prop · GA038 · 1986-12-31 00:00:00 — märke är en långvarigtradition och del lorde vara av allmänt intresse att Prop. 1986/87: 8 dennainte bryts. Medhänsyn till det fortsatta internationella samarbetet på området förutsätter kommerskoUegiumatl man från svensk sida inom ramen för samarbetet i ädelmetallkonventioneninformerar och konsulterar övriga deltagande länder om de föreslagna ändradeföreskrifterna. Enligt kollegiet bör detta ske i så god tid att eventuellareaktioner från berörda länder kan beaktas innan det att beslut tas i Sverigeom eventuella ändringar i föreskrifterna. Emotförslagen anförs följande. SPkänner stark tveksamhet inför förslaget att avskaffa den obligatoriska kontrollstämplingen.Stickprovskontroll ger ett sämre konsumentskydd än en allkontroll. Effekternaär inte lillräckligt belysta i utredningen, varför en studie bör göras avförhållandena i länder med frivillig slämpling. Enligt SP:s uppfattning kanförslaget innebära att det avvecklas 25-30 arbetstillfällen. TCOanser att den obligatoriska kontrollen av ädelmetallföremål bör bibehållas avkonsumentskäl. En viss förenkling bör dock införas genom att importeradearbeten jämställs med inhemska arbeten och den obligatoriska kontrollen slopasför importerade guld- och platinaarbeten som väger mindre än ett gram samt förimporterade silverarbeten som väger mindre än femton gram. För en bibehållenobligatorisk kontroll talar också det faktum att kontrollsystemet har begränsadekonomisk betydelse, men sannolikt omfattas med ett starkt intresse avkonsumenterna. TCOanser vidare att samtliga ädelmetallarbeten bör ansvarsslämplas med namn- ellertillverkarstämpel och flnhaltsstämpel. Eftersom konsumenterna inte själva kanbestämma flnhalten är det rimligt att tillverkaren anger finhalten. Reaktionenfrån ädelmetallbranschen är övervägande negativ men avvikande meningar fmns.Enligt Guldsmedsbranschens Samorganisalion fyller kontrollstämpeln alltjämt sinfunkflon som kvalitetsgaranti och bör behållas. Guldsmedsmästarnas Riksförbundhar samma uppfattning, men framhåller att opinionen inom förbundet är splittradpå denna punkt. Enligt en enkät ville bibehålla den nuvarande stämpeltypen,medan önskade en frivillig slämpling. vill ha oförändraderegler, medan , Huvudsta Guldsmedja tillstyrker förslaget. Dei promemorian föreslagna förändringarna i lagstiftningen kring ädelmetallarbetenär i gmnden ganska blygsamma anser myntverket. Sänkningen av den för ädelmetallarbetenlägsla guldhaUen från 750/1000 till 333/1000 medger en valfrihet som redan fömtfinns i många länder. Istället för den i utredningen föreslagna benämningen ädelmetallarbeten anser SP att för allmänheten mer lämpliga begrepp är guld-, silver- och platinaarbeten. Dessa benämningar återflnns också i . Guldarbete bör hålla en finhalt av minst 14 K. Ett 8 K eller 9 Kguldarbete innehåller rent guld och ett Prop. 1986/87:8 sådantarbete innehåller ofta mer koppar än guld. Sådana arbeten påverkas av luftenssvavel och oxideras och har alltså inte längre de egenskaper man förknippar medbegreppet guld. För att lösa detta problem kan ett lager av guld med högre finhaltpåläggas. Sådana arbeten är då att jämställa med oädla arbeten. Tillverkningsteknisktuppstår lätt spänningar i arbeten med låga finhalter, vilket kan förorsakaandra problem. Till detta kommer risken för allergier, t.ex. nickelallergi, förkänsliga personer. Allergier förekommer, men i mindre omfattning, även för 14 Karbeten. Enligt SP;s uppfattning har utredningen inte tillräckligt belyst dessaproblem. EnligtSIND bör förslaget att sänka finhaltskravet för guld kunna motiveras frånkonsumentsynpunkt även om branschen blir av med ett visst skydd motkonkurrens från importerade produkter med lägre finhalt. En anpassning till deninternationellt mer frekventa gränsen 14 K kan dock vara mer önskvärd i ställetför föreslagna 8 K. TCOavstyrker förslaget att sänka lägsta tillåtna finhall för guldarbeten till 8 K.En sänkning av finhalten skulle nämligen kraftigt missgynna konsumenterna genomatt guldarbeten med lägre finhalt får sämre metallegenskaper. Detta kan dockinte upptäckas av konsumenten vid inköpstillfället. Låghaltiga guldarbeten kanvid försäljningstillfället ha exakt samma utseende som ett föremål av 18 K men anlöpsrelativt snabbt. Guldarbetena missfärgas och kan i sin tur missfärga hud ochkläder. Låghaltiga guldföremål drabbas också lätt av spänningskorrosion, somgör att arbetena går sönder. Ytterligare ett skäl mot att tillåta finhaltunder 14 K är att det då är möjligl att använda icke-förstörandemetoder vid kontroll av finhalten. Därmed blir provningsförfarandet kraftigtfördyrat. TCOföreslår i stället att lägsta lillåtna finhalt för guldarbeten sänks till 585/1000(14 K). SHIO-Familjeföretagenvill inle la ställning till olika karathalter. SHIO kan inte flllstyrka enlagstiftning som förbjuder försäljning eller hantering av ädelmetaller enbartpå grund av för låg finhalt. Det bör vara upp till branschen och de enskildaföretagen att ta ställning till vilka finhalter man vill arbeta med och säljapå marknaden. Därvid skall självfallet regler om produktöversikt ochinformationsplikt i marknadsföringslagen vara vägledande. Det bör ankomma påkonsumentverket att lillsammans med berörda branschorganisalioner utfärdariktlinjer som närmare anger hur denna informationsplikt skall fullgöras. SHIOkonstaterar dock att konsumenten får ökad valfrihet genom att kunna köpabilligare guld än det obligatoriska 18 K (). Även lägre karathalt än 8K blir tillåten, men får då inte klassas som ädelmetall av guld. Genomimportkonkurrens av guldvaror av lägre guldhalt ökas marknadsutbudet, vilkethar en prisdämpande effekt. Slufligen kvarstår konsumentens möjlighet att påegen bekostnad begära att få ett ädelmetallarbete kontrollstämplat. konstaterar att en sänkning av lägsta flnhalt för guld från 18 Ktill 8 K skulle innebära onödigt stora allergirisker för många konsumenter (ca400000 har besväriiga nickelallergier). Den låga halten på 8 K skulleäven innebära att föremålen oxiderar, vilket ej heller torde vara tillfördel för konsumenterna. Förbundet framhåller Prop. 1986/87:8 vidare atthalten 18 K från teknisk synpunkt är mycket lämplig att bearbeta. Kommerskollegiumframhåller att en sänkning av finhaltskraven för guldarbeten till 333/1000skulle innebära att hamnade på en fin-haltsnivå som understiger lägstastandard enligt ädelmetallkonventionen (375/1000). En så låg flnhaltsnivåskulle omöjliggöra kontrollstämpling enligt konvenflonsvillkoren vid handelmellan de konventionsanslutna länderna och skulle således utgöra en vissnackdel för eventuellt ökad svensk export till dessa länder. Kollegiet vill motbakgrund av medlemskapet i konventionen - och med hänsyn till de fortsattainternationella samarbets-strävandena - ifrågasätta det lämpliga i att sänkakravet på minsta finhalt under lägsta gällande finhaltsstandard i konventionen. BRÅmenar att beteckningen "arbete utfört av guld" torde allmänt tolkassom att åtminstone merparten av metallinnehållet utgörs av guld. I fårsom nämns i betänkandet, guldföremål med en lägre finhalt än 14 K (585/1000)inte betecknas som guldvaror. BRÅ anser det mot bakgrunden vara olämpligt attlägsta finhalt för guld i ädelmetallarbeten sänks till 8 K (333/1000). Lägsta finhaltbör i stället bestämmas till 14 K. Därmed uppnås också en harmonisering med deflesta länderna i . menar att en sänkning av finhaltskraven är riktigl.Sverige upprätthåller en ordning som i hög grad avviker från den somtillämpas i vår omvärld. Det är svårt att se att det skulle föreligga någrarationella skäl för en sådan avvikelse. Vi tillstyrker därför att kraven på finhaltsänks i enlighet med förslaget. pekar på att en sänkning av finhalten till 8 K strider motSveriges internationella åtaganden. Att tala om 8 K som ädelmetall- ellerguldvara torde strida mot marknadsföringslagens § 2 och § 3 samt konsumentköplagen§ 7, eftersom koppar är huvudmetall och ingår , medan guldet blottutgör . En korrektare benämning vore möjligen 10 K koppar. Guldetsspeciella egenskaper försvinner när metallen ingår med ilegeringen. Låghaltiga guldföremål drabbas lätt av spännnings-korrosion, somgör att arbetet lätt går sönder. Reparationer på arbeten i lägre flnhalter blirdyrare än på arbeten i 18 K. Kunden får dessutom vid lägre flnhalter relativt seltmindre ädelmetall för sina pengar. ErikEkstam, Huvudsta Guldsmedja, tillstyrker promemorians förslag. 3 Kontroll av silver RPSanser att beträffande silvervaror kan förslaget medföra att helt omärkta produkter kommer att säljas. Detta framstår i förstone som oacceptabelt från häriedningssynpunkt. Det måste dock beaktas att exem pelvis huvuddelen av i sålt matsilver tillverkas av ett fåtal fabriker, vars namnstämplar således har relativt ringa identiletsskapande effekt. övrigttorde kunna förväntas att omärkta silvervaror knappast kan konkur- Prop.1986/87:8 rera med stämplade produkter. Förslaget kan därför godtas. BRÅkan inte tillstyrka att tvånget på ansvarsstämphng tas bort på arbete somsaluhålls eller försäljs som utfört av silver. Förslaget synes omotiverat ochkan, om det genomförs, skapa stor osäkerhet om silverföremåls äkthet. Guldsmedsbranschens Samorganisalionanser att nuvarande regler bör bibehållas och således även gälla silverarbeten. menar att när det gäller frågan om guldhalterna kan förstkonstateras, att en sänkning av lägsta finhalt för guld från 18 K skulleinnebära onödigt stora allergirisker för många konsumenter (ca 400000 har besväriiga nickelallergier). Den låga halten på 8 K skulle även innebäraatt föremålen oxiderar, vilket ej heller torde vara till fördel förkonsumenterna. Även anser att ädelmetallarbeten med låg andel kanmedföra vissa risker för allergikänsliga personer. SPanför att spänningar lätt uppstår i arbeten med låga finhalter, vilket ocksåkan förorsaka andra problem. Till detta kommer risken för allergier, t.ex. nickelallergi,för känsliga personer. Enligt SP;s uppfattning har utredningen intetillräckligt belyst dessa problem. Konsumentverketframhåller att det i betänkandet inte tas någon hänsyn flll att användning av ädelmetallarbetenkan vara förenad med någon hälsorisk. Bruk av vissa smycken i ädelmetallär emellertid förenat med en påtaglig risk för negativa effekter på folkhälsan.Det är enligt uppfattning otillfredsställande frånkonsumentsynpunkt att s. k. ädelmetaller (särskilt i smycken) kan ha ett stortinslag av nickel utan att detta framgår på något sätt. Särskilt anmärkningsvärtär att "silver"-smycken kan ha en yta som är helt överdragen med justnickel. Silver innehåller för övrigt normalt inte nickel i legeringen, vilketdäremot vitguld ofta gör. finns dock vitguld som inte innehåller nickel.Nickel används också i produkter av s. k. "guld-på-silver". Eftersom begreppet ädelmetallarbetenenligt förslagen även fortsättningsvis kommer att bestämmas genomspeciallagstiftning, vore det enligt mening lämpligt att idetta sammanhang överväga problemet med smycken av sådana metaller. Begreppet ädelmetallarbetenkan vilseleda konsumenterna, särskilt då personer som är medvetna om att de ärnickelallergiker och söker riskfria alternativ. I samband härmed borde undersökasom problemet skulle kunna lösas genom säkerhets- och informationsregler ianknytning till lagförslagets bestämmelser om ansvarsstämpling.Konsumentverket anser det lämpligt att i samband med den föreslagnaspeciallagstiftningen överväga problemet med nickel i smycken av ädelmetall. Enligt socialstyrelsensuppfattning är det angeläget att ett reviderat kontrollsystem för ädelmetalltillgodoser behovet av beteckningar på ädel- metallarbeten som angervarans sammansättning med avseende på eventu- Prop. 1986/87: 8 elltnickelinnehåll, alternativt att problemet förebyggs genom andra säkerhets- ochinformalionsregler i anknytning till lagförslaget om detla är möjligt. Guldsmedsbranschenssamorganisalion framhåller vikten av att branschen ges en väl tilltagen tidför omställning. Tid måste anslås för alt ge möjlighet att dels ta åt oss nyteknologi, dels göra nödvändiga investeringar i maskiner och lager. MPRanser det vara skäligt och önskvärt att SP ges möjlighet att anpassa sinverksamhet så att man får tiUräcklig tid på sig för information, marknadsföringoch andra åtgärder som behöver vidtas inför den nya situationen. Lag om ändring i lagen (1971: 1081) om bestämning av volymoch vikt Härigenom föreskrivs att 1, 3 och 4 §§ lagen (1971; 1081)om bestämning av volym och vikt' skall ha nedan angivna lydelse. Denna lag äger tillämpning på yrkesmässig handel med varasom säljes efter volym eller vikt eller som är märkt med uppgift om sådankvantitet. Med färdigförpackadvara förstås i denna lag vara som utan samband med överlämnande tillkonsument inneslutits i förpackning, avsedd att brytas först av konsumenten. MedJusterat redskap avses i denna lag redskap som undersökts och godkänts avmyndighet samt försetts med bevis därom. Bestämmelser om Justering meddelasav regeringen eUer myndighet som regeringen bestämmer. Medverifierat mätdon avses i denna lag mätdon som har godkänts vid offentlig kontroUsaml försetts med bevis om della. Regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer meddelar föreskrifter om denna kontroU. Därvid får medges attenskild som utför underhåU eller reparation på mätdon får besluta omgodkännande av mätdon. Elt utfärdat typgodkännande får återkallas om kontroll av mätdonI drifl visar att typen inte uppfyller ställda krav. Säljes idetaljhandeln vara efter volym eller vikl på annat sätt än som avses i 2 §,skall justerat redskap användas. Redskapel skall därvid användas så att kundenutan svårighet kan avläsa mätningsresultatet. När varorsäljs efter volym eller vikl i detaljhandeln på annat sätt än som avses i 2 § eUerbränsle säljs efler volym eller vikt för direkt uppvärmning av bosläder ellerlokaler, skall verifierat mätdon användas. Mätdonet skall därvid användas såatt kunden utan svårighet kan avläsa mätningsresultatet. I lokalför detaljhandel med livsmedel skall finnas en Justerad våg som kunderna fåranvända för den Ilokaler för detaljhandel med livsmedel med försäljning av varor i lös vikt, somkunderna själva skall Lagen omtryckt 1978:276. vägning som de vill företaga. Sådan våg skall vara lämpligför ändamålet och finnas uppställd på en plats som är lätt tillgänglig förkunderna. plocka ål sig före köp, skall finnas en verifierad våg somkunderna får använda för den vägning som de vill företaga. En sådan våg skallvara lämplig för ändamålet och finnas uppställd på en plats som är lätttillgänglig för kunderna. / andralokaler för detaljhandel med livsmedel skall kunderna få använda någonbefintlig verifierad våg för den vägning som de viU företaga. Denna lagträder i kraft . Sammanfattning av remissyttranden över betänkandet (Ds I1985:4) Enklare kontroll av volym och vikt Efterremiss har yttrande över betänkandet avgetts av (),(), (), traflksäkerhetsverket (TSV),myntverket, generaltullstyrelsen (GTS), (),statens pris- och kartellnämnd (SPK), (KoV), (), statens industriverk (SIND), statens provningsanstalt (SP), statens mät-och provråd (MPR), (), statskontoret (Sikt),i (LO), Centralorganisationen /SR, med bilagtyttrande från medlemsförbundet /SR;s ,(), , , , (PrOsamt av (). , , Handelskammare och ,, har på eget initiativ avgivit yttrande. Förslagetfår ett generellt positivt bemötande. Flera instanser understryker detangelägna i att arbetet med regelförenkling går vidare och ges en konkretinnebörd. Blandde remissinstanser som uttryckligen, utifrån sitt arbetsområde, anger sig posiflvaflll utredningsförslaget, är RPS, KK, TSV, GTS, NO, SIND, MPR, RRV, Stkt,, och Grossistförbundel. () år positiv till att föreskrivande uppgifter överförs till KoVoch att detta bör komma till uttryck i lagen eller förordningen. SLV föreslåräven att den föreskrivande myndigheten bör ha skyldighet till samråd medlivsmedelsverket i frågor som berör livsmedel. SLV framhåller möjligheterna flllsamordning mellan SP:s undersökningar och de undersökningar som utförs inom denobligatoriska kontrollen inom livsmedelsområdet. StatensprovningsanstaU (SP) tillstyrker utredningens förslag att uppgif ten att utfärda föreskrifter inom området volym och vikt överföres till KoV. SP framhåller att förslaget ej får leda till att KoV bygger upp resurser som redan finns vid SP. SP fömtsätter att föreskriftsarbetet kommer att bedrivas enligt den princip som tillämpas t.ex. inom området vatten- och värmemätare. KoV kan enligt SP därmed väsentligen koncentrera sitt 56 arbete till att frånkonsumentskyddssynpunkt avväga nivå och inriktning Prop. 1986/87:8 påföreskrifter och kontroll. () framhåller att en ansvarsfördelning mellan SP ochKoV vad gäller föreskrifter för stickprovskontrollen bör övervägas. SPKföreslår en uppdelning där KoV svarar för föreskrifter och SP svarar förkontroll av vikt och volym för färdigförpackade varor. StatensMät- och provfåd (MPR) delar utredningens uppfattning att kontrollen av redskapför bestämning av volym och vikt kan förenklas utan att konsumentskyddet försämras. MPR är positiv till attuppgiften som föreskrivandemyndighet överförs från SP till KoV och menar att en sådan uppdelning skallkunna ge en klar roll- och ansvarsfördelning mellan den föreskrivandemyndigheten och det provande organet. Konsumeniverkel(KoV) stöder principen att föreskrivande verksamhet bör skiljas från verksamhetsom riksprovplals. KoV befarar dock att ett avskiljande av den föreskrivandeverksamheten från roll som riksprovplals kommer attmedföra högre administrativa kostnader och ökad byråkratisering av kontrollenav volym och vikt. anser sig helt sakna kompetens inomområdet legal metrologi. Ett särskiljande av de två rollerna innebär att sådankompetens måste byggas upp och vidmakthållas parallellt hos både KoV ochriksprov-platsen. Starka ekonomiska skäl talar enligt KoV därför för attStatens provninganstalt även i fortsättningen skall vara föreskrivandemyndighet. Om den föreskrivande verksamheten ändå överförs till KoV, måste särskildaresurser anslås för denna myndighetsutövning enligt KoV. SPföreslår att ordet "kröning" används i stäUet för"verifikation". Enligt SP är ordet "kröning" mer etableratoch välkänt än benämningen "verifikation". MPRanser att då det är frågan om en jämförelse mellan de krav som en myndighelställer och de tekniska fakta som är resultat av en undersökning i form avprovning, besiktning eller liknande, bör den allmänna termen för detta vara"kontroll". Detta är även det begrepp som genomgående används i dennya lagstiftningen om obligatorisk kontroll. MPRföreslår därför att "kontroll" används genomgående, såsom "typ-kontroll","förstagångskontroll", "återkommande kontroll" och "egenkontroll". EnligtRiksrevisionsverkei, RRV, är termen verifiering mindre lämplig att använda ochföreslår i stället termen "besiktning". Vidare föreslår RRV attuttrycket "periodisk besiktning" används i stället för "ombe-siktning"eller "omverifikaflon". Som skäl härför hänvisar RRV till att ombesiktninganvänds i dagligt tal när man vid den ordinarie besiktningen fått anmärkningoch måste göra en förnyad besiktning. Typkontrolloch typgodkännande Prop. SPKhar inget att invända mot de föreslagna ändringarna under fömtsättning att SP;sövervakning av egenverifikation m. m. kan organiseras så att konsumentskyddetinte försämras. SPtillstyrker utredningens förslag beträffande typgodkännande. RRVdelar utredningens förslag att SP bör förenkla och rationaliseratypkontrollverksamheten genom att bl. a. i större utsträckning godta provningsresultatfrån utländska provningsorgan och tillverkare. RRV anser att MPR särskilt börfölja upp hur denna rationalisering genomförs. KoVstöder utredningens förslag i fråga om typkontroll. Våggruppeninom stöder utredningens förslag men anser att"större möjligheter att anpassa kontrollförfarandet flll behoven"bör förtydligas. Kraven bör vara entydiga men metoderna att verifiera måste fåvarieras enligt SP:s bedömande. MPRanser att det är olämpligt att ett typgodkännande skall kunna återkallassamtidigt son redan försålda och i bmk tagna redskap får fortsätta attanvändas. MPR anser vidare att endast vid allvarliga säkerhetsfel, som kanorsaka personskador och som upptäcks först i efterhand, bör ett typgodkännandedras in. bör då även ske ett återkallande av de exemplar som hunnitkomma ut på marknaden. MPR föreslår att i de fall utredningen anger bör problemetlösas genom att införa märkningstillstånd. MPR föreslår att sådantmärkningstillstånd kan kopplas lill ett typgodkännande innebärande att allaexemplar av en typgodkänd produkt måste förses med en entydig, av myndighetenföreskriven märkning. MPRpåpekar att om en viss redskapstyp efter en viss tids erfarenhet visar sig inteuppfylla föreskrivna krav kan märkningsrätten upphävas och vidare försäljningav redskapet stoppas. SvenskaGrossistförbundel är positivt till förslagen om förenklingar rörande kontrollav volym och vikt. Förbundet anser dock att det är möjligt att vidta ytteriigareförenklingar av gällande regler. Med hänsyn till att de enskilda mätdonen måsteförstagångsverifleras ifrågasätter nödvändigheten attbehålla typkontrollen. SHIO-Familjeföretagenser med tillfredsställelse på förslagen till regelförenklingar. Reglerna bordeemellertid förenklas ytterligare. SHIO föreslår i stället att den offentligakontrollen begränsas till sflckprov. Industriförbundetanser atl typkontrollen bör avskaffas. Konkurrensen inom våg- och pumpmarknadenär enligt tillräcklig för att tränga ut undermåliga produkterfrån marknaden. Samhällskontrollen för att skydda konsumenterna kan inskränkas flllstickprovskontroll i konsumentledet vilken lämpligen utförs av SP. SPKhar inget att invända mot utredningens föreslagna ändringar under förutsättning att SP:s övervakning av egenverifikation m. m. kan organi seras så att inte konsumentskyddet försämras. SP tillstyrker utredningens förslag med motiveringen alt det öppnar 58 möjlighetatt utnyttja befinfliga kontrollresurser inom vissa företag. SP har Prop.1986/87:8 däremot en avvikande uppfattning om de ekonomiska konsekvenserna, somutredningen anför som skäl för en förändring och anser att dessa talar i motsattriktning. SP tillämpar saktaxa för verifikationsavgiften. Detta innebär attsamma avgift debiteras för första verifikationen. SPbedömer att kostnaderna för utvärdering och tillsyn av de företag som kan kommaifråga för egen första verifikation är av nästan samma storleksordning som förförsta verifikation av samtliga vågar och petroleummätare . Trots attdet sannolikt inte blir någon kostnadsminskning anser SP att utredningensförslag leder till en ökad flexibilitet i kontrollformerna och därför börprövas. EnligtKoV:s mening bör utredningens förslag, att företag med erforderlig tekniskkompetens skall, efter ansökan, få rätt flll egenverifikaflon och därmed kunnagenomföra en första verifikation av typgodkänt mätdon, ge ett godtagbartkonsumentskydd. Verket förutsätter, i enlighet med utredningen, att företagenåläggs att till SP löpande anmäla genomförda egen-verifikationer och att företagensegenverifikaflon effektivt följs upp av SP. Mekanförbundetanser att förslaget är bra. För att undvika en administrativt betungandeprocedur bör kraven för godkännande vara väl utarbetade. Mekanförbundetbedömer att företag efter ansökan skall få rätt att själva verifiera mätdon avegen tillverkning. RRVtillstyrker utredningens förslag. RRV föreslår att bör möjligheternaprövas att helt lägga ansvaret för den periodiska besiktningen (omverifikationen)på auktoriserade företag enligt de förslag som utredningen har presenterat. ,, anser att utredningens förslag är ett "sleg i rätt riktning".Förslaget kan därför biträdas av NO. Enligt NO:s uppfattning går dock förslagetinte tillräckligt långt i fråga om möjligheterna för alternativa kontrollorganatt verka i systemet. NO vill förorda att företag som auktoriserats av MPR ävenbör få utföra andra offentliga kontroller inom det aktuella systemet t. ex. s.k. ordinarie omverifikationer som är förbehållna SP.