle komma till sådan användning. Harsådant vapen som är ägnal alt användas vid brott mol liv eller hälsabeslagtagits och är fråga om förverkande av föremålet enligt 36: 3 får, enligtlagen (1983:225) om förfarande vid förverkande av vissa farliga föremål, fråganprövas av åklagaren, om föremålets värde uppskattas till . Enligt36:4 gäller bl. a. att förverkande, om ej annal föreskrivils, får ske hosgärningsmannen eller annan som medverkat lill brottet, den i vars slällegärningsmannen eller annan medverkande var eller den som efler brottetförvärvat egendomen på grand av giftorätt, arv eller testamente eller genomgåva eller som efter brottet förvärvat egendomen på annat sätt och därvid haftvetskap om eller skälig anledning till anlagande om egendomens samband medbrottet, under föruisättning att egendomen vid brottet tillhörde gärningsmanneneller medverkande eller den i vars ställe gärningsmannen eller den medverkandevar. Inomspecialstraffrätten finns också en rad bestämmelser om förverkande. Förutom detidigare anförda exemplen kan nämnas lagen om skatt pä spel, valutalagen ochvapenlagen. Förverkandeulgör särskild rättsverkan av brott och skall normalt prövas i samband med ålalför brottet. Rätten är i princip skyldig att självmant pröva om förutsättningarför förverkande föreligger, men i prakliken torde förverkande inte aktualiserasom inle yrkande därom framförs av åklagaren. Förverkandekan också ske i samband med strafföreläggande. Enligt 48:2 RB gäller att ombrottet är förenat med egendoms förverkande, detta skall också föreläggas denmisstänkte till godkännande. Även i samband med föreläggande av ordningsbot kanunder vissa förutsättningar förverkande förekomma. Tillsammansmed de tidigare nämnda undantagen från förfaranderegeln i 17 § RP medför möjligheterna lill förverkande i samband med framför allt strafföreläggande atl etl stort antal beslul om förverkande sker ulom rätla. Såvitt känt har detla intevisat sig medföra några olägenheter eller problem Prop. 1986/87:6 urrättssäkerhetssynpunkt. Denuvarande reglerna om förfarandet medför vidare effekter som inte torde kunnamotiveras av rationella skäl. Så kan exempelvis nämnas del fallet alt någon ertappasmed att föra sin trimmade moped, varvid de ändrade mopeddelarna bör förverkas.Om åklagaren finner att lagföring bör ske kan han utfärda strafföreläggande ochäven förelägga förverkande. Finner han istället att åtal kan underlåtas är hantvungen att väcka talan vid rätten om förverkande av mopeddelarna, trots altsåledes den skyldige i det senare fallet blir utsatt för en mindre ingripandeåtgärd. Vidare kan anföras det relativt vanliga förhållandet att slöldbrott avungdomar avskrivs enligt lagen (1964:167) om unga lagöverträdare. Har i eltsådant ärende exempelvis inbrollsverktyg beslagtagits saknas möjlighet att fådessa förverkade ulan all talan därom väcks. Detta kan jämföras med åklagamasmöjlighet att själva besluta om förverkande av vissa våldsverktyg såsom knivaroch stiletter utan samband med brott. Prövningen av förutsättningarna förverkande i det förra fallel torde snarare vara lättare än i det . fall ägaren är okänd eller inle kan anträffas är de förhållanden vara förverkandeyrkandetgmndas ofta än mer uppenbara. Det kan t.ex. röra sig om verktyg som kvarlämnatspå en brottsplats, fiskeredskap som anträffats i vatten där fiskeförbud råder, alkoholhaltigadrycker som hittats på en festplats eller gömd narkotika. Del torde vara mycketsällsynt att någon hos tingsrätten gör anspråk på sådan egendom. Delta är hellnaturligt eftersom den som framställer ett anspråk ofta skulle röja atl hangjort sig skyldig till brott. Detbör enligt min uppfattning finnas utrymme att vidga åklagarnas behörighet altbesluta i dessa frågor. En sådan lösning kan vara att åklagarna ges generellrätt att själva förordna om förverkande av beslagtagna föremål när frågan angårannan än tilltalad och föremålet är av begränsai värde, förslagsvis . Denna räll bör gälla såväl när fråga är om förverkande enligt36:1-3 BrB som när förverkande grundas på en bestämmelse inomspecialstraffrätten. Den bör också kunna gälla såväl mot känd som okänd ägare.En sådan regel bör naturligtvis tillämpas med försiktighet. I tveksamma fallbör således frågan slällas under rättens prövning. Ensådan ordning har också den fördelen att samma förfarande kommer atl gällaförflertalet fall av sakkonfiskation utan samband med ålal. Lagtekniskltorde bestämmelsen kunna placeras i anslulning lill de generella reglerna i 17§RP, som förslagsvis kan ges följande lydelse. Angårfråga om egendoms förverkande till del allmänna eller annan särskildrättsverkan av brott någon, som ej är tilltalad, skall talan därom föras mothonom. Om sådan talan gäller i tillämpliga delar vad i nya ärföreskrivet angående ålal för brott vara icke kan följa svårare straff än böler. ÅrifaU, som avses i första stycket, fråga om förverkande avföremål vars värdeuppskattas UU , får frågan prövas av åklagaren.Sådant beslut om förverkande skall meddelas skriftligen. Den ' '2 frånvilken beslaget har skelt får hos åklagaren anmäla missnöje med förverkandebeslutetinom en månad från det alt han fick del av del. 1986/87: 6 Anmälsmissnöje skaU åklagaren, om beslaget inle hävs, väcka talan på sätt som anges iförsta stycket. Har detta inte skett inom en månad från det anmälan harinkommit tdl åklagaren, skall beslaget gå åter. Äri fall, som avses i första stycket, fråga om förverkande av egendom, som tagilsi beslag, och är ägaren ej känd eller har han eller annan, mot vilken talanföres, icke känt hemvist inom rikel eller kan eljesi ej på sätt om stämning ibrottmål är stadgat delgivning ske här i rikel, äge rätten utfärda stämning åhonom atl å tid och slälle, som angivas i stämningen, komma tillstädes vidrätten för atl svara i målet vid påföljd, all egendomen eljest må förklarasförverkad. Stämningen skall ulan hinder av 33 kap. 6§ första stycket nyarättegångsbalken delgivas genom kungörelsedclgivning. Uteblir svaranden, skallegendomen förklaras förverkad, om ej av omständigheterna framgår, att talandärom är ogrundad. Har frågan prövats av åklagaren eller uppskattas värdet avbeslagtagen egendom, ifaU då lalan väckts, till , fårdelgivning ske genom att beslutet respeklive stämningen anslås på rättens kansU.. Havai lag eller författning meddelals avvikande beslämmelser, vare de gällande. Huvudregelnskall således alltjämt vara att åklagaren skall väcka talan hos rätten omförverkande. Endast i de fall värdet av den beslagtagna egendomen uppskattas lillmindre än äger åklagaren själv besluta i frågan. Förfarandel hosåklagaren kan utformas enligt mönster från vad som gäller i bl.a. lagen omförverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. Beslutet skall således vara förenatmed möjlighet atl anmäla missnöje. Anmäls sådant missnöje skall åklagaren, ominte beslaget bör hävas, vara hänvisad atl väcka lalan enligt huvudregeln. Förfarandelskall vara detsamma oavsett om den från vilken beslaget skett är känd ellerägaren är okänd eller inte kan anträffas. 1 det senare fallet måste docksärskilda regler ges för delgivning av beslutet. Det mest ändamålsenliga synesvara all sådant beslut delges genom anslag på rätlens kansli. I den månåklagaren väljer att väcka talan om förverkande av föremål värda mindre mot okänd eller oanträffbar ägare bör även stämning i sådantmål, i likhet med vad som gäller, kunna delges genom anslag. Genomatt åklagaren under angivna förutsättningar ges generell rält atl-beslula omförverkande, oavsett mol vem beslutet riklas, bör beslulen kunna ges enenhetlig utformning. synes heller hindra atl, i de fall besluten riktasmot okänd, beslutet, där det är praktiskt lämpligt, får omfatta flera i skildasammanhang beslagtagna föremål, under föratsätlning att värdet av vart och ettav dem understiger . Genomden föreslagna lagändringaren bör lagen om förverkande av vissa farliga föremål samt 21 § varasmugglingslagen kunna upphävas. Be stämmelserna i lagen om förverkande av alkoholhaltiga drycker och den hänvisning till denna lag som finns i lagen om handel med drycker, all männa ordningssladgan, narkotikastrafflagen och förordningen med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler saml i slilettförordningen, vilka ger åklagaren en vidare rätt alt besluta om förverkande, bör dock 113 Sammanställning av remissyttranden över RÅ: s promemoriamed förslag till avkriminalisering och andra begränsningar i straffrättenstillämpningsområde (avsnitten 3 och 8) Efterremiss har yttranden över promemorian avgelts av , kammarrällen iJönköping, , tingsräll, åklagarmyndigheten i ,justiliekanslern, , , polismyndigheten iStockholm, , brottsförebyggande rådet (BRÅ), generallullslyrelsen(endast avsn. 8), , lotterinämnden (endast avsn. 3),i Göleborgs och län, ombudsmän, , . Föreningen ,Föreningen . i , Centralorganisationen /SR,föreningen och . 2.1 Straffansvaret för deltagande i dobbleri Ingenremissinstans har haft något att erinra mot förslaget atl överväga om inle deliagandeti dobbleri kan avkriminaliseras. Endaslrikspolisstyrelsen och har något motiverat sin inställning.