prop · GA03135 · 1986-12-31 00:00:00 — 1985/86:23, varvid departementschefen anslöt sig till vadkommissionen erinrat om att sanktionsavgifter bara kan användas inom speciellaoch klart avgränsade rättsområden samt att det helst bör finnas naturligaunderlag för atl beräkna avgiftsbeloppen, varför de inte minst av det skäletinte erbjöd etl fullvärdigt alternativ till en slraffrältslig sanktion. Hanmenade också att en generell lösning i form av företagsbot var att föredraframför separata lösningar i form av sanktionsavgifter på många olika områdenoch att en generell lösning stod bäst i överensstämmelse med vad riksdagenuttalat. Han menade dock all sanktionsavgifter även i fortsättningen kundekomma att spela en betydelsefull roll när det gällde att genom punktinsatserkomma fill rätta med vissa slag av överträdelser på områden där de kunde"skräddarsys" och att de kunde vara ett verksamt medel för atl kommatill rätta med överträdelser som inte var så allvariiga att företagsbot bordebegagnas men som förekom i sådan omfattning atl särskilda åtgärder bordevidtas. Han ansåg del också vara en fördel att sanktionsavgifter enligtmodellen för strikt ansvar ibland kan åläggas utan att uppsåt eller oaktsamhelbehöver styrkas. Möjligheten atl använda sådana avgifter i lagstiftningsarbetetborde mot denna bakgmnd även fortsättningsvis stå öppen och de av riksdagenantagna riktlinjerna på området borde därvid alltjämt vara vägledande (prop.1981/82; 142, JuU 53, rskr. Medanledning av det sagda och dä numera beslutat införa ett syslem med företagsbot, vilket trädde i kraft detta år, synes således utrymmet för att införa eller utöka ett syslem med administrativa sanklionsavgifter generellt sett ha minskat. När del gäller samspelet mel lan administrativa sanktionssystem och en traditionell kriminalisering har departementschefen (prop. 1981/82: 142) gett uttryck för den meningen att det vid mindre allvarliga överträdelser kan vara så att den vinsleliminering som uppnäs genom en avgift framstår som en fullt tillräcklig åtgärd och att införandet av en sanklionsavgifl då kan innebära att gärningen inte längre bör vara straffbar. 1 samband med de straffskärpningar av överträdelser av miljöskyddsbestämmelserna som infördes har emellerfid framhållits atl brott mot mitjöskyddsreglerna skall bedömas som allvarlig brottslighet och att det personliga ansvaret var vikligt för att understryka detta. kriminalisering ansågs också ägnad att hindra etl synsättsom innebar atl Prop. sanktionen enbart kom att ses som en kostnad irörelsen. Denna syn på 1986/87: 135 straffvärdet av de berördaöverträdelserna har fått stöd i ett betänkande av fängelsestraffkommiltén(SOU 1986; 14) i vilket anförts skål för en straffskärpning när det gällermiljöbrotten. Jag delar för egen del synsätlel all oaktsamma och uppsålligaöverträdelser av miljöskyddsbestämmelser som inte är helt bagatellartade börvara kriminaliserade. Detta innebär också att de särskilda bestämmelser om förverkandeoch företagsbol, vilka lar sikte på överträdelser som sker i näringsverksamhet,kan komma att bli tillämpliga. En sådan ordning hindrar inte att det jämtekriminaliseringen även bör finnas etl utrymme för atl ta ut en administrativ sanklionsavgifli vart fall beträffande överträdelser som inte omfattas av de nya beslämmelsernaom företagsbot. Avgiften bör liksom nu bygga på ett strikt ansvar. I likhet med anser jag att del kan finnasskäl att lindra eller kanske hell avskaffa del nu stadgade störningsrekvisitet. Det bör på säll framhållit kunna godtas atl övemtsläppels skad lighet prövats redan vid tillståndsgivningen. Beträffande vinslrekvisilet - den ekonomiska fördelen - är saken något mer komplicerad. Naturvårds verket har i sitt förslag inte lyckats frigöra sig från detta rekvisit utan behåller det som en beräkningsgrund vid fastställandet av avgiftens storlek som man låter förstå att det vid bedömningen av denna gmnds förekomst kommer att bli vanligt med skönsmässiga bedömningar i enlig het med vad som stadgas i 54 § miljöskyddslagen. Denna del av förslaget anser jag vara den ur rättssäkerhetssynpunkt mest tveksamma. Sanktions- avgiften på miljöskyddslagens område skiljer sig nämligen på ett markant sätt från hur de administrativa avgifterna utformats på andra områden och det kan ifrågasättas om dess utformning inte också strider mot de riktlinjer för sådana avgifter som statsmakterna numera gett uttryck för. Beräkning arna kan nämligen här inle göras på ett enkelt och schematiskt sätt. Den ekonomiska fördelen är inte sällan svår att beräkna och måste då bestäm mas enligt skönsmässiga gmnder. Olägenheten av den osäkerhet i sank tionssystemel som sålunda kommer att föreligga ökar också om det som föreslagits blir så atl avgiften lill skillnad mot tidigare skall kunna bestäm mas ända upp till fyra gånger den beräknade ekonomiska fördelen. Det borde därför kanske utredas om det inte finns någon annan och enklare beräkningsgrund för avgiften. Möjligen skulle införandet av den nya före tagsbolen kunna ge utrymme för en omprövning härvidlag. Etl alternativ vore då att undersöka förutsättningarna för etl system med en avgift bestämd efler etl belopp per viss tidsenhet överträdelsen pågått, vilket övervägdes av såväl miljökostnadsutredningen i betänkandet (SOU 1978:43) Miljön i samhällsekonomin som miljöskyddsutredningen i betän kandet (SOU 1978:80) Bättre miljöskydd I men som inte ansågs böra ligga till grund för avgiftens utformning under de förhållanden som då rådde. I detta sammanhang kan även de ökade möjligheterna lill skadestånd som följer av den nya miljöskadelag som trätt i kraft den Ijuli 1986 vara av inlresse med hänsyn lill att del vid miljöskyddsavgiftens tillkomst sades atl den vinstindragning som blev följden av ett skadestånd skulle kunna beak- 124 las vid en prövning av om avgiften borde nedsättas eller hellefterges. införandel av miljöskyddsavgifien uttaladedepartementschefen all en om- 1986/87; 135 prövning av etl skadestånds inverkanpå miljöskyddsavgiften kunde komma all aktualiseras sedan närmare erfarenhetervunnits av avgiftssystemets tillämpning liksom av kommande förslag frånmiljöskyddsutredningen om återslällningsåtgärder och frånmiljöskadeutredningen rörande framtida ersättningsregler för miljöskador. En ändring av sanktionssystemel i enlighet mednaturvårdsverkels förslag måste anses vara av sådan belydelse och innefatta såmånga komplicerade och principiellt viktiga överväganden att den inte bör skeutan att den föregåtts av en utredning med bredare sammansättning än vad som varilfallet i detta ärende. Sammanfattningsvis har jag således följande inställning.Bristerna i nuvarande sanklionssyslem är inte tillräckligt utredda ochanalyserade. En genomgripande förändring av sanktionssystemel kräver därförytterligare överväganden. Starka skäl lalar för att en kriminalisering skallvara kvar. Tillsynen och mälmeloderna bör kunna förbättras. Villkoren bör kunnabeskrivas på ett klarare sätt. Under hänvisning till del anförda anser jag mig inte kunnatillstyrka atl naturvärdsverkets framställning läggs till grund för en meragenomgripande ändring av miljöskyddslagen. : tillstyrkerförslaget atl ersätta flertalet straffbestämmelser i miljöskyddslagen med enmiljöskyddsavgift. Belräffande vissa enskildheter i förslaget vill styrelsenanföra följande. 1.2 Brister i nuvarande sanktionssystem instämmer i de angivna svårigheternanär del gäller alt kunna bevisa atl en viss person gjort sig skyldig till brottmot miljöskyddslagstiflningen. i har i sittyttrande särskilt framhållit att dessa problem år mycket stora. Som etl exempelpå delta har myndigheten hänvisat till en pågående utredning om miljöbrottbeträffande förelaget Scandust där de komplicerade bestämmelserna skapat storaproblem för både polis och åklagare. Förslaget medför enligt en välkommenförenkling av bestämmelserna och bör kunna leda till en effektiviseringav miljöskyddet. Allt givetvis under den förutsättningen alt de inblandademyndigheterna får tillräckliga resurser för att kunna bedriva en ändamålsenligtillsyn av bestämmelsernas efterlevnad. 1.3 Synpunkter på ett nytt sanktionssystem har inom detta speciella område intenågra principiella invändningar mol alt en straffbestämmelse ersätts med en i administrativ ordning fastställd avgift. De invändningar som i andra sammanhang kan riktas mol en sådan ordning, bl.a. att en straffbestämmelse anses ha en större moratbildande verkan än en avgift, lorde i detta fall inte ha någon avgörande betydelse, främst på grund av alt bestämmelserna är komplice rade och svåra all tillämpa. Dessutom bibehålls straffbestämmelserna för den grövre miljöbrottsligheten. En annan konsekvens av förslagel alt övergå från straff lillavgift är alt Prop. en avgift lill skillnad från ett straff kan riktas mol enjuridisk person, i detta 1986/87: 135 fall vanligen ett industriförelag. Somtidigare nämnts är ett av de stora problemen i dessa ärenden svårigheterna attbevisa att en viss angiven person gjort sig skyldig till brott. är detockså ett företag som tillgodogjort sig vinsterna av överträdelsen. Någraavgörande invändningar kan därför enligl mening inleriktas mot alt sanktionen drabbar den juridiska personen. De principiella invändningar som eventuellt ur rällssäkerhetssynpunktkan riktas mot förslaget, lorde vid en intresseavvägning i förhållande till deneffektivisering av miljöskyddet som kan uppnås, väga ganska lätt.Rikspolisstyrelsen kan därför ansluta sig till de synpunkter som framförs i förslagel. 2.3 Kommentar till lagförslaget i har i sill remissvarbeträffande innehållet i 45 § ifrågasatt om det är tillfyllest med en avgiftför att uppnå efterlevnad av de uppställda miljökraven. Man menar alt enstraffsanktion i kombination med en miljöavgift kan förstärka efterlevnaden avbestämmelserna. Myndigheten ger tre exempel på fall där en straffsanktion kanerfordras för att man skall uppnå avsedd effekt. Dessa exempel är: - Multinationellabolags verksamhet här i landet - Osäkerhet atlfrån ett ekonomiskt instabilt företag med miljöfarlig verksamhet erhålla ålagdmiljöskyddsavgift - Ett företag somerlagt ålagd miljöskyddsavgift har enligt egen bedömning "gjort rätt försig". har förståelse för de synpunkter sompolismyndigheten anfört men anser att synpunkterna i tillräcklig utsträckningtillgodoses genom bestämmelserna om miljöbrott i brottsbalken.Rikspolisstyrelsen har därför ingen erinran mot innehållet i den föreslagna 45 §. i har vidare angivit att man iförslagel beträffande miljöavgiftens storlek inte omnämnt kostnader försanering. Enligt mening skall eventuella saneringskostnaderi fortsättningen behandlas i enlighet med reglerna i miljöskadelagen(1986:225). Enundersökning ' som företagils av brottsförebyggande rådet visar attmiljöbrottsligheten ofta tar mycket att utreda. Eu till tvä årsutredningstid är inte ovanligt. Det finns t.o.m. exempel på utredningar somtagit . ', en dold brollslighet. Brå forskning, brotlsulvecklingen1985. Antalet anmälda brott m. m. mot miljöskyddslagen framgårav nedan- Prop. stående tabeller'. Antal anmälda brott mot miljöskyddslagen åren 1980-1984samt de beslut som fattats pga. anmälningarna År Antal Nedlagda % Ålal* % Ej klara % 1980 1981 1982 1983 1984 * Avser även enstaka fall av åtalsunderiåtelse ochstrafföreläggande sammanlagt sex fall. Antal domar rörande brott mot miljöskyddslagenavkunnade Beslut fattade till följd av anmälan om brottmot miljöskyddslagen relaterade till vem som gjort anmälan * Polis** Privatperson 113( ) 42 93 248() * Med tillsynsmyndighet avses i tabellen även de kommunalamiljö- och hälsoskyddsnämnderna. ** 1 anmälan från polis har mediagits anmälan även frånbrandkår och larmcentral m.fl. Oaktat antalet anmälda brott mot miljöskyddslagen intevarit så högt har de utredningar som förekommit tagit betydande resurser ianspråk. Det ansträngda ekonomiska lägel hos de berörda myndigheterna gör detnödvändigt att finna rationella förfaranden. Polisens resurser vid kriminalavdelningarnabör i huvudsak koncentreras till atl utreda den grövre miljö-brottsligheten.Naturvårdsverkets förslag är etl steg i rått riktning och bör enligtrikspolisstyrelsens mening innebära ett effektivare nyttjande av polisensresurser på detta område. ' , en dold brottslighet. Bråforskning, brollsutvecklingen . 1övrigt har inget att erinra mot förslagen i framställ- Prop. Socialstyrelsen:Det av föreslagna sanktionssystemel med avgifter inomifrågavarande rättsområde har utformats med beaktande av de riktlinjer för sanklionsavgiftersom lagts fram i prop. 1981/82: 142 angående utvidgning av brottsbalkensförverkanderegler och godtagits av . Socialstyrelsenanser att förslag är logiskt uppbyggt och väl genomarbetat.Det föreslagna sanktionssystemel är från effektivitetssynpunkt överlägsetnuvarande ordning när det gäller att komma tillrätta med överträdelser påmiljöskyddslagens område. Molutformning av de föreslagna reglerna har inte någon annanerinran än alt 54 § tredje styckel bör justeras " uppskattas dennatill skäligt belopp". Fiskeristyrelsen:Del år uppfattning att nuvarande regler för miljöskyddsavgiftinle lett lill en sådan grad av efterlevnad av beslut beträffandeutsläppsnivåer, tidsgränser för införandet av reningsåtgärder m. m. att denkan anses tillfredsställande för styrelsens verksamhetsområde. Delär uppenbarligen så att nuvarande lagstiftning gör det svårt atl tillgodosemiljöintressena; miljöbrott kan vara svåra att upptäcka, det är svårt atlstyrka uppsåt eller vårdslöshet. Atl slå fasl alt ett utsläpp inneburit ettallvarligt hot mot miljön är oftast ocksä svårt liksom atl koppla noteradeeffekter till ett visst utsläpp. Antalet fällande domar är få och straffenjämförelsevis låga. Huruvida miljöskadelagen (1986: 225) som syftar lill altförbättra de skadelidandes möjligheter att få ersättning för miljöskador ävenkommer atl bidra lill en bättre bevakning av efterlevnaden av miljöskyddslagenär för tidigt att nu säga. Naturvårdsverketsförslag har till huvudsakligt syfte att förbättra efterlevnaden avmiljöskyddslagen. Åven anser en bätlre åtlyd-nad av givnavillkor påkallad. Del framlagda förslaget anvisar otvetydigt enklare vägar församhällets reaktioner än motsvarande regler gör. Styrelsen är positiv tillförslagets grundidé Fiskeristyrelsenhar i tidigare sammanhang (yttrande 1983-07- 15 över miljöskadeulredningarsslutbetänkande och 1983-1031 över miljöskyddsutredningens betänkande Bättremiljöskydd II) fört fram att en ersättning till det allmänna imiljöskyddsfrågor borde ske efter förebild i nya vattenlagens bestämmelser omfiskeavgifter enligt 10kap. 5 och 6§§. Styrelsen har därvid erinrat om att deti förarbetena till den äldre vattenlagen sägs att det - även om åtgärderföreskrivs för att minska skadorna och ersättning utdöms till enskilda -merendels alllid kvarstår någon skada på fisket. Denna skada drabbar"fiskerinäringen i stort" dvs. det är samhället som anses lida enskada som skall ersättas. har uttalat all samma synsätt enliglstyrelsens mening måsle prägla också miljöskyddslagen. Fiskeristyrelsenvill ånyo aktualisera denna fråga. Inflytande miljö skyddsavgifter bör tillföras en fond. En viss del av avgifterna bör - med 128 vattenlagen som förebild - tillkomma föratt användas till Prop. fiskevårdande åtgärder inom del berörda området eller inom landet. 1986/87: 135 ställer sig starkt tveksam till förslagetatl avkriminalisera överträdelser enligt miljöskyddslagen. Etl sådanlställningslagande bör ske först sedan erfarenheter har vunnits av ett nyttmiljöskyddsavgiftssystem i huvudsaklig överensstämmelse med naturvårdsverkelsförslag och de av styrelsen ovan föreslagna justeringarna. : 1 direktiven tillmiljöskyddsutredningen konstaterades att vid ikraftlrådandel avmiljöskyddslagen den Ijuli 1969 saknades erfarenheter av en samlad lagstiftningtill skydd för den yttre livsmiljön mot föroreningar och störningar av olikaslag, att samhällets syn på miljöskyddet hade skärpts under de år som lagenhade varil i kraft samt att krav på ändringar i miljöskyddslagstiflningen vidflera tillfällen hade förts fram från skilda håll. Mol bakgrund averfarenheterna av miljöskyddslagens tillämpning borde ulredningen - ansåg departementschefen- överväga, vilka förändringar av denna lagstiftning som behövde göras"för att ytterligare förbättra samhällets möjligheter alt ingripa mol ochkontrollera miljöfarlig verksamhet". Utredningen borde därvid överväga ivad mån den skärpning av samhällets syn pä miljöskyddsfrågor som ägt rum sedanlagens tillkomst borde föranleda "en utvidgning av forprövningsskyldigheleneller komma till ullryck i fillåtlighelsreglerna eller i andra bestämmelser ilagen". Direktivuttalandena rörande förbåttrade möjligheter församhället att ingripa mol och kontrollera miljöfariig verksamhet - bl. a. genomen utvidgad förprövningsskyldighel - ledde fram till förslag från miljöskyddsutredningeni fråga om förprövnings-, tillsyns- och påföljdssyslemen m. m. Nyheterna påprövningsområdet innebar att dispensgivningen försvann och atl länsstyrelsernatilldelades ökade prövningsuppgifter i form av ett utvidgatanmälningsförfarande. På tillsynssidan innebar förslaget något ökade resursertill länsstyrelserna, bl.a. i form av personalförslärkningar, saml althälsovårdsnämnderna skulle göras till lokala tillsynsmyndigheter. Slulligenförstärktes påföljdssystemet - som ovan redovisats - med förslag till reglerom en s. k. miljöskyddsavgifl. Sammantaget skulle dessa åtgärdsförslag, ansågmiljöskyddsutredningen, åstadkomma eller i vart fall bidra till den bättrekontroll m. m. av miljöfarlig verksamhet som samhället efteriyste. Utredningens förslag accepterades i sina huvuddrag ipropositionen 1980/81:92, dock att regeringen ersatte del utvidgadeanmälningsförfarandet hos länsstyrelserna med en tillståndsprövning som iprincip motsvarade den prövning som skedde hos koncessionsnämnden. Som berörtstidigare infördes vidare som rekvisit för uttagande av miljöskyddsavgifl kravpå ekonomiska fördelar och betydande störningar för omgivningen m. m. samlbehölls del straffrättsliga ansvaret för enskilda individer. Av förarbetena tdl miljöskyddslagen framgår bl. a. attlagen skall tillgo dose behovet av aktiv offentlig medverkan i arbetet med att lösa immis- sionsproblemen och hålla dem under rättslig kontroll, att som vikliga led i ett sådant kontrollsystem bör ingå både regler om särskild obligatorisk förprövning och en ordning för fortlöpande offentlig tillsyn samt atl höga 129 9 1986/87. I saml Nr 135 kravbör ställas på den myndighetsorganisation som får hand om rätts- Prop.tillämpning och kontroll. Det framhölls vidare att lagstiftningens genom- 1986/87: 135 slagskraft i stor utsträckning beror på denna organisationsresurser och på tjänstemännens utbildning, omdöme och lojalitet mot deuppställda ändamålen. Koncessionsnämndenvill här erinra om den grundtanke som nämnda motivuttalanden ger uttryck för,nämligen att "kontrollsystemet" rörande miljöfarlig verksamhet iförsta hand bygger på en väl fungerande förprövning och tillsyn av sådanverksamhet. Om kontrollen - och då särskilt fillsynen - har tillräckligaresurser som utnyttjas väl och således fungerar på det aktiva sätt somlagstiftaren avsett kan man anta atl behovet av påföljder i form av straff ochmiljöskyddsavgift ej blir så stort medan däremot behovet ökar om tillsynen ärotillräcklig och/eller ineffektiv. Med anledning härav anser koncessionsnämndenatt en översyn och eventuell ändring av påföljdssystemet ej bör företas innanman tagit ställning till vilka förändringar som behöver vidtas beträffandeförprövnings- och tillsynsfunktionerna. Enligt nämndens mening erfordrassådana förändringar vid länsstyrelserna framför allt för att förbättratillsynen av miljöfarlig verksamhet. De nu rådande bristerna i tillsynsarbetetberor bl. a. på atl länsstyrelserna (naturvårdsenheterna) i realiteten ej fåttden resursförstärkning som avsågs med 1980/ändringsförslag samtidigtsom de tilldelades tillståndsprövningsuppgifler i stället för del utvidgade ochsmidiga anmälningsförfarande som miljöskyddsutredningen hade föreslagit.Koncessionsnämnden anser atl länsstyrelsernas arbete på miljöområdet i högregrad än bör koncentreras till tillsyn av miljöfarlig verksamhet.Detta kan åstadkommas dels genom att länsstyrelsernas förprövning begränsasöverhuvudtaget, dels genom att denna prövning förskjuts från tillståndsgivningtill anmälningsförfarande dels ock genom att kommunerna i ökad utsträckningtilldelas tillsynsuppgifter. Redan med nu tillgängliga resurser bör det förövrigt, enligl nämndens mening, vara möjligt för tillsynsmyndigheterna och dåfrämst länsstyrelserna att utöva en effektivare tillsyn av miljöfarligverksamhet genom ett bättre utnyttjande av de "maktmedel" som finns,bl. a. i 40§ ML. Ett viktigt inslag i en effektiv och likformig tdlsyn utgörvidare "kontrollprogramverksamheten". Som koncessionsnämndenframhållit i olika sammanhang ankommer det på som centraltillsynsmyndighet att utforma standardiserade tillsynsprogram för olikamiljöfarliga verksamheter, inklusive standardiserade provtagnings- och mätprogram,så långt detta är möjligt. Sådana program kan sedan ligga grund förutformningen av kontrollprogram i de särskilda prövningsärendena. Härigenomskulle tillsynsarbetet underlättas i väsentlig mån och redan tillgängligaresurser kunna utnyttjas på ett effektivare sätt. Medutgångspunkt i erfarenheterna av en förbättrad fillsyn av miljöfarlig verksamhet kan det sedan finnas anledning att överväga om behov förelig ger att ändra på miljöskyddslagens regler om miljöskyddsavgifl. Rent generellt måste först konstateras att dessa regler ej hunnit tillämpas och kan del ifrågasättas om de fem avgiftsmål som varit föremål för prövning utgör tillräcklig grund för att motivera en regdänd- 130 anser för sin del alt det skulleha varil värde- Prop. fullt om nämnden hade fått tillfälle att pröva ytteriigarenågra avgifismål 1986/87: 135 före begäran om ändring avavgiftsreglerna för all därigenom med större säkerhet ha kunnat uttala sig ombehovet av en sådan ändring. gör gällande atl det nuvaranderegelsystemet med miljöskyddsavgift inte har fåll "den avsedda effekten atlavhälla från villkorsöverlräddser". Med hänsyn lill all tillämpningen avsystemet haft den blygsamma omfattning som redovisats ovan är det, anserkoncessionsnämnden, ej möjligt att nu göra någon bedömning om reglernasavhållande effekt. Enligt nämndens mening är det också svårt atl uttala sigom vad förslag lill ändring av avgiftsreglerna kommer altinnebära i praktiken och detta även i fråga om resursbehovet hos olika berördamyndigheter. Hur kommer exempelvis samarbetet på miljöområdet mellantillsynsmyndigheter och "företagare" att påverkas avändringsförslaget? Del hade varil värdefullt om förslaget hade innehållit i vartfall elt försök till analys av dess konsekvenser för detta samarbete som är avcentral belydelse för miljövårdsarbetet i landet. Vidare hade det varitönskvärt om förslaget hade redovisat några exempel på tillämpning av de nyareglerna med utgångspunkt i gällande kontrollprogram och i någratillsynsrapporter osv. kritik mot gällande avgiftssystem harframför allt riktats mot rekvisitel "betydande störningar för omgivningeneller risk för sådana störningar" med hänsyn lill bevissvårigheterna.Enligt verket bör effekter på miljön eller risken för effekter inle diskuteraspå nytt, när tillämpning av avgiftsreglerna aktualiseras. Dessa frågor, hävdarverket, får anses avgjorda i och med tillståndsprövningen. Vid denna prövningövervägs den belastning som bör kunna accepteras med hänsyn till miljön. Däravbör följa alt "överutsläpp definitionsmässigl är lill skada för miljöneller innebär oacceptabla risker för den, varför tidsödande bevis om atl såverkligen år fallet inte skall behöva föras". Belräffande rekvisitel betydande störningar etc. anges iförarbetena bl.a. följande: Miljöskyddsavgiften bör förbehållas gärningar som orsakarstörningar i miljön. Men inte alla sådana gärningar bör beläggas med avgift.