prop · GA03100 · 1986-12-31 00:00:00 — Detta skapade i sig konflikter för parter som varken hadeberedskap för eller upplevde sig ha medlemmamas uppdrag att verkställaen sådan uppgift. Till problemen harbidragit en oenighet om hur den faktiska löneutvecklingen varit.Oenigheten har varit och är stor mellan de olika organisationerna om teknikenoch formerna för hur jämförelser skall göras mellan lönekostnadsutveckling ochanställningsvillkor för olika kollekliv. Utslagsgivande förlönebildningen har tidigare av hävd varit utveckhngen i den privata,konkurtensutsalta sektom. Den löne- och fördelningspolitik som man därkommit överens om har i sina huvuddrag påverkat lönesättningen i andra sektorer. Efterhand har dockstorleksförhållandet mellan arbetsmarknadens sektorer förändrats. Medan sysselsättningen i industrisektornhar minskat, har sysselsättningen ökatkraftigt i den offenfliga sektorn. Industrisektorns inflytande över lönebildningen har därigenomminskat. Den offentliga sektorns framväxt harytterligare förstärkt dessa ten denser. har växande resurser slussats över till ut byggnad av den offentliga verksamheten.Sambandet mellan lönekostnads utveckling och sysselsättning har därvid inte varit lika uppenbart som i den konkurtensutsalta sektorn. Stora kostnadsökningar kunde länge finansi eras med höjda skatter. Arbetsgivarrollen iden offentliga sektorn kom på så sätt att ges svagare restriktioner än vad som varit fallet inom privat verksamhet. Den privata arbetsgivarpartens främsta medel att styraoch effekfivisera Prop. 1986/87:100 verksamheten- arbetsorganisafion och lönepolifik - har därför inte spe- Bil. I lat sammaviktiga roll för de offentliga arbetsgivarna. Denna skillnad i lönepolitik och synsätt mellan privata ochoffenfliga arbetsgivare har också bidragit till oHkheter ilönestmkturernas utveckling på privat respektive offentlig arbetsmarknad. Ännu en viktigorsak till en förändrad situation på arbetsmarknaden är atl sambanden mellanlöner, priser, sysselsättning och vinster kom att försvagas. I många avseendenvar åtgärderna för att lindra krisens verkningar nödvändiga. Det gäller t.ex.de arbetsmarknadspolifiska insatser som gjordes. Politiken saknade dock i alltför hög grad offensiva inslag. Istället koncentrerades den pådefensiva åtgärder, inkluderande en serie mindre devalveringar som inte underbyggdes med en fast finanspolifik, ensnabbt växande statligutlandsupplåning samt omfattande indusirisubveniioner, vilka torde ha bidragit till att fördröja dennödvändiga industriella förnyelsensnarare än till att underlätta den. Resultatet blev växande obalanser i utrikeshandeloch statsbudget. Den förda politiken innebar attarbetsmarknadens parter kunde erfara attför höga löneavtal kompenserades av statsmakterna. Företagen fick erfara hur en prissättning, som normaU skulle haminskat efterfrågan, ofta i ställetmedförde att staten gick emellan med stödinsatser. Därigenom minskade parternas intresse och mofiv för attgenomföra ansvarsfulla lönerörelser. De skärptafördelningspolitiska spänningarna mellan olika organisationer och gmpper ochett urholkat partsansvar har bidragit till att försämra arbetsmarknadensfunktionssätt. Försök från enskilda gmpper att nå en bälire utveckling änandra möts med krav på kompensation från övriga grupper, vilket driver upp dentotala kostnadsutvecklingen. har arbetsgivarens traditionella roll sommotpart försvagats. 4.4 Lönebildningen och den ekonomiska politiken I många länder får en alltför snabb löne- ochkostnadsstegring slå tillbaka på parterna i form av konkurser och arbetslöshet.Därigenom skall parterna, är avsikten, få insikt i värdet av att ageraåterhållsamt och ansvars-fulh. Denna poUtik harbidragit till att sänka nivån på pris- och löneökningstakten i mångaländer. Anpassningen fill denna lägre nivå har dock tagh och har i många stycken varitplågsam. Metoden att låta alltför högalönekostnadsökningar helt slå igenom i ökad arbetslöshet är orättvis. De grupperpå arbetsmarknaden som har ansvaret för kostnadsstegringen ärinte nödvändigtvis de som också får ta konsekvenserna. Detta är sannolikten starkt bidragande orsak till att det erfarenhetsmässigt tar mycket långtid för en dylik politik att resultera i en permanent nedväxling av löne- och prisökningstakten. Resultatet har blivit ett lågt kapacitetsutnyttjande och en kraftig ökning av arbetslösheten, särskih för ungdomar, kvinnor ochlågutbildade. En sådan utveckling kan inte accepteras.Det är därför av avgörande Prop. 1986/87: 100 betydelse att parterna avegen vilja och insikt kan förvalta lönebildningen Bil. I på ettansvarsfullt sätt. Den ekonomiska polifiken bör understödja en sådan utveckling genom att inskärpa förståelse förvikten av en balanserad lönekostnads- och prisulveckling saml genom att ökainsikten om lönebildningens restriktioner i såväl privat som offenfligverksamhet. Regeringenhar, som ytterst ansvarig för arbetsgivarna på den stafliga sidan, i detta sammanhang ett särskilt ansvar förden offenfliga arbetsmarknadenslönebildning. I har vi valt att avsätta en stor del av de gemensamma resurserna tiU den offentliga sektorn,i form av bl.a. vård, omsorg och utbildning. Den offenfliga sektornutgör en omisflig del av den generellavälfärdspolitik som skall garantera alla medborgare del i vår gemensammavälfärd. har denoffentliga sektoms kvalilet och omfattning kunnat förstärkas genom altverksamheten e);panderats och skatterna höjts. Denna väg är emellertidinte längre framkomlig. Om reahönerna efter skatt skall kunna stiga, får inteskattetrycket skärpas ytterligare. Förbättringar av den offentligaservicens kvalitet, liksom ytterligare volymexpansion, måste därför framgentfrämst ske genom effektivisering, omprioritering och förnyelse avverksamheten. Möjhgheterna fill löneförhöjningar för de offentliganslälldakommer i högre grad än tidigare att vara beroende av produktivitetens utveckling i den offentligasektom. Under denkonfliktfyllda avtalsrörelsen drabbades tredje man -allmänhet och näringsliv - hårt avstrejker inom den offentliga sektorn. Kravhar rests på att konflikt- och förhandlingsrätten inom den offentliga sektorn bör inskränkas. De offentliganställdaskonflikträtt bör bevaras. Likasåfinns det goda skäl att principen lika lön för lika arbete bör gällaoavsett om man är offentliganställd eller privatanställd. Mycket talar således för att lönestmktur och anställningsförmånerbör få en mer likartad utformning på det privata och det offentligaområdet. Av detta, liksom avdet tidigare sagda, följer att de grundläggande fömtsättningarna förlönebildningen bör bli så likartade som möjligt i de båda sektorerna. Om deoffentliganslällda i fortsättningen skall ha en löneutveckling som i slora dragöverensstämmer med de privatanställdas, måste också skillnaderna i arbetskrav ochanställningsvillkor i övrigt jämnas ut. Detta innebär bl. a. att löneökningar i ökadutsträckning måste ha sin grund i höjd produktivitet. Skulle detla visa sigomöjligl återstår pä många områden endast att sänka ambitionsnivån eller attgenomföra personalinskränkningar.Alltför stora lönekostnadsökningar riskerar därför att få negativa återverkningar på verksamhetens kvalitet och omfattning. innebär ensådan ordning att de anställda genom egna an strängningar får ökad möjlighet att värna verksamhetens fortbestånd och därmedpåverka kvalitet, sysselsättning, arbetsinnehåll och utkomst. Där medskapas också möjligheter att bygga vidare på den gemensamma välfär den påett sätt som understödjer den ekonomiska polifiken i övrigt. Samförstånd om lönebildningen Prop. Bil 1 Mot denna bakgmnd avser regeringen attinom kort inbjuda till överläggningar medarbetsmarknadens parter. Regeringens förhoppning är att dessa skallkunna bidra till att få till stånd en bättre fungerandearbetsmarknad och en mindre konfliktfylld lönebildning. Önskvärt är att mani dessa överläggningar behandlar arbetsmarknadens spelregler, förhandlingsmodeller,konfliktvapen och medlarfunktion. Resonemangen bör ta sikte på behovet attuppnå en lönekostnadsutveckling, som låter sig förenas med de långsiktiga målen om högtillväxt och full sysselsättning. Vidare bör dessa resonemang beröra hur en gemensam, saklig och allsidigredovisning av lönestmkturen och lönekostnadsutvecklingen skall kunna erhållas. Enlönestatistik som hela arbetsmarknaden kan enas kring vore ett viktigtinstrument för detta. En ytterligarefråga, som bör tas upp i överläggningarna är uttaget av arbetsgivaravgifter.Nu föreslagna reformer, bl. a. på sjukförsäkringsområdet, nödvändiggör enhöjning av de lagstadgade avgifterna 1988. En sådankraftig höjning inskränker i motsvarande mån löneutrymmet, vilket kan komma attförsvåra fömtsättningarna för lönerörelsen. Diskussionerna bör behandla detta problem och ivilken utsträckning sådana kostnadsökningar kan undvikas . Överläggningarna börinriktas på att ge konkreta resultat inför och i avtalsrörelsen . 5 Den kommunala ekonomin 5.1 Utsikter för den kommunala ekonomin denärmaste åren Den kommunala sektorn har haft en godekonomi. Genom tidigare löneökningar har kommunernas inkomster ökat kraftigt.Samtidigt visar de kommunala boksluten på en alltför snabb utgiftsutveck-Ung, framför allt ilandstingskommunerna. har den kommunalakonsumtionsökningen uppgått fill 2 ä . Det beslut fattade hösten1984 om rikflinjerna för den ekonomiska politiken på medellång siktinnebar, att den kommunala konsumtionsökningen måste begränsas till 1 %per år för att kunna medverka tiU balans i samhällsekonomin. En sådan ökningstaktär densamma som den kommunala konsumtionsökning som följer av befolkningsutvecklingen och vissaåtaganden, såsom utbyggnaden av barnomsorgen. Någon hänsyn har därvid intetagits till utgiftsdrivande faktorer som inte kunnat mätas men inte heller till de möjligheter somfinns att genom rationahsering och omprövning effekfivisera den kommunala verksamheten. I kommunema är detfrämst utbyggnaden av barn- och äldreomsorgen somtar i anspråk nya resurser. Utbyggnaden av äldreomsorgen är en följd av attantalet äldre i samhället ökar och att dessa i störte utsträckning än tidigare bor kvar i sina hem. För att kunna få utrymme för en utökad service inom dessa områden är kommunerna i större uislräck- 31 ning än tidigarehänvisade till att omdisponera resurser från andra verk- Prop. 1986/87: 100 samhetsområden. Elevantalet igmndskolan minskar, vilket vid oförändrad ambitionsnivå ger utrymme för att frigöra resurser. I fråga omlandstingskommunerna är utgångspunkten att omstmktureringen med inriktning motökad öppenvård, hemsjukvård m. m. leder till att resurser kan frigöras från denslutna vården. innebär den medicinsk-tekniskautvecklingen och kraven på att minska köerna till specialistmottagningarna, attlandsfingskommunerna tagit i anspråk allt merresurser för att bygga ut specialistvården. En utbyggnad inom dessa områden ochprimärvården fömtsätter att resurser frigörs inom andra delar avsjukvården genom en mer tiktiv omprövning och förnyelse av den befinfligaverksamheten. Det begränsadesamhällsekonomiska utrymmet och de krav som befolkningsutvecklingen och vissaåtaganden ställer på den kommunala verksamheten understryker vikten av att statsmakterna visar storåterhållsamhet vad avser krav på och regleringar av den kommunala sektorn. Detpågående arbetet med att minskadetaljregleringen och öka det decentraliserade beslutsfattandet måste drivas vidare med kraft för att ökamöjligheterna för kommuner och landsfing att utnyttja resurserna påmest effektiva sätt. Avgörande förkommunernas och landsfingskommunernas fömtsättningar att tillgodose de krav somställs på dessa verksamheter är vidare hur priser och löner utvecklas. Detsenaste året har inkomsterna i kommunsektorn ökat och utgifterna med . En vissdämpning märks 1987, då både inkomster och utjpfter beräknas öka med omkring7,. Inkomstutveckhngenpåverkas främst av skatteinkomslema. Utgifterna påverkas fömtom av volymutvecklingen också av löne- ochprisutveck-hngen. ökar lönekostnaderna med i kommunsektorn,vilket självklart återspeglas i den totala utgiftsökningen. Om den kommunalaservicen skall kunna fortsätta att byggas ut inom angelägna områden,utan att kommuner och landsfingskommuner tvingas till skattehöjningar, är detnödvändigt att de samlade volym- och löneökningarna nedbringas till en avse\'ärtlägre nivå än vad som varit fallet . Med fortsatt höga volym- och löneökningarkommer det finansiella sparandet i kommuner och landstingskommuner att starktförsämrasde närmaste åren. Även vid en relativt låg ökningstakt sker en viss försämring, somdock kan mötas med aktiva åtgärder i kommunerna. Däri ingår, fömtom enakfiv omprövning och effektivisering av verksamheten, också ökad upplåning och anpassning avavgifter. Det ärsammanfattningsvis endast med en pohtik som resulterar i en god tillväxt iekonomin som det blir möjligt att slå vakt om och vidareutveckla den servicesom fillhandahålls av kommuner och landstingskommuner. En avförutsättningarna för en sådan framgångsrik politik är att den totala utgiftsexpansionen ikommunsektorn begränsas till en, från samhällsekonomisk synpunkt,rimlig nivå och att statens budgetunderskott begränsas 5 2 Åtgärder Prop. 1986/87: 100 1 De åtgärder som vidtas är avvägda motkommunsektorns ekonomiska situation,så att de kan ske inom ramen för ett i stort sett oförändrat kommunalt skattetryck och med en kraftigtskafteutjämnande profil. Åtgärderna bör underlätta för den kommunalaverksamheten och sysselsättningenatt utvecklas inom det givna samhällsekonomiska utrymmet. Huvuddelen av deåtgärder av betydelse som föreslås kommer att träda i kraft den 1 januari1988. Kommunerna och landsfingskommunerna får därmed goda möjligheter att beaktadessa i sitt budgetarbete. Sammantagetsummerar neddragningarna av bidrag inom olika sektorer, främst skolan, tilldrygt 600 milj. kr. De föreslagna åtgärderna avser i samtliga fall bidragtill verksamheter där kommunema själva fasflägger ambitionsnivån. Chefen försocialdepartementet kommer senare denna dag att föreslå att den övre hyresgränsenför kommunaU bostadsfillägg skall höjas med . För de kommuner som fårkraftigt ökade kostnader till följd härav finns det möjlighet att söka extraskatteutjämningsbidrag. Det är angeläget attfinna en mer permanent lösning av kostnadsfördelningen mellan stat, kommuner ochlandsfingskommuner i samband med omstmktureringen av vården. Utredningsarbete av betydelsehärför pågår bl.a. inomäldreberedningen. I avvaktan härpå och som ett provisorium för i första hand , bör en höjning ske avårsarbetarbidraget till social hemhjälpmed , vilket sammantaget beräknas kosta ca 250 milj. kr. Detta leder till att en betydande del avkommunernas kostnadsökningar för omstmktureringenkan täckas och att kommunerna därför kan avstå från ytteriigare krav på ersättning frånlandsfingskommunerna. Den totala överföringen av medel frånlandsfingskommunerna till kommunerna kan därmed behållas på överenskommen nivå. Avsikten är att efter1988 få tiU slånd en mer permanent lösning. SkuUe inte detta visa sigvara möjligt, bör ett liknande förfarandelillämpas även . I övrigt harprincipen att inte räkna upp statsbidragen fiU kommunsektorn varit vägledande . Det nuvarande skatteutjämningssystemet gmndas på 1979års skatteutjämningsreform.Systemet som trädde i kraft och var fullt genomfört fr. o. m. 1982 innebar att garantinivån höjdeskraffigt i de södra och mellersta delarna i landet. Skatteutjämningsbidragelökade , tUl följdav reformen, med . Totalt beräknasskatteutjämningsbidragel under innevarande budgetår uppgå fiU 12,6miljarder kr. Det kraftigatillskottet från staten har dock inte lett tiU någon utjämning av skattesatserna.Tvärtom har skUlnaderna i skaUesatser mellan de norta och södra delarna i landet vidgats ytteriigare. Då systemet infördes var det balans i skattesatserna mellan skogslänen och övriga län. ligger den genomsnittliga skattesatsen i skogslänen /skr över skattesatsen i de 33 3 1986/87. övrigalänen och /skr över storstadslänen. Reformen har således Prop.1986/87: 100 lett tdl ökade skillnader i kommunalskatten för de enskildakommuninvå- Bil. 1 narna i ohka delarav landet, som kostnaderna för systemet stigit avsevärt. Enligt min meningmåste kraven på ett effektivt system för utjämning av kommunalskatternaställas mycket högt. Ett väl fungerande skatteutjämningssystem måsteinriktas på att utjämna de skUlnader i skattekraft och kostnadsläge som inte ärdirekt påverkbara från den enskilda kommunens resp. landstingskommunens sida.Utgångspunkten är att skiUnader i ambitionsnivå i princip bör reflekteras iskillnader i skattesatser. Skillnader som hänför sig tUl kommunalpoUtiskt fattade beslut måstesålunda få komma till uttryck även i olika höjd på skattesatserna. Denkommunala självstyrelsen bygger på att medborgarna i allmänna val tar ställningför en viss politik och att resultatet av denna politik också kommer tilluttryck i den kommunalaverksamheten och finansieringen av denna. Vissa av deskillnader som finns är dock som nämnts ett resultat av andra orsaker. Avsikten är att så långtmöjligt komma fill rätta med uppenbara obalanser i det nuvarande systemet. De förändringar jag föreslår sker frånutgångspunkten att systemets främsta syfteär att utjämna ekonomiska skillnader mellan enskilda kommuner resp. landstingskommuner och inte att varaett generellt finansieringsstöd föratt bygga ut den kommunala verksamheten och förbättra standarden. De föreslagnaförändringarna är ägnade att öka effektiviteten i systemet och därmed att bidra fill att minska denuvarande alltför stora skillnadernaför kommuninvånama i ohka delar av landet ifråga om skattesatser ochkommunal servicenivå. Då skattesatserna iprincip stiger från söder tUl nort, är det nödvändigt att ändrarelationerna i gmndgarantinivå mellan dessa två delar av landet. TUl den nortadelen har i detta sammanhang räknats de sju skogslänen. Bergslagen och övriga stödområdet.Samtidigt bör bidraget förstärkas i vissasysselsältningsmässigt känsliga områden. I den södra delen sänksgrundgarantierna i princip , så att den lägsta grundgarantin blir av medelskattekraften. norta delen av landet blir bidragsvolymen i stort sett oförändrad med enviss förskjutning från kusten till inlandet. börskatteutjämningSEivgiften minskas med totaU /skr. Målet är att på sikthelt avveckla den generella avgiften. Sänkningen av grundgarantin ochskatteutjämningisavgiften bör genomföras till1990 för att ge möjlighet tdl en successiv anpassning. Sammantaget innebärförslagen att skatteutjämningsbidragen reduceras med ca 1 550 milj. kr.,beräknat med förhållanden. Tas ävenhänsyn till att skatteutjämningsavgiften sänks blu- netttoeffekten ca 1 200 milj. kr. Jag kommer i det följandeatt mer i detalj redogöra för minaförslag tiU revidering av skatteutjämningssystemet. 1986/87: 100 I samband med diskussionen om skatteutjämningssystemetsframfida inriktning har frågan om de specialdestinerade bidragen aktualiserats. uppgick despecialdestinerade bidragen fill av de totala transfereringarna tillkommunsektorn eller . Motbakgmnd av de specialdestinerade bidragens omfattning och deras stora betydelseför såväl staten som kommunerna kommer bidragens effekter för både kommunsektornoch staten att analyseras. Den 1 juli 1985ändrades utbetalningsmtinerna för kommunalskattemedel. Orsaken varatt statens betalningsströmmar inte var synkroniserade, vUket medförde enhkvidisering av kapitalmarknaden den 19 och 20 med kraftigaeffekter på dagslåneräntan som följd. Förändringen medförde attutbetalningen av hälften av kommunalskatten fidigarelades fill den 18 varjemånad och att återstoden utbetalades den 20 . De ändringar somföretogs har visat sig otillräckliga, då alltfort stora fluktuationer i betalningsströmmarnakvarstår. För att rätta tiUdessa problem utan att behöva ändra sista fldpunkten för statens utbetalningav kommunalskatt föreslår jag ett nytt system, där kommunemas ochlandstingskommunernas preliminärskatter och arbetsgivaravgifter avräknasdirekt mot kommunalskatten den 18 . Överskjutande kommunalskattemedelbetalas sedan ut från staten den 20 . Genom denna avräkning avkommunernas och landsfingskommunernas preliminärskatter, ATP-avgifter ochkommunalskattemedel elimineras de stora svängningarna i betalningsströmmarnatill och från banksystemet. För att systemet tekniskt skall kunna fungeramåste kommunerna och landstingskommunerna senast den 12 lämna in en redovisningtiU länsskaltemyndighetema för de belopp som skall avräknas. () har lämnat ett förslag tillutformning av avräk-ningssystemetoch underhandskontakter har tagits med de båda kommunförbunden. Den laglekniskaregleringen har samband med mina förslag rörande skatteutjämningen. Jagåterkommer därför till den lagtekniska utformningen i del sammanhanget. NorstedtsTryckeri, 1987 35 Statsbudgeten och Särskildafrågor p'«« 'oo 1 Statsbudgeten budgetåren1986/87 och 1987/88 Vid en beräkning av statsinkomsternas utveckling är deantaganden som görs om inkomstutvecklingen i samhället av stor betydelse. () harlämnat en beräkning av statsbudgetens inkomster. En sammanfattning avberäkningen bifogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.2. RRV:sberäkningar grundas på antagandet att lönesumman ökar med 8,samt med 5,. har verket antagit ökningen fill 3,5%.RRV räknar med att det genomsnittliga konsumentpriset ökar mellan åren 1985 och 1986 saml med 3,. Under slutskedet iarbetet av den preliminära nationalbudgeten har bedömningen av den ekonomiskautvecklingen reviderats. Med anledning härav räknar jag med att lönesumman ökar med 0,7procentenheter mer än vad RRV räknat med, dvs. För år1987 räknar jag med att lönesumman kommer att öka . Jag räknar vidare med att det genomsnittliga konsumentpriset kommeralt öka med 4, 1986 och 3,. 1 inkomstberäkningen antarRRV att bo stadslåneräntan för är 1987 ska vara 9,. Regeringen fastställde bostadslåneräntan förår 1987 till 9,. har jaginte gjort någon egen bedömning av pris- och löneutvecklingen. Det finns därföringen anledning att avvika från RRV:s beräkningsförutsättningari detta avseende. 1.2 Statsbudgetens inkomster och utgifteravseende /87 RRVis senaste beräkning av budgetutfallet för budgetåret1986/87 utgörs av verkels budgetprognos nr 3 från . Beräkningarnaav inkomsterna för /87 redovisas också i verkets inkomstberäkning. 1 RRV-.s inkomstberäkning har verket för budgetårel1986/87 beräknat inkomsternatill 296214 milj. kr. 1 enlighet med vadjag anförl om lönesummans utveckling för och så räknar jag uppstatsinkomsterna på inkomsttiteln skalt på inkomst, realisationsvinst och rörelsemed I 853 milj. kr. Med hänsyn till denya antagandena om lönesummans utveckling för och reviderar jag upp beräkningen av inkomsttiteln sionsavgifiermed 383 milj. kr., inkomsttiteln , nello 36 kr., inkomsttiteln med 11 milj.kr., inkomsttiteln , nelto med 75 milj. kr., samt inkomsttiteln löneavgift med81 milj. kr. RRV har i sina beräkningar antagit altden privata konsumtionen i löpande priserkommer att sliga med 7,och med 6,underår 1987. Jag antar att motsvarande ökningarär 8,respektive . Jag reviderarav den anledningen upp verkets bedömning av statsinkomsterna på inkomsttiteln med 500 milj.kr. 1986/87: 100 Bil. Ändringar i RRV:s beräkningar av statsbudgetensInkomster /87 1 OOO-tal kr. lill Fysiska personers skatt på inkomst, realisations- -t- 11 000 1251 Övriga socialavgifter. I statsbudgeten anvisades 336392 milj. kr. RRV har i sinbudgetprognos därutöver beaktat bl.a. tilläggsbudget I och höstens jordbruksavtal. Verketberäknar de totala utgifterna lill 338695 milj. kr. Den överenskommelse som statenoch jordbruksnäringen träffat beräknarjag leder till en merbelastning på 875 milj. kr. Detta föranleder mig att revidera uppRRVis beräkning av utgifterna med 320 milj. kr. RRV har beräknatutgifterna för statsskuldräntorna till 65000 milj. kr. för /87. Jag anslutar mig till denna bedömning. Enligt RRV kommer detotala anslagsbehållningarna på reservationsanslag under innevarande budgetår attminska med 2 452 milj. kr. för att uppgå fill 21 537 milj. kr.