prop · GA03100 · 1986-12-31 00:00:00 — I 10 § högskolelagen(1977; 218) stadgas emellertid att den som uppfyller föreskrivnabehörighetsvillkor har rätl all bli antagen som sluderande till utbildning inomhögskolan, om ej annat följer av beslul eller föreskrifl som avses i 11, 12eller 13 §. Högskolelagen innehåller inle nägol bemyndigande för regeringenalt utfärda föreskrifter rörande disciplinära förseelser i högskolan. Del börfä ankomma pä regeringen alt besluta om införande av disciplinbeslämmelser ihuvudsaklig överensslämmelse med UHÄ;s förslag. Med hänsyn lill bestämmelsernai 10 § högskolelagen anserjag att regeringen bör inhämla riksdagensbemyndigande." I enlighel medframställningen i proposilionen bemyndigades regeringen enligt föreskrift i 10§ andra stycket högskolelagen atl meddela föreskrifier om tillfälligavstängning av studerande inom högskolan. Även i proposiiion1982/83: 27 om obligatoriskt medlemskap i studeran-desammanslulningar (s. 11)utvecklades synpunkier pä förhållandet mellan 8 kap. 3 § regeringsformen ochföreskrifter, som berör högskolesluderande. Föredraganden framhöll därvid allkravet pä lag i 8 kap. 3 § regeringsformen inte gäller när föreskrifterna omåliggande för enskilda ingär som en del i en reglering som lill sin lyp ärgynnande för enskilda. De refereradeställningstagandena fär anses relevanta även när det gäller frågan om att införa en möjlighet all avskilja högskolesluderande frän utbildning tills vidare. Regeringen bör därför kunna bemyndigas alt utfärda beslämmelser om avskiljande. Elt beslul om avskiljande innebär emeller tid ett betydligt mer långtgående ingripande mot en studerande än lillfällig avstängning enligt 10 § andra slycket högskolelagen. Med hänsyn härtill anserjag det vara befogal att del direkl i högskolelagen anges under vilka förutsättningar en studerande får avskiljas frän högskoleulbildning, vem som skall besluta därom samt efler vilken sådant beslut skall kunna -09 14 1986/87. Rättelse:S, 221 rad 2 nedifrån Står: 2 Rättat lill: 3,S. 224 rad 9 Stär: 1 359723 000 Rättal till; 1344 723000 Även möjligheten till överklagande avett avskiljandebeslut bör /87: 100 anges. Jag återkommer medförslag till ändring av högskolelagenunder Bil. 10 anslaget D 10. Utbildning för vårdyrken. Jag hemställer att regeringen föreslår alt godkänna vad jag harförordat om inrättande av en central av frågor omavskiljande av studerande från högskoleutbildning. Översynen av högskolans administration ochanslagssystem Förändringar i samhället ställer slora krav påhögskolans insatser för kunskapsförmedling och kunskapsulveckling. Högskolanmåste pä ett aktivt sätt medverka i samhällsutvecklingen. Högskolereformen år1977 innebar att högskolans organisalion i olika avseenden anpassades lill enstark expansion som då i huvudsak redan hade skett och till högskolans alll mer betydelsefulla roll i samhällel. De måloch riktlinjer för högskolans verksamhet som fastlades av åren 1975och 1977 är i allt väsentligl forlfarande aktuella. En reform ger som regelnya erfarenheter, vilka i sin tur aktualiserar behovel av ytterligareförändringar. Således har vid ett flertal lillfällen sedan 1977behandlat frågor som inneburit ändringar eller fillägg till högskolereformen. Ibudgelproposilionen 1986 anmälde jag min avsikl all låta se över högskolansanslags- och styrsystem (prop, 1985/86:100 bil. 10 s. 202 och 205, UbU 20,rskr. Detta arbete har pågåu inom ulbildningsdepartemenlel i nära konlaktmed olika berörda grupper inom och ulom högskolan. I det följande behandlarjag vissa principfrågor rörande anslags- och styrsystemet. Jag räknar med allåterkomma med en mera delaljerad redovisning av dessa frågor. Beträffandehögskolans organisafion avser jag all återkomma lill regeringen redan undervåren 1987. De statliga medel som sedan längt tillbaka harutgått till olika högre läroanstalter har noggrant prövats av statsmakterna medavseende på ändamål och användning. Bl.a. var som regel tjänslestmkturen hårtstyrd av och regeringen. Efterkrigstidens snabba ulbyggnad av helahögskoleväsendet - både av befintliga enheter och genom tillkomsten av nyahögskolor och utbildningar - ställde krav på en fortlöpande utveckling såväl avformerna för statsmakternas ekonomiska stöd lUI högskoleulbildning som av denstyrning som kopplades till användningen av tilldelade resurser. Styrning och uppföljningav högskolans verksamhel måste ulgä frän krav på en hög effektivitet, vilken innefattar säväl en hög grad av målupp fyllelse som ell effektivt utnyttjande av tilldelade resurser. metoderkan användas för alt nå en hög effeklivilel. Den ena meloden /87:100 innebär en central resurs- och regelstyrning, medan den andra innebäratl Bil. 10 man genom centralt angivna mäl och ett decentraliseratverksamhetsansvar utnyttjar den lokala kompeiensen. Högskolereformen år1977 innebar mänga genomgripande förändringar av högskolans organisation ochadministration. Högskoleutbildningen fick en ökad spridning i landel och högskolans uppgifl attförmedla fortbildning och vidareutbildning markerades tydligare. Vidare gavsuniversitet och högskolor ett väsentligl ökat ansvar för hur verksamhetenbedrivs och hur tilldelade resurser används. En viss decentraliseringgenomfördes och steg togs i riklning frän regelstyrning och mot ökadmålstyrning. Det innebar samiidigi att anslagssystemel för högskolans delförändrades i riktning mol programbudgetering, en teknik som blivit vanlig för attfördela resurser inom sloraorganisationer, Efler högskolereformenår 1977 har smärre ändringar gjorls avregelsystemet för högskolan. Strävan har varit alt successivt ytterligare ökaden lokala friheten och det lokala ansvaret för verksamheten. Senasl skeddedella , dä högskolestyrelserna gavs ökade befogenheter all besluta omden interna organisationen vid resp. högskoleenhel (prop. 1983/84:52, UbU 10, rskr. Jämförl medsituationen har en belydande decentralisering skell av ansvaret för den löpandeverksamheten. Samlidigt förekommer del påmånga punkter forlfarande kriiik mot att högskolans verksamhel omgärdas av alll för många regler. Men ävenreaktioner av motsatt slag förekommernumera, dvs. önskemål om att och regeringen skall ta störteansvar för den lokala verksamhelen. Reaktioner av det senare slaget gäller ofta resurstilldelningen tillenstaka utbildningar och inslilulioner eller om vissa kurser skall geseller ej. Högskolan är idagav sådan omfallning och verksamhelen av så skiftande slag alt ochregeringens slyrning av verksamhelen måsle begränsas till atl på olika sätlange mål och fömtsättningar för verksamheten, medan den konkreta verksamhetsutformningen mästeåvila lokala organ. En fortsatt decentralisering är således motiverad. Dellaaktualiserar två typer av frågor: Vilka mäl och förutsättningar bör statsmakternaange föruniversitelens och högkolornas verksamhel? Hur skall den lokala högskoleorganisalionenanpassas lill en decentralisering av beslutanderätt och ansvar som går ännu längre än dagenssystem? Inför en fortsattdecentralisering av ansvarei för högskolans verksamhel är det nödvändigl altange i vilka avseenden cenirala regler och förutsättningar är nödvändiga. Detär bl.a. angelägel att den utbildning som ges i olika delar av landet är av likvärdig eller avjämförbar kvalitet. Benämningen påolika utbildningar och kurser bör även ha en någoriunda enheilig innebörd. bör olika specialinriktningarkunna förekomma vid olikauniversitet och högskolor. Del enhelliga högskolesystem som infördes syftade lill all underlätta för destuderande all kombinera utbildningvid olika högskolor och studieinriktningar, nägol som bör gälla ocksä ifortsättningen. Motdenna strävan efter enhetlighet kan ställas en allmänt omfattad 211 önskan alt det skall finnas uirymme för lokala initiativ. Regelsystemet för Prop1986/87: 100 högskolan måste i görligaste mån förena dessa tvä delvismotstridiga mäl. Kritiken har under senareår varit slark mot alla deregler som uppges försvåra högskolans verksamhet. Dels påstås dessa regler ledalill en adminislralion som lar resurser och lidfrän högskolans egenlliga verksamhel, dels påstås högskolans verksamhetförsvåras eller hindras av etl alllför omfattande regelsystem. Det finns därföranledning alt granska hela regelsystemet för högskolan. Högskolan kan inteavskärmas från del övriga samhället, Lagarna om medbestämmanderätt ochanställningsskydd mäste ocksä gälla högskolan, liksom lagar om arbelsmiljö ochoffentlighet. Att samma regler gäller för högskolan som för andra arbetsgivareresp. andra myndigheler utesluter inte all det i vissa fall kan vara lämpligtatt anpassa lillämpningen till högskolans särart. Varken de anställda eller de sluderande skulle acceptera den otrygghet som skulle uppstå om mänga avdagens regler skulle slopas. Vid sidan av de avriksdagen, regeringen eller cenirala myndigheler givna reglerna styrsverksamheten även av olika regler som tillkommit genom avtal mellanarbetsgivare och anslällda. Inte heller della slag av regler är del möjligteller önskvärt all slopa inom högskolan. Det kan däremot vara angelägel atlfinna former för sådana avtal som bättre än dem som gäller svarar molhögskolans verksamhet. För slallig verksamhel gällervidare vissa regler som syftar till att underlätta och regeringensöverblick över verksamhelen och atl uppnå bäsla möjliga resurshushållning.Högskolan ulgör en belydande del av den slalliga verksamhelen, vilketinnebär att högskolan inle kan slå vid sidan av olika former för uppföljning avdenna verksamhel. Men del är ä andra sidan viktigt atl förekommande regler föruppföljning i vissa fall kan anpassas till den speciella verksamhelen vid universitet och högskolor. Trots vad jag här harnämnl om behovet av olika regler måste strävan naturligtvis vara atl så långldel är praktiskt möjligt reducera antalet regler som skall gälla förhögskoleområdet. Genom en fortsatt utveckling av målstyrningen och detdecentraliserade verksamhetsansvaret bör det vara möjligt all ökaeffektiviteten. Jag ålerkommer tilldetla i del följande. Del förljänar samtidigtpåpekas att högskoleenhelema själva i hög grad påverkar lillämpningen avcentralt föreskrivna regler. En stor del av den lokala högskoleadminislrationenstyrs av högskoleenhelernas interna organisation och de administrativa reglersom högskoleenhelerna själva beslular om. och högskolor,somjag har nämnt, är 1984 fick ökade befogenheier att besluta om sin inlerna organisalion, harhögskoleenheterna själva etl storl ansvar för att genomföra administrativaförenklingar. Högskoleenheterna har således även i detla avseende ett stortegel ansvar för atl de lokala arbelsformerna är effektiva. 2, Vikten av kompeiens inom högskolansadministration Kritiken av högskolereformen är 1977 gäller bl, a, all beslutsformerna 212 inom högskolan anses ha blivit för tungrodda medalll för mänga inblanda- de organ och alltför mänga och längasammanträden. Del gär inle alt ulan /87: 100 vidare avvisa denna kriiik. Tvärtom är det vanligt atlinförandet av en ny Bil. 10 organisation med nya beslulande organ medför enökning av sammanträdenas omfattning, lill dess all man inom den nyaorganisationen har hunnit enas om hur olika ärenden bör handläggas och harenats om praxis för de vanligen förekommande ärendetyperna. Som en konsekvensav högskolereformen förekom även en anhopning av ärenden de närmaste årenefter 1977, då bl. a. mänga nya utbildnings- och kursplaner skulle beslutas.Vid det här laget bör emellertid dessa tillfälliga effekler av högskolereformenha förklingat. Genom den tidigare nämndautökningen av högskoleenheternas rätt att själva besluta om sin internaorganisation (prop. 1983/84: 52, UbU 10, rskr. 114) fick universitet ochhögskolor ökade möjligheter alt anpassa sin interna organisalion lill lokalabehov och därigenom i många fall kunna reducera anlalel sammanträdande organ.Många universitet och högskolor har utnyttjat denna möjlighet. Den interna administrationenbör i mänga fall kunna förenklas ytterligare, ulan att därför derepresentativa beslutsformerna sätts ur spel. Det är emellertid inte bara debeslulande organens antal som är av betydelse, ulan i lika hög grad hur arbeletsker inom dessa organ, inom högskoleenheternas förvallningar och päinstitutionerna. För en effektiv administration är del väsentligl allärendehandläggning och planering sköts av personer med kompelens för deaktuella frågorna. Delta förutsätter alt även den administrativa personalenges adekvat utbildning för förändringsarbete och för att utveckla sinkompetens. Statsmakterna kan integenom centrala beslut styra den lokala högsko-leadminislralionens effektivitet,ulan endast skapa goda förulsältningar härför. En annan viktig förutsättningför effektiviteten är att man inom varje högskoleenhet samarbetar förgemensamma mäl, vilka genomsyrar hela organisalionen. Delta förulsäller enbelydande inlern dialog mellan beslutsfattarna och de som berörs av olikabeslut. Inom högskolan pågårsedan mänga år ell medvetet arbele för all utveckla den egna administrativakompetensen. Jag anser del angeläget atl della arbele fortsätter. Det ärväsentligt all UHÄ även i fortsättningen stöder delta utvecklingsarbete. Denpersonalulbildning som UHÄ bedriver för högskoleenhelernas personal är viklig i della sammanhang. Behovel av ökad långsikiighel har det varit ochregeringens sirävan all ut veckla och stärka del lokala ansvarei för verksamhelen inom högskolan. Utvecklingen har gått frän detaljreglering av säväl verksamhelen som resursfördelningen för denna mot en ökad grad av målstyrning med endast elt fätal centralt beslutade ramar för verksamheten. Högskolereformen var etl viktigt sleg i denna riktning. De erfarenheler som har vunnits motiverar all man nu gär vidare för alt ytteriigare öka det lokala ansvarei för den löpande verksamhelen samiidigi som 213 och regeringens reformslrävanden i än högre gradkoncenlreras till över- /87: 100 gripande poliliska iniliativ ochavvägningar. Jag kommer i det följande atl Bil. 10 avisera fleraförändringar som för högskolans del går i denna riktning. För alt öka det lokalaansvarei och samiidigi begränsa del omfattande arbelel med åriigaanslagsframslällningar bör för hela högskolan tillämpas ell syslem med treårigaplaneringsperioder och budgetbeslut av i princip samma slag som sedan är 1979tillämpas för forskning och forskarutbildning. Utbildning och forskning färdärigenom en likvärdig ställning vad gäller beslul och ansvar. sådantsyslem bedöms kunna införas lidigasl fr.o.m. budgeläret 1990/91, för atl uppnåtidsmässig överenstämmelse med treårsprogrammen för forskningspolitiken. Enförändring får alltså effekt i de anslagsframställningar som högskoleenheternaskall avge vären 1989. Genom övergång till enför hela högskolan gemensam ireårscykel för den övergripande planeringen ochresursfördelningen bortfaller under tvä år av tre huvuddelen av del arbete somför närvarande måsle ägnas äl anslagsframställningen alltifråninstitutionsnivån upp till UHÄ och regeringskansliel.Samlidigt kan pä olika nivåer mera tidägnas ät den långsikliga planering som med nödvändighet måste ingå i övergripandebudgetbeslut . Slörre uppmärksamhel kan också ägnas ål uppföljningoch utvärdering som etl naturligt inslag i den övergripande planeringen. Till fördelarna som börkunna nås genom att anger treärsra-mar för verksamhelen hör en meralångsiktig lokal planering, vilkel i sin tur bl.a. bör få lill följd all åriigauppsägningar och omförordnanden pä olika Ijänster bör bli mindre vanliga än förnärvarande. Den störte stabilitet som härigenom uppnäs bör gynna kvaliteten iverksamhelen som de anställda fär en större trygghel i silt arbete. Del personaladminislrativaarbetet inom högskolan bör härigenom påtagligt kunna begränsas. För allförulsällningarna för den lokala planeringen yllerligare skall förbältras avserjag alt senare i den forskningspolitiska proposilionen föreslå altforskningsråden bemyndigas falla beslut om forskningsanslag för upp till tre årframåt i liden. Det fortsatta arbelel medöversynen av anslagssystemel bör kunna leda fram lill ytterligare förenklingarsom kan genomföras /89. Jag återkommer i del följande lill nägra av de förändringar avregelsystemet som bör ingå i del ökade lokala ansvarei och det nya systemetför treårsbudgeiering. Ökal lokalt ansvar för lokaler och utrustning En viktig del av högskolereformen varden decentralisering som uppfattas som etl naturligt inslag i högskolansarbetsformer. En återgång till tidigare mera centraliserade beslutsformer är utesluten. erfarenheter avde administrativa regler som lill slordel infördes vid reformen har visal alt del är en riktig väg attsuccessivt öka del lokalaansvaret för verksamhetens inriktning och innehåll. Den nya arbels- Prop1986/87: 100 och tjänsteorganisationen förlärare i den slatliga högskolan (den s.k. Bil. 10 LÄTU-reformen,prop. 1984/85: 57, UbU 9, rskr. 115) är elt aktuellt exempel härpå. De centralt beslutade regler som ävenfortsätiningsvis kommer atl krävas måste successivt anpassas till delökade lokala ansvaret. Tiden är därför nu mogen all äter se över bl. a.anslagssystemel, del administrativa systemet och delar avhögskoleförordningen. statsrådet har under avsnitten Särskilda frägor. Gemensamma frågor redovisat vissa riktlinjerför den slalliga lokalförsörjningen med utgångspunki i utredningar som har slutförts,nämligen Statens lokalförsörjning (DsC 1986;3) och Slalliga lokalkostnader (DsFi 1986; 28). De nya riktlinjerna syflar bl. a. till alt skapa enrationellare lokalförsörjningsprocess sett utifrån den lokalbrukande myndighelens synvinkel. Frägor om hur lokalförsörjningoch lokalkostnader hanteras i högskoleenheternas budget m. m. har behandlats avmyndigheterna under elt flertal år och finns redovisalsenast budgeiproposifion (prop, 1985/86: 100, bil. 542-546,UbU 34, rskr. UHÄ har med årelsanslagsframställning redovisat ett antal s. k. förstudier av lokalkonsekvenserm. m. i anslutning lill framförda förslag om förändringar av utbildningslinjerm. Enligt min mening ulgör dessa förstudier ell utmärkt komplement somunderlättar en samlad prövning av verksamhelerna.Jag förutsätter därför alt UHÄ fortsätter utvecklingsarbelel med denna typ avbeslutsunderlag. Som jag tidigarenämnt syftar översynen av högskolans anslags-och styrsystem bl. a. till atl skapaförutsättningar för ett effektivi resursutnyttjande inom högskolan. I begreppeteffektivitet innefattar jag dels upprätthållande av en effektiv balans mellan olika resursslag,dels incitament för all utnyttja resp. resursslag oplimall. Eflersomlokalkostnader och inrednings- och utruslningsresurser ulgör en stor andel avhögskolans budgel -ca en femledel - är del enligt min meningnödvändigt all behandla högskolans lokalförsörjning inom ramen för ell forllöpandeöversynsarbele. Anslags- ochstyrsystemet för lokaler, inredning och ulrustning följer andraregler än vad som gäller för sektors- och fakultetsanslag m. m. Etl viktigtdelmål för översynen bör därför enligt min mening vara att lokalkostnader ochresurser för inredning och utrustning skall kunna hanteras som enintegrerad del av högskolans budgel och atl högskoleenheterna i ökadutsträckning skall kunna la programmässigt och ekonomiskt ansvar. Del bör därför finnas enutbytbarhet mellan lokaler och andra resurser som står lill högskolansdisposiiion. Även för inredning och ulmstningbör likartade förhällanden eftersträvas. Härigenom bör högskoleenheterna kunnafå möjUghet till etl optimalt utnyttjande av de totalt tiUgängliga resurserna som man lokaltfär ansvaret för atl fortlöpande utnyttja den utökade flexibiliteten iresursutnyttjandet. Somjag har nämnt har myndighetema under ett flertal år be- handlat frågor om högskolans lokalförsörjning.Enligt min mening förelig- /87: 100 ger nu ett tillräckligt underlagför att inleda en förändring i riklning mol etl Bil. 10 ökat lokalt inflytandei lokalförsörjningsfrågor. Etl genomförande förutsätter dock ett betydandearbele för att utveckla ett nylt planerings- och budgetsystem för högskolanslokaler, inredning och ulrusining. Jag avser alt föreslå regeringenett sådant arbele. Resultaten kommer forllöpande atl redovisas för . Den fortsatla översynenav högskolans anslagssystem omfallar även anslagen för grundläggandehögskoleutbildning och för forskning och forskarutbildning. Formerna förfinansieringen av lokala och individuella linjer och enslaka kurser har diskuteratsiniensivt alll sedan högskolereformengenomfördes. De påtalade problemen sammanhänger med atl anslaget för enstakakurser skall finansiera såväl ell basutbud av kurser vid universitet och högskolor inom ämnesområden som inte ingär ilinjerna som ett kursutbud motiverat av bl. a. regionalpoliliska ocharbelsmarknadspolitiska skäl. Kursutbudet skall läcka bäde huvuddelen av allhumanistisk utbildning och olika slag av specialiserade yrkesinriklade kurser.Della har lell lill att vikliga prioriteringar har överlätils lill regionala och lokala organ ulan allriksdag och regering har tagil ställning tilldessa priorileringar. Jag avser alt återkomma till regeringen i dessa frägor. Etl ökat lokalt inflylande förutsätter, liksomde tidigare nämnda planerna på all fr. o. m. /91 införa entreårsbudgeiering, alt högskoleenhelerna ges etl ökal lokalt inflytande ävenöver dimensioneringen av grundulbildningen. Dimensioneringen äremellerlid så nära kopplad till resursfrågorna och lill arbetsmarknadsfrågornaatt statsmakterna mäste la ell huvudansvar för högskoleutbildningensdimensionering. Det lokala inflytandet måste därför i första hand avsemöjligheter alt flytta nybörjarplatser och resurser mellan snarlikautbildningar. Härigenom kan en snabbare anpassning ske lill de studerandesefterfrågan och förändringar på arbetsmarknaden. finns sådanamöjligheter genom den uppdelning på s. k. a-linjer och b-linjer ibudgetpropositionernas förslag lilldimensionering av olika ulbildningslinjer. (För a-linjer beslutar omdimensioneringen för varje linje och högskoleenhet medan för b-linjerna fårvarje högskoleenhet besluta om utbyte av nyböijarplalser mellan snarlikalinjer.) Som ett led i förberedelserna för övergängen lill del tidigare nämndasystemet med treårsbudgeiering måste möjligheterna att lokall anpassadimensioneringen till bl. a. de studerandes efterfrågan ökas. beslutarom deallmänna utbildningslinjernas längd, UHÄ om utbildningsplanerna för allmänna linjer medan de enskilda högskoleenhe terna beslutar om lokala utbildningsplaner och kursplaner. De av UHÄ utfärdade utbildningsplanerna är som regel mycket allmänt hållna, dvs. ger i prakliken varje högskoleenhel slor frihet att ulforma utbildningen inom de allmänna ramar som ges av statsmakterna. Elt av skälen härtill är atl man velat ge högskoleenhelema möjlighet all självständigt kunna förbättra 216 ochutveckla olika utbildningar, Ytteriigare ell skäl till aU UHÄ varit /87: 100 försiktigt med alt viautbildningsplanerna styra utbildningens ulformning Bil. 10 ochinnehåll är de betungande formella regler som gäller för utarbetande av nyautbildningsplaner eller förändringar i tidigare fastställda planer. Med tanke pä denbegränsade betydelse som utbildningsplanerna har för ulbildningensfakiiska utformning - som dessa utbildningsplaner förorsakar högskolan ett omfattandeadministrativt arbete - är det naturligtall ifrågasätta om centralt beslutade utbildningsplaner överhuvud taget behövs. För mänga utbildningslinjer bör detenligt min mening vara tillräckligtalt regeringen anger målen för utbildningen. Pä grundval härav kan sedan berörda högskoleenheter utformaulbildningen med anpassning till bl.a, lokala resurser och den lokala kompeiensen. I sädana fall möjliggörs såledesen naturiig lokal profilering. För vissaulbildningslinjer - i första hand inom vårdsektorn och undervisningssektorn -är del emellertid angelägel all samhället centralt garanterar etl visst gemensaml innehåll samtkvaliteten på utbildningar som leder lillyrkeslegitimaiion eller formell behörighet för vissa arbetsuppgifter. Idessa fall kan del vara befogat med en mera omfattande cenlral slyrning av utbildningen än vad som för närvarandesker genom utbildningsplanerna.