prop · GA0389 · 1986-12-31 00:00:00 — 1 ett helt skriftligt förfarande kan det åtminstone i någotmer komplicerade mäl lätt hända att parterna "skriver förbivarandra", dvs. inte direkt tar ställning till varandras påståenden.Domaren har avsevärt större möjligheter att rätta till sådant och alt även iövrigl utöva materiell processledning i elt muntligt förfarande. Och förmöjligheterna till förlikning är sammanträdet vida överlägset del skriftligaförfarandet. Enligt nu gällande ordning är presumtionen för muntlighetunder förberedelseförfarandet mycket stark. RU har föreslagit en uppmjukningav presumtionen, ett förslag som biträds av de flesta remissinstanser. Någrapåpekar dock atl den av RU föreslagna lagtexten ger ett större utrymme förskriftlighet än vad motiven ger vid handen. För egen del anser jag att det även i fortsättningen börfinnas ett betydande utrymme för muntlig handläggning underförberedelseskedet. Jag menar på samma sätt som RU och en majoritet avremissinstanserna att det bör finnas en presumtion för att tvistefråganpreciseras och möjligheterna till förlikning diskuteras vid ett sammanträde.Samtidigt bör rällen dock i varie enskilt fall överväga behovet av munllighetunder förberedelsestadiet. Finns det inget direkt behov av munllighet börförberedelsen vara skriftlig. Likaså bör - som RU föreslagit - munllighetunderlåtas om kostnaderna för och olägenheterna med elt sammanträde inte står irimlig proportion till vad målet gäller. Pä det sättet kan en viktig del av1974 års småmälsreform föras in i den enhetliga tvistemålsprocessen enligt RB. RU har vidare föreslagit att den möjlighet som förnärvarande finns i småmälslagen atl meddela tredskodom under skriftlig handläggning skall utvidgas till atl avse samtliga dispositiva tvistemål och lill alt omfatta inte bara som förelägganden att avge skriftligt svaromål utan även andra förelägganden alt yttra sig skriftligl i processen. Detta förslag har till styrkts eller lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Även jag finner det rationellt och välmotiverat med en möjlighet för tingsrätterna att före lägga svaranden i dispositiva tvistemål att inkomma med svaromål vid påföljd att rätten annars avgör målet till partens nackdel. Några avgörande rättssäkerhetsskäl som talar mot en utvidgning av tredskodomsmöjligheten vid skriftlig handläggning till att gälla även mäl om större värden än ett halvt basbelopp kan enligl min mening knappast anföras. Jag vill i den delen särskilt peka pä att det redan nu i den skriftliga summariska proces sen oavsett det krävda beloppets storlek används förelägganden till sva randen som medför i allt väsentligt samma rättsföijder vid uteblivet yttran de som vid tredskodom. Med lämpligt utformad information till svaranden och blanketter för svaromål torde tillfredsställande garantier kunna uppnås för att svaranden inte av misstag eller oförstånd råkar ut för rättsföriuster. Mot den bakgrunden anser jag all förslagéf='säviti avsertredskodoms- Prop. 1986/87:89 föreläggande i fråga om skriftliga svaromål börgenomföras i stort sett i enlighet med vad utredningen tänkt sig. Som fleraremissinstanser anfört bör dock sädana förelägganden inte göras obligatoriska.Vidare anser jag det inle lämpligt att nu införa en möjlighet att användatredskodomsföre-lägganden i fråga om andra yttranden. En sådan regel skullekunna föranleda tillämpningssvårigheier, eftersom del är svårt all i lagtextprecisera vad som skall krävas för att etl föreläggande att inkomma medyttrande skall anses ha efterkommits. Jag återkommer i specialmoliveringen tillden närmare utformningen av tredskodomsmöjligheten. Godtas mitt förslag i dennadel blir del en viktig uppgift för att utarbeta informationsmaterialoch blanketter för svaromål. Jag menar i likhet med RU att del är lämpligt attförberedelsen av dispositiva tvistemål normalt påbörjas med ett föreläggandelill svaranden atl avge skriftligt svaromål. Genom ett sådant förfarande kanman nämligen uppnå dels ett snabbt och enkelt avgörande av mål där svarandeninte vill bestrida käromålet och dels om ett svaromål kommer in - alt förberedelsenvid ett påföljande sammanträde i många fall kan föras betydligt längre änannars, eftersom käranden redan före sammanträdet känner till svarandensinställning lill käromålet åtminstone i grova drag. 1 likhet med RU och flertalet remissinstanser anser jagdet inle lämpligt att i lag fixera ett högsta antal sammanträden förförberedelse, främst med hänsyn till målens skiftande beskaffenhet. Självfalletmåste rätten i varie enskilt fall och med beaktande av parternas synpunkternoga pröva behovet av sammanträde. 1 del stora flertalet mål bör ett endasammanträde för förberedelse vara tillräckligt, och fler än två sädanasammanlräden bör hållas bara i undantagsfall. Jag återkommer i specialmotiveringen närmare tillavvägningen mellan muntlighet och skriftlighet under förberedelsen. Avgörande av tvistiga mål utan huvudförhandling gäller som huvudregel för tvistemål somhandläggs enligl RB atl huvudförhandling skall hållas innan rätten meddelardom. Undantag gäller bara de allra enklaste fallen, nämligen vid tredskodomsamt vid domar över medgivna och eftergivna anspråk, domar som innebär atträtten stadfäster en av parterna träffad föriikning samt domar över uppenbartogrundade käromål. Enligt småmälslagen är det däremot tillåtet att avgöra äveni egentlig mening tvistiga mäl utan sammanträde. RU har föreslagit att detinförs en allmän möjlighet för tingsrätterna att avgöra tvistemål påhandlingarna, under förutsättning att huvudförhandling inte behövs förutredningen i målet. Förslaget har i allmänhet tillstyrkts underremissbehandlingen, låt vara att flera remissinstanser förordar att denmuntliga handläggningsformens karaktär av normalförfarande framhålls bättre. För egen del biträder jag utredningens uppfattning att delfinns eii icke obetydligt utrymme inom vilket det är lämpligt att kunna avgöra mål utan huvudförhandling även där tvist mellan parterna föreligger. 6 1986/87. framför allt sädana mäl där det inle råder någon oenighetmellan parterna Prop. 1986/87:89 rörande de faktiska omständigheterna i målet,utan där tvisten rör den rättsliga bedömningen av dessa omsländigheler. Enantalsmässigt stor målgrupp där så är fallet är mål om underhällsbidrag. Detkan ocksä tänkas fall där handläggning utan huvudförhandling kan varatillräcklig även där oenighet rörande sakförhållandena föreligger, nämligen måldär endast skriftlig bevisning åberopas. 1 dessa fall måste man emellertid nogaöverväga behovet av att parterna argumenterar muntligt i anslutning till bevisningen. Mot bakgrund av detta och av atl det med hänsyn tillprocesskostnadernas storlek är väsentligt att munllighelen används bara närdet är till fördel förordar jag att en möjlighet atl avgöra tvistiga mål ulanhuvudförhandling införs. Rörande den närmare utformningen av en regel vill jagrent principiellt säga all - som RU framhåller och remissinstanserna ocksäallmänt betonar - grundregeln även bör vara att huvudförhandlingskall hållas, men atl avgörande på handlingarna får äga rum när det är lämpligti det enskilda fallet. Det är på grund av målens skiftande beskaffenhet intemöjligt att i lagtext ge mer exakta kriterier för gränsdragningen, utan det fårankomma på rätten alt besluta om handläggningsform efter hörande av parterna. RU och en majoritet av remissinstanserna har ansett att enpart som önskar förhandling i princip skall ha rätt till det. För att undvikaatt nägon part skall känna sig missgynnad pä grund av alt han inte fått förasin lalan vid en förhandling inför rätten vill jag gå längre och ge varje parten ovillkorlig rätt till huvudförhandling. För detta talar bl.a. detförhällandet alt enskilda parter ofta har lättare atl uttrycka sig muntligt ochatt rättens möjligheter lill materiell processledning är bättre vid en muntligförhandling. Frågan om det bör vara möjligt att efter förebild frånförvaltningsprocesslagen tillåta huvudförhandling beträffande endast en del avmålet (s.k. blandat muntligt-skriftligt förfarande) återkommer jag strax till. Vad skall utgöra processmaterial? Frågan om vad som skall ligga lill grund för rättens domär av mycket stor vikt för processens utformning. Enligt RB:s grundläggandeprinciper om omedelbarhet och koncentration skall domen, då huvudförhandlinghålls, grundas endast på det material som lagts fram vid huvudförhandlingen,vilken skall hällas i sä koncentrerad form som möjligt. 1 småmålsförfarandetfår domen däremot grundas både pä vad som sagts vid ett eventuellt sammanträde,oavsett i vilket skede av målets handläggning detta ägt rum, och på vadhandlingarna i målet innehåller. Och i förvaltningsprocessen har man i principsamma system som i småmålen. RU föreslår att man i den majoritet av tvistiga mål, somäven fortsätt ningsvis kommer att avgöras efter huvudförhandling, behåller omedelbar- hetsprincipen som huvudregel men förser den med vissa undantag. Re missinstanserna har i allmänhet godtagit detta förslag. Några har dock anfört att man även för tingsrätternas del borde införa ett blandat munt- 82 ligt-skriftligt förfarandeav den modell som itiäri har i förvaltningsproces- Prop. 1986/87:89 sen.Man har bl.a. efterlyst en möjlighet atl hålla huvudförhandling endastbeträffande en del av målet - t.ex. därför att muntlig bevisning skall tas upp- men avgöra målet i övrigt på handlingarna. Jaghar i del föregående kommit fram till att man bör införa en möjlighet förtingsrätterna att avgöra även i egentlig mening tvistiga mål ulan huvudförhandling,om sådan förhandling inte behövs med hänsyn till målels beskaffenhet och partinte begärt att huvudförhandling hälls. 1 de mäl som även i fortsättningenskall avgöras efter huvudförhandling fyller enligt min meningomedelbarhetsprincipen en praktiskt viktig funktion. Den hindrar nämligen atthandläggningen av m.ålet drar ut efter förhandlingen, t.ex. därför attparterna vill åberopa ytterligare material. Skulle man tillåta ett blandatmuntligt-skriftligt förfarande enligt förvallningsprocessens modell, riskerarman - vilket besannas av vissa erfarenheter frän förvall-ningsprocessen - attdet visar sig behövas ytterligare skriftväxling efter förhandlingen i någonfråga som inte behandlats där, och alt avgörandet av hela målet därigenomfördröjs. Domen kan dä i den del som tagils upp vid förhandlingen komma atlvila på ett sämre underlag än eljest, genom alt rättens minnesbilder av bl.a.bevisupptagningen vid förhandlingen bleknar. Tillnackdelarna med en ordning där processmaterialet generellt får omfatta intebara det som sagts vid huvudförhandlingen utan även skriftligl material sominte åberopats där. hör också att det i vissa fall kan vara svårt för parternaall överblicka vad rätten anser vara processmaterial och vice versa. Det kanlätt bli missförstånd i denna del, och risken för detta blir naturiigtvisstörre ju mer omfattande målet är. Som RU påpekar är erfarenheterna frånsmåmälslagen inte hell positiva härvidlag. Förvaltningsprocessensoch smämälslagens modeller är alltså inte in-vändningsfria. Härtill kommer attbehovet av att låta handläggningen av ett mål fä muntligt inslag endastbeträffande en del av målet som RU påpekar kan tillgodoses på andra sätl, bl.a.genom deldomsinstitutet och genom bevisupptagning utom huvudförhandling. Jagkommer senare att gä in pä förslag som möjliggör en ökad användning av detsistnämnda institutet och jag kommer också strax in på andra förslag sominnebär mindre ingripande uppmjukningar i omedelbarhets- ochkoncentrationsprinciperna för att tillgodose det faktiska behovet av smidigareregler. Det har under remissbehandlingen knappast påståtts atl det under dessaförhållanden skulle finnas nägot reellt behov av att generellt gå ifrånomedelbarhetsgrundsatsen som huvudregel. Mot den bakgrunden och med hänsyntill de betänkligheter som trots allt kan anföras mot ett sådant steg förordarjag att omedelbarhetsprincipen behälls i de mål som vid tingsrätt avgörs efterhuvudförhandling enligt och att den fär gälla vid ett enhetligttvistemålsförfarande av den modell som diskuteras här. Närdet sedan gäller de mindre ingripande uppmjukningar i omedelbar hets- och koncentrationsprinciperna som jag förutskickat, har RU kommit med ett flertal förslag. Man föreslår bl.a. alt reglerna om avbrott i resp. uppskov med en påböriad huvudförhandling förenklas och görs mer flexibla, att kravet på att all skriftlig bevisning skall föredras vidhuvudför- 83 handlingen mjukas upp, att en allmän möjlighet öppnas atthöra parter och Prop. 1986/87:89 vittnen per telefon vid en huvudförhandling,att möjligheterna vidgas atl ta upp muntlig bevisning utom huvudförhandling ide fall där det är befogal från processekonomisk synpunkt och kan ske utan faraför rättssäkerheten, att det nu relativt rigorösa förbudet mot s.k. skriftligavittnesberättelser mjukas upp nägot och att möjlighet öppnas att pä etl enkeltsätt ta in ytterligare processmaterial efter huvudförhandlingens slut. Dessaförslag har mestadels godtagits vid remissbehandlingen. Enligt min mening ärförslagen i alll väsentligt väl ägnade att höja effektiviteten iivistemälsför-farandel ulan alt några risker i rättssäkerhetshänseende behöveruppstå. Jag anser därför all de bör genomföras pä i stort sett det sätl somutredningen tänkt sig, även om jag pä ett par punkter har vall andra tekniskalösningar än dem utredningen föreslagit. Jag återkommer i specialmoliveringennärmare till de enskilda förslagen. Förslagel om telefonanvändning i rättegångtar jag dessutom närmare upp i avsnitt 2.4.8. Utredningen har vidare föreslagit atl begreppethuvudförhandling i förenklad form avskaffas och att den skarpafemlondagarsgränsen i fråga om möjligheten atl efler uppskov hälla fortsalthuvudförhandling ersätts med en avsevärt lösare reglering. I likhet med fleraremissinstanser anser jag en bättre lösning från rättsäkerhelssynpunkt vara altfemlondagarsgränsen är kvar som huvudregel för fortsalt huvudförhandling menatt man ger möjligheter för rätten att dispensera från denna regel när starkaprocessekonomiska skäl talar för det (se specialmotiveringen till 43 kap. II §). Av samma skäl bör enfemtondagarsgräns finnas kvar som förutsättning för atl vid en huvudförhandlingsom hålls i nära anslutning till förberedelsen kunna underlåta att upprepa detsom sagts vid förberedelsen. Även om man behäller en fenttondagarsgräns i sistnämndahänseende kan man givetvis överväga all slopa beteckningen huvudförhandling iförenklad form. En sädan reform skulle emellertid påverka även frågan omrätlens domförhet. Som påpekades i samband med den senasie lagändringen på detområdet (prop. 1983/84:78 s. 23) är domförhetsreglerna inle heltkonsekvent utformade. Med hänsyn till atl frågan om tingsrätts domförhet medstor sannolikhet kommer att aktualiseras pä nyll , bl.a. i samband medRU:s återstående arbete, bör emellertid enligt min mening frågan om etlavskaffande av begreppet huvudförhandling i förenklad form anstå någolytterligare. Som jag nämnt anser jag att de förslag tilluppmjukningar av omedelbarhets- och koncentrationsprinciperna som läggs frami praktiken tillgodoser de krav på en möjlighet till ett mer blandatmunlligt-skriftligt förfarande som har rests för tingsrätternas del. Skulledet emellertid visa sig att ett behov av en process av den typ somanvänds vid de allmänna förvaltningsdomstolarna skulle föreligga vid deallmänna domstolarna, finns det givetvis inget som hindrar att man dä närmareundersöker möjligheterna atl närma de båda processformerna lill varandra. Andra åtgärder för alt göra processen mer effektiv Att det ibland utan godtagbar anledning kan ta lång lidatt fä dispositiva tvistemål avgjorda vid domstolarna utgör som RU påpekatett allvarligt 84 Utredningens undersökningar visar-atthandläggningstider på Prop. 1986/87:89 uppåt tvä år inte är ovanliga. RU harlämnat etl flertal förslag som syftar till att påskynda handläggningen. När detgäller parter som gör sig skyldiga till försumlig processföring har fleraätgärder redan genomförts genom lagstiftning som trätt i kraft (prop. 1983/84:78, JuU 15, rskr. 152, SFS 1984:131), Andra sädana ätgärder somutredningen föreslagit och som allmänt godtagits vid remissbehandlingen börgenomföras . Jag har redan nämnt möjligheten att meddela tredskodom viduteblivet skriftligl svaromål. Den nuvarande regeln om all rätten får bortsefrän omständigheter och bevis, som parter i olillböriigt syfte dröjer ändatill huvudförhandlingen med att åberopa, bör utvidgas till att avse även falldär dröjsmålet skett av grov oaklsamhet. Rätten bör få bättre möjligheter attpå ett smidigt sätt behandla sent väckta genkäromäl och kvittningsinvändningar.Påföljd ssystemet för all få parter och andra som skall höras att infinna siglili förhandlingar bör effektiviseras. Jag återkommer närmare till dessaåtgärder i specialmotiveringen. De åtgärder jag berört har främst syftat till attstävja försumlig processföring från parternas sida. RU har emellertid ävenföreslagit åtgärder för att hos domstolarna själva inskärpa viklen av all målhandläggs så snabbt och effektivt som möjligt. Utredningen föreslår att enallmän bestämmelse införs i RB som ger domstolarna en uttrycklig skyldighetatt handlägga mål snabbt, att en utförlig beskrivning av förberedelsens syfteinförs i balken, att tingsrätterna i princip blir skyldiga att upprätta enhandläggningsplan för varje tvistemål och att rätten mol slutet av förberedelsenskall göra en skriftlig sammanfattning av parternas ståndpunkter i målel. De nu berörda förslagen har vid remissbehandlingen fåttett ganska ljumt mottagande, och förslagen om handläggningsplan och skriftligsammanfattning har t.o.m. bemötts övervägande negativt, framför allt frändomslolshåll. Man menar att en skyldighet atl upprätta sådana dokument skulleålägga domstolarna nya arbetsuppgifter vilkas värde i många fall skulle visasig begränsat. För egen del anser jag del till en början värdefullt att i42 kap. RB uttryckligen fastslå all domstolarna har en skyldighet att handläggamäl utan onödiga dröjsmål, även om en sådan skyldighet givetvis följer redan avallmänna principer för myndigheters handlande. Vidare godtar jag utredningensförslag om en samlad redovisning av förberedelsens syfte, även om detta i vissmän medför en upprepning av vad som finns i andra paragrafer i 42 kap. RB. Ensådan redovisning kan nämligen vara av värde som kontrollinstrument inte minstför mindre erfarna domare och ombud. När detsedan gäller förslaget om att rätlen i princip skall vara skyldig att upprätta en handläggningsplan ställerjag mig bakom det syfte som RU haft med förslaget. Del är otvivelaktigt av värde om rätten och parterna vid det första sammanträdet i målet, som man går igenom vilka ätgärder som behöver vidtas innan målet kan företas till avgörande, ocksä försöker komma överens om en preliminär tidsplan för målet. Detta behöver inte vara särskilt betungande och planen behöver inte ges skriftlig form. I lagtext behöver detta avspegla sig endast som en erinran om att även 85 tidsaspekten och andra aspekter pä målets handläggning bördiskuteras med parterna. Enskriftlig sammanfattning av parternas ståndpunkter i slutet av förberedelsen -nägot som torde förekomma pä flera håll - torde i många fall kunnaeffektivisera en huvudförhandling i mälel. En sådan sammanfattning kan också mångagånger komma till nytta vid domskrivningen. finns det, som mångaremissinstanser påpekat vid remissbehandlingen, etl antal mål där del av olikaskäl framstår som överflödigt att skriva en sammanfattning eller där en sådanär av begränsat värde. Det måste ankomma på domstolen att i det enskilda falletsjälv bedöma om en sammanfattning är till sådan fördel atl det är befogat attlägga ner arbete på den. Utredningens förslag innebär också en sädanvalmöjlighet för domstolen. Mot den bakgrunden anser jag att förslaget börgenomföras, dock att lagtexten bör modifieras något. Jag kommeri del följande att la upp även en del andra förslag som syftar till atl göraprocessen mer effektiv. I den mån förslagen inle berörs i kommande avsnitt avden allmänna motiveringen, tar jag upp dem i specialmotiveringen. Det jag sagt i detta avsnitt har främst tagitsikte på de disposiliva tvistemålen, dvs. de mål där förlikning om saken ärtillåten. Liksom RU anser jag emellertid att man i de allra flesta hänseendenbör kunna låta de indispositiva tvistemålen - alltså de mål där sådanförlikning inte är tilläten - följa samma regler, t.ex. när det gälleravvägningen muntlighet-skriftlighet och vad som skall utgöra processmalerial.1 fråga om processuella sanktioner mot försumliga parter kan man dock i deindispos-tiva målen - med hänsyn till kraven pä utredningens fullständighet -inte laborera med sanktioner som begränsar parternas rätt att komma med nyttmaterial. Det är givetvis inte heller möjligt att införa institutet tredskodomi indispositiva mål. Jag återkommer i övrigt i specialmotiveringen närmare lillbehandlingen i olika hänseenden av de indisposiliva målen. 2.2.4 Den summariska processen Huvudpunkterna i min bedömning Den summariskaprocessen hålls på samma sätt som skild frän den egentligatvistemälsprocessen. Utformningen avden summariska processen kräver ytteriigare överväganden. Nägra reformförslagbeträffande den summariska processen läggs därför inte fram . Frågan omen effektivisering av den summariska processen och en förenkling avregelsystemet har aktualiserats i flera olika sammanhang under de senasteårtiondena. Bl.a. föreslogs i departementspromemorian (Ds Ju 1977:5) Summarisk process en sammansmältning av de tresummariska Prop. 1986/87:89 processformerna, dock med bibehållande av vissaskillnader inom ramen för ett enhetligt institut. Även RU har föreslagit att iprincip endast en summarisk processform, kallad förberedelse i förenklad form,behålls. Enligt RU:s förslag skall dessutom en förhållandevis radikalomstöpning av ansökningsförfarandei ske. Den som vill inleda en rättegång skallenligt förslaget i princip bara kunna ge in en ansökan och det skall sedanankomma pä rätten att bestämma om målel skall handläggas summariskt eller i enegentlig tvistemälsprocess. Enligt min mening är det till alt börja med klart att manbehöver etl förfarande som främst syftar lill att snabbi och enkelt konstaterahuruvida svaranden har någon saklig invändning mot ett krav eller ej. Någonform av summarisk process ar alltså nödvändig. Det finns emellertid goda skälalt överväga om det är motiverat atl behålla tre skilda summariska processformer.Vidare bör uppmärksammas atl möjligheten atl i vanlig tvistemälsprocessmeddela tredskodom efter rent skriftlig handläggning gör atl man inom ramen förden processen kan få till stånd ett förfarande som företer stora likheter medden summariska processen. Det finns bl.a. mot den bakgrunden skäl att övervägasamordningen mellan den summariska processen och det skriftligatredskodomsförfarandel. RU:s förslag att samordna ansökningsförfarandet itvistemälsprocessen innebär att man visserligen skall behålla möjligheten försökanden att själv bestämma om målel skall handläggas summariskt eller i envanlig tvistemälsprocess, men atl man för de fall där sökanden inte uttrycktnägot önskemål om handläggningsform ger rätlen en sorteringsfunktion. Jag skallgärna medge att denna lösning har teoretiska förtjänster. En rättssökande sominte är bevandrad i det processrältsliga systemet skulle med den föreslagnaordningen kunna få hjälp av domstolen att få sin ansökan handlagd pä det mestrationella sättet. är del ofrånkomligt att domstolarna i det föreslagnasystemet skulle få en ny funktion som kräver merarbete. Liksom fleraremissinstanser har jag svårt att se alt detta merarbete motsvaras av ettbeaktansväri praktiskt reformbehov. Att märka är att den summariska processenendast i obetydlig omfattning inleds av enskilda utan juridiskt biträde. Denanlitas framför allt av näringsidkare för inkassoärenden. Valet mellan summarisk och ordinär process torde inteannat än undanlagsvis bereda något problem för den rättssökande.