prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Den föreslagna lydelsen talar ommakarnas rätt, inte om vigselförrättarens skyldighet. Stadgandet kan tolkassom alt vigselförrättaren har skyldighet att lämna bevis om vigseln endast omkontrahenterna begär det. I så fall innebär stadgandet inte någon utvidgning iförhållande lill vad som gäller. När vigsel förrättats av domare iaUmän underrätt torde makama redan nu fä bevis öm vigseln. Till borgerlig vigselförrättareförordnas dock även personer med ringa administrativ erfarenhet. Det är därförur rättssäkerhetssynpunkt bättre att föreskriva en allmän skyldighet förvigselförrättare att genast lämna bevis om vigseln. Paragrafen motsvarar 5 kap. 14 §giftermålsbalken. De sakkunniga har föreslagit att andra stycket av dennuvarande bestämmelsen skall utgå. De sakkunnigas resonemang på denna punkt ärinte helt övertygande. Vad departementschefen anförde i prop. 1978/79:12 s. 187äger enligt min mening fortfarande giltighet och det är därför tveksamt omstycket bör utgå. Stadgandet i 6 kap. 3 § i denföreslagna balken motsvarar med vissa smärre redaktionella ändringar 5 kap. 14§ första stycket . Behov av denna bestämmelse föreliggerallQämt ehura i mindre omfattning. Del andra stycket i det gällande lagrummethar i förslagel fält utgå eftersom del enligt kommitténs uppfattning äronödigt. Bankinspektionen delar inte denna uppfattning. Såsom framfördes ivissa remissyttranden i samband med den senaste ändringen av bl.a.denna paragraf föreligger ett behov av klariäggande beträffande betydelsen avgod tro hos tredje man i fråga om utgiftens behövlighet. Denna fråga är inte,som de sakkunniga anfört, löst genom angivandet i första stycket atlutbetalning skall ske i behövlig omfattning. Tvärtom måste, oberoende av godtro hos banken eller annan tredje man, en efterföljande utredning om att ettuttag var obehövligt leda lill alt det inte binder den frånvarande eller sjukemaken. Det föreslagna stadgandet bör därför kompletteras med en bestämmelsemotsvarande 5 kap. 14 § andra stycket . , juridiska fakultetsnämnden: Beträffande 6 kap. om underhåll harfakulletsnämnden några anmärk ningar i anledning av förslag från familjelagssakkunniga om ändringar av 257 17 1986/87. nu gällande regler. Till 3 § föreslås bli överförd regelni nuvarande GB 5:14 Prop. 1986/87: 1 om rätt för make, när den andre maken p.g. a. sjukdom eller frånvaro inle själv kan sköta sina angelägenheter och detfallas medel för familjens underhåll, att i behövlig omfattning lyfta den andremakens inkomst och avkastningen av hans eller hennes egendom saml kvittera utbanktillgodohavanden och andra penningmedel. (Rätten gäller dock inte omsamlevnaden upphört eller om det finns fullmäktig, förmyndare eller god man. )I propositionen till ändringar av det familjerättsligaunderhällssys-lemet lades till denna paragraf ett andra stycke av innebörd, atträttshandling är bindande för den sjuke eller bortavarande maken även ommedlen inte behövts för familjens underhåll, såvida tredje man varken insågeller borde ha insett att behovet ej förelåg. Familjelagssakkunniga föreslär nu(s. 311), all andra stycket om visst godtrosskydd för tredje man skall utgåsåsom obehövligt. Tankegången tycks vara atl eftersom det redan enligt förstastycket krävs att utbetalning enligt lagrummet får ske i "behövligomfattning" blir det i varie fall fråga om en skälighetsbedömning; den sombetalat ut penningbeloppet är dä skyddad, om han gjort en någorlunda rimligegen bedömning. har emellertid svårt alt förstå bärkraften avdenna synpunkt. Godtrosskyddel enligt andra stycket har ju nämligen betydelse iett helt annat hänseende än vad de sakkunniga berör, t.ex. om den hemmavarandemaken sökt bevisa nödvändigheten av alt få lyfta medel för en hyresbetalninggenom att i bank förete en förfalskad hyresavi. Enligt fakulletsnämndens meningfinns det skäl att behälla godtrosregeln i andra stycket. De sakkunniga föreslär vidare (s.311 f) ett upphävande av den nuvaran de regeln i GB 5: 4 om att vad make lämnat till den andre maken p. g. a. sin underhållsskyldighet blir mottagarens egendom, om beloppet är avsett för vederbörandes personliga behov. I enlighet med ett uttalande av lagberedningen anses regeln motsatsvis innebära, att vad make lämnat i underhåll för familjens gemensamma behov förblir överlämnarens egen dom. Familjelagssakkunniga föreslog ett upphävande av bestämmelsen redan i sitt betänkande (SOU 1972:49). 1978/79:12 om nya underhållsregler behölls dock regeln med hänvisning till atl den har elt visst värde från informativ synpunkt, eftersom den motsatsvis klargör, att hushållspengar, besparingar på hushällspengar och varor som har köpts för dessa pengar i princip tillhör den make som har lämnat pengarna. När regeln nu pä nytt föreslås bli upphävd åberopar de sakkunniga återigen samma synpunkt som för lio är sedan, nämligen alt regeln är överflödig, eftersom det i varie fall är klart att pengar lämnade till make för hans personliga behov måste bli mottagarens egendom. går emellertid de sakkunniga ett steg längre genom alt man ifrågasätter lagberedningens motsatsslut, atl överlämnande av pengar för annat ändamål än mottaga rens personliga behov skulle förbli den överlämnande makens egendom. De sakkunniga anknyter till en kritik mot lagberedningen, som berörts här ovan (under 3), och som innebär, att beredningens tanke om den överiäm nande makens fortsatta äganderätt till pengarna och även till egendom 258 förvärvadför desamma egentligen slår i mindre god överensstämmelse Prop. 1986/87: 1 medden allmänna idén, att vardera maken genom förvärvsinkomster eller arbete ihemmet kan bidra till familjens underhåll. Enligt de sakkunniga innebar det eninkonsekvens atl beredningen inte lät den make vars bidrag bestått i arbete ihemmet bli delägare till egendom inköpt för gemensamt bruk. Nämnden har redanutvecklat, att den inte delar uppfattningen alt lagberedningen gjorde sigskyldig till någon inkonsekvens. Vid rättsreglernas konstruktion kan mannämligen inte gärna isolera äganderättsfrågan. Denna måste bedömas tillsammansmed frågan om vardera makens gälds-ansvar och om innebörden av giftorätten. Viden helhetsbedömning framstår det av lagberedningen introducerade systemettvärtom som utomordentligt väl genomtänkt, när man låter den förvärvande makenbli ensam ägare till penningmedel och därmed anskaffad egendom, somhan också ensam har gäldsansvaret för skulder, som han ådragit sig; den andremaken tillgodoses genom giftorätten. Även om den praktiska betydelsen av den nuvaranderegeln i GB 5:4 är begränsad, har bestämmelsen dock, som departementschefenframhöll lagstiftningsärende, etl värde som information omkonsekvenserna av regelsystemet. Den bör därför enligt fakultetsnämndensmening behållas. Denna uppfattning är så mycket mera motiverad om man, somnämnden, avvisar den av de sakkunniga föreslagna, speciella konstruktion medsamäganderätt, som uppkommer vid bodelningen, till bostad och bohag som enderamaken anskaffat för makarnas gemensamma brak. Utifrån tanken, atl makarna bordebli samägare till sådan egendom, har de sakkunniga synbariigen anlagt ettliknande resonemang även för penningmedel, som före ett inköp lämnats frän enamaken lill den andra. Äganderättsfrågan till överlämnade pengar bordeemellertid enligt de sakkunniga bedömas från fall lill fall, även om det skulleligga närmast till hands, atl pengar, som den ene har tillhandahållit förgemensamma utgifter, också är gemensamma till dess utgiften har gjorts.Resonemanget föranleder dock frågan hur del kan gå ihop alt pengarna omedelbartblir samägda medan samäganderätten lill bostad och bohag, som ena maken köpt,skall anses samägd först vid bodelningen. - Enligt de sakkunniga skulle ettbibehållande av den nuvarande bestämmelsen inte lösa några problem; snararevore det ägnat att förvilla. Nämnden måste nog för sin del anse, att delsnarare är de sakkunnigas tankemodell som kan skapa oklarhet om sammanhangeninom regelsystemet. Vid sin behandling av reglerna om makarsunderhållsskyldighet föreslår de sakkunniga vidare (s. 313) ett upphävande av den nuvarande regeln i GB 5:12 om hushållsfullmakt för make. De sakkunniga framlade samma förslag betänkande om underhåll till barn och frånskilda (SOU 1977: 37). Förslaget vidarefördes av departementschefen i lagrådsre (prop. 1978/79: 12 s. 137) men ej i den slutliga propositionen (a.a. s. 428) sedan lagrådet framhållit (a.a. s. 413), att kredilavtal ingalunda är ovanliga och all en tillämpning av allmänna fullmaklsregler torde medföra betydligt större osäkerhet för tredje man än nuvarande regler om hushålls- 259 På grundval härav föreslog lagrådet att reglernaom hushållsfull- Prop. 1986/87: 1 makt skulle behållas i avvaktan på denfortsatta översynen av reglerna om äktenskapels ekonomiska rättsverkningar. Närde sakkunniga nu återkommer med sitt tidigare förslag sker det med sammamotivering som förra gången, dvs. att köpvanorna har förändrats sedangiftermålsbalken kom till och atl allmänna fullmaktsregler kunde tillämpas. måste emellertidkonstatera att de invändningar mot förslaget, som kunde framföras 1977,fortfarande gäller. 1 själva verket är det möjligt att kreditköp kommer att blimera vanliga både genom kontokortssystemet och genom tillkomsten avnya, kontantfria betalningsformer. AllQämt gäller vidare att tillämpligheten avallmänna fullmaktsregler på makar kan vara högst osäker. Det har därförknappast visats några bärande skäl för att avskaffa den nuvarande regeln omhus-håltsfutlmakt. PrincipieUl framstår också hushållsfullmakten som ett naturligtutflöde av makarnas inbördes underhållsskyldighet. Bestämmelsen i 6 kap. 3 § iförslaget om ena makens rätt att lyfta den andres tillgodohavanden motsvarar 5kap. 14 § i . Denna bestämmelse ändrades pägrundval av ett förslag i familjelagssakkunnigas betänkande (SOU 1977:37) Underhälltill barn och frånskilda. Remissinstanserna godtog i allmänhet vadfamiljelagssakkunniga dä föreslog (prop. 1978/79:12 s. 186). Ett parremissinstanser - däribland bankföreningen - ansåg det angeläget med ettklarläggande av betydelsen av god tro hos tredje man. På grand därav infördesen särskild godtrosregel i paragrafens andra stycke. Familjelagssakkunniga anser nu attandra stycket i nuvarande 5 kap. 14 § inte innehåller någotmera än vad som står i första stycket, varför andra stycket enligt desakkunniga bör utgå. Vi kan emellertid inle dela denna uppfattning om gällanderätt. Enligl vår uppfattning ger det nuvarande andra stycket etl godtrosskyddsom går längre än till utbetalning av medel i "behövlig omfattning".Eftersom vi, såsom bl.a. bankföreningen anförde i lagstiftningsärendet, anseratt det finns behov av ett klarläggande av vilken betydelse som tillmäts godtro hos tredje man, anser vi att andra stycket i 5 kap. 14 § giftermålsbalkenbör behållas. Paragrafen bör alltså överföras till den nya lagstiftningen ulanändring. Det kan tilläggas att desituationer som avses med 5 kap. 14 § sällan förekommer.Flertalet sådana fall tillgodoses i stället genom fullmakt ellerdispositionsrätt för andra maken. En sådan ordning är att föredra frånbankernas utgångspunkt. Behovet av bestämmelsen är därför förhållandevis litet.Den är ocksä praktiskt svår att tillämpa för bankerna. Vi vill dock inlemotsätta oss fortsalt möjlighet att i de fåtal fall det kan vara fråga omutnytQa den rätt bestämmelsen ger. 5 § Prop. 1986/87: 1 Det skulle måhända vara av värde om del i 5 § klartuttrycktes att det underhäll som det där talas om framför allt avser underhålltill make under betänkelid. För de fall domstol bestämmer underhällsbidrag tillmake under eller efter övergångstid enligt paragrafens andra resp. tredjestycke är det nödvändigt alt i exekutionstitel angivet bidrag inte görsberoende av ändrade ekonomiska förhållanden för någon av makarna (jfr SvJT 1982sid 109 m). Efter verkställighelsansökan kan nämligen i så fallkronofogdemyndigheten nödgas hänvisa sökanden att anföra besvär över domvillaenligt 5 kap. 2 § utsökningsförordningen. Föreningen vill avslutningsvis beröra en fråga somi och för sig inte påverkas av ÄB. Det gäller underhållsbidrag lUl make enligtGB 11:14. Denna bestämmelse förs över i sak oförändrad till ÄB 6:6. I flerafall har det hänt, att domstolama bestämt underhållsbidragets storlek ellerförat-sättningaraa för att bidrag skall utgå på sådant sätt, att det inle gåttatl utiäsa av domen, hur mycket den underhållsskyldige skall betala eUer omföratsättningarna för bidragsskyldighet föreligger ulan betydande utredningsarbete.Exempel på sådana avgöranden är när bidraget fastställs tiU viss procent avlönen, när bidrag skall utgå tills hustran fär pension eller tills hustran kanförsöria sig genom eget arbete eUer med hjälp av studiemedel. Föreningen anseratt kronofogdemyndigheten inle skall behöva utreda huravida det föreliggerändrade förhållanden, som kan föranleda ändring i elt avgörande omunderhällsbidrag. Det är viktigt atl underhållsskyldigheten fastställs så attdet klart framgår vad denna omfattar. I annat faU kan kronofogdemyndighetenvara tvungen att avvisa ansökningen och hänvisa sökanden alt anföra besvär överdomviUa. Lundsuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden: Nämnden vUl däremot inte tillstyrka att kravet i GB6:4 på äkta makes samtycke slopas såvitt angår försäljning och pantsättning avannan fast egendom eller tomträtt än sådan som användes för gemensam bostad.Denna väl inarbetade skyddsregel till förmän för äkta make bör finnas kvar ochkunde möjligen, för enhetlighetens skull, utvidgas atl gälla även enskildsådan egendom, liksom äktamakesamtycke föreslås skola krävas generellt beträffandegemensam bostad. är fast egendom och Prop. 1986/87: 1 tomträttofta den viktigaste egendomskategorin i en familj. 1 kap. rådighetsinskränkningar gällande makarsbostad och bohag anser vi viktiga. utgör en inskränkning mottidigare lag för äkta makar men innebär icke negativa konsekvenser så längeförfarandet hos inskrivningsmyndighet bibehålles. Efter ett långvarigt äktenskap har största delen avfast egendom och bohag i de flesta fall skaffats gemensamt, en del med värdehöjandeoch en del med sänkning. Men det är av största vikt alt samma rätt tilläktenskapsförord och enskild egendom finns som . Definitionen av bostad i 7 kap. 1 §äktenskapsbalken strider mot normalt språkbruk och bör ändras. Enligt 2 §samma kapitel får make inte avhända sig bostad eller bohag - med undantag avsådant bohag som Qänar uteslutande tUl makens personliga bruk - och inte hellerhyra ut bostaden utan den andra makens samtycke. I specialmotiveringen uttalas(s. 323) att denna medbestämmanderätt bör betraktas som en personlig rätt sominte bör utövas av ställföreträdare. Om rättigheten skall anses vara avpersonlig art - vilket alls inte är självklart - måste detta komma till uttrycki lagtexten. Enbart ett motivuttalande härom är ej tillfyllest särskilt medhänsyn till vad som gäller i fråga om äktamakemedgivande vid överlåtelse avfast egendom. I enlighet med vad jag har anfört ovan föreslår jagall första stycket andra meningen i paragrafen får följande lydelse: Vad som nuhar sagts gäller dock inte i fråga om sådan egendom som tjänar uteslutande tillmakens personliga bruk eller utgör makens enskUda egendom. I övrigt vill jag endast framhålla att jagförutsätter att förslaget inte innebär att det läggs någongranskningsskyldighet pä sjöfartsregistrel i samband med registrering ochinskrivning av förvärv av båt eftersom registrering och inskrivning inte harnågra sakrättsliga verkningar. RSV föratsätter att samtyckesregeln inte påverkarförfarandet vid exekutiv försäljning av sådan egendom som avses medbestämmelsen. TiU skillnad från utredningen anser RSV attsamtycke bör krävas också vid pantsättning av fast egendom. Enligl RSVs mening väger eventuella "praktiska problem för kreditiivet" (sid 320) mindre tungt gentemotbl. önskvärdhetenall en make känner till andre makens dispositioner av deras Prop. 1986/87:1 tillgångar. Speciellt som "värdet" i pantsättningsfallet vida tordeöverstiga värdet av sådan egendom, t.ex. hushållsmaskiner, bilar och båtar, därsamtycke enligt denna paragraf erfordras. Kraven för samäganderält iförslagel till äktenskapsbalk överensstämmer inte med utsökningsbalkenssamäganderättsbestämmmelser. Denna skillnad kommer inte att påverka denexekutiva handläggningen eftersom utredningens förslag till egendomsfördelningmellan makarna inte föreligger förrän i samband med bodelning. RSV noterar medviss oro utredningens uttalande, vari man förutser att samäganderättsbestämmelsernavid bodelning kan leda dithän att samäganderätt i större utsträckningkommer antas föreligga under samlevnaden (sid. 330 y), detta eftersom en sådanutveckling kommer alt få praktiska konsekvenser i samband med kronofogdemyndigheternastillämpning av 4 kap. 19 § utsökningsbalken. , samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden: På en punkt vill nämnden ävenreagera mot utformningen av lagtexten, nämligen 7:6 st 3, som trots vad somstår i specialmotiveringen (s. 333) inle förefaller att omfatta arbetsinsatseri hemmet ulan för tanken endast lill insatser i pengar. Syftet torde kunnauppnås genom atl efter "gemensamma kostnader" i lagtexten införaorden "eller arbetsinsatser". Somjag har anfört tidigare anserjag atl de föreslagna reglerna om gåva bör ulgå och att den nuvaranderegleringen härom behålls. Under alla omständigheter vill jag framhålla att denföreslagna paragrafen har fått en språkligt olycklig formulering och den böromarbetas. I fråga om gåva mellan makarstadgas i 8 kap. 1 § 1 st i förslaget till äktenskapsbalk att, om det för atl gåvan skall gälla makarna emellan fordras all gåvotagaren fär det givna i sin besittning, gåvan i stället kan registreras. Denna bestämmelse synes inte stämma överens med uttalan det i den allmänna motiveringen (s. 232) alt gåva av pengar inte bör få registreras förrän pengarna har överlämnats. På s. 338 sägs i specialmoti veringen till andra meningen i samma stycke att också andra särskilda krav för gåvans verkan mol givaren och dennes borgenärer -t.ex. denuntiering - kan ersättas med registrering. Att registreringen skall ha denna verkan 263 gentemotgivaren framgår emellertid mindre väl av lagtexten, som endast Prop.1986/87: I talar om att gåva mellan makar även i annat sådant fall kanregistreras, om makarna anser alt det behövs. Lagtexten bör omarbetas så avsedda innebörden tydligare framgår. Den föreslagna ettårsregeln sombegränsar makes ansvar är för kort och innebär en försämring för borgenärernavid jämförelse med nuvarande regel i GB 8:5. Nägot särskilt motiv för attutredningen bestämt sig för just elt år finns inte (jfr betänkandet sid. 240ö). Debiteringsförfarandet av skatt kan dra ut pä tiden varvid gäldenären färmöjlighet till illojala förfaranden. Kronofogdemyndigheterna kan därför behövaen avsevärt till sitt förfogande varför någon lidsinskränkning ejheller i fortsättningen bör finnas. Om tidsinskränkning bedöms vara erforderligbör denna vara avsevärt längre än ett är. Vad härefter gäller de föreslagnareglerna om bodelning bygger dessa liksom pä likadelningsprincipen.Föreningen saknar anledning att närmare kommentera förfarandet och grundernaför de föreslagna jämkningsreglerna. Detta mot bakgrand av de föreslagnabestämmelserna i 13 kap. 1 § ÄB, som ger borgenärerna rätt att föra talan molmake, som vid bodelning i elt eller annat avseende efterger sin rätt tillförfång för borgenärerna. Enligl sistnämnda lagrums sista stycke begränsasemellertid denna möjlighet att väcka talan till elt år från det att bodelningenförrättades. På samma sätt begränsas borgenärernas möjlighet att vid gåva väckatalan mol gåvomottagaren jml ÄB 8 kap. 2 §. Motsvarande bestämmelser igiftermålsbalken begränsar inte borgenärernas talerätt. Med anledning häravvill föreningen framhålla följande synpunkter. Största delen avkronofogdemyndigheternas verksamhet består i att som borgenär ombesörjaindrivning av statens fordringar i form av skatter och allmänna avgifter.Debiteringsförfarandet drar i många fall ut pä tiden. Sålunda fastställs mångaskatter och avgifter först året efter inkomståret -under det s. k. taxeringsåret- och först året efter det sistnämnda överlämnas restantier lill myndigheternaför indrivning. Den föreslagna tidsbegränsningenbeträffande gåva och bodelning får lill resultat att borgenären-statenutestängs från möjligheten att angripa illojala transaktioner makar emellan idessa hänseenden. Det har visat sig att de nuvarande dubbelt så långaålervinningsfristerna - - redan de är för korta, när det gäller ettstort antal skattefordringar. Följden blir att mer ingripande åtgärder ännödvändigt dvs. konkurs måste tillgripas om gått från gåvansregistrering resp. bodelningens förrättande. När kronofogdeföreningen motsättersig införandet av denna tidsbegränsning vill vi även hänvisa tillde sakkunnigas minst sagt tunna motivering: "En Prop. 1986/87:1 tid omett är från bodelningen resp. gåvan bör vara lämplig" (sid. 240). Den nu förda argumenteringen får naturiigtvis sinbetydelse för den föreslagna 9 S i övergångsbestämmelserna. Uppsalauniversitet, juridiska fakulletsnämnden: Ifråga om 9 kap. anmärker nämnden till en börian,att det i enlighet med de sakkunnigas förslag (s. 354 O bör gä att avskaffa dennuvarande regeln i GB 13: 11 om särskilt förfarande för atl säkra make mol atthan efter bodelning får betala för mycket av en gäld, som åvilar makarnasolidariskt. Nämnden tillstyrker vidare det viktiga förslaget(s. 357) genom 8 §, nämligen att, om en make dör när mål om äktenskapsskUlnadpågår, bodelning skall ske enligt de föreskrifter som gäller vidäktenskapsskillnad (och inte med hänsyn till vad som gäller vid dödsfall).Konsekvenserna av denna reglering kan i ett enskih fall bli högst betydande. -19 § föreslås en definition av lokutionen "mål om äktenskapsskillnadpågår", vilket förekommer i olika kapitel i balken. Nämnden vill väckafrågan, om regeln inte bör placeras i 14 kap. om äklenskapsmål i stället för i9 kap. om bodel-ningsförrätlning. Uppsalauniversitet, juridiska fakultets nämnden: Enligt 10 kap. I § skall i bodelning ingå sådanegendom, som tiUhörde make när talan om äktenskapsskillnad väcktes eller närdödsfall inträffade. I lagrummet torde böra anges vilken motsvarande tidpunkt,som skaU gäUa även vid bodelning under äktenskapet enligl 9 kap. 2 § 2 st. Ienlighet med vad som sägs i belänkandet (s. 351) bör den "kritiskadagen" i detta fall vara dagen för ingivande av anmälan till rätten avmakamas önskan att göra bodelning. (Motsvarande tillägg om den kritiska dagenvid bodelning under äktenskapet bör ske beträffande regeln om vilka skulder somskall beaktas enligt 11 kap. 2 § st.) Uppsalauniversitet, juridiska fakultetsnämnden: I 2 § upptas en regel om makesredovisningsskyldighet för tiden till dess bodelning sker. I lagtexten talas ommakes skyldighet att "redovisa för sin egendom" (liksom för andremakens egendom som han har haft hand om). Denna avfaltning skiljer sig frånnuvarande bestämmelse i GB 11:8 m.fl. lagmm. F. n. talas del om makesskyldighet att "redovisa för sin förvahning av egendomen och dessavkastning". De sakkunniga har medvetet valt atl i sill förslag lill nyregel inle särskilt omnämna egendomens avkast- (Se bet. s. 363 f.) Vissa motivutlalanden görsemellertid om vad som Prop. 1986/87: 1 enligl de sakkunnigas mening är enriktig bedömning av rätten till avkastning i olika fall. Denna fråga är kanskeinte alldeles klar . Frågan är om den blir det genom desakkunnigas uttalanden, som synes bygga på tanken atl make inte behöverredovisa avkastning av sin egen egendom, om han fär behålla egendomen vidbodelningen, medan däremot avkastning skall redovisas på egendom som skallöverlämnas till andra maken; de sakkunniga fär väl dä ocksä antas utgå ifrånalt hela avkastningen eller dess värde skall överlämnas till den andre maken.Ulan att ha någon säker uppfattning om vad som bör gäUa, vill fakultetsnämndenifrågasätta, om inte spörsmålen om redovisning av och rätten till avkastningav egendom är så betydelsefulla, alt huvudprinciperna borde framgå avlagtexten.