prop · GA03143 · 1986-12-31 00:00:00 — Sådana hinder kan bl.a. bero pårestriktioner som ålagt kassan i sin reglering av kassans prioriteradeupplåning. En sådan restriktion förelåg när kassan lånadestora belopp i för att klara låneutbetalningar. Stadshypoteksutlåning är nu nästan lika stor som den samlade utlåningen (exklusiveprioriterade byggnadskrediler) i svenska kronor från de svenska affärsbankerna.Stadshypotek har inte som övriga institut som agerar på kapitalmarknaden någraägarrelationer till bankerna. storlek och ställning på marknadenmotiverar dock att alla former av lånetransaktioner inte principiellt uteslutsi riksbankslagen. Det går inte atl förutse vilka ekonomiska relationermellan och som utvecklingen kan komma atl aktualiserai framtiden. Delpågår en mycket snabb omstrukturering av den svenskakreditmarknaden. Gränserna mellan bankverksamhet och den verksamhet som bedrivsav andra kreditinsfitut suddas ut. Den sittande kreditmarknadskommittén har iuppgift att analysera denna utveckling och kan förväntas lägga fram förslag somförskjuter gränserna mellan olika slag av kreditinstitut. Nya typer avkreditinstitut kan komma alt tillskapas. Man bör därför inte låsa riksbankensframtida möjlighet all ha ekonomiska relationer i form av in- och utlåning påkonto i med andra kreditinstitut än banker. Kassastyrelsen villdärför föreslå att får bedriva in- och utlåning med andrakreditinstitut än banker om särskilda skäl föreligger och det är motiveratutifrån de uppgifter som har att ansvara för. Styrelsenvill också peka på nödvändigheten av atl riksbankslagen inte lägger hinder ivägen för kassan att delta i clearing. Som självständigtkontoförande institut på värdepappersmarknaden måste stadshypotekskassan haeget transaktionskonto hos inom ramen för Penningmarknadscentralensverksamhet. Även av detta skäl måsle 18 § riksbankslagen utformas så altstadshypotekskassan inte utesluts från denna möjlighet. Det är en förutsättningbl. a. för konkurrensneutralitet med de bankägda fastighelsfinansierandeinstituten. Det betyder inte att har några anspråk pächeckräkningskredit utan ett sådant iransaklionskonto förutsätts normallnollställas . Man kan dock inte bortse från att det undantagsvis kanske överdragningar eller insättningar på sådant konto. nya lagen föreslås att enbart ska arbeta med frågor av centralbankskaraktär. Kommittén föreslår således en begränsning av Riks bankens nuvarande arbetsuppgifter. Den sammanställning som kommittén 156 gjort av centralbankernasfunktioner och arbetsuppgifter i andra länder Prop. 1986/87; 143 visar påen stor variation. De viktigaste funktionerna är emellertid utgivning avsedlar och mynt, valutapolitiken samt penning- och kreditpolitiska uppgifter. TCOförutsätter vid en förändring av nuvarande arbetsuppgifter, attdetta äger rum i sådana former att de inte medför negativa konsekvenser förpersonalen. Delta fömtsätter att eventuella förändringar i Riksbankensarbetsuppgifter genomförs i samarbete med personalens fackliga organisationer,i syfte att upprätthålla en effektiv organisation. Kommitténföreslår att även i fortsättningen skall få köpa och säljapremieobligationer. TCO instämmer i detta, men finner det märkligt attkommittén vill detaljreglera allmänhetens finansiering av köp avpremieobligationer i . TCO avstyrker denna detaljreglering. Utformningenav ledningsorganisation är, såsom kommittén framhåller, en centralpolitisk maktfördelningsfråga, där delvis motsatta önskemål måste tillgodoses.Eftersom bär det politiska ansvaret för penning- och valutapolitik,skall å ena sidan garanteras att företräder samma politiskagrundsyn som regeringen. Å andra sidan kan nuvarande ordning kritiseras därföratt bankens främste företrädare, riksbankschefen, anses mer eller mindreautomatiskt diskvalificeras av en nytilllrädande regering. Detta ledernämligen, vid tätt återkommande politiska maktskiften, till en bristandekontinuitet i bankens verkställande ledning, som även påverkar riksbankschefensställning när han företräder utomlands. Detta önskemål visar hän moten annan motsättning. Å ena sidan bör riksbankschefen ges en stark positionför att effektivt kunna företräda . För att kunna sitta kvar vidpolitiska maktskiften får han å andra sidan inte uppfattas som i första handföreträdare för en bestämd partipolitisk uppfattning. Kommitténhar sökt en avvägning mellan de motsatta önskemålen. En majoritetsregering garanteras majoritet i fullmäktige genom att sju av de åtta fullmäktigeledamöterna väljes av för dess valperiod och inom sig utser fullmäktiges ordförande som vid lika röstetal har utslags- röst. Härigenom uppnås att när enligl lagförslaget de sju riksdagsvalda fullmäktigeledamöterna väljer "ytterligare en ledamot som pä en gång är fullmäktig och chef för " (RF 9:12 andra stycket) får denne den starka ställning som fullmäktigpositionen ger honom. Men genom att han ej väljs av och ej kan med sin röst kasta om majoritetsförhållandet i fullmäktige gäller å andra sidan att han "inte upplevs som en partiföreträdare". Huruvida en riksbankschef till följd härav kommer att vid ett politiskt maktskifte behällas pä sin post förblir dock en öppen fräga. Förslaget ger nämligen de övriga fullmäktige möjlighet att oavsett riksbankschefens förordnandetid skilja honom från 157 Dessa regler liksom att riksbankschefen utses av fullmäk- Prop.1986/87; 143 tige och inte av innebär en viss försvagning avriksbankschefens ställning. Men det föreslagna systemet skapar dockförutsättningar för den eftersträvade kontinuiteten på riksbankschefsposten,vilket skulle stärka riksbankschefens position. Fullmäktige biträder alltså kommitténs förslag attriksdagen skall för valperiod välja sju fullmäktige och dessa i sintur en ättonde fullmäktigeledamot, tillika riksbankschef liksom förslaget attde riksdagsvalda fullmäktige inom sig skall välja ordförande. På en punkt vill fullmäktige dock uttrycka tveksamhet.Enligt förslaget skall riksbankschefen av de sju riksdagsvaldafullmäktigeledamöterna väljas "för tid som dessa bestämmer".Avsikten härmed är alt fullmäktige i det enskilda fallet skall fritt kunnaanpassa förordnandeperiodens längd till vad som bedömes lämpligast ochfill en kandidats eventuella personliga önskemål. Trots motivultalande om att"förordnandelidens utgång bör dock inte sammanfalla med den lidpunkt närövriga fullmäktiges förordnanden upphör" (s. 189) beslår emellertiddärmed risk för atl riksbankschefen blir utsedd för valperiod.Härför talar inte bara tidigare praxis utan även att val i normaltalltid gäller . En huvudtanke vid grundlagsreformen har just varitatl alla befallningar som pä något sätt härledes till nybesätlesefter riksdagsval. Vill man frångå delta har en särskild avvikande mandatperiodangivits; såsom för ombudsmän som utses (RO 8:10). Ilikhet med kommittén som "önskar skapa bättre förutsättningar förkontinuitet på riksbankschefsposlen vid poliliska maktväxlingar utan attsamtidigt försvaga riksbankschefens ställning" (s. 188) anser fullmäktigeatt intresset av konfinuitet pä riksbankschefsposlen är starkt. I motsats tillkommittén vill emellertid fullmäktige, med åberopande av vad ovan sagts, häravdra slutsatsen att då också en bestämd mandatperiod som är längre än riksdagensvalperiod bör gälla för riksbankschefen. Fullmäktige vill sålunda föreslå attriksbankschefen skall utses för en period . Det är en valperiod somockså nämnts av kommittén (s. 180). Förslagel till 9 kap. 12 § andra stycket regeringsformenbör utformas i enlighet härmed. Vad härefter angår de olika ledningsorganen inomriksbanken, deras uppgifter och samspelet dem emellan ansluter sig fullmäktigehelt till kommiiténs ståndpunkt atl del är fullmäkfigekolleklivet som i täta sammanträdenskall följa utvecklingen och ta alla viktigare beslut och sålunda förbli detverkliga ledningsorganet i . Detta är traditionen i ochhuvudskälet för att denna måsle bevaras är uppenbarligen att de väsentligabesluten inom penning- och valutapolitiken har en sådan samhällsekonomisk ochpolitisk betydelse att de - såsom också kommittén uttryckligt fastslår -ofrånkomligen måste fattas av en politisk instans med direkt ansvar införriksdagen. I sin nuvarande sammansättning med deputerade ochjourhavande full mäktig kom direktionen till för all genom dessa sina represen tanter skulle mycket nära kunna följa riksbanksarbetet. Ursprungligen torde också direktionen ha fungerat så att policyfrågor snart sagt diskuterades och avgjordes i denna. Direktionen har emellertid sedan 158 längeblivit ett beslutsorgan endast för administrativa frågor på mellannivå. Prop.1986/87:143 Enklare sådana ärenden avgöres nämligen på tjänstemannaplanet ochde viktigare i fullmäktige. Anledning saknas au för återstående administrativaärenden behålla direktionen som beslutsorgan. Dessa ärenden kan utan svårighetskjutas antingen uppåt lill fullmäktige eller nedåt i beslutshierarkin. Genomatt policyärenden ej längre förekommer i direktionen fullgör den ej hellerlängre sin huvuduppgift. Sedanär 1974 kan direktionen sägas ha en ytterligare uppgift, nämligen som informalionsorganför de anställda. Genom de tvä personalföreträdare som ingår i direktionen ochdeltar i direktionens beslut blir personalen löpande informerad om deadministrativa ärenden som där avgöres eller där förberedes för fullmäktigesbeslut och kan direkt inför de i direktionen ingående fullmäktigeledamöternaframföra sina synpunkter. Denna personalmedverkan i direktionen innebäremellertid så till vida en dubblering som personalen ocksä enligt lagen(1976:580) om medbestämmande i arbetslivet vid regelbundna veckosammanträdenblir informerad om de beslut som skall tas vid kommande direktions- och fullmäktigesammanträden.Vid önskemål härom tas ett sålunda anmält ärende upp vid nytt sammanträde för atlpersonalrepresentanterna skall kunna framföra sina synpunkter på detta. När ettärende därefter återkommer i direktionen har alltså ett informationsutbytemellan riksbanksledning och personal redan ägt mm och direktionssammanträdetleder därmed i allmänhel endasi till alt samma argument åtempprepas. Ocksä urden nu diskuterade synpunkten bör därför vara möjligt att avskaffadirektionen. Dock skall framhållas att den möjlighel till direkt diskussionmellan fullmäktiges ledamöter och personalförelrädare som erbjudes idirektionssammanträdena därmed går föriorad. För de sällan återkommande ärendendär ett sådant meningsutbyte kan vara av betydelse återstår emellertidmöjligheten som också kommittén pekar på att låta företrädare för personalenframföra sina synpunkter direkt i fullmäktige. Fullmäktige tillstyrker med detsagda kommitténs förslag att direktion avskaffas. Huvuduppgiftenför den deputerad som enligt bankoreglementet skall särskilt ulses inomfullmäktige kan sägas ha varit att i direktionen löpande följa riksbankensarbete. Genom att direktionen avskaffas faller denna uppgift bort. Anledningsaknas därmed att vidare behålla deputeradeinsti-tulionen. Självfallet kan dockvara anledning atl alltjämt söka utnyllja någon fullmäktigeledamot för sådanasärskilda uppgifter inom banker som ibland fallit på deputeranden(ordförandeskap i l.ex. organisafions- och byggnadskommittéer) när detta bedömeslämpligt. Föratt förslärka ledningsfunktion föreslår kommittén att det skall få finnas två vice riksbankschefer i stället för en. Vardera av dessa skall i riksbankschefens frånvaro kunna inträda i dennes funktion bäde som fullmäktig och som bankens högste tjänsteman, varvid den ene alltid skall ha företräde framför den andre. Såsom bakgmnd till detta förslag återger kommittén en skrivelse från fullmäktige till (förs. 1974:22), där del framhålles alt det blivit alll mer vanligt att både riks bankschef och vice riksbankschef måsle vara frånvarande och att det under dessa perioder bör finnas någon som kan ta ansvaret som 159 riksbankschefFullmäktige föreslog därför att en bankdirektör skulle kun- Prop. 1986/87:143na förordnas att vid frånvaro av både riksbankschefen och vice riksbankschefenvara ställföreträdande för den förstnämnde. Kommittén tillägger att om ienlighet med dess förslag uppdragen som deputerad och jourhavande ledamotförsvinner, förutsättningar kan behöva skapas för att i stället lägga vissaadministrativa uppgifter på kvalificerade tjänstemän i banken och attriksbankens ledningsfunktion därför kan behöva förstärkas. Fullmäktige haringen erinran mot kommitténs förslag om möjlighet att utse tvä vice chefer förriksbanken. Eftersomvice riksbankschefens huvuduppgift är att fungera som ersättare förriksbankschefen synes naturligt att den förstnämnde utses somden sistnämnde. Med hänvisning till vad tidigare anförts om önskemålet attriksbankschefen utses för en bestämd period, , vill fullmäktige därförföreslå att även vice riksbankschef utses och att därestbefattningen blir vakant under riksbankschefens mandatperiod, ny viceriksbankschef utses för återstående delen av . Vad som ovan sagtsbör gälla oavsett om en eller två vice riksbankschefer utses. Kommitténanser att en direktion av nuvarande slag inte behövs som beslutsorgan iriksbanken och föreslår därför alt den skall avskaffas. Ur revisionensynvinkel, vilken är den enda utifrån vilken vi prövat förslaget, finns ingetatt erinra. Förslagetatt riksbanksfullmäktiges ordförande skall utses inte av regeringen utan avfullmäktige inom kretsen innebär en avpohtisering av i förhållandetill regeringen. Bankföreningenhar ingen erinran mot förslaget. Bankföreningenanser det önskvärt att riksbankschefsposten avpoliti seras i den mån detta är förenligt med vad som fömt anförts i ändamål och ställning. Utredningens förslag atl riksbankschefen av full mäktige skall väljas "förtid som dessa bestämmer" (selagtextförslaget s. 21) och alltså inte nödvändigtvis för treåriga mandattid är visserligen ett steg i rätt riktning. Den föreslagna lagtextens lydelse ger dock ingen garanti för att, som ulredningen rekommenderar, riksbanks chefen förordnas tills vidare eller med etl tidsbegränsat förordnande som inte löper ut med övriga fullmäktiges förordnanden. Politiska önskemål och kompromissbehov kan leda till att förordnande som för övriga fullmäktige tillgrips. anser alt lagregeln på ett bättre sätt än i förslaget bör garantera den avpolitisering som utredningen på goda grunder här förordar. Det bör kunna ske genom att för riksbankschefen fär gälla samma förordnandetid - - som för verkschefer i annan statlig förvaltning. Päen punkt vill SFF - utan att framföra ändringsförslag - ändock göra enkommentar. Kommittén föreslår att riksbankschefen skall utses av fullmäktige,att riksbankschefen efler utnämning skall ingå som fullmäktigeledamot, attförordnandet skall gälla tills vidare eller vara tidsbegränsat, atttidsbegränsat förordnande inte skall löpa ut med övriga fullmäktigeledamötersförordnanden, alt antalet fullmäktige utökas från sju till åtta, samt attfullmäktige inom sig skall utse ordförande. Bakgrunden till förslagen är önskemåletdels att riksbankschefen skall få en mer oberoende ställning genom ettutnämningsförfarande som - i motsats till nuvarande ordning - inte direktinnebär att riksbankschefen betraktas som partiföreträdare, dels att den pariamentariskamajoriteten även i fortsättningen skall ha majoritet i riksbanksfullmäktige. Förslagetinnebär en balansgång mellan de tvä delvis motstridiga intressen. SFF villpeka på risken att förslagel innebär atl riksbankschefen i fullmäktige kanbefinna sig pä minoritetens sida i kontroversiella frågor. En riksbankschef somofta blir överröstad i fullmäktige får naturligtvis en svårställning. En sådan riksbankschef kan i och för sig snabbt bytas ut genombeslut i fullmäktige. SFF anser att förslaget i denna del möjligen kan innebäraatl riksbankschefen under vissa perioder får en svag ställning. Detta går sticki stäv mot intentionerna bakom förslaget. SFFinser emellertid svårigheterna att balansera mellan de motstridiga intressensom ligger till grund för förslaget och har därför ingen erinran mot förslageti denna del. Ibetänkandet påpekas, att riksbankschefen f. n. väljs på ett uppenbart politisktmanat och all delta visat sig leda lill bristande kontinuitet påriksbankschefsposten vid växlingar i den politiska makten. Detta kan varaogynnsamt vid utformning och genomförande av en stabil penningpolitik. Hypoteksbankenanser att kontinuitet pä riksbankschefsposten är av mycket stort värde. Därförbör enligt Hypoteksbankens mening den person som innehar posten somriksbankschef och som enligt en allmän uppfattning också är lämpligt attinneha uppdraget kunna sitta kvar även vid politiska maktväxlingar. En praktisklösning skulle kunna vara att riksbankschefen därvid behäller sitt mandat, omde politiska partierna träffar en överenskommelse härom. Därigenom undviker manen invecklad lagreglering av frågan. LOanser det viktigt att riksbankschefen som ledare och ansvarig för tillsätts av regeringen, dvs. i normalfallet avgår vid regerings skifte på grund av nya majoritetsförhållanden i . Intresset av längre tjänsteinnehav (än en riksdagsperiod vid valnederlag för regeringen) och därmed följande kontinuitet och erfarenhet i befattningen måste vika 161 11 1986/87. för önskemålet om ettsamlat ansvar hos regeringen och riksdagsmajorile- Prop. 1986/87:143 lenför den ekonomiska politiken. Detspelar i detta sammanhang mindre roll om det är regeringen eller somformellt står för utnämningen av riksbankschef Istora drag kan den ledningsorganisation som kommittén linjerat upp ibetänkandet anses förenlig med de avvikelser LO förordar belräffande detövergripande ansvaret för valuta- och penningpolitik. En tätareoch mer detaljerad sakberedning mellan och finansdepartementetbehöver dock framskapas. LO vill inte utesluta att en "direktion" inågot ändrad sammansättning och med andra arbetsformer kan vara behövlig. LOsätter därför frågetecken för kommitténs förslag att riksbanksdirektionenavskaffas. Denordning som LO förordar innebär viss förändring av riksbanksfullmäktigesställning och ansvar. I praktiken blir dock inte förändringen av dess arbetesärskilt stor jämfört med nuvarande förhållanden. Kommitténdiskuterar olika modeller för hur ledning bör utses. Den modell manstannat för innebär att utser sju ledamöter tillriksbanksfullmäktige. Dessa utser sedan inom sig en ordförande. Riksbankschefenutses vidare också av fullmäkfige men utom denna krets. Riksbankschefeninträder därefter som fullmäktig men med ett tills vidare eller tidsbegränsatförordnande (skilt från riksdagsperioden). föreslagna konstmktionen innebär att regeringens roll vidutseendet av ledning minskar. Regeringen utser i dagriksbanksfullmäktiges ordförande. Den minskade direkta relationen mellanregering och riksbank vill kommittén överbrygga med samråd i vikfigare frågor. TCOser för sin del en risk i att finanspolitiken för vilken prövarregeringens förslag i detalj kommer alt distanseras från den penning-, kredit-och valutapolitik vilken har att genomföra under en allt mindre detaljkonlroll. TCOanser att det är väsentligt för samhällsekonomin att den ekonomiska politikensamordnas. TCO vill därför avstyrka från att en modell för ledninginförs, vilken försvårar en regerings möjligheter att koordinera den ekonomiskapolitiken. TCO finner det vidare olyckligt om riksbankschefens position skulleavpolitiseras på det sätt som kommittén förslär. verksamhetsområdeär centralt i det svenska samhället, varför också bankens främsta företrädareborde utses pä ett sätt som gör denne direkt ansvarig inför riksdag och regering.Elt alternativ lill att låta direki välja riksbankschef är atl låtaregeringen utse densamma. Ettmotiv som angivils för att riksbankschefen inte skall tillsältas av riksdag och med en given mandatperiod är att förbättra riksbankschefens internationella ställning. Enligt TCOs mening torde riksbankschefens in ternationella ställning vara mer beroende av hur politiskt stark och väl 162 förankrad riksbankschefen är, snarare än formerna för hurdenne är ut- Prop. 1986/87:143 sedd. Kommittén ifrågasätter vidare om den nuvarande direktionenbehövs fortsättningsvis. Ett avskaffande av direktionen påverkar de anställdasmöjligheter lill inflytande på verksamhet, organisation m. m.Utgångspunkten bör vara att de anställdas inflytande i frågor som berör demkommer till uttryck på de nivåer i organisationen där beslut i dessa frågorfattas. I fall av att direktioner avskaffas måste alternativa lösningar skapas,vilka tillförsäkrar de anställda information och inflytande i en utsträckningsom i vatje fall motsvarar dagens. 5 Beslutsregler för fullmäktige Kommitténs förslag kommenteras inte av remissinstanserna. Kommittén föreslår atl bokföringssskyldighet skafullgöras på ett sätt som överensstämmer med god redovisningssed. Kommitténskriver också all aktiebolagslagen, bokföringslagen, lagen om bankrörelse ochförordningen om statliga myndigheters bokföring i tillämpliga delar kan ge enram för tolkning av god redovisningssed. Verksamhelen i en centralbank är inte sådan att förebilderför dess bokföring kan hämtas i t. ex. aktiebolagslagen. T. ex. konstaterarkommittén i ett annal sammanhang att det saknar praktisk betydelse hur stortgrundkapital en centralbank har. En värdering av tillgångar medförebilder i de dokument kommittén hänvisar till och i god redovisningssedtorde vidare utesluta en värdering till marknadsvärden när detta är högre änanskaffningsvärdet av t. ex. fordringar på utländska banker och utländskavärdepapper. En sådan värdering skulle däremot sannolikt ge mer relevant ekonomisk-polifiskinformation, vilket borde vara del överordnade målet. Elt annat exempel kanlas från uppställningen av balansräkningen. Samtliga tillgångar i den böranses vara omsättningstillgångar. De anläggningstillgångar banken förfogar över(fastigheter, aktier i och Baselbanken, mynt- ochmedaljsamling m. bokförs inom linjen. Denna ordning avvikerfrän god redovisningssed men är kanske ändå minst lika bra utifrån attbalansräkningen ska ge relevant ekonomisk-politisk information. Sammanfattningsvis anser fullmäktige att utgångspunktenför hur fullgör sin bokföringsskyldighet bör vara att balansräkningoch resultaträkning ger relevant ekonomisk-politisk information, vilket kananses vara detsamma som god redovisningssed i centralbanker. Hur bokföringsskyldigheteni detalj bör fullgöras ankommer rimligen på fullmäktige att besluta om. Kommittén redovisar hur nuvarande lönevillkor m. m. iriksbanken för- 163 svägarbankens möjlighet att verka och kan leda lill svårigheter. Prop.1986/87:143 Kommittén föreslår dock ingen åtgärd för att förbättra situationenutöver att hänvisa till ett avtal mellan ochhuvudorganisationer, vilket gällt t. o. m. Den autonomi somkommittén i annat sammanhang anser all fullmäktige bör ha beträffanderiksbankens förvaltningsverksamhet kommer därför inte att gälla den största ochviktigaste av samtliga huvudkostnadsslag, dvs. Kommitténutgår i sitt förslag från att och kanfinna former som tillgodoser behov av flexibilitet i lönesättningen.Kommittén utgår outtalat från alt de centrala fackliga organisationerna ocksåkommer att ansluta sig lill detta. Riksbankenkommer i kontakter med att ta upp frågan om ökadebefogenheter för t. ex. konlraklsanställning, löneplanstillägg m. m.Därvid bör även en ändrad ansvarsfördelning vad gäller förhandlingar och avtaldiskuteras. För att lösa de problem som kommittén har redovisat bör ocksåövervägas om bör lämna det statliga lönesystemet. En anslutning annan arbetsgivarorganisation, t. ex. SFO, kan då aktualiseras. Kommitténföreslår au vissa högre tjänster i (riksbanksdirektör,avdelningschef och direktör för regionkontor) skall få tillsättas utankungörelseförfarande. Som skäl härför framhålles alt när det gäller dessatjänster kungörande inte är den rätta metoden att erhålla lämplig sökande ochalt det därför inte kan vara lämpligt atl ledigkungöra dessa tjänster.Kommittén hänvisar även fill att begränsningar gjorts i kungörelseskyldigheteni instruktioner för affärsverken.