prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Förbundet vill emellertid redan nu fram hålla att förbundet inte delar de omfattande begränsningar i möjligheten att häkta vid recidivfara som utredaren föreslår. Förbundet ansluter sig i den delen helt till vad som i ett särskilt yttrande framförts av de sakkunniga och Hans Wranghult. Ett genomförande av förslaget i 156 dessa delar kommer att skepå bekostnad av sanihällsskyddet och effekti- Prop. 1986/87:112 vileten ibrottsbekämpningen. Den begränsning av antalet frihetsberövanden someftersträvas bör utöver vad som redan skett sedan direktiven skrevs - uppnåsgenom införandet av en del andra av utredarens förslag. Justitiedepartementethar endast anmodat två hovrätter och fyra tingsrätter alt avge yttrande överbetänkandet. Då de förslag som behandlas i betänkandet har myckel stor betydelseför samtliga allmänna domstolar i har förbundet - för att få ett bättreunderlag för sill ställningstagande - inhämtat synpunkter pä betänkandet fråndomare i ytterligare sex, större Ungsrätter. FöreningenSveriges åklagare: Ett genomförande av förslaget att förhandling ihäktningsfrågan skall hållas senast efter det att denmisstänkte gripits och därmed sammanhängande förslag om lidsfrister kommer,enligt föreningens mening, att få många negativa konsekvenser för alla berördautan att rättssäkerheten förbättras i motsvarande grad. Utredaren har självifrågasatt om en så pressad utredningstakl som mycket kortare fristerfömtsätter alllid innebär fördelar för den misstänkte. Med nuvarande regler kandomaren ställa relativt stränga krav pä åklagarens utredning och försvararenhar ofta goda möjligheter att sälla sig in i målet före häktningsförhandlingen.Idag kan åklagaren oftast frige den misstänkte utan att häklningsinslilutetbehöver Ullgripas. Den föreslagna förkortningen av anhällningstiden skerenligt förslaget på bekostnad av att domstolen under vissa fömtsättningar kanförklara en misstänkt häktad på lägre misstankegrad . Kortaretidsfrister kommer att kräva väsentligt förändrade arbetsmetoder, vilka fårnegativa återverkningar på det vardagliga arbetet; detta gäller inte minståklagarna. Ett genomförande av förslaget kommer sannolikt att medföra betydligtstörre kostnader än vad utredningsmannen fömlsalt. Med hänsyn till all Sverigemåste anpassa sig till regler får föreningen accepteraförslagen rörande nedkortade tidsfrister på i huvudsak de gmnder som utredarenanfört. Däremot är föreningen i allt väsentligt avvisande till övriga förslagsom inte har direkt samband med kravet på kortare anhållningstider. de förslag som syftar att väsentligt begränsa risk för fortsattbrottslighet saml häktningsgmnd. Rannsakningsövervakning kan enligt föreningensmening inte utgöra något realistiskt allemativ i recidivfallen. Ej heller kanföreningen finna all "nalthäkle" utgör ett verklighels-förankrathäktningssurrogal. Ett genomförande av förslaget i denna del skulle enligtföreningens mening väsenUigt försämra samhällsskyddet och minska effektiviteteni bekämpningen av den s. k. vardagsbrottsligheten. FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen Sveriges polischefer:Polischefsföreningarna kan ej finna annat än alt måste anpassasig till sina internationella åtaganden inom nu aktuellt sakområde. Europakonventionensregler angående skydd för de mänskliga rättighetema och de gmndläggandefriheterna innebär att en svensk lagändring blir nödvändig. Enligtföreningamas erfarenhet har det alltid varit en gmndläggande princip att olika slag av tvångsmedel endast får komma användning i de 157 fall polisverksamhetennödvändigtvis kräver det. Vidare tilläts de bestå Prop. 1986/87:112 underen så begränsad tidsrymd som möjligt. Det verkar för föreningarna därför intevara möjligt - i vart fall inte inom ramen för nuvarande resurser attminska användningen av personella tvångsmedel utan att det sker pä bekostnad av samhällsskyddet och effektiviteten i brottsbekämpningen. Idirektiven påtalas särskilt alt både häktning och andra personella tvångsmedelhar så kännbara verkningar för den enskilde alt del måste krävas starka skälför att sådana åtgärder skall få tillgripas. Vidare sägs att ävensamhällsekonomiska skäl talar för en reform. Föreningarna hoppas dock att sistnämnda skäl inte tilläts fä sädana konsekvenser att del ytterst blir den storaallmänheten tredje man - som kommer att mera påtagligt drabbas av en ökads.k. vardagskriminalitet i form av t.ex. villa- och lägenhetsinbrott. Detkan för övrigt i detta sammanhang framhållas, alt regeringen - efter en s.k.hearing i med företrädare för ettfyrtiotal olika myndigheter och organisationer - anslaget förbrottsbekämpande åtgärder i hela riket. Åtgärden vidlogs just därför attvardagskriminalileten ökat oroväckande. Del synes föreningarna för övrigt inteosannolikt att det finns ett direkt samband mellan den ökade brottsligheten ochden reform som med vissa undantag medförde en halvering av strafftiden. Det ärvidare föreningarnas åsikt, all inskränkningar av de personella tvångsmedlen,som betänkandet föreslagit, riskerar alt ytterligare bidra till en ökadkriminalitet. Föreningarnaär medvetna om, att utredningen ej haft till uppgift alt kartlägga målsägandensolika reakUoner vi brott. Skälen för att inskränka de personella tvångsmedlenhar därför utvecklats väl medan målsägan-denas intressen endast tagit två raderi anspråk av den totala texten i avsnittet. Av dessa två textrader framgår attinskränkningarna i de straffprocessuella tvångsmedlen kan innebära risk föralt de laglydiga medborgarna utsätts för brott. Denna risk utvecklasemellertid inte närmare. Det nämns inte ett ord om de personella tragediernasom kan följa av ett brott, där mänga gånger oersälUiga affektionsvärden gårtill spillo. Inte ett ord nämns om den ångest och rädsla för nya brott, fruktanför repressalier osv. som de flesta personer tvingas genomlida efter ett brott. Avavsnittet framgår att antalet domar för grövre brott under åren 1965-1984nästan fördubblats. Vid en avvägning mellan den enskildes krav på rättssäkerhetoch human behandling och samhällets intresse av effekUvitet ibrottsbekämpningen kan föreningama inte bortse från känslan av alt den bredaallmänheten tycks bli mer eller mindre uUämnad ål sitt öde. : Inledningsvis vill betona alt deställningstaganden vi gör enbart är baserade på de förslag som finns ibetänkandet. som detta utredningsarbete har pågått har ett antalandra utredningar bedrivits, som pä olika sätt har samband med varandra, bl. a.Tvångsmedelskommilténs betänkande Tvångsmedel Anonymitet Integritet,Översynen av lagstiftningen om förmögenhetsbrott och Fäng- elsestraffkommilténs arbete. Genomden osäkerhet som råder om de sammantagna effekterna av de olika lagstiftningsförslagen om de genomförs är det nödvändigt att göra en 158 tidsmässig samordningmellan förslagen och ett samlat grepp om alla Prop. 1986/87:112 förändringar , eventuellt förenat med ett nytt remissvarv. Endast på det sättet ges remissinstanserna en möjlighet att få en samlad bild av konsekvenserna vid de olika lagändringarna. Närnu en reform föreslår av bestämmelserna om anhållande och häktning är detsjälvfallet av absolut avgörande betydelse att dessa med beaktande av starkagrundläggande krav på rättssäkerhet ges en sådan utformning, att derättsvårdande organen - polis,;n, åklagarna och domstolarna - på ett effektivtoch rationellt sätt kan fullgöra brottsbekämpningen. Utvecklingen på brottsområdethar inneburit att det växt upp en allt starkare organiserad brottslighet - enväxande skara mot vårt samhälle illojala människor, som yrkesmässigt begår ochlever pä brott. brottsbekämpningen måste de rättsvårdande organen ges klara befogenheteratt tillgripa tvångsåtgärder. Vid en omarbetning av nuvarande regler föranhållande och häktning måste därför dessa ges en sådan utformning, attfrihetsberövanden får bestå så länge alt polisen rimligen kan dokumenteraprimämppgiflema, säkra bevisningen och i övrigt göra en urrättssäkerhetssynpunkt godtagbar utredning. Speciellt då det gäller den merorganiserade äterfallsbrottslighelen måste anhållande och häktning kunnatillgripas ulan alltför stor restriktivitet. En annan mycket viktig del av derätlsvårdande organens arbete är att snabbi och resolut bryta en farligutveckling på brottets bana av de personer främst ungdomar som debuterarsom lagöverträdare. Beträffande dessa personer spelar upptäcktsrisken enavgörande återhållande roll. En hög uppklarningspro-cent måste såledeseftersträvas. Också härvidlag är det nödvändigt alt tillåta frihetsberövandeåtgärder i den utsträckning, all polisen ges en rimlig möjlighet all klara uppbrotten. En alltför stor släpphänlhet blir inhuman och ödesdiger lockar broltsdebutanter att fortsätta, om samhällets reaktion inte sätts infrån början. Deändringar som föreslås förändrar på ett påtagligt sätt polismännensbrottsbekämpande arbete. Möjligheterna till ett effektivt och snabbi ingripandeminskas, speciellt beträffande de mera triviala brottstyperna. Var-dagsbrolt avtyp bostadsinbrott, bilstölder, åldringsbrotl, som i och för sig inte rör sästora värden, men drabbar dem som utsätts hårt, kan komma alt bli brollsområdendär polisresurserna minskas, och där intresset från personalens sida minskas pågrund av all man inte ser några effekter av sina arbetsinsatser. accepterar huvuddragen i betänkandet. Vi gör detta främst mot bakgmnd av att vi anser det självklart att gällande regler anpassas krav på en snabbare prövning av häkt ningsfrågan. Beträffande förslagen i övrigt fömtsätter vi att det sker en grundligare analys av effektema av förslagen saml en samordning enligt vad vi nämnt inledningsvis innan förslagen läggs som grund för lagändring ar. Vi vill återigen påpeka vikten av alt detta sker med en utredning av kompetensfrågan mellan polis och åklagare beträffande led ning av förundersökning. Enligt vår uppfattning bör fömndersökningsled- njngen i sin helhet överföras till polisen. I delta bör ingå processföringen vid häktningsförhandlingen. Vibeklagar alt utredningsmannen inte har ansett alt det ingått i hans Prop.1986/87:112 uppdrag att utreda kompetensfördelningen mellan åklagare och polis.Därigenom har en naturlig och intressant aspekt fallit utanför betänkandet.Det hade varit välgörande med en belysning av bl. a. befälsförhållandena ipraktiken mellan myndighetemas personal. Gällande bestämmelser ger ju t. ex.åklagaren rätt att uppdra åt därtill lämplig polisman att hålla anhållningsförhöroch lämna direktiv för hur den fortsatta utredningen ska bedrivas. Del vore avstort intresse att få utrett om polisen inte skulle kunna få ansvaret för helafömndersökningen och tvångsmedel fram till dess utredningen färdigställts.Åklagaren skulle då också få en mer fristående ställning till bevismaterialeti fömndersökningen. Vidare talar mycket ur rationell synpunkt för att polisenlika gärna skulle kunna få ett frihetsberövande prövat av en domstol som av enåklagare. FöreningenSkyddsvärnet i : Föreningen i har berettstillfälle alt yttra sig över betänkandet. Av de förslag till förändringar sombehandlas i betänkandet är det frågan om alternaUv till häktning som rörSkyddsvärnets verksamhet. Skyddsvämet begränsar därför sitt yttrande tillutredningsmannens förslag i dessa delar. Svenskaröda korset: bedriver utifrån kommitténsgmndprinciper om humanitet, opartiskhet och neutralitet en omfattandebesöksverksamhet, dels i olika fängelser i länder där individer fängslats avpolitiska skäl, dels enligt Genévekonventionema även i krigsfångeläger. Svenskaröda korsets besöksverksamhet på kriminal-vårdsområdel är en del av dettavärldsomspännande arbete. Svenskaröda korset (SRK) bedriver besöksverksamhet på häkten och anstalter.Idag har vår organisation 21 besöksgmpper som upprätthåller en kontinuerligregelbunden verksamhet pä såväl häkten som riks- och lokalanslalter.Besöksformema skiftar allt ifrån enskilda besök till gmppbesök och aktiviteterutom anstalt enligt § 14 Kval. Röda korsets besöksverksamhet inomkriminalvården utgår ifrån vår humanitära gmnd-idé och syftar till att minskaisoleringens skadliga effekter på individen. Det stora antalet frivilligaoavlönade besökare som deltar i denna verksamhet erbjuder sitt medmänskligaengagemang för den intagne. Då endast sju av landets 27 häkten över huvud tagethar någon form av besöksverksamhet, är det just besöksverksamheten på häktensom Röda korset vill prioritera. Tiden som häktad är den mest pressande ochosäkra liden då osäkerheten är som störst och isoleringen är mest påtaglig.Inte sällan är rödakorsbesökaren den enda utomstående kontakt den intagne har,speciellt intagna som kanske inte i första hand begärt besök men som sittermed restriktioner och befinner sig i ett destmktivt resignerat tillstånd. Dennagrupp kan ofta rödakorsbesökaren, efter tips från personalen, erbjuda ettavbrott i isoleringen och en chans alt vidga vyerna och se framåt. Vi har ihäktesgmpper i , träffat intagna som suttit häktade iavvaktan på dom. SRKvet genom erfarenheter från sin besöksverksamhet att varje frihets- inskränkande är mycket allvarligt ingrepp för varje individ. Om en männi ska ändå måste berövas friheten, bör det ske på mycket saklig gmnd och ske under så korta Uder och humanitära förhållanden som är möjligt. SRK vill uttryckatillfredsställelse med utredarens ansträngningar att Prop. 1986/87:112korta tiderna för frihetsberövande, att skärpa skälen för häktning samt allföreslå alternativ tvångsmedlens former. SRK anser alt lämnade förslag ihuvudsak är lämpliga. Avslutningsvisvälkomnar SRK alla de förändringar som kan göras för att minska antaletanhållna och häktade, och för att förkorta tiden för de som ändå kommer attomfattas av anhållande respektive häktning. Vidare är det vår önskan attanhållnings- och häktningstiden skall kunna användas på ett för denintagne mer meningsfullt och uppbyggligt sätt. Ettfrihetsberövande är för varje individ ett allvarligt ingrepp i den personligafriheten och bör så långt del är möjligt undvikas. LO:LO tillstyrker häktningsutredningens betänkande med följande påpekanden. - Ennoggrann precisering måste ske för var gränsen allvarlig brottslighet är vid recidivfara. - Att kvinnomisshandelsproblemaUken beaktas vid fastställandet av gmnderna förrecidivfara. - LO ifrågasätter värdet avrannsakningsövervakning. - LO avstyrker förslaget tillnalthäkle. LOanser att ett Ullgodoseende av konventionens krav på det sätt som utredningenföreslår, ligger i linje med rätlssäkerhetsuppfallningen i vårt land. LO anserdet självklart alt svensk lagstifning har all följa en av godkändkonvention. TCO:TCO har inga invändningar mot förslagens principiella inriktning. Åtgärder föratt förkorta tidsfristema från anhållande till häktning framstår från mångautgångspunkter som väl motiverade. TCO utgår ifrån att en samordning sker närdet gäller de olika utredningsförslag som berör dessa frågor och som f. n.övervägs i departementet. Medborgarrätlsrörelsen:RBs frister i samband med anhållande och häktning är icke anpassade kraveni art. 5 i . Medborgarrätlsrörelsen finner del synnerligenangeläget att konventionens minimistandard upprätthålls också i Sverige.Utredningens förslag på denna punkt väcker tillfredsställelse.Medborgarrättsrörelsen hoppas att förslaget är att se som ett första steg påväg mot ökat svenskt intresse alt i lagsUftningen upprätthållaEuropakonventionens minimistandard. Utredningensförslag i övrigt syftar allmänt till att begränsa användningen av anhållandeoch häktning utan att samhällsskyddet försämras eller effekUvilelen i brottsbekämpningenminskar. Syftet är givelvis gott. Del är möjligt att det kan uppnäs ihuvudsaklig enlighet med vad utredningen föreslår, dvs. dels genom en någotstramare utformning av häktningsrekvisiten, dels genom ökad användning avmindre ingripande tvångsmedel som alternaUv till häktning. Förnärvarande torde RB:s häktningsrekvisit tillämpas rätt olika i dom stolarna. Utredningens förslag om stramare rekvisit torde motsvara vad många domare, med beaktande av proportionalitetsprincipen, anser mot svara redan nu gällande rätt. 11 1986/87. Svenskaavdelningen av internationella juristkommissionen: Avdelning- F*rop.1986/87:112 en anser att belänkandet genomgående präglas av en klok avvägningav de intressen som är av särskild vikt vid reglering av frihetsberövanden inomslraffprocessen och kan i huvudsak ansluta sig till de framlagda förslagen. åt läkemedelsmissbrukare: Per100000 invånare häktas i i mnda tal 125. 1975 var siffran i rundatal 90. Under den här Uden har två häktningsutredningar verkat. Den förstaUllsatles 1974 och ambitionen var, fömtom att få ner häktningstiderna till enrimlig nivå, att även minska antalet häktade. utredning hade ocksåföreslagit ändringar när det gällde häktningsskälen så tillvida som att den s.k. obligatoriska häktningen för brott där minsta straffet är fängelseföreslogs slopad. Vidare skulle häklningsskälet risk för fortsatt brottslighet,endast få användas om brottsmisstanken avser brott för vilket är stadgal 4 årsfängelse eller mer. Inget av detta förverkligades emellertid. 1983 tillsattejustitieministern en ny utredning där han i direktiven satte bromsar föralltför radikala förslag: "När det gäller förslagen års utredningtill åtgärder för att minska tvångsmedlen anser jag i likhet med mängaremissinstanser att flera av förslagen är alltför långtgående ..." 1983års utredning är mycket hovsam i sina förslag. RFHL vill också peka på en filosofisk förskjutning som skettmellan och utredning. Den tidigare utredningen satte som mål att sänka antalet häktade. Även utredning har det målet, men där utredning såg en uppstramning av häklningsskälen som ett instm ment för detta ser utredning de kortare Udsfristerna som den reform som skall lösa problemet. Detta innebär inte att antalet häktade kommer alt minskas, utan att beläggningstryckel på häktena kommer alt minska på grund av all det blir snabbare omsättning. För övrigt beräknar utredningen att det kommer att handla om samma antal personer, men till en del i mildare former av IvångssiluaUon. Den betänkliga rättsfilosofiska bakgmnden till detta är att medan utredning slår fast alt " ... häktning vid grova brott av allmänpreventiva skäl står i strid med den allmänt vedertagna principen att häktning inte får innebära förtida straff verkställighet ..." ser utredning helt skamlöst häktning som ett instrument för brottsbekämpning. Därför föreslår inte utredningen att den s. k. obligatoriska häktningen, dvs. 24 kap. 1 § tredje stycket RB, "Ärför brottet icke stadgat lindrigare straffan fängelse i tvä är, skall häktning ske, om del ej är uppenbart, att anledning därtill saknas," las bort.Paragrafen har enligt RFHLs erfarenhet kommit att användas som ett led i brottsbe kämpning, snarare än ett instmment för alt säkerställa en god rättsskip ning, vilket senare bör slås fast som häktningens enda legitima raison d'étre. Polis och åklagare agerar ofta för all pressa upp de i ett narkotika mål aktuella mängderna narkotika över den gräns som praxis satt som gränsen för grovt narkotikabrott för alt sedan genom den s. k. obligatoriska häktningen la den misstänkte ur cirkulation. Advokaten har i den här frågan påpekat alt den står i strid med såväl den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna som om de medborgerliga och politiska rättigheterna. förbjuder ut tryckligen en allmän regel om att personer som avvaktar rättegång hålls i 162 RFHL kräver all 24kap. 1 § tredje stycket RB tas ur lagen. 1986/87:112 hoppas attjustitiedepartementet skärper sitt tänkande i rätlsfilosofiska frågor så altIveksamheler när det gäller häktningens funktion inte behöver uppslå. : Allmän lagstiftning som reglerar t. ex. gripande,anhållande, häktning kan tyckas ligga utanför Villaägareförbundsprioriterade intressen. Sä är del också vad avser den avlönade delen avorganisationen. Vi som arbetar ideellt har större frihet all gå in ifrågeställningar av den här arten. En anledning värt intresse är att vikänner en ökande risk all bli utsatta för brott. Heurgrenkommissionenformulerade en innovation vad beträffar rättssäkerhet, nämligen att den skullekännetecknas av att man inte borde behöva utsättas för brott (eller ökandebrottslighet). Återgivningen av idén är här bristfällig, men det lär kunnaöverses med. Idén togs upp i ett TV-program där bl. a. justitieministernmedverkade. Det var en tillfredsställelse att han tog avstånd från nyssnämndaidé och istället hyllade högvärdigare och mera beprövade fömtsättningar förrättssäkerhet, nämligen välgenomtänkla, klart formulerade lagar och en kunnig,omdömesgill och oavhängig rällsskiparkår. Justitieministern vitsordade ocksåatt del är långt viktigare alt ingen oskyldig döms än om någon skyldig går fri.Vi kräver också att de huvudprincipema hyllas och eftersträvas. Vikonstaterar att ändring av lagar ofta orsakar osäkerhet om den nya praxis somskall gälla "på fältet". Om redan praxis mjukat upp tillämpningen avgällande lag kan t. ex. en ny lag återställa anslutningen praxis om såönskas. En ny lag kan också skapa förväntningar eller irritation genomförmodanden om ytterligare uppmjukning av praxis som återställer relationemamellan jämförelsevis strikt lag och mjukare praxis. Tveksam-heler av del slagetmåste minimeras. Vårasynpunkter pä del aktuella lagförslaget är som synes pä ett undantag när avallmän natur. Dessutom berör synpunkterna influerande områden utanför denaktuella texten. Vi menar att det aktuella ändringsförslaget inte är någottillräckligt gott exempel pä jusUtieministerns första fömtsättning förrättssäkerhet. Dessutom påpekar vi att genomförande av intentionerna fordrarkompletterande åtgärder beträffande utredningskapacitet, straffutmätnings- ochstraffverkslällighetspraxis, fängelsemas kvalitet, m. m. för alt ökning avbrottsligheten skall undvikas. 2.1 Brottsmisstankens styrka och brottet somkvalifikationsgrund Remissinstansernastöder över lag utredningens förslag om att kravet på sannolikaskäl, när det gäller brottsmisstankens styrka som villkor för 163 häktning, bör kvarstå samtalt avgränsningen, när del gäller brottet som Prop. kvalifikationsgrund, ocksåfortsättningsvis bör hänföra sig slrafflatitu- JK:Vad utredaren har anfört i fråga om brottsmisstankens styrka och brottet somkvalifikaUonsgmnd (avsnitt 9.2 och 9.3) föranleder ingen erinran från minsida. RÅ:Jag tillstyrker förslaget att bibehålla kravet på sannolika skäl som villkorför häktning enligt huvudregeln i RB 24:1. Som jag återkommer till i delföljande är del emellertid med den nyordning i fråga om frister och förfarandesom torde bli följden av en anpassning till kravnödvändigt all införa en regel som medger häktning på en lägre grad avmisstanke i vissa undantagsfall ("utredningshäktning"). Jagtillstyrker också att den nuvarande abstrakta begränsningsregeln med anknytningtill strafflalitudema bibehålls som kvalifikaUonsgmnd för häktning.Avgränsningen enligt huvudregeln i RB 24:1 till brott för vilket är stadgatfängelse ett är eller däröver är väl avvägd och har visat sig fungera bra i denprakUska tillämpningen. Regionåklagarmyndigheteni : har i sitt betänkande i vissa fall funnit skälföreslå, att den nu rådande ordningen skall beslå och i andra fall kommit medförslag ändringar. Beträffande de gmndläggande bestämmelserna om häktning iRB 24:1 föreslår utredningen att kraven beträffande misslankesgraden ochbrottets kvalitet skall bestå. Detta är bra. Begreppet "sannolikaskäl" har blivit väl inarbetat som det kan sägasutgöra en rimlig avvägning av de intressen som talar för och emot användningenav ett tvångsmedel, som innefattar ett frihetsberövande. Det är också av storvikt att den allmänna ramen, som uttrycks genom kravet på att fängelse skall ingå i straffskalan, inte görs alltför snäv genom att manbegränsar möjligheten till anhållande och häktning till endast vissabrottstyper eller ställer krav på myckel höga minimislraff etc. Önskvärdabegränsningar görs lämpligen genom utformningen av de särskilda häklningsskälenoch genom en särskild proportionalitetsregel, som utredningen också harföreslagit.