prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Detta innebär att fullt jämställande inom familjerätten av äktenskapsliknande samlevnad med formellt äktenskap inle bör komma ifråga, men att lagstiftning för sam boende bör genomföras i den utsträckning som anses önskvärd med hän syn till särskilda, praktiska och sociala behov. Som stöd för sina förslag om en ganska omfattande lagstiftning för samboende åberopar de sakkun niga bl.a. den särskilda intervjuundersökning, som genomförts bland tvä begränsade grapper av gifta resp. samboende par i , och som kunnat föranleda omdömet, alt samboende ulan äktenskap förekommer i allmän het utan all kontrahenterna varit principiella motståndare till det formella äktenskapet; det fria samboende är följaktligen i de flesta fall uttryck för en social konvention utan någol medvetet val från de berörda. Gävleunder sökningen tycks för övrigt vara etl av skälen till all de sakkunniga rent av vidareutvecklat den s.k. neutralitetsideologi, som utvecklades lagstiftningsärende. På elt sätt som tidigare inle påträffas i betänkanden angående fri samlevnad uttalar nämligen de sakkunniga (s. 116) att det inte finns något skäl, varför samboende mellan ogifta inte skulle kunna betrak tas som en fullt respektabel samlevnadsform, som "fyller en egen upp gift". Denna hänvisning i kombination med de sakkunnigas allmänna in ställning i övrigt kan naturligtvis ha gjort det särskilt närliggande atl fram lägga regler för de samboendes inbördes mellanhavande. Summan av familjelagssakkunnigas förslag om äktenskapsliknande samlevnad innebär också en sakligt betydelsefull och rättslekniskt omfattande reglering: ge mensam "äganderätt" till bostad och bohag (inkl. bålar och bilar),som anskaffats för gemensamt bruk, en "halv" basbeloppsregel viddödsfall, regler om bodelningsförfarande som för gifta (inkl. möjligheter till återgång eller ansvar för andra sambons skulder, som sambo eftergivit sin rätt) samt 74 åtskilligaändringar i för alt efterievandes rätt till bostad och Prop.1986/87: 1 bohag skall kunna tillgodoses (bl.a. görs efterlevande sambo tilldödsbodelägare). Slutresultatet blir att ogifta samboende kommer att behandlaspå samma sätt som gifta vilka p.g.a: äktenskapsförord blott har enskildegendom. Enstaka skillnader kommer dock att kvarstå. För gåvor mellan makarföreslår de sakkunniga ett särskilt registreringsförfarande i stället för kravpå äktenskapsförord för att en gåva skall få verkan mot givarens borgenärer;denna reglering föreslås däremot inte tillämplig för sambo. Vidare kommerunderhållsskyldighet mellan sambor inte atl föreligga vare sig under ellerefter samlevnaden liksom ej heller arvsrätt. Under föratsättning att desamboende skriver ett inbördes testamente kommer dock de ekonomiskaverkningarna av samlevnaden atl blott i etl och annat avseende att skilja sigfrän läget i ett äktenskap i vilket makarna har äktenskapsförord. Härtillkommer naturligtvis, all de samboende inle kommer att omfattas av reglerna omäktenskapsskillnad. avstyrker den föreslagnalagstiftningen för samboförhållanden på följande skäl. De sakkunniga har enbart inriktat sig på deomedelbart konstaterbara fördelarna av en lagstiftning för redan existerande samboförhållanden men ej uppmärksammat de stora nackdelar som är förbundna med den varande utvecklingen under föratsättning, att lagstiftningen i sig bidrar till att kvarhålla äktenskapsfrekvensen på en låg nivå eller ytterligare sänka densamma. Till en början bör uppmärksammas den värdekonflikt som föreligger mellan den härskande idén om neutralitet till äktenskap eller fri samlevnad å ena sidan och vissa regler i äktenskapslagstiftningen å den andra. Lagstiftarens ointresse för frågan om samboende par gifter sig går dåligt ihop med de regler om äktenskapshinder som allQämt existerar även enligt lagstiftning, liksom med de särskilda reglerna om betänketid för äktenskapsskillnad av hänsyn främst till barnens intresse och av öns kan atl försiktigt slå vakt om familjestabiliteten. Vidare bereder den nuva rande utvecklingen praktiska svårigheter i en rad hänseenden. Den svens ka lagstiftningen på många olika rättsområden innefattar regler om både äktenskap och samboende. Reglerna är delvis desamma, delvis olika. Utvecklingen gör det svårt eller omöjligt för de enskilda människorna att få ett grepp om de totala skillnaderna mellan samboende och äktenskap. (Härtill kommer de skillnader som uppkommer utanför lagstiftningen, t.ex. genom varierande regler om förmånstagareförordnanden för grapp livförsäkring pä olika delar av arbetsmarknaden). Även reglerna om sam boende är oöverskådliga, eftersom de exakta rekvisiten för jämställande av samboende gifta varierar mellan olika lagar (ibland föratsätts gemensamt barn, ibland inte etc). Regler i lagstiftningen om fri samlevnad är dessut om inte sällan svära all tillämpa eftersom äktenskapsliknande samlevnad är ett vagt kriterium. (Praxis beträffande t.ex. reglerna om bostadsbidrag och familjebidragsförmåner till värnpliktiga kan här erbjuda en provkarta på tillämpningssvårigheier.) Tillämpningssvårigheterna är för övrigt en nackdel även för de samboende själva, eftersom del kan vara svårt att 75 förutsenär reglerna blir tillämpliga. Anknytningen av regler om sociala Prop. 1986/87:1 förmåner av olika slag till fri samlevnad torde dessutom ge upphov till ettinte obetydligt missbruk, eftersom samboende ibland kan fä bättre förmåner,som skall tillkomma ensamstående, genom att dölja samlevnaden. Till motverkandeav missbrak kan myndigheterna behöva föranstalta om undersökningar, vilka isin tur kan innebära risker för intrång i den enskildes personliga integritet. Vad som sagts går visserligen utanför desamboendes inbördes mellanhavanden. Resultaten av den nuvarande lagstiftningenliksom av den låga giftermälsfrekvensen måste emellertid ges en samladbedömning med tanke pä de långsiktiga effekterna av åtgärder på olika lagstiftningsområden. Även om likartade tendenser finns i många länderhar ökningen av samboende ulan äktenskap varil långt starkare i än påandra håll i med viss reservation för i vilket landutvecklingen har varit likartad men svagare. Andelen förstagängsäktenskap på 1000 ogifta kvinnor i åldrama har sjunkit från , då taletvar 157, till 1981. har andelen barn födda utomäktenskap (som varit ) stigit från knappt 15 %till . Visserligen har antalet förstagängsäktenskap nu sedan några årvarit tämligen räknat i absoluta tal (29-30 000 ), men räknat irelativa tal kommer giftermålsfrekvensen att fortsätta att sjunka om inte detabsoluta antalet förstagängsäktenskap ökar. Del är omöjligt attföralsäga hur utvecklingen faktiskt kommer alt bli. Oavsett utvecklingen avgiftermälsfrekvensen finns det emellertid tecken som lyder pä, alt fallenlångvarigt samboende ulan äktenskap är på väg att öka. Möjligen står vi därförinför en ny fas i den sociologiska utvecklingen, som innebär atl det friasamboendet inte längre blir blott etl förstadium till äktenskap utan att det ärpä väg atl kunna bli elt livslångt alternativ till äktenskap. Skulle detta blifallet ökar i hög grad de praktiska nackdelarna av den nuvarande utvecklingen.Frågan är om inte den svenska lagstiftningen redan har bidragit och är på vägatt ytterligare bidraga härtill. Det är inte lätt all empiriskt fastställa ettsamband mellan lagstiftning och gifiermålsfrekvens. Familjelagssakkunniga är nästan kategoriskt avvi sande lill elt sådant samband. Det framhålls sålunda (s. 97) inte bara att familjebildningen rent faktiskt beror på orsaker som har att göra med vår biologiska egenart, släktets överlevnad och individens livskänsla. Det hävdas dessutom atl den yttre formen för familjebildning (dvs. äktenskap eller inte) tillhör ett annat skikt av sociala föreställningar och sociala regler, men att även dessa föreställningar har en så stark förankring i traditionen att man inle kan anta att föreskrifter i detta hänseende, upp ställda i en lag, har någon nämnvärd utsikt att påverka människors före ställningar och beleende. Enligl de sakkunnigas mening (s. 116) är det vidare självklart, att den familjerättsliga lagstiftningen inte annat än i mycket säregna situationer kan ha något inflytande på i vilka fal! och när sambor gifter sig; den s. k. Gävleundersökningen sägs också visa detta 76 - Även om den nedgång i:giftermälsfrekvensen som Prop. 1986/87:1 böriade naturligtvis främst ullösts av sociala faktorer(ökad förvärvsverksamhet bland kvinnorna, nya preventivmedel etc), så är detenligl fakultetsnämndens mening troligt, att familjelagssakkunniga grovtunderskattar möjligheten av att lagstiftningen kan spela en bidragande roll förformerna för familjebildning, vilket naturligtvis är något annat änfamiljebildningen som sådan. Som utvecklats i juridisk litteratur (se Agell,Samboende utan äktenskap, 1982, s. 116 fO kan lagstiftningen tänkas påverkagiftermålsfrekvensen både direkt, genom människornas kännedom om enstaka,särskilt uppmärksammade lagregler och indirekt (genom den samlade lagstiftningensinverkan på den omedvetna allitydbildningen bland medborgarna). Det förefallerbetydligt mera troligt att ett sådant samband faktiskt föreligger än att såinte skulle vara fallet. Styrkan av sambandet är dock omöjligt att mäta. Inteheller ger den begränsade Gävleundersökningen stöd för att ett sådant sambandinte föreligger, snarare tvärtom. (Se angivna littera-lurhänvisning). De frågor om ekonomiska mellanhavanden mellansambor vilka familje lagssakkunniga föreslår reglerade genom lagstiftning gäller mer än lagstift ning på något annat område själva käman i mellanhavandet mellan de samboende. I den mån lagstiftningen påverkar giftermälsfrekvensen bör detta samband vara särskilt starkt, när lagstiftingen gäller så centrala frågor som i detta fall. Skulle lagstiftningen genomföras, t. o. m. i form av ett kapitel i en äktenskapsbalk, kan detta mer än annan lagstiftning bidra till den atlilydbildningen, att formellt äktenskap är överflödigt. Det skulle t. o. m. kunna påstås att familjelagssakkunnigas förslag om makars ekono miska mellanhavanden är så invecklat jämfört med de relativt enkla regler na för samboende, att samboende par kan ha en rationell anledning atl underlåta äktenskap. Risken att en lagstiftning av denna innebörd kan bidra till en ytterligare nedgång i giftermålsfrekvensen är särskiU besväran de i ett läge där vi kan stå inför en ökning av antalet fall av verkligt långvarigt samboende ulan äktenskap; det är ju i sädana fall de praktiska nackdelarna av två olika regeltyper - dels formeUt äktenskap, dels för äktenskapsliknande samlevnad är särskilt påtagliga. Det är naturligtvis en skönsmässig fråga vad man menar med "äktenskap av andra klass", en företeelse som familjelagssakkunniga säger sig vilja undvika. Den lagstift ning som de sakkunniga föreslår har dock sådan omfattning, att den i själva verket kan sägas ge underlag för ett påstående om att man i svensk rätt håller på atl bygga upp "ett äktenskap av andra klass". Över huvudtaget går den härskande inställningen om neutralitet till samlevnadsformen och villigheten att lagstifta om fri samlevnad pä olika rättsområden dåligt ihop med den av familjelagssakkunniga framhållna tanken (s 96 ff), att det formella äktenskapet i princip bör bevaras som den normala formen för familjebildning. De lagstiftande organen tycks vilja sitta på två stolar men riskerar att genom den omfattande lagstiftningen om fri samlevnad i själva verket motverka ingående av formella äktenskap. På flera ställen (s. 97 och s. 116) framhåller desakkunniga som ett Prop. 1986/87: I argument för sina egna förslag, attsamboende par själva bör få välja om de vill gifta sig eller inte. Detta är såtill vida en självklarhet, att ingen kan eller bör tvingas till äktenskap motsin vilja. Frågan är emellertid vilka slutsatser för lagstiftningen som bördras av utgångspunkten, att människor bör ha valfrihet. Den mest närliggandeslutsatsen av tanken på valfrihet tycks då ingalunda bli, att man börlagstifta i avsevärd utsträckning om mellanhavandet mellan samboende som vallatt inte gifta sig. Tvärt om borde väl slutsatsen bli, att lagregler för demsom valt att inte gifta sig bör införas i så begränsad utsträckning sommöjligt. Särskilt för dem som av ideologiska eller andra skäl medvetet avstårfrån äktenskap innebär lagstiftning om de samboendes inbördes mellanhavande eninskränkning i valfriheten. I den mån man är beredd all lagstifta i ganskabetydande omfattning om de samboendes inbördes mellanhavande förhåller det signaturligtvis också pä det sättet, att det blir en skönsmässig fråga hur långtman skall gå. I den mån lagstiftningen ger samboende par intrycket att de kanvänta sig reglering av sina mellanhavanden även ulan ingående av formelltäktenskap, förefaller det sannolikt att krav på ytterligare regleringbeträffande t.ex. arvsrätt och rätt till underhåll efter separation i samma månsom för makar (liksom utvidgade rättsverkningar pä andra områden, t. ex. rätttill efterlevandepension enligt ATP-pensionssystemet) kommer att framställas.Sådana önskemål kommer också att motsvara rimliga sociala behov omlagstiftningen i princip byggs på uppfattningen att människor inte skall behövagifta sig för att få lagstiftningens skydd som denna inställningleder till att människor underiåler äktenskap även vid mycket långvarigtsamboende. Som framgått har fakultetsnämnden alltså en restriktiv inställninglill lagstiftning om samboende. När det gäller de samboendes inbördesmellanhavande bör uppkommande rättsfrågor kunna fä acceptabla lösningar genomrättspraxis. En sådan utveckling motsvarar vad som anses vara naturligt i andraländer som , , , och (se vidare straxnedan). konstaterar i sammanhangetslutligen, inte bara all familjelagssakkunnigas lagförslag om fri samlevnad innebär en reglering som i huvudsak avvisats i motsvarande danska och norska betänkanden . Nämnden konstaterar även som anmärkningsvärt, att de sak kunniga i sin beskrivning av de danska och norska förslagen ger en bild, som inte är rättvisande, av de principiella resonemang på vilka de danska och norska förslagen bygger. På ett sätt som saknar motsvarighet i det svenska betänkandet (och för övrigt i andra betänkanden på olika lagområ den) har den danska kommittén som ett mål för lagstiftningen angett, att denna i största möjliga omfattning bör befrämja ingående av äktenskap. Den norska kommittén har som argument mol en lagstiftning för sam boende framhälht risken för lagstiftningens normbildande effekt liksom atl redan svårigheten att definiera äktenskapsliknande samlevnad bör medfö ra en återhållsam attityd till lagstiftning. I både del danska och det norska 78 betänkandet har man vidare framhållit, att problemen ang.de samboendes Prop. 1986/87: 1 inbördes mellanhavanden kan få en lösning genomrättspraxis även utan lagstiftning. Med hänsyn till dessa och liknande uttalandeni de olika nordiska länderna kan det knappast råda någon tvekan om att dedanska och norska betänkandena bygger på en annan principiell uppfattning änden svenska neutralitetsideologin. Familjelagssakkunniga ger därför enmissvisande beskrivning av förhållandena när man på tal om de nordiskabetänkandena gör gällande (s. 114), att "i varierande ordalag uttrycks härsamma tankar" men att "när det sedan gäller att föra ut dessaprinciper i detaljerade lagförslag, framträder dock de avsevärda skillnader somredan finns mellan gällande lagar och mellan rättspraxis i dessa länder och somvi under de nordiska överläggningarna icke har kunnat kringgå". (Med hänvisningentill skillnader i gällande lag har familjelagssakkunniga särskilt syftat påexistensen av skifterätter i och . Till betydelsen av dessaåterkommer remissyttrandet nedan). Docent är skiljaktig och anför: Jag anser lill skillnad frånfakultetsnärnndens majoritet, att familjesakkunnigas förslag om lagstiftningom samboende bör genomföras. , samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden: Familjelagssakkunniga föreslår altlagstiftning rörande sambor begränsas till regler om bostad och bohag. Dettaär förvisso det angelägnaste området för lagstiftning, och även om argument kananföras för alt gå längre, vill inle nämnden föreslå något sådant. Nämnden harinle heller något i sak alt invända mot den föreslagna regleringen men villändå göra det påpekandet, alt förslaget tar sikte främst pä unga sambor ochknappast tillräckligt beaktat de särskilda frågor som kan aktualiseras föräldre sambor. Det är ganska olika intressen som aktualiseras i dessa olikakategorier. Skyddsbehovel är sannolikt större beträffande unga sambor, menkategorin äldre sambor bör inte luras in i etl regelsystem som inle passardem. Del är sannolikt svårt atl utforma regler som passar båda kategorierna.Möjligen anger reservationen på s. 481 ett steg i rätt riktning. De sakunniga har ingående utrettförhållandel mellan äktenskap och samboende. Del visar sig att av alla sammmanboende personer är gifta och återstående ogifta, och att det blivit allmänt brukligt att bo tillsammans längre eller innan man gifter sig. Därför är det som samboende dominerar. I flertalet fall synes det alltså inte vara frågan om något val mellan olika samlevnadsalternativ utan framstår ett samboende ofta som ett förstadium till äktenskap, även om det inte alltid leder till äktenskap. Domkapitiet, som anser alt äktenskapet bör ha en central plats inom familjerätten, delar utredningens uppfattning att det inle finns något behov av en lagstiftning som framställer samboendel som en alternativ form av äktenskap. inte föreslå sä utförliga regler för sambor att man därmedtillskapar ett Prop. 1986/87: 1 slags andra klassens äktenskap. I enlighet medförslagel bör man endast i begränsad omfattning söka lösa praktiska problem medsärskild inriktning på att skydda den svagare parten vid upplösning av ettsamboendeförhållande. Genom att ge sambo samma rätt som make, när det gällerbostad och bohag för gemensamt begagnande, genom att skapa möjlighet till ettbodelningsförfarande och genom atl ge en efterlevande rätt att utfå egendomtill ett visst värde ur boet synes de sakkunniga ha löst problemen på etträttvist och ändamålsenligt sätt. Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer: Beträffande frågan för vilka samboendesärskilda regler skall ges delar föreningen de sakkunnigas uppfattning attsärskilda regler endast bör ges för makar och med dem direkt jämförbarasamboende. Ett nytt regelsystem bör i likhet med vad de sakkunniga funnitvinna tillämpning på ifrågavarande samboendeförhållande utan någon form avviljeyttring från parternas sida. När det gäller det sätt att kvalificera detsamboende som fordras för att en framlida särskild lagreglering skall varatillämplig pä förhållandel gäller att finna lätt konstaterbara kriterier. Medhänsyn till de konsekvenser för parterna som en tillämpning av regelsystemet påderas samlevnadsförhållande innebär, bör kontrahenterna om möjligt redan vidingåendet av ett samlevnadsförhållande kunna ha möjlighet att konstatera när samlevnadenkommer att övergå i det stadium då det omfattas av regelsystemet. I och försig finns ingen erinran mot att som kriterium användes begreppet"äktenskapsliknande samlevnad". Delta begrepp bör ges så klarakonturer att tolkningssvärighelerna minimeras. Fastare kriterier behövs än desakkunniga angivit. Avgörande bör vara den tid parterna sammanbott. Kommunal- och landstingsanställda familjerådgivaresförening: Föreliggande förslag tilläktenskapsbalk synes vara ett led i att utsudda skillnader mellan äktenskap ochsamboförhållanden. Principiellt ifrågasätter vi om bestämmelser angåendesamboförhållanden skall ingå i och om rättsverkningar börknytas lill förhållanden som inte kräver någon form av officiellttillkännagivande eller formellt avtal. Det kan vara svårt att fastställa omäktenskapsliknande förhållande föreligger. Bedömning av rättstillämpande organkommer all behöva göras vilket utgör ett hot mot den personliga integriteten. Lagstiftning strider mot önskemålhos samboende som just vill undvika ekonomisk gemenskap och motverkar alltså valfrihet. Det finns också en risk i att man vid långvariga samboendeförhällanden tror sig omfattas helt av äktenskapels regler och därför underiåler att ingå äktenskap. Å andra sidan är behov av skydd för den svagare parten och för eventuella bam vikligt. Om alltså det stora antalet fall av samlevnad utan äktenskap har medfört praktiska behov av regler och lösningar så bör kriterierna för sambor vara klarare än i förslaget. För att undvika tillämpnings- och 80 bevissvärigheteroch för att underlätta för' enskilda personer att själva Prop. 1986/87: 1bedöma vilka regler som gäller i skilda frågor torde det vara nödvändigt attutöver kriteriet på gemensamt hushåll ställa krav på att vid samboende ha levttillsammans , t. ex. , eller att de gemensamt har, väntar eller harhaft bam. Samma kriterier för sambor bör gälla inom olika lagstiftningsområden. Att pågående äktenskap utgör äktenskapshinder meninte hindrar alt etl samboförhållande kan betecknas som äktenskapsliknande ärinkonsekvenl. Familjesakkunniga pekar på behovet av informationom den nya lagstiftningen vilket vi vill understryka. Människor är ofta osäkrabeträffande skillnaden mellan äktenskap och samboende - en osäkerhet som tordebli större ju mer gränserna utsuddas. Familjesakkunnigas uttalande att det bör ankomma päsambor att själva avgöra om de vill gifta sig, vill vi givetvis instämma i. Attgöra medvetna val, vilket är viktigt för människors utveckhng och mognad,underlättas dock av att det finns klara gränser mellan olika alternativ. För den nödvändiga avgränsningen mot sådanasamboendeformer som inte bör inordnas under lagen har de sakkunniga vaUkriteriet äktenskapsliknande förhållanden. tillämpar sedan 1979villkor för grappför-säkring som beträffande samboendedefinitionen ställer uppkraven alt samlevnaden skall ske under äktenskapsliknande förhållanden och atlingen av parterna får vara gift. Definitionen har betydelse för såväl samboendesrätt att vara medförsäkrad enligt grappavtalet som för rätten atl varaförmånstagare enligt del i försäkringsvillkoren intagnaförmänstagare-förordnandet. Kravet på alt ingen av parterna får vara gift ärenbart av teknisk natur och har sin orsak i önskemålet att undvikakonkurrerande anspråk mellan make och samboende, vilka är likställda i detgenerella förmånslagareförordnandet. I tidigare villkor fanns dessutom sammabarnrekvisil som återfinns i bl. a. skattelagstiftningen. När detta rekvisiltogs bort 1979 var huvudmotivet härför väsentligen detsamma som det desakkunniga nu anför för atl inle införa ett barnrekvisil i äktenskapsbalkenssambodefinilion, nämligen att man därigenom utan sakliga skäl skulle uteslutaett stort antal samboförhållanden. Rekvisitel äktenskapsliknande förhållandenförekommer dessutom i etl flertal Qänstegrupplivförsäkringar för olikaavtalsområden, även om övriga i dessa samboendedefinitioner ingående rekvisiluppvisar variationer mellan avtalsområdena. Definitioner med krav påäktenskapsliknande förhållanden böriar nu också vinna insteg i andraförsäkringsformer än grapphv-försäkring där man använder sig av iförsäkringsvillkoren intagna förmånstagareförordnanden . Med hänsyn lill atl rekvisitel äktenskapsliknandeförhållanden sålunda förekommer inom olika områden och att del allmänt setl måste 81 6 1986/87. vara önskvärt attsamboende så långt möjligt bedöms efter likartade regler, Prop. 1986/87: 1anser vi att de sakkunnigas förslag i denna del är ett värdefullt steg iutvecklingen mot ett för de flesta sektorer av samhällslivet enhetligt sambobegrepp. När del gäller tolkningen av begreppetäktenskapsliknande förhållanden ställer de sakkunniga - med utgångspunkt frånen rapport om samboende, SOU 1978:55 - upp en rik provkarta av kriterier somkan ligga till grand för bedömningen. Den syn som här redovisas beträffande vadsom kan anses konstituera ett samboförhållande överensstämmer i allt väsentligtmed den bedömningspraxis som finns inom försäkringsområdet. har därförinte nägot att erinra mot de sakkunnigas överväganden härvidlag.