prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — I 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen (1980:100)finns en bestämmelse som till viss del lar sikte på den nu berördaproblematiken. Enligt delta lagrum är huvudregeln att sekretess inle hindraralt sökande, klagande eller annan part i mäl eller ärende hos domstol ellerannan myndighet tar del av handling eller annat maierial i målet ellerärendet. Men från denna huvudregel finns undanlag. Handling eller annat maierialfår sålunda inte lämnas ul i den mån del av hänsyn till allmänt eller enskiltintresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet interöjs. 1 sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning omvad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta tillvara sin räll och del kan ske utan allvarlig skada för det intresse somsekretessen skall skydda. 1 den berörda paragrafens andra stycke föreskrivsemellertid uttryckligen att sekretessen inle innebär någon begränsning i enparts rält enligt att fä del av alla omständigheter som läggstill grund för avgörandet av ett mål eller ärende. Reglerna är alltså inletillämpliga i fall av del slag som avses här. För att godtagbart rättsläge skall kunna åstadkommas iaktuellt hänseende föreslär Överbefälhavaren att 14 kap. 5 § första stycketsekretesslagen görs tillämpligt även på område, när fräga ärom förhållanden som omfattas av försvarssekretessen i 2 kap. 2 § samma lag.Överbefälhavaren är medveten om atl detta innebär ett - låt vara mycketbegränsat - undanlag från principen om partsinsyn. Men hänsynen till vitalasäkerhetsintressen för vårt land mäste här rimligen väga tyngre. Man kan nogväga påståendet atl regler med sädana konsekvenser som har redovisats nu atlmyndigheterna med öppna ögon skall tUlhandahålla den som har gjort sig skyldigtill spioneri just det material som han kanske förgäves har försökt fä tag på -knappast lorde vara tänkbara i något annat land. Nuvarande system medför för vissa fall allvarligt måste ifrågasätta om det är meningsfullt attförsöka åstadkomma lagföring med anledning av brott mot rikets säkerhet. Under alla förhållanden anser Överbefälhavaren detofrånkomligt att ett undantag frän partsinsynen av nu skisserad innebörd görs med avseende på handlingar som ingår i förundersökningsprotokollei. Som förhållandena nu är kan en skriftlig handling, vars innehåll ej får röjas för främmande makt, inte ens tillföras förundersökningen utan atl risker från säkerhets synpunkt uppkommer, eftersom den i så fall skall delges den misstänkte. Det kan emellertid vara av avgörande belydelse att polis, åklagare och domstol får tillgång till en sådan handling även om denna inte åberopas vid huvudförhandlingen och alltså inte blir processmaterial. Därmed får nämli- 366 genrättsväsendets myndigheter möjlighet atl - eventuellt efter samråd Prop.1986/87:89 med försvarsmakten - bedöma till vilken del handlingens innehållbehöver föras in i målet, vilka frågor som bör ställas till vittnen, sakkunnigaoch misstänkta etc. För försvarsmaktens myndigheter är det svårt att göra enmotsvarande bedömning. Det bör i sammanhanget anmärkas att säkerhetsrisker mednuvarande ordning kan uppkomma redan om muntliga uppgifter lämnas underförundersökningen, eftersom dessa skall antecknas och delges den misstänkte. Förundvikande av missförstånd bör framhållas atl Överbefälhavaren självfallet intemenar annat än atl den misstänktes offentlige försvarare skall få del avsamtliga handlingar från förundersökning och rättegång. Det är endastbeträffande den misstänkte själv som en mycket begränsad uppmjukningav principen om partsinsyn kan behöva göras. Särskilt gäller naturligtvis dettanär fräga är om en utländsk medborgare som efter eventuellt straff kan beräknasåtervända till sitt hemland. Överbefälhavarenbifogar en av meddelad dom, vilken praktisktillustrerar de problem som här har påtalats. Fallet är ingalunda unikt. (Bilagan här utesluten). Överbefälhavarenfår alltså hemställa atl en ändring av sekretesslagen (alternativträttegångsbalken) av den innebörd som har föreslagits nu kommer till ståndsnarast möjligt. Frågan är av den angelägenhetsgraden att den enligtÖverbefälhavarens mening inte bör fä vila i avbidan pä rättegångsutredningensarbete eller pä en eventuell mera allmän översyn av sekretesslagstiftningen. Bilaga 5 Prop. Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig överöverbefälhavarens skrivelse till regeringen Yttranden över skrivelsen har till justitiedepartementetavgetts av justitiekanslern (), riksåklagaren (), hovrätten för västraSverige, (), rätlegångsulredningen (Ju 1977:06),ombudsmän (), , . FöreningenSveriges polischefer, . Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagaren iStockholm, överåklagaren i och länsåklagarmyndigheten i Gävleborgslän. Bilaga 6 pop 1986/87:89 Till lagrådet remitteradelagförslag Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om ' dds att nuvarande 20 kap. 15 a §. 37 kap. 4 och 5 S§, 39kap. 3 S, 40 kap. 13 och 15 §S samt 42 kap. 8 a § skall upphöra atl gälla, dds att 1 kap. 9 §, 2 kap. 4 §, 6 kap. 6 och 9 §S, 9 kap.5, 8 och 9 §§, 10 kap. 20 §, 11 kap. 5 §, 12 kap. 6 och 14 §§, 13 kap. 3 §, 14kap. 7 §§, 16 kap. 3 §, 17 kap. 2 §, 18 kap. 14 §. 7 §, 20 kap. 15 §, 21 kap. 2 §, 23 kap. 18 och 24 §§, 30 kap. 2 §, 32 kap. 6 och 7 SS, 33 kap. 9 §, 35 kap. 13 och 14 §§, 36 kap. 1,7, 16-20, 22 och 23 §§, 37 kap. I -3 §§, 38 kap. 6 §,39kap. 2 §,40 kap. 11 och 16 §§,42 kap. I. 2, 6-18, 20och 21 §§, 43 kap. 3-5, 8, 10, 11 och 13 §§, 44 kap. 10 §, 45 kap. 7, 10, 13 och 15 §§, 46 kap. 3-8, II,13 och 15 §§,47 kap.2,6-12, 19, 20. 22 och 23 §§,50 kap. 1, 4 och 15 §§, 51 kap. 15 §, 52 kap. 10 §, 54 kap. 8 § saml rubrikerna lill 37, 42 och 44 kap. skall ha följande lydelse. dels alt i balken skall införas tretton nya paragrafer, Ikap. 3 a §, 10 kap. 8 a §, 14 kap. 7 a §, 18 kap. 8 a §, 43 kap. 14 §,44 kap. 7 a §, 46 kap. 17 §, 49 kap. 12-15 §§, 50 kap. 10 a § samt 52 kap. 9 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. 3a § 1 tvistemål där förlikning om saken är tillålen ochvärdet av vad som yrkas uppenbart inte överstiger hälften av basbeloppetenligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, gäller i stället för bestämmelsernai 3 § alt tingsrätten alltid skall bestå av en lagfaren domare. Första stycket gäller inte, om en part första gängen hanskall föra lalan i målet yrkar att allmänna regler skall tillämpas och därvidgör sannolikt atl den bakomliggande tvislen rör ett högre värde eller altutgången annars är av synnerlig betydelse för bedömningen av andraföreliggande rättsförhållanden. Har talan väckts genom ansökan ombetalningsföreläggande, skall den part som begär att målet hänskjuts tillrättegång senast i samband därmed framsläUa yrkande som sagts. ' Senasie lydelse av 20 kap, 15 a § 1984:400. 37 kap, «i 1977:1020, 42 kap, 8 a <) 24 1986/87. Nuvarandelydelse Föreslagen lydelse Prop. Med värde enligl första stycket avses det värde som kanantas gälla vid tiden för talans väckande. Har lalan väckts genom ansökan omlagsökning, betalningsföreläggande eller handräckning eller som enskilt anspråki brottmål, avses värdet vid rättens beslut att tvisten skall handläggas somtvistemål. Vid bedömningen skall hänsyn inte las lill rättegångskostnaderna. 9f Till huvudförhandling åsamma Till huvudförhandling på må ej utan synnerliga skäl ul- dagfår inte ulan synneriiga skäl ut sättas flera mål, än att de kunna sättasfiera mål än som kan beräk- beräknas bliva slutförda under en nas/>//slutfördaunder en lid av sex lid av . Hinner huvud- limmar.Hinner en huvudförhand- förhandling icke slutföras samma ting inteslutföras som dag som den påböriats, skall sam- denpåböriats, skall sammanträdel manträdet pågå under erforderligt pågåunder erforderligt antal ar- antal helgfria dagar i följd. Om det betsdagari följd. Om det kan ske kan ske utan olägenhet, må dock ulanolägenhet,/dr dock avbrott, så avbrott i handläggningen, sä länge längesammanträdel pågår, göras i sammanträdet pågår, äga rum un- handläggningenunder högst tvä or der högst beisdagari veckan eller, om det eller, om särskilda skäl föranleda finnssärskilda skäl, högst tre ar- därtill. högst i vec- betsdagari veckan, kan. 2 kap. 4 §5 Hovrätt är domför med tre lagfarna domare. I mål som överklagatsfrån tingsrätt skall dock minst fyra lagfarna domare delta i hovrätten, omtingsrätten bestått av tre eller flera lagfarna domare. Flera än fem lagfarnadomare fär inte delta i hovrätten. I brottmål gäller, i stället för bestämmelserna i första styckel.all hovrätten är domför med tre lagfarna domare och två nämndemän. Flera änfyra lagfarna domare och tre nämndemän får inte delta. Förekommer ej anledningatt döma till svårare straff än böter och är del i målet inle fråga omföretagsbot, är hovrätten dock domför även med den sammansättning som anges iförsta stycket. Detsamma gäller vid handläggning som ej sker vidhuvudförhandling. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd skallhovrätten bestå av två lagfarna ledamöter. Vid beslut om avskrivning av mål efler älerkallelse ärhovrätten domför med en lagfaren domare. - Senasie lydelse 1969:244. -' Senasie lydelse 1986: 120, 370 Regeringen bestämmer i vilken omfattning åtgärd, som avserendast beredandet av elt mål, fär vidtas av en lagfaren domare i hovrätteneller av en annan tjänsteman vid denna. Iprotokoll skall antecknas utsaga av vittne, sakkunnig, part under sanningsJÖrsäkraneller målsågande, då han höres i anledning av åklagarens lalan, i den omfattningutsagan kan antagas vara av belydelse i målel. samt vad rätten vid syn åstället iakttager. Vid huvudförhandling i hovrätt vare ej nödigt att i protokoUetantecknas utsaga eller iakttagelse, som sagts, med mindre anteckning däravkan antagas bliva av betydelse vid fullföljd lill högsta domstolen. EJ hellervare sådan anteckning nödig vid huvudförhandling i högsta domstolen. Iprotokollet skall antecknas berättelser som lämnas under förhör i bevissyfte,i den omfattning de kan antas vara av betydelse i målel. Detsamma gällerrättens iakttagelservid syn på stället. Första stycket gäller inte berättelser tiv tilltalade ibrottmål. Vid huvudförhandling i hovrätt be/iöver berätlelser elleriakttagelser enligl första stycket antecknas endast om anteckningen kan antasbli av belydelse vid fullföljd till högsta domstolen. Vid huvudför-nandling ihögsta domstolen behöver sådana anteckningar inte göras. Berättelser som lämnas vid förhör i bevissyfte får tas upp genom stenografi eller pä fonetisk väg / stället för att antecknas i protokollet. Detsamma gäller sådan sammanfattning av berättelse som omfattar det som kan antas vara av betydelse i målel. Bestämmelsen i 8 § andra slyckel i detta kapitel gäller i tillämpliga delar berättelse, som tagits upp genom stenografi. och sädan sani-manfattning av herätlelse, som upptagits på fonetisk väg. Rätten äge förordna, att utsaga av part, målsägande,vittne eller sakkunnig skall I stället för all antecknas i protokolletupptagas genom stenografi eller på fonetisk väg, / denna ordning må ock upptagassammanfattning av utsaga, avseende vad som kan antagas vara av betydelse i målel. Stadgandet i 8 § andra slycket i detta kapitel skall itillämpliga delar gälla beträffande utsaga, som npp-tagils genom stenografi,ävensom beträffande pä fonetisk väg upptagen sammanfattning av utsaga. Stenograf utses av rätten. Ej må den anlitas som stenografvilken till saken eller till någondera parten står i sådant förhållande, althans tillförlitlighet därigenom kan anses förringad. Vad i 5 kap. 7 § ärstadgat om tolk äger motsvarande tillämpning beträffande sienograf. som uiselisav rätlen. Sådan stenograf har rätt till skälig ersättning för arbete,tidsspillan och ullägg som uppdraget krävt. Ersättningen betalas av allmännamedel. Bestämmelser om återgivande i vanlig skrifi av vad som upplagitsenligl denna paragraf meddelas av regeringen. Den somvid sammanträde inför rätlen stör förhandlingen eller fotograferar irättssalen eller bryter mot föreskrift eller förbud, som har meddelats med stödav 5 kap. 9 §, döms till böter. Till samma straff döms den som muntligen införrätten eller i rättegängsskrift uttalar sig otillbörligt. Den somvid sammanträde inför rätten stör förhandlingen eller fotograferar irättssalen eller bryter mot föreskrift eller förbud, som har meddelats med stödav 5 kap. 9 §, döms till böter, högst . Till samma straff dömsden som muntligen inför rätten eller i rättegängsskrift uttalar sig otillbörligt. Då enligt denna balk vite före-lägges part eller annan, bestämmerätten vitet till belopp, som med hänsyn lUl hans ekonomiska förhållanden och omständ'igheternai övrigt kan antagas förmå honom atl 'iakttaga föreläggandet. må ejbestämmas eller . Har vite utdömts ochförelägger rätten nytt vile, må vilet bestämmas till högre belopp, dock ej . Viiesjördäggande skall delgivas den som föreläggandet avser. Bestämmelsernai första styckel om högsta vitesbelopp gäller ej i fråga om föreläggande enligt15 kap. 3 §. Vite må ej föreläggas, då straffar utsatt. EJ heller må viteföreläggas kronan. Finnes, då fråga uppkommer om utdömande av vite, ändamåletmed vitet hava förfallit, må vitet ej utdömas. Vite får inle föreläggas när straff är utsatt. Staten fårinte föreläggas vite. Är idenna balk straff utsatt i böter, dock ej i dagsböter, skall lägsta bötesstraffetvara och högsta . Om ettsammanträde ställs in därför att den som vid vile förelagts atl infinna sig vidsammanträdel anmält förhinder, kan vitet ändå dömas ut, om han inte i efterhandkommer in med utredning som gör det sannolikt alt han hade laga förfall. ' Senastelydelse 1980:262. Senasie lydelse 1981:828. Senasie lydelse 1982: 1123. 1 tvist mellan näringsidkare och konsument rörande vara,tjänst eller annan nyttighet som tillhandahållits för huvudsakligen enskiltbruk får näringsidkaren sökas där konsumenten har sitt liemvist. Detta gällerdock endast om målet i tingsrätten kan antas bli prövat av en lagfaren domare enUgt1 kap. 3a §. Meddelas ihögre rätt beslut, varigenom lägre rätt förklaras icke vara behörig attupptaga mål, som där väckts, äge den högre rätten på yrkande av part hänvisamålet till lägre rätt, som finnes behörig. Hava skUdadomstolar genom beslut, som vunna laga kraft, funnas obehöriga, äge högstadomstolen, om någon av dem finnes behörig, på ansökan av part hänvisa målettill den domstol, av vilken målet bort upptagas. Förklarar högre rätt att lägre rätt inte är behörig att taupp ett mål som väckts där, får den högre rätten på yrkande av part hänvisa målettill lägre rätt som är behörig. Har fiera domstolar genom lagakraftvunna beslutförklarats obehöriga, får högsta domstolen, om någon av domstolarna ändå är behörig,pä ansökan av part hänvisa mälet till den domstolen. I frågaom behörighet atl la upp mål. som på grund av högsta domstolens Jörordnande enhgt14kap. 7 a § skall förenas i en rättegång, gäller vad högsta domstolen bestämmer. Part skaUvid huvudförhandling i underrätt eller hovrätt infinna sig personligen, om hansnärvaro ej kan antagas sakna betydelse för utredningen. Vid huvudförhandling ihögsta domstolen vare part skyldig att infinna sig personligen, om hans närvarofinnes erforderlig för utredningen. / underrätt skaU part ock infinna sigpersonligen vid mundig förberedelse, om det kan antagas, alt förberedelsendärigenom främjas. Vid annan förhandling än nu nämnts vare part skyldig attinfinna sig personligen, om det finnes erforderligt. Parterna är skyldiga atl infinna sig personligen vidhuvudförhandling i tingsrätt och hovrätt. Sådan skyldighet föreligger dockinte om närvaron kan antas vara utan betydelse för utredningen. Vid huvudförhandling i högsta domstolen är parternaskyldiga att infinna sig personligen, om närvaron är nödvändig för utredningen. Vid sammanträden för förberedelse och vid andraförhandlingar är parterna skyldiga att infinna sig personligen, om det kanantas att sammanträdets syfte främjas genom närvaron. Vad nusagts om parts skyldighet att infinna sig personligen gälle ock partsställföreträdare. Äro flera ställföreträdare, äge rätten bestämma, vilkeneller vilka skola infinna sig. Äger part ej själv föra sin talan, vare han dockskyldig att infinna sig personligen, om hans närvaro finnes eiforderlig förutredningen. Är part eller ställföreträdare skyldig atl infinna sigpersonligen. meddele rällen förordnande därom. Vad nusagts om parternas skyldighet all infinna sig personligen gäller också enparts ställföreträdare. Finns det flera ställföreträdare/ör en part, fårrätlen bestämma vilken eller vilka av dem som skall infinna sig. Får en partinte själv föra sin talan, är han ändå skyldig atl infinna sig personligen, omhans närvaro är nödvändig för utredningen. Är enpart eller hans ställföreträdare skyldig atl infinna sig personligen, skall rättenförordna om detta. Avvisas ombud, skall rätten, om ej parten är tillstädesoch själv vill föra sin talan, förelägga parlen all för sig siälla ombud, somkan godkännas. Underiåler parten det och infinner han sig ej personligen,skall han anses Ar ombud,som avvisas, advokat, skall anmälan om avvisandet göras hos advokatsamfundetsstyrelse. Om den somavvisas eller förklaras obehörig enligt 5 § är advokat, skall anmälan omåtgärden göras hos styrelse. 14 §Fullmakt medför behörighet för ombudet att å parlens vägnar angående saken 1. väckatalan samt påkalla åtgärd, även om åtgärden ankommer å annan myndighet än rätten; 2. mottagadelgivning av inlagor och andra handlingar, dock ej föreläggande för parten atlinfinna sig personligen; 3. företaga allahandlingar för utförande av parlens talan samt avgiva svaromål å alla motparten framställda yrkanden; 4. avstå frånyrkande, som framställts av parten, och medgiva motpartens yrkande; 5. ingåförlikning; 6. sökaverkställighet av rätlens dom; saml 7. uppbära partentillerkänd ersättning för rättegångskostnad. EJ må på grund av fullmakt, som Ett ombud får inte på grund av en fullmakt, som avser rättegång i allmänhet, väcka talan eller motta stämning angående en sak varom förlikning inle är tillåten. Om en fullmakt avser endast en viss domstol, har ombudet vid den domstolen samma behörighet som sägs i första stycket. Ombudet/år även anmäla missnöje mol etl beslut som meddelas av domstolen. avser rättegång i allmänhet, ombudet väcka talan ellermottaga stämning angående sak, varom förlikning e/är tillåten. Avser fullmakt allenast viss domstol, äge ombudet vid dendomstolen samma behörighet, som sägs i första stycket; ombudet äge ock anmälamissnöje eller vad mol beslut eller dom, som meddelas av domstolen. Gällerfullmakt allenast särskilt rättegängstillfälle, äge ombudet vid del rätlegångstillfälletsamma behörighet, som sägs i första stycket 2-5; ombudet äge ock anmäla missnöjeeller vad mot beslut eller dom, som då meddelas. Om enfullmakt gäller endast för ett visst rättegängstillfälle. har ombudet vid det rättegängstillfälletsamma behörighet som sägs i första slycket 2-5. Ombudet får även anmälamissnöje mot ett beslut som då meddelas. Väckttalan må icke ändras. 1. på grund avomständighet, som inträffat under rättegängen eller först dä blivit för honomkänd, kräva annan fullgörelse än den, varom talan väckts; 2. yrka fastställelseenligt 2 § andra stycket; samt 3. kräva räntaeller annan till-läggsförpliktelse, som följer av huvudförpliktelsen, så ockeljest framställa nytt yrkande, såvitt det stöder sig på väsentligen sammagrund. Väckesyrkande, som avses i 2 eller 3, sedan målet företagits //// huvudförhandling,och kan yrkandet ej utan olägenhet prövas i målet, må det avvisas. Ej må sådaiuyrkande väckas i högre rätt. Såsom ändring av talan anses icke, att kärandenbeträffande samma sak inskränker sin talan eller, utan att saken ändras,åberopar ny omständighet till stöd för sin talan. Väckt talan får inte ändras. Käranden/dr dock 1. pä grund avomständighet, som inträffat under rättegången eller först då blivit för honomkänd, kräva annan fullgörelse än den, om vilken talan väckts, 2. yrka fastställelseenligt 2 § andra slyckel samt 3. kräva ränlaeller annan till-läggsförpliktelse, som följer av huvudförpliktelsen, och äveni övrigt framställa nytt yrkande, om det stöder sig på väsentligen sammagrund. Ändrarkäranden sin talan genom att framställa yrkande enligl första styckel 2 eller3 sedan huvudförhandling påbörjats eller målet på annat sätt företagits ////avgörande, får det nya yrkandet avvisas, om det inte ulan olägenhet kanprövas i målel. Ändring av talan enligt första styckel 2 eller 3 är intetillåten i högre rätt. Såsom ändring av lalan anses inte all käranden belräffandesamma sak inskränker sin talan eller, utan att saken ändras, åberopar nyomständighet lill stöd för sin talan. Villsvaranden till gemensam handläggning väcka talan mot käranden angående sammasak eller sak, som har gemenskap med denna, eller rörande fordran, som kan gåi avräkning mol kärandens, och sker det före huvudförhandlingen, skola målenhandläggas i en rättegäng. Käromål, som sålunda förenats med huvudkäromålet,är genkäromäl. Villsvaranden till gemensam handläggning väcka lalan mot käranden angående sammasak eller en sak, som har gemenskap med denna, eller rörande fordran, som kangä i avräkning mol kärandens, skall mälen handläggas i en rättegång. Käromäl,som sålunda förenats med huvudkäromålet, är genkäromäl. Villnågon, som ej är part i rättegängen, till gemensam handläggning väcka lalanmot båda parterna eller endera om det, varom tvistas, och sker det förehuvudförhandlingen, skola målen handläggas i en rättegång. Villnågon, som inte är part i rättegången, till gemensam handläggning väcka talanmot båda parterna eller en av dem om det, som tvisten gäller, skall målenhandläggas i en rättegång. ViU pari,om han tappar saken, mol tredje man framställa åler-gångskrav eller anspråk påskadestånd eller annal dylikt, äge han, innan målet företages tiU huvudförhandling,till gemensam handläggning med det målet väcka sin talan mot tredje man. Vadnu sagts äge motsvarande tillämpiung. om tredje man i anledning av den utgångsaken kan fä mellan parterna vill mot nägon av dem eller båda väcka talanangående sådant anspråk. Vill part, om han förlorar målel, mot tredje manframställa återgångskrav eller anspråk på skadestånd eller annat dylikt,/drhan till gemensam handläggning med huvudkäromålet väcka sin talan mot tredjeman. Omtredje man i anledning av den utgång saken kan få mellan parterna vill väckatalan mot någon av dem eller båda angående sådant anspråk som sägs i förstastycket, får han väcka denna talan till gemensam handläggning med huvudkäromålet. EJ måIfall, som avses i 1-6 §§, mål förenas, med mindre målen väckts vid sammadomstol och denna är behörig samt för målen samma rältegångsform ärtillämplig. Mål som avses i 1-6 §§/år förenas, endast om målen väcktsvid samma domstol och denna är behörig samt samma rättegångsform är lillämpligySrmålen. Väckstalan som avses i 35 §§ sedan huvudj'örhandling påbörjats eller huvudkäromåletpå annat sätt företagits tiU avgörande, får rätten handlägga målen särskilt, omde inte utan olägenhet kan handläggas i samma rättegång. Detsamma gäller ompart väcker talan som avses i 3 eller 5 § efter det alt tiden för yttrandeenligt 42 kap. 15 § har gått ut. Handläggsmål som avses i I 6 §§ vid Jlera domstolar av samma ordning, får högstadomstolen efter ansökan av part eller anmälan av tingsrätt eller hovrätt Jörordnaatt målen skall förenas i en rättegång ' Senaste lydelse 1970: 1002. vid någon av domstolarna, om delta har väsentligafördelar och inte innebär betydande olägenhet för någon part. Om det ärlämpligt, får den domstol som skall handlägga målen särskilja dem. Beslut som rätten fattat i ett mål. som på grund av högstadomstolens förordnande överlämnas från en domstol lill en annan, skall gälla,om inte den domstol dit målel överlämnats bestämmer annal. Vidomröstning gäUe den mening, som omfattats av mer än hälften av rättensledamöter; har någon mening erhållit hälften av rösterna och är bland demordförandens, gälle den meningen.