prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — stycket se 9 kap. 2 § första stycket och 3 § ipropositionsförslaget. tvisten vid utmätning somsker från förteckningens upprättande Prop. 1986/87: eller i enkonkurs på grand av ansökan som har gjorts , 10 kap. 1 § ÄktBskall dock förteckningens särskilda bevisvärde inte gälla. Den möjlighet som har funnits enligt GB attupprätta en förteckning har haft till syfte bl. a. att motverka obilligaverkningar av att det enligt äldre utsökningslagstiftning alltid ålåg en makeatt bevisa att egendomen tillhörde honom eller henne för atl hindra atl denutmättes till betalning av den andra makens skulder. Genom utsökningsbalken -som trädde i kraft - ändrades denna bevisbörderegel något. En make haralltjämt bevisbördan för att egendom tillhör honom eller henne ensam. Ommakarna däremot påslår atl lös egendom som de har i sin gemensamma besittningtillhör dem gemensamt enligt lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt, räcker detmed att de gör detta sannolikt för att egendomen till den del den tillhör enmake skall vara fredad mot den andra makens borgenärer (4 kap. 19 §utsökningsbalken). Enligl familjelagssakkunniga (belänkandet s. 360)är det osäkert i vad mån makar brakar begagna sig av denna möjlighet atlupprätta en förteckning. Den behöver nämligen inle ges in till någon myndighetför registrering. I den juridiska litteraturen har hävdals att förfarandet ärovanligt och atl den omständigheten att en förteckning åberopas ger anledninglill misstanken atl makarna har velat undandra borgenärerna egendom (Schmidl,Äklenskapsräll, 6 uppl. 1980, s. 70). De sakkunniga har med anledning häravansett alt det inte finns något behov av att i ÄktB la in en regel motsvarandeden i 6 kap. 9 § GB. Om makar har upprättat en förteckning, får dessbevisvärde enligt de sakkunniga bedömas fritt från fall till fall. Jag ansluter mig till de sakkunnigas uppfattning idenna fråga. Någon motsvarighet till 6 kap. 9 § GB har därför inte tagits in iÄklB. Huvudregeln är att bodelning efteräktenskapsskillnad skall förrättas först när äktenskapet har blivit upplöst (9kap. 1 §). Om den ena maken begär det skall dock bodelning kunna förrättasgenast. Om huvudregeln följs kommer det att förflyta mer än efterdet alt talan om äktenskapsskillnad väcktes till dess att bodelning kanförrättas. Även om undantagsregeln tillämpas kan det i vissa fall dröja innanbodelning förrättas, t. ex. därför alt makarna har kompliceradeegendomsförhållanden. För att man vid bodelningen skall kunna klarläggavilken egendom som skall omfattas av delningen och vilket värde egendomen hargäller enligt andra stycket av förevarande paragraf en skyldighet för makarnaatt redovisa för sin egendom för den angivna mellantiden. Regelnmotsvarar de föreskrifter om detta som i GB finns utspridda på olika håll (9kap. 5 §, 11 kap. 8 § och 12 kap. 4 § GB). Även efter det att talan omäktenskapsskillnad har väckts råder vardera maken över sin egendom i samma utsträckningsom under äktenskapet (1 kap. 3 § jämförd med 7 kap. 5 § och 9 kap. 7 § ÄktB),men makarna är var och en för sig redovisningsskyldig för sin egendom.Redovisningsskyldigheten motiveras av de bodelnings- Prop. 1986/87: 1 anspråk som den andra maken kan ha. 10 kap. 1 § ÄktB Redovisningsskyldigheten omfattar inte bara denegendom som fanns då talan om äktenskapsskillnad väcktes. Ävenavkastning av sådan egendom och vad som har trätt i stället för sådan egendomkommer i fråga. Makarna skall lämna upplysningar om egendomen och dessförvaltning fram lill bodelningen. De bör för detta ändamål kunnaredovisa gjorda avhändelser, utbyten, underhåll och förbättringar saml kunnaförete räkenskaper och verifikationer. Redovisningsskyldigheten omfattar all avkastning. Ivissa fall kan emellertid gränsdragningen mellan regelrätt avkastning ochkapitalinkomster som härrör från makens eget arbete vara svår alt göra. ex. gälla i fall där den ena maken driver elt mindre familjeföretag ellernågon annan rörelse. Principen är - som redan har framhållits att vad makenhar förvärvat genom eget arbete efter det att talan om äktenskapsskillnad väcktesinte skall ingå i bodelningen. Även om sådan inkomst ibland kan ha formen avkapitalinkomst bör den således i detta sammanhang inte ses som avkastning ulansom inkomst av eget arbete. Om den andra maken har anspråk på del i sådaninkomst för att klara sitt uppehälle, bör frågan lösas enligl bestämmelserna omunderhåll och inte omvägen över en utjämning vid bodelningen. Redovisningsskyldigheten avser också egendom som enmake har haft hand om under den aktuella lidsperioden men som tillhör den andramaken. En makes enskilda egendom kan - även mot hans ellerhennes önskan - dras in i bodelningen genom jämkning av äktenskapsförord ellergenom att den andra maken utnyttjar sin rätt att överta bostad eller bohag. Altden ena maken har enskild egendom kan vidare påverka bedömningen av om detfinns skäl att jämka en bodelning (jfr 12 kap.). Med hänsyn härtill bör enmakes redovisningsskyldighet enligt förevarande paragraf omfatta även denenskilda egendomen. Redovisningsskyldigheten aktualiseras när bodelningenskall ske. Makarna är då också skyldiga att lämna de uppgifter i övrigt somkan vara av betydelse vid bodelningen. Om bodelning skall förrättas därför att äktenskapethar upplösts genom den ena makens död utan alt mål om äktenskapsskillnadpågick, skall delningen i stället göras med utgångspunkt iegendomsförhållandena på den avlidna makens dödsdag. Reglerna omredovisningsskyldighet och upplysningsplikt gäller även i detta fall. Vad som idessa avseenden föreskrivs om make gäller i delta fall även för arvingar ochuniversella testamentstagare (jfr 9 kap. 2 §). Vid bodelning under äktenskapet som förrättas utanatt äktenskapsskillnad är aktuell skall bodelningen göras med utgångspunkt iegendomsförhållandena den dag då anmälan om bodelningen ges in till domstolen(se 9 kap. 8 § andra stycket). Frågan om redovisningsskyldighetenhänger nära samman med frågan Prop. 1986/87: I om värdering av boets egendom.Egendomen kan ha förändrats i värde 10 kap. 1 § ÄktB från det atttalan om äktenskapsskillnad väcktes (respektive dödsfallet inträffade) tilldess att bodelning förrättas. Det kan därför få stor betydelse om värderingenskall hänföras till den förstnämnda eller den sistnämnda tidpunkten. I gällanderätt saknas bestämmelser om detta, och inte heller finns det någramotivuttalanden till gällande rätt på denna punkt. I den praktiskarättstillämpningen har olika uppfattningar gjort sig gällande. Enligtfamiljelagssakkunniga (belänkandet s. 362) tillämpas båda lösningarna ipraktiken vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. En viss överviktför den senare tidpunkten tycks dock föreligga. Det tycks ocksä finnas enenighet bland praktiskt verksamma jurister om att vid bodelning med anledningav makes död (och arvskifte) granda uppgörelsen på de vid delningstillfälletaktuella värdena. Vad gäller bodelning vidäktenskapsskillnad bör till en böan framhållas att makarna är oförhindrade attsjälva komma överens om värderingstidpunkten under föratsättning att ingaborgenärer lider skada av överenskommelsen. En bestämd värderingstidpunkt kanbehöva överenskommas även när makarna vill ha ett så aktuellt värde sommöjligt. Om tillgångarna är av den beskaffenheten atl värderingen har storbetydelse, torde det nämligen ofta vara praktiskt laget omöjligt all hållavärderingen helt aktuell intill den dag bodelningsförrätlningen avslutas ochhandlingen skrivs under. Av den anledningen torde enligt familjelagssakkunniga(belänkandet s. 362) den dag då boel är utrett i stor omfattning väljas somvärde-ringstidpunkl. Om makarna inte kan enas torde detvara mest förenligt med principerna för bodelning enligt ÄktB att läggaaktuella värden till grand för delningen. Reglerna om täckning för skuld (11kap. 2 §) och om ansvar för eftergift vid bodelning (13 kap. 1 §) föratsätteratt en skuldsall make tillförs egendom som vid bodelningslillfällel motsvararskuldbeloppet. En make kan sålunda inle tilldelas egendom som när talan omäktenskapsskillnad väcktes hade elt värde motsvarande skuldbeloppet men somsedermera har föriorat sitt värde. En lottläggning grandad på äldre värdenskulle också kunna innebära atl den utjämning mellan makarna som avses medlikadelningsprincipen skulle kunna omintetgöras. I fråga om många slagstillgångar bör del dessutom vara lättare att göra en värdering efter aktuellaförhållanden än att grunda värderingen på läget i förfluten tid. Även om således huvudregeln börvara atl värderingen - om inte makarna kommer överens om annat - baseras på deförhållanden som är aktuella vid bodelningslillfällel, finns del någraundanlag. Dessa har samband med den redovisningsskyldighet som följer av dennaparagraf. I skyldigheten ligger nämligen också att en make har att sköta ochförvalla sin egendom på elt omsorgsfullt och aktsamt sätt. Den make somförbrakar sin egendom i mer eller mindre klart uttalad avsikt atl undandra denandra maken egendom vid bodelningen bryter således mot sinskyldighet enligt Prop. 1986/87: 1 denna paragraf. För en värdeminskning som äratt tillskriva en makes 10 kap. 2 § ÄktB bristande aktsamhet vid förvaltningenskall denna make själv svara, och bodelningsresullatet får anpassas till det.Man kan lösa frågan så, att den berörda egendomen tas upp till sitt äldrevärde, om den tillskiftas maken själv. Den andra maken erhåller då kompensationvid andelsberäkningen. Skall egendomen däremot tilläggas den maken, kan den vidavräkningen inte tas upp annat än till sitt aktuella värde. Maken fårkompenseras för värdeminskningen med annan egendom. Om en oaktsam förvaltning kan kommaatt läggas en make till last, bör man å andra sidan kunna räkna en make tillgodo att han eller hon har vidtagit särskilda åtgärder för egendomensförbättring efter det att talan om äktenskapsskillnad väcktes eller dödsfalletinträffade vilka kan sägas ligga vid sidan av en ordinär förvaltning somhuvudsakligen är inriktad på att bevara egendomen. I dessa fall får man alltsågöra på motsatt sätt jämfört med de situationer som beskrevs. Rent konjunkturbetonadeförändringar av värdet på egendomen kommer med den här beskrivna metoden attfördelas mellan makarna. Detta gäller såväl värdestegringar somvärdeminskningar. Detsamma gäller värdeförändringar som beror påpenningvärdeförskjutningar. Vissa typer av tillgångar,exempelvis personbilar, kan sjunka i värde ganska snabbi även vid en normaltaktsam förvaltning. Det beror då oftast på alt den make som äger egendomenanvänder den under liden fram till bodelningen. Den förmån som maken härigenomåtnjuter faller också in under redovisningsskyldigheten. Värdet av denna förmånskall därför beaktas vid bodelningen. Skall egendomen tillskiftas maken, kandet ske genom alt man åsätter egendomen det äldre värdet. Skall den i ställettillskiftas den andra maken får denne kompenseras med annan egendom. Att en makes redovisningsskyldighetinte bara omfattar tillgångar ulan även skulder behandlas i specialmotiveringentill 11 kap. 2 §. Vatje make får från bodelningen iskälig omfattning ta undan kläder och personliga presenter samt föremål som haneller hon uteslutande har till sill personliga bruk. Om den ena maken är död,gäller denna rätt endast till förmån för den efterlevande maken. (Jfr 10 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 13 kap. 4 §GB. Den har dock utvidgats något i förhållande till den paragrafen genom atträtlen all la undan egendom anges gälla också personliga presenter, och dettaäven om dessa inle tjänar uteslutande till mottagarens personliga brak. Deltainnebär att gåvor som en make har fått t. ex. på en bemärkelsedag inte skallingå i bodelning, föratsatt att rätten att ta undan egendom därigenom utövas"i skälig ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. omfattning".Det senare får bedömas med härisyn till makarnas ekonomis- Prop. 1986/87: 1 kaförhållanden. En viss ledning för tolkningen av bestämmelserna kan 10 kap. 3 §ÄktB erhållas av 8 kap. I § andra stycket, där undantag från kravet på registreringgörs för personliga presenter som inte står i missförhållande till givarensekonomiska villkor. I stort sett bör samma faktorer vara av betydelse här.Rätten att ta undan egendom måste dock bedömas med hänsyn till vad en makesammanlagt vill hålla utanför delningen. Rätten att ta undan viss egendom enligt förevarandeparagraf tillkommer även en efterlevande make. Som har framhållits ispecialmotiveringen lill 9 kap. 2 § har däremot inte den avlidna makens rättsinnehavarenågon rätt att ta undan egendom enligt förevarande bestämmelser. Detta gälleroavsett om bodelningen sker med anledning av en makes död eller vid skilsmässa. Rätt till egen pension skall inte ingå i bodelning.Grundas pensionen på försäkring, gäller delta dock endast sådan pension varsutfallande belopp skall beskattas som inkomst. Andra rättigheter som inte kan överlåtas eller som,enligt vad som särskilt gäller för dem, är av personlig art skall inte helleringå i bodelning om det skulle strida mot vad som gäller för rättigheten. (Jfr10 kap. 4 § i de sakkunnigas förslag) I 6 kap. 1 § andra stycket GB föreskrivs alt enrättighet som inte kan överlåtas eller som eljest är av personlig art inleskall beaktas vid bodelningen om det strider mot vad som gäller med avseendepå rättigheten. Bestämmelsen har med en viss justering förts över till ÄktB. Rätlen till pension nämns särskilt som den kanskeviktigaste rättigheten som skall undantas vid bodelning. De flestapensionsrätter är oöverlåtbara och är därför av denna anledning undantagna frånbodelning redan enligt gällande rätt. En nyhet är emellertid atl rätt lill egenpension enligt en sådan försäkring som enligt kommunalskatlelagen (1928:370) äratt anse som pensionsförsäkring jämställs med annan rätt lill pension. Istället för atl göra en direkt hänvisning till kommunalskattelagen har ilagtexten angetts det karaktäristiska för sådana försäkringar, nämligen attutfallande belopp skall beskattas som inkomst. Bakgrandentill den föreslagna nyheten är följande. Kritik har enligt familjelagssakkunniga(betänkandet s. 269 f) vid skilda tillfällen riklats mot altpensionsförsäkringar utgör giftorättsgods och atl därmed det tekniskaåterköpsvärdet som sådana försäkringar har skall ingå bland de tillgångar somskall delas vid en bodelning. En försäkrings värde byggs upp av den del avpremierna som innefattar ett sparande och utgörs 'Ändrad lydelse i propositionsförslaget. av en andel iförsäkringsbolagens s.k. premiereserv. Det är denna andel Prop. 1986/87: 1 som brukar betecknas som försäkringens tekniska återköpsvärde. När det gäller pensionsförsäkringarna är det ensärskild svårighet att de utfallande beloppen skallinkomstbeskaltas. Del tekniska återköpsvärdet blir därmed inte någonrättvisande mätare på försäkringens värde eftersom det inte beaktar den latentaskatteskulden. Lika litet som i fråga om rätten till framtida löngår rätten till pension att överlåta. Rätten till pension utgör en sådanpersonlig rättighet som inte skall beaktas vid bodelning (jfr 6 kap I § andrastycket GB). Detsamma torde gälla beträffande en anställds rätt enligt enpensionsförsäkring som arbetsgivaren har tecknat. Även om den anställde självhar tecknat försäkringen, kan del länkas alt förfoganderätten är utesluten pågrund av bestämmelser i anställningsavtalet och alt försäkringen därför skallbetraktas som en personlig rättighet. I andra fall räknas en pensionsförsäkringsom en tillgång vid bodelningen (jfr NJA 1958 s. 671 och 1960 s. 411). Det stora flertalet människor har sin pensioneringordnad på det sättet alt förmånen inle ingår i en bodelning. Kritiken mol detnuvarande systemet har avsett att pensionsförsäkringarna inte följer sammaregler som annan pension. I främsta rammet har man då tänkt på sådanaförsäkringar som betraktas som pensionsförsäkringar enligt kommunalskattelagen.Kritiken har emellertid också gällt andra periodiska förmåner, i första handlivräntor. Behovet av reformer har ansetts vara störst vidbodelning efter försäkringstagarens makes död. De nuvarande reglerna leder dåtill att den efterievandes förmåner enligt pensionsförsäkringen ingår i densammanlagda bobehållningen. De påverkar därmed bodelningen, arvskiftet ocharvsskatten. Om den avlidne har bröstarvingar, kommer i princip halva värdet avden efterlevandes förmåner enligl försäkringen atl tillfalla bröstarvingarna.Om i stället den efterievande maken är arvinge, medför dessa förmåner en ökningav den arvskatt som maken skall betala. Problem uppstår också om det är den avlidne som harhaft en pensionsförsäkring och denna innehåller ett eflerievandeskydd.Försäkringen faller då utanför kvarlåtenskapen. Eftersom en efterlevandeförmånför en make ofta är värd betydande belopp är det dock inte ovanligt alt denkränker laglotten. Den efterlevande kan i sådana fall komma atl få avstå enbetydande andel av pensionen till den avlidnes bröstarvingar. De ändringar i äktenskaps- och arvslagstiftningensom i övrigt görs i detta sammanhang minskar visserligen de problem som nuföreligger beträffande förmåner från en pensionsförsäkring. Efterlevande makefår ju arvsrätt framför gemensamma bröstarvingar och får också rätt att bestämmaatt delning av makarnas giftorältsgods inte skall ske utan att vardera sidansom sin andel skall behålla sitt giftorältsgods. Dessa ändringar medför dockinle att problemen försvinner helt. Kritikenmot att pensionsförsäkringar beaktas vid bodelning efter äk- Prop. 1986/87:tenskapsskillnad framträder med särskild styrka i det fallet att den andra lOkap. 3 § ÄktB maken har en rätt till pension vars värde inte ingår ibodelningen. Det argument som brukar anföras till stöd för dennuvarande ordningen är att betalningen av premierna i realiteten belastar bäggemakarnas ekonomi och därför får anses utgöra resultatet av deras gemensammauppoffringar. Det framhålls också att pensionsförsäkringar ofta innefattarmycket stora ekonomiska tillgångar. Skatteaspekter och andra hänsyn har medverkattill att pensionsförsäkringar och livräntor ofta har haft karaktären avkapitalplacering. Pensionsförsäkringar i kommunalskattelagensbemärkelse är inskränkta till sådana former av försäkring somtillgodoser pensioneringsbehov. Vid inkomstbeskattningen tillåts inte helleravdrag för högre än som anses behövliga för att försäkringstagarenskall erhålla en normal pension. Försäkringstagaren saknar vidare med vissa isammanhanget betydelselösa undantag möjligheter att disponera över detförmögenhetsvärde som försäkringen representerar. Jag anser därför att detinte längre bör göras någon skillnad vid bodelning mellan vanlig pension ochpensionsförmåner från pensionsförsäkring. Enligt första stycket i förevarandeparagraf skall därför rätt lill pension enligl en sådan försäkring som ansessom pensionsförsäkring enligt kommunalskattelagen undantas vid bodelningen. Bestämmelsen innebär ett närmande till vad somgäller i och . Motsvarande försäkringar har i dessa länder sedanlänge betraktats som sådana personliga rättigheter som inte skall ingå ibodelning. Begreppet egen pension tar i första hand sikte påsådana försäkringar som ger försäkringstagaren själv ålders- ellerinvalidpension. Om en pension har börjat utgå till en efterlevande tillförsäkringstagaren, är pensionen i dennes hand också all anse som en egenpension. Uppbär en efterievande make efterlevandeförmåner enligl enpensionsförsäkring, ingår således inte dessa i en eventuell bodelning i ettnytt äktenskap. Om en försäkringstagare har tecknat en försäkringpå eget liv som endast ger hans eller hennes efterievande make eller barn rätttill pension, räknas inte försäkringstagarens rätt som egen pension. Vid enbodelning med anledning av äktenskapsskillnad ingår därför en sådan försäkringmed sitt tekniska återköpsvärde i bodelningen. Sker bodelning med anledning avatl försäkringstagaren har avlidit, är de förmåner som den efterlevande makenerhåller dock att anse som en rätt lill egen pension för denne. Del nu sagda kan ibland innebära alt en försäkringsolika förmåner måste behandlas olika beroende på av vilken orsak bodelningsker. En pensionsförsäkring med ålderspension och ett eflerievandeskydd för denandra maken skall undantas endast såvitt gäller ålderspensionen vid enbodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Om bodelning sker därför attförsäkringstagaren har avlidit, blir däremot ålderspensionen inte aktu- Den efterievandemakens rätt all som förmånstagare uppbära försäk- Prop. 1986/87: 1ringsbelopp enligt pensionsförsäkringen blir att betrakta som egen pen- 10kap. 3 § ÄktB sion. Makens rätt lill egen pension skall därför undantas frånden bodelningen. För livränteförsäkringar som inle ärpensionsförsäkringar i kommunalskattelagens mening och för andra livräntorgestaltar sig förhållandena delvis annorlunda. Det typiska för en livränta äratl del är en förmån som utgår under en eller flera personers livslid. Även enperiodisk förmån som är begränsad till en anses vara en livränta,om den upphör vid dödsfall före den angivna tidens utgång. De bakomligganderättsförhållandena kan variera högst avsevärt. En livränta kan utgå på grandav arbetsgivares utfästelse, försäkringsavtal, testamente, skadeståndsskyldigheteller som vederlag vid köp eller av annan orsak. I enskilda fall kan en livränta fylla sammafunktion som en pension. I andra föreligger inle ett sådant pensioneringssyfteeller också är det syfiet mindre uttalat. Som familjelagssakkunniga har påpekat(betänkandet s. 273) skulle det föra alldeles för långt alt alltid undanta alladessa förmåner vid bodelningen. Del skulle inbjuda till olika dispositioner förall skaffa fördelar vid en framtida äktenskapsskillnad. Vad som återstår att överväga är då om det ärlämpligt och möjligt att vid bodelningen undanta endast sådana livräntor somhar elt pensioneringssyfte. Det är emellertid svårt att göra gränsdragningarav del slag som då skulle krävas. I nästan alla fall då någon erhåller enlöpande förmån kan del sägas alt den i någon mån har till syfte att tryggamottagarens försörjning. Elt avskiljande av livränlefall med mera uttalatpensioneringssyfle skulle också kräva ställningstaganden till en mängd andrafaktorer, exempelvis vid vilken ålder en livränta skall utgå för alt godtasoch vilka nivåer på livräntebeloppen som skall godkännas. Det skulle krävas enmängd skönsmässiga avgöranden, som det inle är lämpligt att lägga in i ettbodelningsförfarande. I förevarande paragraf har därför - som de sakkunnigahar föreslagit - livräntor inte undantagits från bodelning. Detta ställningstagande skall ses mot bakgrand avde regler om bodelning som i övrigt skall gälla, bl.a. jämkningsreglerna i 12kap. Om den make som är berättigad lill livränta och som behöver denna för sinförsörjning har mer giflorättsgods än den andra maken, kan del ofta finnasskäl att jämka enligl 12 kap. 1 §. Har livräntelagaren mindre giftorättsgods änden andra maken, leder en likadelning lill alt livräntelagaren i vart falltillförs egendom ur den andra makens giftorältsgods. När bodelning sker medanledning av den andra makens död har livräntelagaren rätt att som sin andelbehålla sitt giftorältsgods (12 kap. 2 § första stycket). Den efterievandesarvsrätt har dessutom stärkts betydligt på de gemensamma bröstarvingarnasbekostnad genom ändringarna i ÄB. Det förtjänar att framhållas i delta sammanhang allviktiga livräntor enligt andra stycket är undantagna från bodelning på grund avatt de inte går all överlåta. Också i andra fall får rätten tilllivränta på grund av de Prop. 1986/87: 1 bestämmelser som gäller för den och deändamålssynpunkter som bär upp lo kap. 4 § ÄktB den anses vara av så personligart att den enligt andra stycket inte skall ingå i bodelningen. Del senaretorde t. ex. gälla sådan livränta som utgår på grund av en frivilligolycksfalls- och sjukförsäkring eller som utgår som skadestånd med anledning avpersonskada eller av annan liknande orsak (jfr betänkandet s. 274). Det sagda tarsikte på rätten till själva livräntan och inte de särskilda utfallandelivräntebeloppen.