prop · GA0397 · 1986-12-31 00:00:00 — Belräffande museernas samverkan med omvärlden bör på motsvarande sätt särskiU uppmärksammas behovet av kontakter på central nivå med skolans, folkbildningens, kulturminnesvårdens och miljövårdens företrä dare. En central fräga för museerna är också det internationella utbytet inom museivärlden där museerna bör ta till vara fördelarna med samordna de insatser. Jagåterkommer senare i min föredragning till dessa frågor. I fråga om Prop.1986/87:97 internationell ulställningsverksamhet vill jag erinra om attregeringen tillkallat en särskild utredare, direktören (UD1986:02). för att se över de statliga insatserna inom kultur- ochinformationsutbytet med utlandet. Som en bakgrund till mina förslag om organisatorisk samverkaninom museiväsendet vill jag erinra om att behovet av att inrätta någon form avgemensamt styrelseorgan för hela området har diskuterats i olika sammanhang.Exempel på en sådan organisation finns t.ex. i , där ett musei verkfungerar som överordnat museiorgan. Även har diskuterat denna fråga i sin rapportmen avvisar tanken pä elt särskilt permanent museiorgan. Jag delar uppfattning. Mitt förslag om utveckling avde centrala museernas ansvarsuppgifter bör sålunda bl. a. ses som ett uttryckför atl museiväsendets samverksansfrågor i första hand bör vara ett ansvar förmuseerna själva. har emellertid kommitall spela en alll mer aktiv roll som samverkansorgan inom museiområdet. a. av att regeringen har uppdragit åt att fördelavissa ekonomiska resurser, bl. a. s.k. engångsanvisningar och forsknings- ochutvecklingsmedel till museerna. Även del uppdrag som regeringen gavkulturrådet att utreda de centrala museernas uppgifter och ansvar för landetsmuseiväsende, markerar behovet av att en myndighet i vissa sammanhang har ensammanhållande roll. Som har angivit bör rådets uppgift beträffandemuseiväsendet i första hand vara atl underlätta museernas verksamhet och attstödja den genom bidrag. bör pä museiområdet kunna initiera olikaformer av samarbete, där museerna själva mäste ta huvudansvaret församarbetets inriktning, utformning och uppföljning. Jag ser därför positivt päförslaget att samarbetsgrupper i frågor som berör ett antal museer knyts tillkulturrådet. Det kan noteras atl redan är värdmyndighet för etlpågående samarbete i tekniskt-administrativa frågor. har ocksåaviserat att man avser att skapa ett fomm för idédiskussioner inommuseisektorn, bl.a. med utgångspunkt från förslaget om museernas framtidsrolloch de utvecklingsprojekt som presenterats i och som jagåterkommer till. Även i fråga om fördelningen av vissa gemensamma resurserför museiområdet bör spela en roll. Jag har redan berört deuppgifter nu har i detta avseende. fördelning av s. k.engångsanvisningar m. m. har en sådan omfattning, att det inte skulle varapraktiskt att regeringen fördelade dem på resp. museum. Genom alt medlenfördelas av kan avvägningar göras som garanterar etteffektivt utnyttjande av resurserna. Av de centrala myndigheterna har förutom ocksåriksanti- 11 kvarieämbetet uppgiftermed anknytning till museiväsendet. Jag återkom- Prop. mer lill dessa uppgifterunder avsnittet 6 om museerna och den yttre Jagkommer senare att föreslå att vissa ytterligare medel ställs till museiväsendetsförfogande för projektverksamhet. Även denna resurs bör disponeras ochfördelas av . Jag återkommer till denna fråga under anslagsberäkningarna.Jag lar där också upp behovet av förstärkningar till de centrala museer som gessärskilda ansvarsuppgifier. Somframgått av den tidigare redovisningen av det svenska museiväsendets struktur,verksamhetsinriktning och finansiering avsätts betydande samhälleligaresurser till museiverksamhet. Detär därför naturligt att den utveckling jag angett huvudsakligen bör baseras påde resurser som redan finns fillgängliga för museiverksamheten. Del ärangeläget att dessa resurser utnyttjas så att de på etl meningsfullt ocheffektivt sätt tillgodoser även de nya krav som ställs på museerna. Kulturrådethar gjort en genomgäng av olika verksamheter i museernas arbete och lämnardärvid förslag till hur dessa verksamhetsområden kan utvecklas under denärmaste åren och i anslutning därtill ansvarsmuseernas roll. fö>slaginom dessa områden kräver inga beslut av utöver beslut om medelsramför utvecklingsarbete vid museerna. Jag vill ändå för informationkortfattat redovisa förslag och min syn pä dessa. Samlingsområdenaär definierade i relativt allmänna ordalag i centralmuseernas instruktionerresp. Centralmuseerna har vart och ett sin huvudsakligaämnesinriktning. Det förekommer emellertid områden som helt eller delvis täcksav flera cenlralmuseer och ämnesområden som inte täcks av något centralmuseum.Kulturrådet har emellertid inte funnit det påkallat att föreslåöversyner och förändringar av de centrala museernas instruktioner och stadgari vad avser samlingsområdena. Kulturrådetssynpunkter stöds av flertalet remissinstanser. Nägra länsmuseer anseremellertid att centralmuseernas instruktioner och stadgar bör ange en klartavgränsad verksamhetsinriktning. Jagdelar uppfattning atl del är väsentligt att centralmuseerna har klara och långsiktigt formulerade program i fråga om insamling av föremål och övrig dokumentation. Regeringen fastställer i instruktioner resp. stadgar samlingsområdenas omfattning i relativt allmänna ordalag. Därutöver är det en uppgift för museerna själva att ta fram program för verksamhetsinriktning, insamling och dokumentation. Jag avser att föreslå 12 regeringenatt upphäva del föråldrade men i vissa delar ännu gällande Prop. 1986/87:97regeringsbeslutet från är 1946 som fastställer samlingsomräden och reglerardet inbördes förhållandet mellan vissa museer i . Det bör ankomma på ansvarsmuseerna atl vid behov medverka lillatt klara ut gränsdragningen mellan olika centralmuseer samt samordningen ochansvarsfördelningen inom resp. ansvarsområde. 1 vad gäller den senareuppgiften kan existerande samarbetsorgan - sammanslutningen församtidsdokumentation vid kulturhistoriska museer (SAMDOK) och de tekniska ochindustrihistoriska museernas samarbetsråd (TIMSA) - tjäna som goda exempel. 5.2 Museerna som informations- och kunskapskälla konstaterar atl museernas verksamhet kan sessom en lång kedja av informationsbehandling. Museernas information och kunskapfinns i deras samlingar av föremål, text- och bildarkivalier samt litteratur.Informationen kan göras åtkomlig i t.ex. utställningar, studiemagasin,bibliotek och arkiv. 1 många av museernas verksamheter kan moderninformationsteknologi vara ett hjälpmedel. Den medger helt andra möjligheterför tillgäng till museernas samlade information och kunskap än nuvarandemanuella system. Museerna kan använda informationsteknologi för attrationalisera, effektivisera, bredda och berika sin verksamhet. Det gällerbåde den inre och den utåtriktade verksamheten. I det första fallet kan denanvändas inom t. ex. registrering, magasins- och depositionshantering,forskning, ekonomi och administration. 1 den utåtriktade verksamheten när detgäller alt göra museernas information och kunskaper tillgängliga i t. ex.utställningar och undervisning. konstaterar att man inom museerna senare äninom många andra verksamheter i samhället böriat uttnyttja de möjligheter somden informationsleknologiska utvecklingen för med sig. anser atl ett samarbete behövs mellan ansvarsmuseernaoch övriga museer i landet för att öka åtkomligheten och utnyttjandet avmuseernas informations- och kunskapsmaterial som helhet. I detta arbete böringå fortsatt samordning av frågor rörande registrering och dokumentation avföremål och bilder. Samarbetet bör vidare avse utnyttjandet avinformationsteknologin, utbildning och kompetensstöd samt anskaffning avutrustning. Arbetet bör ledas av en samarbetsgrupp under i första hand enfemårsperiod. avser att ta administrativt och ekonomiskt ansvar förgruppens arbete. Flertalet remissinstanser understryker behovet av ettsamordnat utveck lingsarbete när det gäller användningen av informationsteknologi i mu seiarbetet och stödjer förslaget om en samarbetsgrupp. Huruvida målet skall vara ett integrerat nationellt system eller mer smäskaliga modeller råder det däremot delade meningar om. Också statskontoret delar kultur rådets uppfattning att ett samarbete mellan museerna är nödvändigt men finner att inte tillräckligt klarlagt förutsättningarna 13 ochvillkoren för det fortsatta arbetet. Statskontoret anser att ytterligare Prop.1986/87:97 utredning behövs varvid problem och krav konkretiseras och olikaambitionsnivåer och utvecklingsalternativ värderas. Jag har för egen del betonat betydelsen av att den kunskapsom ryms i museernas olika samlingar av föremål, text- och bildarkivalier samtlitteratur görs lättare åtkomlig än vad som är fallet. Ett planmässigtutnyttjande av modern informationsteknologi bör kunna bidra lill attstärka museernas ställning som kunskapscentraler och därmed öka deras betydelseför forskning, utbildning och samhällsdebatt. De problem som måste lösas föratt skapa mer integrerade informationssystem inom museivärlden rör bl. a.standardisering av syslem för klassificering m. m. belräffande de data somskall ingå i ADB-baserade söksystem. Till detta kommer osäkerheten om gradenav integration mellan olika materialkategorier, ämnesområden och nationellakontra internationella syslem. Vidare är dessa frågor av den arten att de kanha ekonomiska konsekvenser, som måste lösas inom ramen för tillgängligaresurser. Sammanlaget visar dessa problem på ett starkt behov av samarbete ochsamordning inom informationsområdet. Jag finner därför förslag omen samarbetsgrupp för dessa frågor angeläget och väl motiverat. Jag ser det somnaturligt att statskontoret medverkar i utvecklingsarbetet. 5.3 Vård och konservering lämnar en redovisning av det utredningsarbete,som genomförts beträffande föremålsvärd och konservering. Rådetär positivt inställt till den utveckling som skett men anser att det finnsbehov av ett mer långtgående kunskapsutbyte än som existerar.Kulturrådet föreslär att ansvarsmuseerna skall ta etl ökat ansvar för rådgivninginom vård och konservering, och anser att även den nya konservatorsutbildningeni med tiden bör kunna spela en roll i detta sammanhang. Flertaletremissinstanser biträder förslag. Vård och konservering av föremål är en viktig del avmuseernas dagliga arbete. Detta område har behandlats i flera utredningar undersenare år. förslag avser ett ökat samarbete mellan museerna närdel gäller utbyte av kunskaper och erfarenheter. Jag behandlar därför endastden aspekten i detta sammanhang. Jag delar syn på behovet av en bättresamordning mellan museerna beträffande vård och konservering. En sådan samordning bör avse bättre utnyttjande av tillgängliga resurser både när det gäller materiel och spridning av kompetens. Ansvarsmuseerna bör spela en särskild roll i 14 Jag vill ocksäpeka på de möjligheter till kunskaps- och Prop. 1986/87:97 erfarenhetsutbytemed arkiven som finns. Kulturrådetkonstaterar att museernas uppgifter inom forskningen inte är klart definieradeoch att museerna också tolkar dessa uppgifter på olika sätt. Enligt rådetsuppfattning bör det inte finnas några faktiska skillnader mellanansvarsmuseernas ansvar för forsknings- och utvecklingsverksamheten inom derasresp. verksamhetsområden, med undantag av som harsärskilda forskningsuppgifter. Därför bör de övriga ansvarsmuseernasinstruktioner och stadgar i det här avseendet göras likartade. Kulturrådetanser att museerna för att kunna ta ett större ansvar för grundläggandeinomvetenskaplig forskning behöver särskilda forskartjänster inrättade vid deansvarsmuseer som saknar sädana - i första hand historiska museet, statenskonstmuseer och museet. En sädan målsättning är i så falllångsiktig och kräver vidare behovsanalys samt ett klariäggande avansvarsförhållandena mellan universitet, forskningsråd och museer. Föratt förbättra möjligheterna till forskningssamverkan mellan museerna inbördesoch mellan museerna och högskolan föreslår att en samarbets- ellerreferensgrupp bildas vid varie ansvarsmuseum med representanter för museet,forskningsinstitutioner samt för regionala och kommunala museer. Vidare kanmuseet utse en särskild forskningsansvarig tjänsteman. avser attför egen del främja en ökad samverkan genom att anordna konferenser ochseminarier i forsknings-och utvecklingsfrågor. Underde närmaste åren måste diskussioner om en realistisk ambitionsnivå föransvarsmuseernas och de statliga specialmuseernas ämnesbase-rade forskningkomma till stånd. Det föreslagna forum för idédiskussioner är ett organ blandflera där denna diskussion bör föras. Detandra huvudområdet för museiforskning är den verksamhetsinrik-tade melodforskningsom anknyter till teoriutvecklingen för museiverksamhet och museernas roll isamhället och som kan sammanfattas i begreppet museologi. Museologisom forskningsområde har tidigare inte haft någon fast förankring i Sverige.Det är därför en avsevärd förstärkning atl humanistisksamhällsvetenskapligaforskningsrådet () beslutat att fr.o.m. inrätta en nyforskartjänst i museologi. Kulturrådetavser att inom ramen för sitt allmänna forsknings- och utvecklingsansvar förresten av prioritera vissa områden av museernas melodarbete, främst museipedagogikoch den del av museiso-ciologi som handlar om museibesökare och publikarbete. Kulturrådetssynpunkter delas av flertalet remissinstanser. Länsmuseer nas samarbetsråd påpekar atl forskartjänster på ansvarsmuseerna är en förutsättning för att dessa skall kunna ge service till museerna ute i landet. Jag har tidigare redovisat min syn pä museernas roll isamhället och därvid betonat deras stora belydelse som informations- ochkunskapskälla. För att kunna genomföra sina uppgifter behöver museerna ständigtvidga och förnya sina kunskaper. Kunskapsutvecklingen anknyter säväl till insamlings-och dokumentationsuppgifter som till informativa och pedagogiska uppgifter. har belyst många viktiga frågor i anslutningtill museernas forsknings- och utvecklingsverksamhet. Jag delar kulturrådetsuppfattning att en närmare precisering av de centrala museernas uppgifter iforskningssammanhang bör göras. Jag anser också att de former, som kulturrådethar förordat, beträffande ökad samverkan mellan de centrala museerna ochhögskolan samt mellan cenlrala och regionala museer bör prövas. Del ärnaturligt att tillsammans med de centrala museerna arbetar meddessa frågor. Jag vill erinra om att jag i årets forskningspolitiskaproposition (prop. 1986/87:80) har anmält forskningsbehov inom kulturområdetoch föreslagit vissa resursökningar för forskningsinsatser inom kultursektorn.Dessa förslag berör också i viss utsträckning museerna, som sedan budgetåret1984/85 redan disponerar en medelsram för detta ändamål. Den successiva utbyggnaden av kultursektornsforskningsresurser är bunden lill deändamål, somjag har angivit i forskningspropositionen. Vissa av dessa ändamålär dock av tidsbegränsad karaktär, vilket gör det möjligt att i ett senareskede pröva lämpligheten av vissa omdispositioner av resurserna. Vid museerna ökar medvetandet om säkerhetsfrågornasbetydelse. Ett väl fungerande säkerhetssystem kräver insatser som berör helapersonalen, frågan om administrativa rutiner, planering av inre verksamhet ochutåtriktat programarbete. En säkerhetsplanering och ett genomförande av säker-hetsprogramfordrar emellertid inle bara ekonomiska resurser och en vä! medveten personalutan även experter som mänga museer inte själva förfogar över. utredningsarbete resulterade isäkerhetshandboken och tog samma årinitiativ lill en arbetsgmpp för museisäkerhet. Gruppen har främst arbetat medde centrala museernas säkerhetsfrågor men har också arrangerat viss utbildningoch bistått andra museer med rådgivning. framhåller att säkerhetsansvaret alllid liggerhos det enskil da museet men att arbetsgruppen skall fungera som rådgivande och erfa- renhelsförmedlande organ med uppgift atl bl. a. svara för behovsanalyser, studier av teknisk och metodisk utveckling samt uppföljning av utbild nings- och informationsbehov. förslag biträds av dem som yttrat sig över detta. Föredragandens överväganden Prop. Jag delar uppfattning om all svensktmuseiväsende behöver en central inslåns med relevant musei- ochsäkerhetskompetens för att på olika sätt stödja museerna i säkerhetsfrågor.Ansvarsfördelningen mellan de enskilda museerna och arbetsgruppen finner jagväl avvägd. En förbättrad säkerhet har en avsevärd betydelse för atl i olikaavseenden underlätta samarbete mellan museerna i samband med bl.a,vandringsutställningar, län och depositioner. Jag vill erinra om all resursernaför upprustning av de centrala museernas säkerhetsskydd har ökat fr. o. /87. har bl.a. på grundval av enkäter till cenlrala,regionala och kommunala museer samt konsthallar kunnat konstatera atlvandringsutställningar, både numerärt och kvalitativt, utgör ett myckelbetydelsefullt inslag i museernas utställningsverksamhet. På central nivåproduceras vandringsutställningar av Stiftelsen och de cenlralamuseerna. Enkätsvaren visar dock att det finns ett starkt regionalt intresseav fler utställningar från cenlralmuseerna, varvid man förväntar sig genomarbetadeutställningar som är rika på föremål av hög kvalitet. konstaterar vidare att förväntningarna påRiksutställningar som en gemensam resurs för utställningsverksamheten i landetär stora. Den mångfald av uppgifter som åligger Riksutställningar kräver enständig avvägning. I enkätsvaren har framkommit bäde krav och önskemål samtviss kritik mot verksamheten. Några genomgripande förändringar av verksamhetenär enligt uppfattning inte önskvärda men däremot bör visstyngdpunktsförskjutning och viss utveckling av nya verksamheter ske. Ett ökatproduktionssamarbete bör äga rum mellan Riksutställningar och centralmuseerna. föreslår att Riksutställningar lar initiativtill att samråd kommer till stånd som garanterar ett kontinueriigt samarbetekring produktionen av vandringsutställningar. Frågor om hyressättning ochförsäkringsvillkor vid vandringsutställningar bör också tas upp i ett sådantsammanhang. Förslagen tillstyrks av flertalet remissinstanser somyttrar sig i ämnet. De centrala museerna har unika föremålssamlingar som är avsärskilt inlresse när del gäller all belysa värt lands kulturella utveckling. De har ocksä en unik kompetens för att göra tillfälliga utställningar som tilldrar sig stor uppmärksamhet i hela landet. Del är angeläget att de centrala museer nas resurser i dessa avseenden inte bara kommer befolkningen i holmsområdet till godo utan kan berika kulturverksamheten över hela landet. Detta kan ske genom ett nära samarbete med i första hand regionala och 17 2 1986/87. Mångaolika former för samarbete är tänkbara i detta Prop. 1986/87:97 sammanhang säsomvandringsutställningar, depositioner, utlåning av föremål, utbyte avforskningsresultat och erfarenhetsbyte. Avremissvaren på framgår att del finns ett stort intressehos museerna i landet att fä del av vandringsutställningar frän de centralamuseerna. Sädana bör enligt remissopinionen komma till stånd i ökadutsträckning. Jag delar denna uppfattning. Ansvaretför detta är gemensamt för de cenlrala museerna och Riksutställningar. Varjecentralt museum bör ha beredskap för atl avsätta resurser förvandringsutställningar. Museernahar olika förutsättningar att medverka i verksamheten beroende pä skiftandebemanning och ekonomi. Riksutställningar bör ta hänsyn till detta vidbedömningen av omfattningen av sin egen insats. En fixerad rollfördelningmellan Riksutställningar och centrala museer är svår alt upprätthålla ochonödigt bindande. Det viktiga är att de centrala museernas kunskaper och föremälsskatterständigt kan utnyttjas som ett berikande inslag i landets ulställningsverksamhet. Riksutställningarhar betydelse för utställningsverksamheten i landet på många andra sätt ängenom förmedling av utställningar från de statliga museerna i Stockholm.Riksutställningar har en omfattande egen utställningsproduktion, övertarutställningar från lokala och regionala museer och från föreningar ochkulturgrupper för vandring i landet, ställer sina tekniska resurser tillförfogande för olika utställningsproduktioner och ger råd och vägledning ät bl.a.museer, folkbildningsorganisationer, föreningar och skolor. Hurprioriteringen mellan dessa olika funktioner skall göras blir beroende av hurkulturverksamheten ute i landet utvecklas. Framväxten av starka regionalamuseer innebär t. ex. att utställningsverksamheten i landet har berikats mednya institutioner som kan svara för säväl en mångsidig och aktiv lokalverksamhet som utställningar som kan väcka intresse långt utanför det egnaverksamhetsområdet. Detta påverkar Riksutställningars roll i museisamarbetet.Teknisk hjälp, konsultinsatser och övertagande av utställningar kan i stigandeutsträckning ersätta egen utsiällningsproduk-tion. I arbetet för att breddakulturintresset får Riksutställningar en viktig roll för alt ulställningsmedielkommer till användning i skapande verksamhet på skolor och ifolkbildningsarbetet. Kulturrådethar i rapporten uppmärksammat synpunkter när det gäller vissa formella villkorsom omgärdar dels vandringsutställningar, dels depositioner och lån. Det ärfrämst försäkringsfrågorna som inle anses ha fått någon fillfredställandelösning. Jag vill här anmäla att en sakkunnig i förnärvarande ser över frågor i anslutning till museernas försäkringar. Översynensiktar i första hand till att klargöra statens ansvar i samband med det försäkringsgarantisystem,som tillämpas i fråga om utländska utställningar som visas iSverige. Även andra försäkringsfrågor kan dock komma alt aktualiseras i översynen.Jag utgår därför frän att del kan finnas anledning att återkomma i denna fräganär detta arbete har redovisats. 5.7Undervisning och folkbildning Prop. betonar kraftigt museernas pedagogiskaverksamhet i sin rapport. Undervisning och folkbildning räknar somett av de sex områden, vilka är av särskild betydelse för museerna under dekommande åren. Rådet anser att det är angeläget med ett sammanhålletutvecklingsarbete kring museipedagogiska frågor och för alt förnya informationoch samordning i kontakt med museer och folkbildningsorganisalioner, förskoloroch skolor i hela landet. avser därför att ta initiativ till att enmuseipedagogisk samarbetsgrupp bildas. avser vidare att ge bidrag till för en studie och ekonomisk analys när det gällerförutsättningarna att starta en gemensam förlagsservice för museerna. Förslaget om inrättande av en museipedagogisk grupptillstyrks av flera remissinstanser. Tveksamheler redovisas av ett parlänsmuseer. Jag delar syn på att undervisning ochfolkbildning är elt myckel betydelsefullt ansvarsområde för museerna. De flestamuseer har ocksä nära kontakter med folkbildningsorganisalioner, skolor ochförskolor. Det är naturiigt för varie museum att i sin region utvecklakontakterna med olika grupper i samhället. Ansvarsmuseerna bör ha ett särskilt ansvar för kontakterpå central nivå med bl.a. , folkbildningsorganisationerna ochriksorganisationer inom olika områden i syfte att ytterligare uppmärksamma ochutveckla museernas möjligheter lill medverkan inom olika samhällsområden. har under gett särskildaprojektbidrag till museiarbete bland barn och ungdom. Även forskningsrädsnämndenhar genom bidrag medverkat till en utveckling av museernas möjligheter attvara en resurs i skolans arbete. Jag finner denna verksamhet ytterst angelägenoch jag har även i prop. 1986/87:100 (bil. 10 s. 27) under avsnUtet Kultur iskolan särskilt uppmärksammat museernas roll i skolarbetet. På regional nivåbör och länsskolnämnden ha en etablerad samverkan för att utvecklasamarbetet mellan museerna och skolorna i länet. Den museipedagogiska samarbetsgrupp, som avseratt ta initiativ till, bör på ett konstruktivt sätt kunna bidra till samarbeteoch förnyelse av den museipedagogiska verksamheten. En viktig komponent i dennaverksamhet är museernas publikationer. tankar om en gemensamförlagsservice för landets museer finner jag intressanta och värda att prövas.