prop · GA03157 · 1986-12-31 00:00:00 — Samma krav måste givetvis även ställas på hanteringen och deponeringen av restprodukter. En ytterligare förutsättning för fortsallavfallsförbränning är att arbets- Skr. 1986/87:157 miljöförhållandena ärtillfredsställande. Jag vill understryka behovet av att skyddsarbetetfortsätter främst med förebyggande åtgärder som information, utbildning,instruktioner och träning. Det är också viktigt att vid planering ochprojektering söka metoder och eftersträva konstruktioner som är lätta attarbeta med, t. ex. när det gäller underhåll och rengöring. Jag övergår nu till atl behandla frågan om vilka miljökravsom bör gälla vid avfallsförbränning. 2.2.3 Miljökraven vid avfallsförbränning Mitt ställningstagande: De utsläppskrav som föreslagits avutredningen bör i huvudsak tillämpas som riktlinjer vid prövningen enligtmiljöskyddslagen (1969:387). Villkoren för tillstånden lill befintligaanläggningar för avfallsförbränning bör omprövas och anläggningarna kompletterasmed basts tillgängliga teknik för att minimera utsläpp av dioxiner och andraskadliga ämnen. Utsläppskraven skall uppfyllas av samtliga befintligaanläggningar före utgången av . Riktlinjerna kan behöva modifieras medhänsyn till renings-och mätteknikens utveckling. Tillståndtill nya anläggningar för avfallsförbränning bör lämnas endast i den mån detkan visas atl stränga krav beträffande utsläpp av dioxiner och andra skadligaämnen kan uppfyllas. Även här skall utredningens förslag till utsläppskravgälla i huvudsak. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mittställningstagande. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser attutredningens krav på åtgärder är motiverade och genomförbara. Några, bl. a.Svenska Renhållningsverksföreningen och , ställer sigtveksamma till möjligheterna att klara de föreslagna riktvärdena. Vissa svårigheteratt mäta så låga halter anförs också. Skälen för mitt ställningstagande: Enligt min mening måsteutsläppen till luften begränsas till sådana nivåer att riskerna för människorshälsa och miljön görs sä små som möjligt. Annars bör inte förbränningfortsättningsvis få användas som metod för avfallsbehandling och utvinning avenergi ur avfallet. De undersökningar som och ajortvisar att utsläppen är alltför stora. Den avgörande frågan är om en begränsning av utsläppen nedtill de av myndigheterna föreslagna nivåerna är tillräcklig för att riskernaför vår hälsa och miljö skall kunna elimineras. Dioxinerna och deras hälso- ochmiljöeffekter är här av central betydelse och jag vill därför särskilt ta uppdenna fräga till belysning. SML har i sina bedömningar av hälso- och miljöeffekternadragit slutsatsen att om utsläppen av dioxiner från avfallsförbränningbegränsas i enlighet med utredningens förslag kommer man ned till nivåer som ärmiljömedicinskt acceptabla. SML understryker att i dessa bedömningar har hänsyntagits till att kunskaperna om dioxiner och deras effekter i vissa Skr.1986/87:157 avseenden är begränsade. Det gäller dels sambandet mellan utsläppoch effekter i miljön, dels långtidseffekterna på människan. De preliminäragränsvärdena för högsta tolerabelt intag av dioxiner har därför satts medsäkerhetsmarginal utifrån experimentella studier på försöksdjur. har beaktat dessa osäkerheter i bedömningsunderla-gelgenom att föreslå hårda krav på begränsningar av utsläppen av dioxiner. Verketframhåller i utredningen att dessa hårda krav är motiverade med hänsyn till denextrema giftigheten hos dioxiner som dessa ämnen är stabila ochackumuleras i ekosystemen. Verket föreslår att följande riktlinjer bör gällaför de viktigaste utsläppskrav som skall uppställas vid prövningen avavfallsförbränningsanläggningar enligt miljöskyddslagen: - Klorväte:utsläppen bör ej överstiga /nm' torr gas, COt, räknat som månadsmedelvärde. - Kvicksilver:utsläppen bör vid besiktning ej överstiga /nm torr gas, CO2. I taktmed att produktkontrollåtgärder vidtas skall värdet kunna sänkas ytteriigarened till /nm\ - Stoft:utsläppen bör ej överstiga /nm-\ torr gas, COt, räknat som månadsmedelvärde. - Dioxiner:utsläppen från befintliga anläggningar bör vid besiktning ej överstiga ettriktvärde av 0,5-2,0 ng/nm', torr gas, CO2. För nyfillkommande anläggningarbör gälla ett riktvärde på 0,1 ng/nm\ ton-gas, CO2. Dioxinvärdena avser TCDD-ekvivalenterberäknade enligt Eadons modell och uppmätta i enlighet med den nordiska dioxin-gruppensrekommendation vid normal drift. Enligt förslaget bör riktvärdet för dioxinutsläpp gällaunder en prövotid. Definitiva värden bör sättas först efter prövotidens utgångi det enskilda fallet. Härutöver avser naturvärdsverket ställa sedvanliga krav pågod förbränning, restprodukthantering, damning, buller m. m. Jag delar utredningens uppfattning att åtgärder måstevidtas för att begränsa utsläppen av föroreningar från avfallsförbränning. Tilldessa hör åtgärder i form av produktkontroll, insamling av hälso- ochmiljöfarliga produkter, källsortering, förbränningstekniska åtgärder ochinförande av avancerad rökgasrening. Även andra metoder för avfallsbehandlingän förbränning bör utvecklas och tillämpas. En begränsning av utsläppen av föroreningar genom aUutnyttja de tekniska möjligheter som finns skulle medföra att avfallsförbränningens roll som föroreningskälla minskar kraftigt. Utsläppen av kvicksilver skulle genom en kombination av åtgärder i form av produktkontroll, insamling av batterier och införande av avancerad rökgasrening minskas från nuvarande till . Det innebär enligt bedömning aU utsläppen från avfallsförbränning endast marginellt skulle bidra till kvicksilverbelastningen på miljön. Situationen är likartad för kadmium, där utsläppen från avfallsförbränning skulle kunna begränsas till . Som jämförelse kan nämnas att samhället, trots kadmiumförbu det, åriigen tillförs . Jag vill understryka att det är angeläget att 11 dessa möjligheter till minskade utsläpp utnyttjas så snabbt som möjligt. Miljökraven för enskildaavfallsförbränningsanläggningar fastställs nor- Skr. 1986/87:157 malt vid dentillståndsprövning som sker enligt miljöskyddslagen. För att uppföra enavfallsförbränningsanläggning krävs sålunda tillstånd av koncessionsnämndenför miljöskydd eller av . Detsamma gäller vid sådana ändringar ien befintlig anläggning som är av betydelse från störningssynpunkt. Samråd skeri dessa ärenden mellan de statliga och kommunala organen, bl. a. genomremissförfarande. Grundprincipenför miljöskyddslagens tillätlighetsregler är att vatten-och luftföroreningar,buller och andra störningar skall förebyggas så långt det är möjligt ochekonomiskt rimligt. Vid tillståndsprövningen görs en bedömning om den valdaplatsen är godtagbar från miljöskyddssynpunkt. Vidare prövas vilkaskyddsåtgärder, begränsningar av verksamheten och försiktighetsmått i övrigt somskäligen kan fordras för att förebygga eller avhjälpa olägenheter. Tillledning för bedömningen av vad som normalt skäligen kan fordras harnaturvärdsverket utfärdat riktlinjer för olika typer av anläggningar. Sådanariktlinjer har inte karaktären av bindande normer utan är avsedda att vara tillhjälp vid prövningsmyndigheternas bedömning av vad som kan anses teknisktmöjligt och ekonomiskt rimligt vid en anläggning av visst slag under normalaförhållanden. Riktlinjerna baseras bl. a. på inhemska och utländskaerfarenheter av anläggningar av ifrågavarande slag. Vid tillståndsprövningenskall sedan hänsyn tas till de speciella omständigheter som föreligger i varjeenskilt fall. De villkor som fastställts för en enskild anläggning i sambandmed tillståndsprövningen kan således i vissa fall bli strängare och i andralindrigare än riktlinjerna beroende på omständigheterna vid den enskildaanläggningen. Jaganser att de förslag till utsläppskrav avseende befintliga avfallsförbränningsanläggningarsom de båda myndigheterna redovisat i utredningen bör tillämpas som riktlinjerför prövningen enligt miljöskyddslagen. De möjligheter till ytterligareminskningar av utsläppen som kan uppstå genom förbättrad teknik bör dockutnyttjas. Kraven kan även behöva anpassas till mätteknikens utveckling iframtiden. Debefintliga anläggningarna bör anpassas till de skärpta riktlinjerna.Detta bör genomföras senast före utgången av . Det bör ankomma påstatens naturvårdsverk att i egenskap av central tillsynsmyndighet enligtmiljöskyddslagen bevaka att detta sker. Om så erfordras bör naturvårdsverketutnyttja bestämmelserna i 24-25 §§ miljöskyddslagen. Vadgäller nya anläggningar har verken föreslagit att utsläppsvärdet 0,1 ng dioxin/nmtillämpas under en prövotid innan det slutligt fastställs. Motivet tillförslaget om prövotid är att erfarenheterna av den nya miljöskyddsteknikenbehöver utvärderas. Föregen del vill jag framhålla att möjligheterna att minska utsläppen av olikagiftiga och skadliga ämnen bör vara avgörande för avfallsförbränningensomfattning . En förutsättning för att ytteriigare avfallsförbränningsanläggningarskall fä tas i bruk bör således vara att de uppfyller mycket högt ställdamiljökrav. Jag delar därför utredningens uppfattning om vilka miljökrav sombör gälla för nya avfallsförbränningsanläggningar. Utredningen har föreslagit att kravet beträffande utsläppav dioxiner fastställs i det enskilda fallet efter en prövotid. Med hänsyn tillaU den förbrännings- och rökgasreningsteknik som tagits fram inte är heltutprovad anser jag att det kan finnas anledning att vid prövningen av nyaanläggningar uppskjuta det slutliga avgörandet av utsläppsvillkoren för dioxinerunder en kortare övergångstid. När erfarenheter nåtts av eU par anläggningarbör det emellertid vara möjligt att redan vid tillståndsprövningen bedömamöjligheterna att hålla dioxinutsläppen pä den angivna nivån. Utsläppskraven för nya anläggningar bör, förutom vid tillståndsgivningtill nya anläggningar, även tillämpas i de fall tillstånd redan medgivits menanläggningarna ännu inte byggts. Det bör ankomma på att setill att sådana tillstånd omprövas. Dessa stränga miljökrav för nya anläggningar kan komma attinnebära att utbyggnaden av ytterligare avfallsförbränningsanläggningar inteblir så snabb som tidigare förväntats. Jag bedömer det emellertid somnödvändigt att ställa dessa hårda krav för att skydda hälsa och miljö. Jaganser även att det är en fördel att nya anläggningar kommer till ståndsuccessivt och att den nya reningstekniken prövas ordentligt innan alltförmånga nya anläggningar byggs. Vidare bör alternativa avfallsbehandlingsmetoderför t. ex. sortering, kompostering och återvinning samt biogasutvinning vid avfallsdeponierockså utvecklas och prövas. Det finns också anledning att betona de allmänna driftkravpå anläggningar av detta slag som framförs i utredningen. Det gäller bl. a.kraven på kontinuerlig drift för att kunna vidmakthålla en god förbränning samteffektiva former för driftövervakning och driftstyrning. De av mig förordade, skärpta miljökraven kommer attinnebära ökade kostnader för avfallförbränning. De totalainvesteringskostnaderna i befintliga anläggningar har av utredningen beräknatstill ca 500 milj. kr. En väsentlig del av dessa investeringar är redan gjordaeller påbörjade. Om s. k. rökgaskondensering utnyttjas, kommer emellertid vissaintäkter att uppstå genom ökad energiutvinning. De ökade kostnaderna kommer attbelasta konsumenterna i form av något höjda renhållningstaxor. 2.3 Deponering av restprodukter Mittställningstagande: Lika stränga miljökrav ställs på upplag av restprodukterfrån avfallsförbränning som gäller för deponering av restprodukter från andrafasta bränslen, t. ex. kol. Rökgasreningsprodukter och flygaska hålls vidbehov skilda från andra restprodukter såsom slagg. Strikta riktlinjer ställsupp och kontrolleras vid nyttiggörande av slagg. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt ställningstagande. Remissinstansernassynpunkter: Remissinstanserna har inte någon samstämmig uppfattning om riskernavid deponering av aska, slagg och andra stöderförslaget att samma Skr. 1986/87:157 deponi skall kunna användas soni förändrafasta bränslen. i anför atl möjligheterna attanvända restprodukterna bör utredas vidare, medan i länföreslår att rökgasre-ningsprodukterna klassas som miljöfarligt avfall medhänsyn till det höga tungmetallinnehållet. Skälen för mitt ställningstagande: ochnaturvårdsverket tar i utredningen också upp frågan om deponeringen avrestprodukter från förbränningen av avfallet. Myndigheterna framhåller därvidatt förbränning av avfall innebär att behovet av deponering volymmässigtminskar med . Vid förbränning uppkommer nya avfall bestående av slagg, flygaskaoch rökgasreningsprodukter. Problemet med utlakning av föroreningar ärden avgörande faktorn vid bedömning av miljöpåverkan vid deponering avrestprodukterna från förbränning. En jämförelse mellan utlakade mängder avolika ämnen vid direktdeponering av hushållsavfall respektive deponering avförbränningsresterna visar att den utlakade mängden blir mindre för flertalettungmetaller när avfallet förbränns. Däremot kan de utlakade mängderna avtungmetallerna kvicksilver och koppar bli större och utlakademängder bly ännu större. Jämförelsen gäller under förutsättning atthushållsavfall kan ges lika god täckning som förbränningsrester. Detta äroftast dock inte möjligt för hushållsavfall då sådant avfall bryts ned medtiden, vilket leder till rörelser i deponin. I utredningen föreslås att upplag av förbränningsrester avavfall utformas med samma krav som gäller för deponering av restprodukter frånandra fasta bränslen, t. ex. kol. Detta innebär att upplaget täcks först medett tätt material, därpå ett dräneringslager och överst en meter morän medväxtlighet. På detta sätt kan lakvattenbildningen minskas till av vadsom är fallet vid äldre tippar för hushållsavfall. Det finns även intresse att använda slagg som bl. Vissa försök har utförts i i dessa avseenden. För egen del vill jag understryka vikten av attrestprodukter i form av slagg, aska och rökgasreningsprodukter behandlas ochlagras på ett från hälso- och miljösynpunkt säkert sätt. Jag delaruppfattningen att samma krav bör gälla för deponering av dessa restproduktersom när det gäller aska och slagg från andra fasta bränslen t. ex. kol.Naturvårdsverket bör utarbeta riktlinjer för deponering av restprodukter frånavfallsförbränning. Även för utnyttjande av t. ex. slagg som fyllningsmaterialbör strikta riktlinjer ställas upp så att läckaget av tungmetaller inte blirstörre än vad som kan accepteras från miljöskyddssynpunkt. Kondensat och annatavloppsvatten från bl. a. rökgasrening bör gå genom långtgående rening före utsläppi recipient. 2.4 Forskning och utveckling Ansvaret för del statliga stödet till ny miljöskyddsteknikåvilar styrelsen för teknisk utveckling, som även är huvudfinansiär av stiftelsen . har till syfte att genom gemensamma insatser från 14 staten, kommunerna och industrin stödja forsknings- ochutvecklingsverk- Skr. 1986/87:157 samhet inom avfalls- ochåtervinningsområdet. Den ekonomiska ramen för uppgår till13.5 milj. kr. En omfattande forsknings-, utvecklings- ochutredningsverksamhet om återvinning och avfallshantering bedrivs vid högskolor,forskningsinstitut, myndigheter, kommuner, organisationer och företag. En delav denna verksamhet finansieras direkt via statsbudgeten och till den övrigadelen utgår ett betydande statligt stöd. stöder forskning om avfallsförbränning,avfallsbränslen och rökgasrening genom förordningen (1979:319, ändrad1984:640) om statligt stöd till energiforskning. Genomteknikutvecklingsprogrammet och bränslemiljöfonden (1985:630) lämnas stöd tillutrednings- och utvecklingsinsatser avseende åtgärder för att minska utsläppenav föroreningar vid förbränning av avfall samt till utprovning ochdemonstration av ny teknik. Verket stöder även grundläggandeförbränningsteknisk forskning. Inom programmet för utveckling och introduktionav ny energiteknik (1986:191) får stöd lämnas för åtgärder som kan underlättaövergängen till ett effektivt energisystem i huvudsak grundat på varaktiga,helst förnybara energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. har utarbetat en forskningsplan föravfallsområdet. Verket planerar att med ca 20 milj. kr. bedriver en omfattande utrednings-och undersökningsverksamhet i samarbete med olika intressenter med egna resurser.Exempel på detta är det startade deponeringsprojektet och det s.k. (Driftstudie Avfallsbehandling) som genomfördes av Renhållningsverksföreningeni samarbete med verket. stöder även forskning ommiljöeffekterna av olika föroreningar, l.ex. Det är angeläget att miljöskyddsåtgärder sä snabbt sommöjligt genomförs vid våra avfallsförbränningsanläggningar i enlighet med deriktlinjer jag redovisat tidigare. Det är emellertid också viktigt att den nyateknik som skall införas i stor skala är väl utprovad och utvärderad så att deuppsatta målsättningarna beträffande utsläppsminskning kan nås med minstamöjliga kostnad och driftproblem. Möjlighet finns att stödja sådana insatserinom det befintliga programmet för utveckling av ny energiteknik och genombränslemiljöfonden. I enlighet med vad som redovisats i årets budgetpropositionkommer användningsområdet för bränslemiljöfonden att utvidgas till att gällaockså utprovning av ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet. 2.5 Utgångspunkter för fortsatt arbete Med hänsyn till problemen med avfallshanteringen bör såvälavfallsmäng derna som avfallets fariighet minskas så långt det är tekniskt möjligt och ekonomiskt rimligt. Ett stort ansvar ligger på både producenter och konsu menter, eftersom avfall uppstår som en konsekvens av beslut av dessa. Det avfall som måste tas om hand bör behandlas och deponeras på ett 15 sådantsätt att miljöstörningarna blir så små som möjligt både på kortare Skr.1986/87:157 och . Strikta miljökrav måste därför ställas upp. Vi fårinte binda oss vid en enda teknisk lösning för framtidens avfallshantering.Alternativa metoder bör prövas och utvecklas. För att återvinna och återanvända avfallet i störstamöjliga utsträckning är det nödvändigt att fortsätta att separera avfallet iolika kategorier inte minst i hushållen. En god konsumentinformation är naturligtvisav stor vikt i detta sammanhang. Jag kommer att noggrant följa utvecklingen vadavser insamling, separering och återvinning av batterier och andra slag avavfall. En förutsättning för en ökad återvinning är att det finns en fungerandemarknad för återvunna material och produkter. Avsättningsproblem var en av destörsta svårigheterna med de tidigare insatserna på detta område. Ekonomiskastyrmedel har införts för glasflaskor och aluminiumburkar. Dessa styrmedel harvisat sig vara verksamma och bör kunna övervägas även för andra produkter. I fråga om deponering av avfall anser jag att det ärnödvändigt att deponierna lokaliseras, anordnas och sköts på ett sådant sättatt läckage av miljöskadliga ämnen till omgivningen och onödiga störningar avlandskapsbilden undviks. Vi måste ha ett långsiktigt perspektiv så att vi intebelastar framtida generationer med vårt avfall. Om avfallet bränns föredeponering bör även långtgående krav pä skyddsåtgärder gälla. Naturvårdsverketutreder f. n. miljöfrågorna vid avfallsdeponering. Särskilda problem utgör riskavfall från t. ex. sjukhus ochindustriavfall. Ett annat problem är omhändertagandet av spillolja.Riskerna med det miljöfarliga avfallet fordrar även en särskilduppmärksamhet. För att komma till rätta med problemen med olika typer avavfall är det inte tillräckligt att ställa härda miljökrav beträffandeavfallshanteringen. Vi måste se till att särskilt miljöskadliga ämnen intehamnar i hushållsavfallet. Vid förbränning är det också av betydelse attundvika ämnen och material som kan störa förbränningsprocessen eller ge upphov tillmiljöstörande förbränningsprodukter. Enligt den nya kemikalielagstiftningenskall kemikalier som befinns eller misstänks ha hälso- eller miljöfarliga egenskapervara noga utredda bl. a. med avseende på vilka åtgärder som behövs för att tahand om avfall från produkterna. kommer att redovisa enutredning om användningen av freoner och deras effekter på miljön och ensamlad utvärdering av vilka åtgärder som bör vidtas inom olikaanvändningsområden. Dessa frågor har stor betydelse för bl.a.avfallshanteringen, eftersom freoner används i många produkter som efteranvändning hamnar i avfallet. I det fortsatta arbetet med att förbättraavfallshanteringen måste vi utnyttja den mångåriga och omfattande erfarenhet som finns hos kommu ner, företag, organisationer, myndigheter och enskilda. Ett annat viktigt underiag är resultaten av den omfattande forsknings-, utvecklings- och utredningsverksamheten. Exempelvis arbetar för närva rande med flera projekt pä avfallsområdet. En förutsättning för realistiska åtgärder är att vi på ett systematiskt och målmedvetet sätt utnyttjar dessa kunskaper och erfarenheter av både teoretisk och praktisk karaktär. ducenterna måste härvid också få ett ökat ansvar. Isyfte att begränsa de negativa effekterna av avfallet avser jag att inom Skr.1986/87:157 kort föreslå regeringen att bemyndiga mig att lippdra åtnaturvårdsverket att utvärdera hittillsvarande erfarenheter inom avfalls- ochåtervinnings-området samt studera de tekniska och ekonomiska förutsättningarnaför en ökad återvinning och andra åtgärder inom avfalls- och återvinningsområdet. Medhänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen bereder riksdagentillfälle attta del av vad jag har anfört i det föregående. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Skr.1986/87: 157 Bilaga I 10.1 Avfall - en energitillgång och ett miljöproblem Varje person i "producerar" igenomsnitt avfall eller räknat som volym 2-3m. För hela landet innebärdetta att kommunerna enligt renhållningsmonopoiet måste ta hand om ca 2,5 Mtonhushållsavfall motsvarande en volym på 17-25 Mm. Till detta kommer ca 4,5 Mtonindustriavfall, som till den helt dominerande delen deponeras på kommunalaupplag. Avfallets sammansättning och innehåll är en spegel avproduktion och konsumtion i det moderna industrisamhället. Det får härmed enkomplex sammansättning och innehåller alla de produkter som vi som konsumentervill bli av med. Det är också ofrånkomligt att hushållsavfallet kommer attvara "förorenat" med stora mängder ämnen som är negativa från hälso-och miljösynpunkt. Som exempel kan nämnas att den årliga mängden hushållsavfallinnehåller uppskattningsvis kvicksilver, kadmium, nära 2 000 tonbly och zink. Det är i detta perspektiv närmast självklart atthanteringen och omhändertagandet av dessa mycket stora mängder avfall utgör ettstort miljöproblem, som kräver betydande insatser för att kunna lösas.Problemet har också ökat i takt med att produkterna i samhället bhr fler ochmer komplicerade. Inte minst den ökade användningen av ämnen och föreningarsom är artfrämmande för miljön har gjort avfallsproblemen alltmer svårlösta. Enfråga som redan nu ställs är hur avfallsproblemen kommer att förändras närelektroniken byggts in i samhället. som avfallet är ett miljöproblem utgör det enpoten tiell resurs med tanke på innehållet av såväl material som energi. I direktiven till utredningsuppdraget understryker regeringen detta och säger bl a "att avfall bör betraktas som en resurs som i största möjhga utsträckning skall användas. Först om sådant resursut nyttjande inte är möjligt kan avfallet deponeras".! dessa direktiv framhålls också att förbränning av hushållsavfall och annat sådant avfall är en form av resursutnyttjande som står i överensstämmel- 18 se medregeringens proposition 1975:32 om återvinning och om- Skr. 1986/87: 157 händertagandeav avfall. hushållsavfall innehåller en energimängd sommotsvarar ca 2,7 kWh. Det innebär att hushållsavfallet har ett energivärde avnästan samma storlek som frästorv. Energiinnehållet i det samladehushållsavfallet i landet uppgår till ca , vilket motsvararenergiinnehållet i nära 1 Mton kol. Den brännbara delen av industriavfallet, som beräknasutgöra ungefär hälften av den totala mängden, har ett högre energiinnehåll änhushållsavfallet. Man räknar här med att varje kg har ett bränslevärde på ca3,6 kWh, vilket är något mer än bränslevärdet i torv.