prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag föreslårdärför att detta medium lämnas utanför grundlagsregleringen. n. knappast har någon betydelse från informationsfrihets- och opinionsbildningssynpunktkan detta inte anses äventyrligt av hänsyn till yllrandefrihetens intresse.Skulle del visa sig att teleda-tas betydelse i detta hänseende kommer att öka -exempelvis på det sättet att man genom detta medium kommer att förmedla innehålleti tidningar -måste emellertid frågan övervägas på nytt. Det finns dä möjlighetatt till en början reglera ansvaret för yttranden i sådana datasystem i vanliglag. Det speciella ansvarighetssystemet enligt TF och radiolagstiftningengäller inle bara i fråga om straff. Också möjligheterna att få skadestånd förrättskränkningar som skett genom yttranden i press, radio och TV är begränsadepå så sätt atl anspråk inte kan riktas mot nägon annan medverkande än den somär slraffrättsligt ansvarig. Vid sidan om honom ansvarar emellertid också densom driver utgivnings- eller sändningsverksamheten för skadeståndet. Enligt YFU:s förslag skall dessa principer grundlagsfästasför alla ylt-randeformer som omfattas av det nya grundlagsskyddet. Jag kanansluta mig till YFU;s ståndpunkt såvitt gäller de medier som enligt mittförslag skall falla under grundlagens skydd. 3.6.1 Grundlagsregleringen av yttrandefrihetsbrotten Mittförslag: I grundlagen skall regleras i vilka fall ingripande får ske motmissbruk av yttrandefriheten i de medier som skall omfattas av det särskildaskyddet. Däremot skall TF inte uttryckligen ange gränsen förexklusivitelsprincipens tillämpningsområde. De gärningar som är straffbarasom tryckfrihetsbrott skall vara straffbara som yttrandefrihetsbrott i sammaomfattning i de andra medierna. Kravet på dubbel täckning skall gälla även förbrott i dessa medier. Uppdelningen av iryckfrihelsbrotten i otillåtna yttrandenoch otillåtna offentliggöranden skall upphöra. Utredningensförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissutfallet är i stort sett positivt. Flertalet av de Prop. 1986/87:151remissinstanser som uttalar sig i frågan tillstyrker YFU;s förslag eller lämnardet uttryckligen utan erinran. Skälen för mitt förslag: Som jag nämnde inledningsvis ärett av inslagen i skyddet för tryckfriheten att ingripanden pä grund avmissbruk av tryckfriheten får ske bara om tryckfrihetsbrott föreligger. Jagnämnde dä också att det finns två olika slags tryckfrihetsbrotl; otillåtetyttrande (7 kap. 4 § TF) och otillåtet offentliggörande (7 kap. 5 § TF). I ettotillätet yttrande är del tankeinnehållet som är lagstridigt, medan detbrottsliga i etl otillåtet offentliggörande ligger i publiceringen av någotsom skall hållas hemligt. För alt nägon skall kunna fällas till ansvar förtryckfrihetsbrotl krävs alt gärningen är straffbar också enligt vanlig lag,dvs. i praktiken BrB. Genom detta krav på s. k. dubbel täckning uppnås denvärdefulla effekten att det straffbara området inte kan utvidgas utangrundlagsändring men däremot inskränkas redan genom en ändring i vanlig lag.Kravet alt gärningen skall vara straffbar även enligt vanlig lag har dock fåtten något annorlunda utformning beträffande brottet otillåtet yttrande änbeträffande otillåtet offentliggörande. Vilka gärningar som kan bestraffas som otillåtet yttrandeframgår av de detaljerade broltsbeskrivningarna i 7 kap. 4 § TF, den s. k.broltskatalo-gen. I TF beskrivs här fullständigt de olika brotten. I 7 kap. 5 §saknas däremot motsvarande detaljerade brottsbeskrivningar. Vad som skall ansessom otillåtet offentliggörande bestäms därför i stor utsträckning av regler ivanlig lag. Jag återkommer lill brottet otillåtet offentliggörande i avsnitt3.6.5. I brottskatalogen uppräknas under tolv punkter ett antalbrott som skall anses som otillätet yttrande. Det är fråga om högförräderi,krigsanstiftan och andra sådana brott mot staten saml uppvigling, hot mot ellermissaktning för folkgrupp, ärekränkning och barnpornografibrott. Rekvisitenför brotten är angivna efter förebild i motsvarande beskrivningar i BrB. Jag har också redan nämnt alt det på det radiorättsligaområdet finns ett skydd liknande det som gäller för tryckta skrifter, nämligenför radio- och TV-sändningar frän , för lokalakabelsändningar, för närradion samt för radio- (och kassett-) tidningar. Församtliga dessa former av eter- eller trådsändningar finns särskilda ansvarighetslagari vilka det sägs att missbruk av yttrandefriheten i program medför ansvar ochskadeständsskyldighet endast när gärningen innefattar yttrandefrihetsbrott.Med ytlrandefriheisbroll avses framställning eller offentliggörande som enligt7 kap. 4 eller 5 § TF skulle ha varit alt anse som tryckfrihets-brott omgärningen begåtts genom tryckt skrift (se 2 S radioansvarighetslagen, 2 §lagen om ansvarighet för lokala kabelsändningar, 1 § lagen om ansvarighet förnärradio samt 2 och 16 §S lagen om ansvarighet för radio-och kassettidningar). I likhet med YFU och en här enhällig remissopinion anserjag att princi pen bör vara att straff- och skadeslåndsrättsliga sanktioner på grund av missbruk av yttrandefriheten i medier som skall omfattas av det utvidgade grundlagsskyddet i fortsättningen endast skall få tillgripas inom samma ram som gäller för tryckta skrifter. Härigenom uppnås en angelägen för- 85 stärkning av skyddet för yttrandefriheten. Visserligeninnebär det i dagslä- Prop. 1986/87:151 get i sak inga förändringar såvittgäller de medier som omfattas av de särskilda ansvarighetslagar jag justredogjort för. Genom att bestämmelserna i fortsättningen kommer att vara avgrundlags karaktär blir dock skyddet väsentligt starkare, eftersom det inte gåratt utan grundlagsändring utvidga del straffbara området. Regelsystemetutsträcks också sä atl filmer och videogram samt ljudupptagningar kommer attomfattas av det. Detta innebär alt ingripanden på straff- ellerskadeståndsrättslig grund mot framställningar i dessa medier i fortsättningenkan ske endast om det är fråga om ett yttrandefrihetsbrott. Jag har i avsnittet om yttrandefriheten och reklamen(avsnitt 3.2.4) redan diskuterat frågan om TF:s räckvidd. Som jag berörde därinnebär YFU:s förslag generellt sett all grundlagens räckvidd .ven ifortsättningen skall avgöras med ledning av grundlagens syfte. Förslaget byggeralltså pä den nuvarande ordningen att räckvidden av del skydd som TF ger motingripanden med stöd av bestämmelser i vanlig lag inte uttryckligen framgår avTF (jfr avsnitt 2.1). Det innebär att ingripanden även i fortsättningen kan skeenligt vanlig lag för brott begångna i de grundlagsskyddade medierna, ombrottet inte berör yttrandefriheten, l.ex. om bedrägeri begås med hjälp av en framställningi tryckt skrift. YFU:s förslag har pä denna punkt kritiserats av ett parremissinstanser. För min del kan jag instämma i dessa remissinstansersuppfattning att det skulle vara värdefullt om man kunde ge uttryck ätavgränsningen av TF;s exklusiviieisprincip genom en särskild regel igrundlagen. Men som föredragande statsrådet framhöll proposition omTF är det knappast möjligt. MMU föreslog en regel av innebörd att det ulanhinder av grundlagen skulle gälla vad som var föreskrivet i lag för det fallatt framställningen i etl grundlagsskyddat medium begagnades endast som elt ledi ell förfarande som var straffbart i annat hänseende än som elt överskridandeav tryckfrihetens gränser. Förslaget kritiserades och ledde inte tilllagstiftning. Man kan invända mot det att det inte gick så mycket längre itydlighet än den ordning som gäller. Jag finner - i likhet med YFU och, somjag uppfattar det, det alldeles övervägande antalet remissinstanser - all manmåste godta att grundlagsskyddels räckvidd även i fortsättningen bestäms medledning av grundlagens syfte. Beträffande de medier som jag föreslår skall omfattas avdet särskilda skyddet uppkommer inte några andra gränsdragningsproblem än desom redan är kända pä det tryckfrihetsrättsliga området. De nya mediernaskaraktär möjliggör inte några andra slag av brottsliga framställningar änsådana som kan förekomma i tryck. Jag återkommer dock strax lill frågan omvåldsskildringar i rörliga bilder. I de nu angivna fallen kan alltså ingasärskilda svårigheter följa av att TF;s princip om en särskild, exklusivttillämplig broltskatalog skall gälla. Brottsbeteckningen bör vara yttrandefrihetsbrottför denna brottskategori. Som kommer att framgå av avsnitt 3.6.5 förordar jag att detryckfrihets brott som innefattar otillåtna offentliggöranden i fortsättningen i ökad utsträckning skall regleras mera utföriigt i TF än f. n. Med hänsyn härtill är det inle längre lika motiverat alt skilja mellan de tvä kategorierna av 86 Iryckfrihetsbrott.Jag föreslår därför att denna uppdelning av brotten avskaffas och atl termentryckfrihetsbrott används för atl beteckna båda dessa brott. I fråganom vilka gärningar som skall kunna bestraffas somtryckfrihets-elleryttrandefrihetsbrott har YFU haft all väsentligen utgå från gällande rättsläge.Det var endast pä tvä punkter som YFU skulle ta upp denna fråga särskilt. Denena gällde ingripanden mot våldsframställningar och pornografi. Den andragällde brottet hets mot folkgrupp. YFU:s förslag i dessa delar tar jag upp isärskilda avsnitt i det följande (avsnitt 3.6.2-3.6.4). I fråga om otillåtetoffentliggörande har jag redan nämnt att jag behandlar den brottstypen iavsnitt 3.6.5. 1 övrigt har varken YFU eller -med några fä undanlag -remissinstanserna några förslag till ändringar av broltskalalogen. Inte hellerjag vill förorda några sådana ändringar. Beträffande viss anpassning tilländrad lydelse av BrB hänvisas till specialmotiveringen till 7 kap. 4 § TF. 3.6.2 Våldsskildringar i filmer, videogram m. m. Mittförslag: Kravet på förhandsgranskning av filmer och videogram som skall visasoffentligt - med rätt för att förbjuda visning skallfinnas kvar för alla ålderskategorier. För filmer och videogram som sprids påannat sätt skall ingripande kunna ske i efterhand om utgivaren gjort sigskyldig till olaga våldsskildring som skall vara elt särskiltyttrandefrihetsbrott. Härigenom förbjuds sädana våldsskildringar i filmer ochvideogram som är förbjudna enligt lagen (1981:485) om förbud motspridning av filmer och videogram med våldsinslag. Nuvarande möjligheterbehälls atl inskränka rätten till lokala kabelsändningar, om det i en TV-kanalvid upprepade tillfällen förekommit våldsskildringar eller om kanalen varitensidigt inriktad på sådana skildringar. Utredningensförslag: Den nuvarande filmcensuren skall omvandlas när det gäller offentligvisning för vuxna. Förhandsgranskningen skall finnas kvar men inte längre varaförenad med någon möjlighet för biografbyrån alt förbjuda visning av en filmeller ett videogram för vuxna. Biografbyråns uppgift blir alt avge etlullålande i frågan om en framställning innefattar olaga våldsskildring. Byrånsutlåtande skall inte vara bindande för domstolarna vare sig byrån anser att enframställning innefattar olaga våldsskildring eller inte. Frågan om elt brotthar begåtts genom visningen skall i båda fallen kunna prövas i efterhand avdomstol i yltrandefrihetsrällslig ordning. När det gäller offentlig visningför barn skall grundlagen medge att den bindande förhandsgranskningen behällsoch utsträcks till alt gälla också uthyrning och försäljning.Förhandsgranskningen skall få omfatta filmer och videogram för barn och ungdomupp till . Remissinstanserna: Remissutfallet är myckel splittrat ifrågan om förhandsgranskning för vuxna skall förekomma och omförhandsgranskning- en i säfall skall vara bindande eller rådgivande. Även i frågan om höjning Prop.1986/87:151 av åldersgränsen för barncensuren lill 18 är är meningarna delade. Flera remissinstanser, som i och för sig önskar censurensavskaffande, anser alt det nuvarande systemet är bättre än det som harföreslagits. I frågan om förhandsgranskning över huvud tagel skall finnas avfilmer avsedda att visas för vuxna är meningarna delade. De remissinstanser somföreträder barn och ungdom, de flesta kvinnoorganisationerna liksom de kyrkligaorganisationerna anser att förhandsgranskningen skall finnas kvar ochutsträckas till att också omfatta uthyrning och försäljning. Däremot anserfilm- och videobranschens företrädare, de flesta kulturförelrädarna ochflertalet av de juridiska instanserna att tiden nu är mogen all avskaffafilmcensuren för vuxna. Också biografbyrån härden uppfattningen. Den nya 18-årsgränsen är de flesta remissinstansernakritiska till. , biografbyrån, statens filmgranskningsräd ochstatens barnfilmnämnd är dock positiva. Bakgrunden till mitt förslag: Möjligheter att ingripa motvåldsskildringar har förelegat främst genom reglerna omfilmcensuren i biografförordningen. Där föreskrivs bl. a. alt filmer inte fårgodkännas för offentlig visning, om deras förevisande "på grund av detsätt, varpå händelserna skildras, och det sammanhang, vari de förekomma, kanverka förråande eller skadligt upphetsande eller förleda till brott". Filmcensuren är omdebatterad, vilket inte är förvånande. Ielt öppet samhälle väcker varje censurmöjlighet självfallet betänkligheter; iSverige saknas också censurregler på andra områden. Frågan om filmcensurensavskaffande har därför utretts och varit föremål för övervägandeni olika sammanhang. föreslog i sitt slutbetänkande (SOU1969:14) Filmen - censur och ansvar att filmcensuren skulle avskaffas för vuxnamen behällas för filmer som visas offentligt för barn . Utredningensförslag remissbehandlades men ledde endast lill åtgärder när det gällde vissafrågor om barncensurens organisation (prop. 10, KrU 18, rskr. Förslaget överlämnades i övriga delar lill MMU. I sitthuvudbetänkande föreslog den utredningen som jag tidigare redovisat en samladgrundlag för yttrandefriheten i tryckt skrift, radio, TV och film. Utredningentog emellertid inte ställning i sakfrågan om filmcensur skulle finnas ellerinte. I direktiven till YFU anförde departementschefen att delborde ankomma pä den kommittén att överväga om det föreligger tillräckligaskäl atl behålla någon form av vuxencensur på filmens område. Atl viss barncensurbehövs ansågs ganska klart. var det filmen som vid sidan av televisionen vardel medium som dominerade i fråga om visning av rörliga bilder. Under årenkring 1980 etablerades i takt med att det blev allt vanligare medvideobandspelare i hemmen en verksamhet med uthyrning av videogram för privatbruk. Eftersom reglerna om förhandsgranskning i biografförordningen då endastgällde offentlig visning av biograffilm och del inte hellergällde några andra regler för videouthyrningen, började det lill allmänheten spridas våldsskildringar av ett slag som tidigare ipraktiken inte varit 88 tillgängliga i på grund av reglerna omförhandsgranskning. Utbudet av sädana videogram med skildringar av grovt våldav olika slag Prop. 1986/87:151 kom att tilldra sig stor uppmärksamhet.Diskussionerna om videoteknikens utveckling har i stor utsträckningkommit att handla om hur denna leder till en spridning bland allmänheten avvåldsskildringar, framför allt om problemet att barn och ungdomar relativt lättkan komma att se videogram med sådant innehåll. Missförhållandena pä dettaområde ledde till alt antog lagen (1981:485) om förbud mot spridningav filmer och videogram med väldsinslag, den s. k. videovåldslagen (omtryckt1986:18). I lagen straffbeläggs yrkesmässig spridning av vissa extremavåldsskildringar. När videovåldslagen beslutades pågick fortfarande YFU;sutredningsarbete. Det betonades därför i lagstiftningsärendet att lagen var ettprovisorium i avvaktan på resultatet av YFU:s överväganden (KU 1980/81:28 s.33). Frågan om filmcensuren och våldsskildringarna i filmer ochvideogram är utförligt behandlad i YFU;s huvudbetänkande (s. 273-284). Den harockså tilldragit sig mycket stor uppmärksamhet under remissbehandlingen avbetänkandet. Utöver remissvar från dem som av departementet anmodats ellerberetts tillfälle att yttra sig har ett stort antal yttranden kommit in frånolika organisationer m. m. Vidare har det förekommit opinionsyttringar i formav namninsamlingar, uppvaktningar m. m. Merparten av dessa går ut på att YFU;sförslag för atl Komma till rätta med de extrema våldsskildringar som förekommeri videogram är otillräckliga och atl förhandsgranskningen bör omfatta ävenfilmer och videogram som sprids pä annat sätt än genom offentlig visning.Videovåldslagen - som ju endast medger ingripande i efterhand - är enligt dessaåsiktsyttringar inte tillräckligt effektiv mot skildringarna. Kritiken avserockså den tidigare olika behandlingen av film och videogram igranskningshänseende. 1 syfte att sä snart som möjligt förbättra möjligheternaalt ingripa mot våldsskildringar i videogram har påförslag av regeringen beslutat dels en ändring i RF (prop. 1984/85:83, KU 20,rskr. 117, KU 1985/86:1, rskr. SFS 1985:862), dels ändringar i videovåldslagenoch biografförordningen (prop. 1984/85; 116, KU 1985/86; 11, rskr. 40, SFS1985:989-991). Ändringarna, som delvis har utformats mot bakgrund av YFU:sförslag, har trätt i kraft den . De innebär främst följande. RF tillåter numera förhandsgranskning av såväl filmer somvideogram som skall förevisas offentligt. I biografförordningen jämställs filmoch videogram. Kriterierna i I § videovåldslagen har skärpts för vad som skallanses vara otillåtna våldsskildringar sä alt rekvisiten närmare stämmer överensmed den praxis biografbyrån tillämpar vid förhandsgranskningen. Efter ändringengäller atl filmer och videogram med skildringar av sexuellt våld eller tvångeller närgångna eller utdragna skildringar av grovt våld mot människor ellerdjur inte i yrkesmässig förvärvsverksamhet eller annars i förvärvssyfte fårspridas genom saluhållning eller annat tillhandahållande eller genom visning,om inte spridandet är försvariigl med hänsyn till framställningens syfte ochsammanhang samt omständigheterna i övrigt. Däremot ärbestämmelserna i 2 § oförändrade. De innebär därför fortfa rande alt filmer och videogram med ingående skildringar av verklighetstro- 89 genkaraktär som återger våld eller hot om våld mot människor eller djur Prop.1986/87:151 inte i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfte fårlämnas ut till barn eller spelas upp vid en särskilt anordnadvisning när något sådant barn är närvarande. Andra ändringar avser ansvarssystemet. Inte endastdetaljister utan också grossister och andra leverantörer har uttryckligengjorts slraffrättsligt ansvariga som gärningsmän för spridningen av filmer ochvideogram med väldsinslag. En ny bestämmelse innebär att en detaljist undgåransvar om han hyr ut en film eller ell videogram som har försetts med etl intygom att innehållet motsvarar ett exemplar som godkänts av statens biografbyrå.Den regeln skall ses i samband med en annan föreskrift som anger att filmer ochvideogram som har godkänts av biografbyrån är undantagna från videoväldslagenstillämpning. Avsikten med den angivna ändringen är bl. a. att underlättamöjligheterna till frivillig förhandsgranskning. Vidare bör nämnas en annan nybestämmelse som innebär att allmänt åtal för brott mot videovåldslagen fårväckas endast efter medgivande av . Tanken bakom dennaregel är att man skall få en mer enhetlig praxis och kunna spara resurser. Enav olägenheterna med videovåldslagen har ansetts vara att vid vatje ingripandepolis, åklagare och domstolar måsle göra en egen bedömning av videogrammet. Som jag redan har nämnt (avsnitt 2.3) har också ensärskild utredare tillkallats för alt utreda frågor om åtgärder motvåldsskildringar i inspelningar av rörliga bilder. Utredaren har antagit namnetvåldsskildringsul-redningen. Utredaren skall kartlägga hur utvecklingen av nya medierför att återge inspelningar av rörliga bilder påverkar risken för att framförallt barn och ungdomar utsätts för skadeverkningar genom våldsskildringar isådana inspelningar. Utredaren skall vidare bedöma om utvecklingen kan väntasleda till atl det behövs nya eller ändrade regler för att motverka sådanaskador. Utredaren skall i så fall avge förslag lill lämpliga regler. Alternativetmed förhandsgranskning av alla filmer och videogram skall belysas ingående.Utredaren skall vidare behandla vissa frågor rörande barncensuren samt se överbiografförordningen med tillhörande författningar i tekniskt hänseende. Utredaren räknar med alt bli klarmed sitt arbete under den . Slutligen vill jag här nämna all det i lagen omansvarighet för lokala kabelsändningar finns föreskrifter om attsändningsrätten i lokala kabelnät kan inskränkas, om del i en TV-kanal vidupprepade tillfällen har förekommit program med skildringar av del slag somavses i videoväldslagens extremvåldsparagraf eller om en TV-kanal har varitensidigt inriktad på våldsskildringar. Beslut härom meddelas i etl förfarandesom i princip överensstämmer med den tryckfrihelsrätlsliga processordningen. De nu redovisade möjligheterna att ingripa motvåldsskildringar har det gemensamt att de avser rörliga bilder i olika medier. I övrigt saknas det bestämmelser som särskilt tar sikte på just våldsskildringar, även om bestämmelserna i om barnpornografibrott (16 kap. 10 a §), otillåtet förfarande med pornografisk bild (16 kap. 11 §) och förledande av ungdom 90 (16 kap. 12 §) kan vara tillämpliga också pä vissa formerav sådana fram- Prop. 1986/87:151 ställningar. Skälen för mitt förslag: Möjligheter att ingripa motvåldsskildringar som sprids till allmänheten finns i huvudsak enbart i fråga omframställningar i olika former av rörliga bilder. För filmer och videogramgäller f. n. flera principiellt olika system. Ett innebär att filmer ochvideogram som skall visas offentligt granskas på förhand av en myndighet, medanmöjligheterna alt ingripa slraffrättsligt i efterhand är små. Pä filmer ochvideogram som sprids till allmänheten på annat sätt tillämpas i stället videoväldslagensansvarsbestämmelser, som alltså avser straffrättsliga ingripanden i efterhand. Sprids filmer och videogram till allmänheten i form avTV-program finns det ytterligare regelsystem för vissa typer av sändningar. När man skall i grundlag skapa en sä enhetlig reglering avyttrandefriheten i olika medier som möjligt, är del flera frågor avprincipiell natur som inställer sig. Skall man ha kvar särskilda möjligheteratt ingripa mot våldsskildringar i rörliga bilder? Är den nuvarandeuppdelningen av möjligheterna att ingripa mot våldsskildringar på olika systemlämplig? Skall man ge avkall på principen att offentliga framställningar intefår underkastas en granskning på förhand? Behovet av restriktioner ifråga otn våldsskildringar När man skal! diskutera vilka möjligheter som bör finnasalt ingripa mot våldsskildringar som sprids till allmänheten, är dengrundläggande frågan vilket behovet är av sådana ingripanden. Utgångspunktenmåsle vara att det skall finnas elt starkt behov av all samhället motverkarframställningar av delta slag för atl man över huvud laget skall begränsayttrandefriheten i detta syfte. Nuvarande lagstiftning om ingripanden mot våldsskildringari rörliga bilder har motiverats med den risk för allvarliga skadeverkningar somsädana framställningar kan medföra. Jag är ense med YFU om atl del är dettaskäl som kan läggas till grund för lagstiftning i ämnet. Forskning om effektenpä åskådaren av film- och TV-seende har bedrivits länge och har främst varitinriktad på om dessa medier bidrar till alt skapa aggressiva attityder ochbeteenden. Det är främst barn och ungdomar som har studerats. De teorier som oftast framförs av vissa forskare går ut påatt filmer med aggressivt innehåll har i huvudsak tre slags effekter. De kan för del första verka mönsterbildande genom atl åskådarna imiterar beteenden och hand lingsmönster i filmerna. Beteenden kan gälla nya sålt alt slåss eller nya vapen, handlingsmönstren kan gälla nya situationer dä det är berättigat och naturiigl att la till våld. För det andra kan filmerna ha en utlösande effekt pä sä sätt alt aggressioner som ligger latenta i åskådarna ger upphov till våldshandlingar då åskådarna t. ex. provoceras i anslutning till filmförevis ningen.