prop · GA0386 · 1986-12-31 00:00:00 — denna princip avses bli tillämpad när en sambo föreikraftträdandet har företagit en rättshandling som var "fri" enligläldre rätt men som enligt sambolagen fordrar andra partens samtycke - en medhänsyn till innehållet i sambolagen ej opraktisk situation. Något sakskäl föralt i del omvända läget - då alltså sambolagen lämnar den förfogande störrehandlingsfrihet - ge den nya lagen tillbakaverkande kraft har inte åberopats iremissprotokollet. Det är vidare tvivelaktigt, om den föreslagna lagtextenger täckning för den åsyftade tillämpningen i övergångsfallen. Utan alt gå närmare in på delta vill lagrådet framhålla att det ligger närmast till hands alt, såvittgäller samlyckesfallen, uppfatta lagförslagets första mening sä, att sambolagen blir tillämplig (endast) på förfoganden som en sambo gör efter ikraftträdan det (lät vara även i samboförhållanden som har etablerats ). Denna läsart bör enligt lagrådets mening fasthållas. Den bör bekräftas och kompletteras genom etl tillägg till tredje meningen enligt vilket samtyckes- frågan fortfarande skall bedömas enligl lag när förfogandet har ägt rum före ikraftträdandet (jfr 8 § Äktp). Detta innebär att en rådighetsin- 133 skränkningkan göras gällande efter ikraftträdandet också i de enstaka fall Prop.1986/87:86 dä kravet pä samtycke inte längre har nägon motsvarighet isambolagen. Med stöd av det sagda vill lagrådet föreslå all lagenstredje mening fär denna lydelse: "Den gamla lagen skall dock fortfarandetillämpas, när samboförhållandel har upphört före ikraftträdandet och när frågaär om giltigheten av elt förfogande ulan samtycke över egendom före ikraftträdandet." Förslaget till lag om ändring i jordabalken 12 kap. I § Del föreslagna nya fjärde stycket bestämmer innebörden avbegreppet sambor, varhelst del förekommer i balken. En bestämmelse av sådanallmän karaktär bör emellertid av lagtekniska skäl inte placeras i elt kapitelsom i övrigt behandlar bara en speciell form av nyttjanderätt - låt vara enviktig sådan. Emellertid behövs preciseringen bara för vissa av bestämmelsernai 12 kap.; när begreppet sambor förekommer i 20 och 22 kap., framgårbegränsningen till sädana samboförhållanden som avses i sambolagen av texten iövrigt. Med hänsyn härtill och till att det är svårt att finna en naturligplats för den föreslagna allmänna regeln föreslår lagrådet att fjärde stycket iförevarande paragraf begränsas till att avse vad som föreskrivs "i dettakapitel". Inskjutandet av del nya fjärde stycket torde för övrigtgöra det nödvändigt med en ändring i 12 kap. 70 § andra stycket, där det förnärvarande hänvisas till I § femte stycket. Hänvisningen bör i stället avsesjätte stycket. Enligl specialmotiveringen har paragrafen anpassats tillde nya reglema om makars och sambors gemensamma bostad. Anpassningen har skettså att i lagtexten sambo har jämställts med make. föresläs att 48 §upphävs. Enligl den paragrafen gäller bestämmelserna i 47 § om make även ifråga om den som enligl lag om ogifta samboendes gemensamma bostadhar rätt att vid upplösningen av samlevnaden överta hyresrätten. lag reglerar rättsförhållandet mellan de bådasamboende, när hyresrätten till deras gemensamma bostad innehas av den ene. Vidupplösning av samlevnaden fär enligt bestämmelserna i I § den andre övertahyresrätten, om han bäst behöver bostaden och det med hänsyn till omständigheternai övrigt kan anses skäligt. Om de samboende inle har eller har haft gemensammabarn, fordras dock synnerliga skäl för övertagandel. Bestämmelserna i 12 kap. 47 och 48 §§ jordabalken innebär atlen sam boende som med stöd av lag har rätt att överta hyresrätten frän den andre eller dennes dödsbo ocksä gentemot hyresvärden har rätt att överta hyresrätten och fä hyresavtalet förlängt för egen del. om hyresvär den skäligen kan låta sig nöja med honom eller henne som hyresgäst. föratsättningar för övertagande enligt lag inteföreligger, är hyres- Prop. 1986/87:86 värden däremot inte skyldig att gåmed pä en övergäng av hyresrätten, även om den samboende som begär övergängen skäligenbör godtas som hyresgäst (jfr prop. 1973:23 s. 164-165 och 172-173). Regleringen av övertaganderätten i 16 § första stycketsambolagen, när bostaden inte ingår i bodelning, överensstämmer i sak med I §1973 års lag. Genom att förslaget till 47 § saknar hänvisning tillövertaganderätten enligt 16 § sambolagen kommer en sambo, i motsats till vadsom nu gäller, att fä rätt gentemot hyresvärden atl överta hyresrätten, även omförutsättningar för övertagande enligt 16 § sambolagen inte föreligger. Denna ändring i rättsförhållandet mellan en sambo ochhyresvärden till den lägenhet som utgör sambornas gemensamma bostad torde intesakna praktisk betydelse, framför alll inte i de fall dä den sambo som inneharhyresrätten eller dennes dödsbo inte har rätt till förlängning av hyresavtalet.Lagrådet, som inte har nägon erinran mol alt en sambos rätt att övertahyresrätten och få hyresavtalet förlängt för egen del utvidgas pä detta sätt,har likväl velat fästa uppmärksamheten pä förhållandet. Under punkt 2 har i remissförslaget tagits uppövergångsbestämmelser till ändringarna i 12 kap. Dessa bestämmelser bör enligtlagrådets mening omarbetas. Det förhällandet atl talan om äktenskapsskillnadhar väckts före ikraftträdandet eller att ena maken har dött synesinte bli av betydelse i övergängshänseende och föranleder alltså inte någonreglering. Att ett samboförhållande har upphört före eller efterikraftträdandet torde böra tillmätas vikt i övergångshänseende endast vidtillämpning av 33 §. Ä andra sidan är det motiverat all ange att kapitletsbestämmelser i nya lydelsen - som ger sambor en något starkare ställning än förnärvarande - är tillämpliga oberoende av att hyresavtalet har kommit lill föreikraftträdandet. I övrigt behövs endast en regel som bevarar giltigheten av nugällande föreskrifter i 33 § beträffande skiften i äktenskap, ingångna före är1921, och bodelningar med anledning av boskillnad, i den män sädana avtalaktualiseras efter ikraftträdandet. Följande lydelse föresläs: Föreskrifterna i 12 kap. i deras nya lydelsetillämpas även i fråga om hyresavtal som har ingåtts före ikraftträdandet.Föreskrifterna i 12 kap. 33 § skall tillämpas i sin äldre lydelse dels i frågaom bodelning med anledning av boskillnad samt skifte med anledning avboskillnad eller äktenskapsskillnad, dels i fall då ett samboförhållande harupphört före ikraftträdandet." Förslaget till lag om ändring i Av specialmotiveringen till paragrafen framgår, all man iremissförslaget velat undvika den nu förekommande begreppsbestämningen"den som i 135 första svågeriaglika nära är" (dvs. sädana svågerlagsförhällanden mellan Prop.1986/87:86 den brottslige och målsäganden i vilka den ene är gift med denandres släkting i rätt upp- eller nedstigande led eller med den andres syskon). 1 remissförslaget har därför under första stycket 2,såvitt nu är i fråga, medtagits endast "svåger eller svägerska",varvid åsyftas gärningsmannens syskons make, gärningsmannens makes syskon ochmake till gärningsmannens makes syskon (den sistnämnda anförvantsrelalionen ären utvidgning i förhållande till gällande rätt). Svågerlag i rätt upp- ellernedstigande led (svärföräldrar, svärsöner, svärdöttrar saml styvföräldrar ochstyvbarn m.fi.) lämnas alltså utanför den nämnda punkten 2, men avsett tordevara att de skall kunna inbegripas under punkten 3 i samma stycke. Det måste betvivlas att det föreligger behov av denföreslagna, i huvudsak språkliga ändringen. Det är nämligen här fråga om enföreskrift som skall tillämpas av åklagarna, och dessa kan knappast förutsättasha svårigheter att inse vilka svågerlagsförhällanden som föreskriften igällande rätt åsyftar. 1 alll fall synes del klart att l.ex. svärföräldrar ochstyvbarn förtjänar atl normalt ses som mer närstående än svåger och svägerska.Och föreskriften bör naturligen byggas upp i enlighet med det synsättet. Ansesen modernisering önskvärd, synes den därför i stället lämpligen böra ske päföljande sätt: "2. make, den som är i rätt upp- eller nedstigandesläktskap eller svågeriag, syskon, svåger eller svägerska eller". En tilläggssynpunkl är följande. 1 anslutning lill förstastycket 3 betonas i specialmotiveringen att tillämplighet av punkten är avseddatt kunna förekomma i fall där det föreligger en nära eller djup känslomässigrelation. Då denna punkt är tillkommen efter förebild av 4 kap. 12 § RB bör uppmärksammasvad som uttalades under förarbetena till sistnämnda lagrum (se NJA 11 1973 s.330 ff). 1 enlighet med de dä gjorda uttalandena bör fasthällas att det skallvara fråga om cnfamiljemässig relation. Förslaget till lag om ändring i Förslå stycket i remissförslaget har utformats så, attläsaren möjligen kan fä intrycket atl regeln i tredje meningen om arvsforumendast gäller för det fall att det är en make eller sambo som har avlidit;denna begränsning är givetvis inte åsyftad. En bättre redigering erhålls enligtlagrådets mening, om bestämmelsen om arvsforum tas upp i ett eget, förstastycke i paragrafen. Följs detta förslag, kommer reglerna om rätt domstol för bodelningstvis ler alt bilda ett andra stycke. Beskrivningen av parterna i en sådan tvist när ena maken eller sambon har dött är inte helt rättvisande; mot den efterle vande kan stå arvingar och universella testamentstagare (se 9 kap. 5 § ÄklB och 14 § sambolagen). Det torde emellertid vara tillräckligt att utsäga att när någon av makarna eller samborna har avlidit en bodelningstvist skall tas upp vid den dödes allmänna tvistemälsforum. Den avfaltning som 136 lagrådet föreslår innebär alt tvisten skall tas upp viddetta forum även när Prop. 1986/87:86 dödsfallet har inträffat efter delall talan om äktenskapsskillnad har väckts - inräknat dödsfall efterskillnadsdomen - eller efter det att samborna har flyttat från varandra. Uppdelningen av remissförslagets första stycke pä tvåkräver en följdändring i påföljande stycke i paragrafen. Med hänvisning till det sagda föreslår lagrådet att de tvåförsta styckena ersätts av tre stycken med följande lydelse: "Tvist om arv eller testamente skall tas upp av denrätt där den döde hade att svara i tvistemål i allmänhet. Tvist om bodelning mellan makar eller sambor skall tas uppav den rätt där någon av dem skall svara i tvistemål i allmänhet. Har någon avdem avlidit, skall en bodelningstvist tas upp av den rätt där den döde hade attsvara i tvistemål i allmänhet. Finns det inte någon domstol som är behörig enligt förstaeller andra stycket, skall målet tas upp av ." Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:48 s. 1) omsamäganderätt 1 andra stycket karakteriseras förhållandelbl.a. mellan "äkta makar" som "egendomsgemenskap". Styckethar kvarstått oförändrat sedan lagens tillkomst och syftade då såvitt gällermakar på den egendomsordning som rådde enligt äldre (och somgäller i ett antal ännu bestående äktenskap frän tiden ).Beteckningen egendomsgemenskap passar däremot inte på rättsförhållandet mellanmakar vare sig enligt GB eller ÄktB. Inte heller låter det sig sägas att det -till följd av sambolagens reglering - råder "egendomsgemenskap"mellan sambor. Skall 19 § ha en hänvisning till de allmänna reglerna ommakars och sambors egendomsordning, bör alltså andra stycket få en annanupptakt än den nuvarande. Lämpligen kan det inledas med orden "Beträffandeegendomsförhållanden som rör" (makar, sambor, delägare i oskiftat dödsbo,etc). Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1921:225) I yttrande över remiss med förslagtill konkurslag berörde lagrådet under 3 kap. 5 § bestämmelsen att gäldenären och hans familj eller annan underhällsberättigad under viss förutsällning äger utfå nödvändigt underhåll frän konkursboet under närmare beskriven tids rymd. Av del remitterade förslagel till konkurslag framgick att den bestäm melsen inle skall gälla efter gäldenärens dödsfall utan i stället 18 kap. 5 § 137 andrastycket (ÄB) skall vinna tillämpning. Lagrådet påpe- Prop.1986/87:86 kadeatl nämnda lagrum i ÄB bara avser efterlevande make och oförsörjda barn, varför efterlevandesambo står utanför ÄB-regleringen. får dock anses höra till"den efterlevandes familj". sakenborde uppmärksammas under arbetet med följdändringar till den nya Lagrådetvill erinra om del sålunda gjorda påpekandet. Förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal Islutet av specialmotiveringen till paragrafens fjärde stycke behandlas densituationen att elt försäkringsbolag betalar ut försäkringsbeloppet till en förmånstagaretrots att det hos bolaget finns kännedom om ett krav på jämkning enligt 104 §andra stycket FAL till förmän för make eller bröstarvinge. Det sägs attbolaget då riskerar att få ersätta den jämkningsberättigades förlust. Ocksåandra formuleringar i sammanhanget tyder på alt departementschefen har anlagtett skadeslåndsrättsligt betraktelsesätt. Detta torde emellertid ha mindre fogför sig. Frågan gäller, i vilka fall bolaget med befriande verkan kan betala lillförmånstagaren. Denna verkan har inte en betalning som görs i ond tro medavseende pä jämknings-anspråket. I ett sådant läge blir bolaget pliktigt atltill den jämkningsberät-tigade maken eller bröstarvingen utge det belopp som ärdennes. Maken respektive bröstarvingen behöver därvid inte först visa att haninte har möjlighet all driva in sin del av försäkringsbeloppet frän denobehörigt gynnade förmånstagaren. Vad som har sagts nu fär anses följa av allmännaprinciper om en gäldenärs betalningsansvar när det finns konkurrerande belalningsanspräk. Angåendeden närmare innebörden av den goda tro som kan medföra att försäkringsbolagetmed befriande verkan kan betala till förmånstagaren -fastän det visar sig attett befogat jämkningsanspräk förelåg - framgår av departementschefensuttalanden att försäkringsbolaget inle kan anses skyldigt atl undersöka om detfinns nägot jämkningsanspräk enligt 104 § FAL. Till detta kan läggas att, ombolaget har fått kännedom om ett jämkningskrav, en utbetalning till förmånstagarensom kommer i konflikt med kravet kan anses ha skett i god tro endast om kravetmed hänsyn till de omständigheter som åberopades lill stöd för detta framstodsom klart ogrundat. Förslaget till lag om ändring i lagen (1936:83) angåendevissa utfästelser om gåva 1936års lag har till ämne att reglera utfästelser om gåva. härtillfinns det inte anledning atl i förevarande paragraf ge annan hän vis- 138 ning än enerinran om att i sådant ämne finns en bestämmelse i ÄktB, Prop. 1986/87:86nämligen 8 kap. 2 §. Med hänsyn till del anförda synes 6 § med fördel kunna gesen utformning som närmare anknyter till nu gällande lydelse eller följande: "Om utfästelse av en make att under äktenskapet geden andra maken en gåva gäller 8 kap. 2 § . Bestämmelser om - - - i ." Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen(1970:988) 12 kap, I och 2 §§ I specialmotiveringen till I § uttalas att det synsätt somligger bakom de nuvarande bestämmelserna i 1 och 2 §§, nämligen att en giftperson kan inneha en fastighet med viss rätt i äktenskapet, stämmer mindre välöverens med regelsystemet i ÄktB, Därför föreslås ett tillägg till 1 § förstastycket som avses innebära alt bestämmelsen om att fastigheterna skall innehasmed lika rätt inte skall syfta pä äktenskapsrättsliga förhållanden. Lagrådet vill för sin del ifrågasätta om det finnstillräckligt fog för det förda resonemanget. Från praktisk synpunkt är detemellertid en vinst att i klartext ange att fast egendom som är giftorättsgodsinte i en makes hand får sammanläggas med enskild egendom. Den terminologiskafrågan kan lämnas därhän, om bestämmelsen placeras som etl första stycke i 2 §,som därmed exklusivt behandlar samtliga äktenskapsrättsliga sammanläggningsfrågor.Förslaget innebär att I § inte behöver ändras. Med den föreslagna bestämmelsen bör det inte uppslå någontvekan om att två fastigheter som är en makes enskilda egendom kansammanläggas, även om deras karaktär av enskild egendom har uppstått pä olikasätt; den ena är det pä grund av äktenskapsförord och den andra till följd avett gåvo- eller testamentsvillkor. Från saklig synpunkt kunde visserligen ifrågasättaslämpligheten av en sådan sammanläggning. För de olika kategorierna enskildegendom gäller nämligen skilda regler, och dessa skillnader ökar genomregleringen i ÄktB (se 7 kap. 3 och 5 §§, 10 kap. 4 § och 11 kap. 8 §).Osäkerhet kan uppstå om vilka regler som skall gälla i fråga om en fastighetsom har bildats av delar som var för sig utgjorde olika slags enskild egendom.De äktenskapsrättsliga tillämpningsproblemen - som i viss mån kan uppkomma ävenenligt gällande rätt - torde emellertid i praktiken fä aktualitet mycketsällan, och de torde inte vara allvarligare än atl de kan bemästras irättstillämpningen. Betänkligheterna mot att tillåta sammanläggning bör alltsåkunna fä vika. De i remissen föreslagna ändringarna i 2 § synesmotiverade företrädes vis av att man har velat fä bort den nuvarande konstruktionen att sådant avtal som avses i paragrafen skulle fä tjäna som något sorts äktenskapsför ord. Ändringar i makarnas inbördes förmögenhetsförhållanden av relevans för sammanläggningen skall, är tanken, följa allmänna regler om äkten skapsförord respektive registrering av gäva. Ehuru man härigenom går 139 föriustigen del av smidigheten i nuvarande ordning, vill lagrådet inte Prop.1986/87:86 motsätta sig den föreslagna nyordningen. Frän denna utgångspunkt behövs i 2 § inga ytterligarebestämmelser -utöver den i del föregående föreslagna - om sammanläggningen avfastigheter som båda tillhör ena maken (härmed är att jämställa fastighetersom båda makarna äger till lika delar). Som anges i remissprolokollet i specialmoliveringentill 1 § kommer elt förenhelligande äktenskapsförord att erfordras innan enmake för egen del kan få sammanläggning av en fastig-hel som är hans giflorättsgodsmed en fastighet som är hans enskilda egendom. Vad paragrafen i övrigt skall reglera är alltså det falletatt fasligheter som ägs av makarna var för sig skall läggas samman. 1 någrahänseenden förordar lagrådet här ändringar i förhällande till remissförslaget. Till en börian bör sålunda väljas en formulering som handen all bestämmelserna tar sikte på att en fastighet tillhör den enamaken och en annan fastighet den andra maken. Härmed är att jämställa atlfastigheterna tillhör dem tillsammans med olika andelar. Det naturliga och redigaste torde regelmässigt vara söker uppnå att vardera makens andel i den nybildade fastigheten skallutgöra hälften, men något starkare behov av en bestämmelse om detta synes inteföreligga. Den grundsats som har kommit till uttryck i del avlagrådet föreslagna inledande stycket i paragrafen bör tillämpas ocksä när tvämakar vill ha sina fastigheter sammanlagda. På vardera sidan måste tillses atlandelen i den nybildade fastigheten blir homogen i fråga om egendomsnaturen.Härför kan alltså behövas äktenskapsförord. Nägot hinder föreligger inle att enmakes andel blir giflorättsgods och den andres enskild egendom. En bestämmelsesom ger uttryck för det sagda ersätter andra stycket i remissförslaget. Det avtal som det med den nya uppläggningen av bestämmelsernaär fråga om är av förmögenhelsrättslig art. Några särskilda bestämmelser medtanke pa makes omyndighet behövs därför inle; den omyndige företräds av sinförmyndare (jfr prop. 1986/87:1 s. 129). En annan sak är att ett supplerandeäktenskapsförord givetvis följer reglerna i 7 kap. 3 § andra stycket ÄklB. Dettorde vara tillräckligt atl i förevarande paragraf utsäga att makarna skallträffa skriftligt avtal. Det anförda leder fram till följande lagtextförslagfrän lagrådets sida. En fastighet som ägs av nägon som är gift och är dennes giflorättsgodsfär inte sammanläggas med en fastighet som är samma makes enskilda egendom. Fastigheter som tillhör makar var för sig färsammanläggas, om makarna träffar skriftligt avtal om att äga var sin bestämda andel i den nybildade fasligheten och om vardera makens andel i sin helhet kommer att utgöra den makens giflorättsgods eller enskilda egendom. Innefattar avtalet gäva, 140 fårsammanläggning ske bara om avtalet har regisirerats enligt 16 kap. Prop.1986/87:86 ." Lagrådets förslag i fråga om 12 kap. 2 § synes intemedföra något behov av ändring i remissförslagets punkt 2. Däremot behövs enövergångsbestämmelse för de fall då ett avtal har upprättats iäktenskapsförordets form före ikraftträdandet men sammanläggningen ännu intehar genomförts. Om ett sådant avtal förlorar sin verkan vid de nyabestämmelsernas ikraftträdande, skulle kanske en stor del avsammanläggningsförfarandet behöva göras om. Principen alt giltigheten av avtalsom ingåtts enligl äldre bestämmelser inte skall påverkas av äklenskapsräiiensförändring bör gälla även i delta sammanhang. Lagrådet föreslår därför allövergångsbestämmelserna kompletteras med en tredje punkt av följande lydelse. Bestämmelserna i 12 kap. 2 § skall tillämpas isin äldre lydelse, om sådant avtal som avses i den lydelsen har träffals föreikraftträdandet." Förslagen lämnas utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 12februari 1987 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , . , , , , ,, , R. , , , , , Hulterström,G. Proposition om följdlagstiftning till m.m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande m.m. Föredraganden anmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrädsremissfattat vid regeringssammanträde ) över förslag till 1. lag om införande av , 2. lag omikraftträdande av lagen (1987:000) om sambors gemensamma hem, 3. lag om ändringi , 4. lag om ändringi jordabalken. 5. lag om ändringi , 6. lag om ändringi , 7. lag om ändringi utsökningsbalken, 8. lag om ändringi sjölagen (1891:35 s. 9. lag om ändringi lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörandeäktenskap och förmynderskap, 10. lag om ändring i lagen (1904:48 s.1) om samäganderätt, 11. lagom ändring i konkurslagen(1921:225), 12. lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal, 13. lag om ändring i lagen (1936:83)angående vissa utfästelser om gåva. 14. lag om ändring i lagen (1946:807)om handläggning av domstolsärenden, 15. lag om ändring i lagen (1960:729)om upphovsrätt till litterära och konstnäriiga verk, 16. lag om ändring i lagen (1966:680)om ändring av vissa underhållsbidrag, 17. lag om ändring i lagen (1968:576)om stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar, 18. lag om ändring ifastighetsbildningslagen (1970:988), 19. lag om ändring i rennäringslagen(1971:437). 20. lag om ändring i bostadsrältslagen(1971:479), 21. lag om ändring i rätlshjälpslagen(1972:429), 22. lag om ändring i vapenlagen(1973:1176), 142 10. lagom ändring i riksdagsordningen, Prop. 11. lag om ändring i gruvlagen(1974:342), 12. lag om ändring i lagen (1981:131)om kallelse på okända borgenärer, 13. lag om ändring i lagen (1982:352)om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt, 14. lag om ändring i lagen (1985:658)om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit uppläggningen avden föreslagna lagstiftningen. Flertalet lagförslag lämnas utan erinran.Beträffande övriga lagförslag har lagrådet på en del punkter lagt framändringsförslag. Jag biträder dessa förslag. Särskilt i anslutning till Äktp har lagrådet också gjortuttalanden om hur man bör se pä vissa praktiska situationer m.m. Jag anslutermig till vad lagrådet sålunda har uttalat. En punkt i lagrådets yttrande bör dock las upp särskilt. Ianslutning till förslaget om ändring i konkurslagen (1921:225) erinrar lagrådetom ett uttalande som gjordes under lagrädsgranskningen av förslaget till ny konkurslag(se numera prop. 1986/87:90). Lagrådet påpekade där att en sambo lill en konkursgäldenärkan vara berättigad till visst underhäll frän konkursboet om gäldenären levermen att nägon sädan rätt inte föreligger efter gäldenärens död (se 3 kap. 5 § förslageltill konkurslag och 18 kap. 5 § andra stycket ). Lagrådet uttaladesamtidigt att saken borde uppmärksammas under arbetet med följdlagsliflningen lilläktenskapsbalken.