prop · GA03161 · 1986-12-31 00:00:00 — Det är viktigt, att statsbidragen till hemtjänst, färdtjänst och skola behållersitt värde för handikappade genom att äveni fortsättningen vara specialdestinerade. Den snabba utvecklingen inom informationsteknologin hartilldragit sig intresse . Det knyts stora förhoppningar till att den nya teknologin ska ställas i handikappades tjänst. Det finns emellertid också en på erfarenhetgrundad oro, för att utvecklingen ska öka klyftorna mellan människor med och människor utan funktionshinder och således skapa nya handikapp i samhället. Bådestatsmakterna och handikapprörelsen uppmärksammar dessa frågor.Handikappforskningen har definierats som tvärvetenskapliga och mångdifferentierade insatser föratt minska klyftorna mellan handikappade och andra. Resurserna för forskningen har ökat. Det är dock tydligt, att den behöver mer resurser för att ge önskade resultat. Kommunernas och landstingskommunernas yttersta ansvar för handikappades välfärd dryftas under de allmänna utgångspunkternaför handlingsprogrammet. Dettakonstaterar, att det kan vara svårt att åstadkomma likvärdigainsatser, och att dessa kan komma att skifta starkt både mellan olika landstingskommuner och primärkommunerna emellan. Programmets farhågor har äveni detta avseende besannats. Klyftorna har ökati möjligheter att få grundläggandebehov av boendeservice, färdtjänst och hjälpmedel tillgodosedda. För att vändautvecklingen har genom en rad Allmänna råd och andraskrifter angivit metoder och modeller förhur kommuner och landstingskommuner kan bygga upp bra handikappomsorg. En sådan ska självfalletomfatta alla handikappgrupper. Eftersom vissa grupper i skiftande sammanhang får stå tillbaka,medicinskt handikappade kan nämnas somexempel, finns det anledning att göradetta påpekande. Kunskapen om dem är alltjämtotillräcklig, både i kommuner och landstingskommuner. Det må även nämnas, att ett antallandstingskommuner och kommuner antagit handlingsprogram för handikappområdet.Det gäller Söder-manUands, , , och läns landstingskommuner. Av kommunerna har 25 antagithandlingsprogram. Handlingsprogrammet uttalar sig för att 1976 årsfinansieringsprincip - vilken fördes fram avhandikapputredningen och i debatten ofta kallats ansvarsprincipen - ska träda i tillämpning.Programmet betonar således, att tillgänglighet förhandikappade ska vara en självklar del ivarje verksamhet. Kostnaderna för anpassningav verksamheten ska därmed vara en självklar del av kostnaderna för denna och finansieras på samma sättsom verksamheten 1986/87: 161 Det är svårt att underprogramperioden hitta exempel på attfinansieringsprincipen tillämpats.Snarare tyder tecken på fortsatt uppslutning för meningen att åtgärder förhandikappade är sociala åtaganden, som ska finansieras med skattemedel. Dettasynsätt finns både inom den offentliga sektorn och hos näringslivet. Texttelefonerna för döva ochdagstidningarna för synskadade får anföras somexempel på att i varje fall ochdagspressen inte delar handlingsprogrammets uppfattning i detta avseende. 3 DEMOKRATI OCH INFLYTANDE Handlingsprogrammet behandlar vissa demokratifrågor i ett särskiltavsnitt och talar för människans rätt att påverka den egna situationen. Dessa frågor har utvecklats i den handikappolitiska debattenunder programperioden. Handikapprörelsenhävdar människornas rättatt bestämma över sin person och sin privata belägenhet.Denna uppfattning har särskilt kommit till uttryck i synenpå hur behovet av personlig hjälp, färdtjänst och hjälpmedelska tillgodoses. Som det i debatten har sagts, handlar det egentligen om människornas makt översin situation. I den nya omsorgslagen uttrycks det i stadgandet om attverksamheten ska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Dialogen med handikapprörelsen har lett till insatser för att ökamänniskornas möjligheter att bestämma över sig själva. I budgetpropositionen för budgetåret1987/88 hemställer regeringen, inom ramen för organisationsstödet,om särskilda medel åt handikapprörelsenför detta ändamål. I detta sammanhang böräven nämnas, att beslut enligt socialtjänst-och omsorgslagarna får överklagas som förvaltningsbesvär. Denna rättuppfattas som en grundläggande förutsättning för att beslutade tjänster ska komma de enskilda människornatill del. I allmän debatt tid efter annan framförda krav påbegränsning av besvärsrätten avvisasav handikapprörelsen. För att denna rättska bli en verklighet för den enskilde, är det dock nödvändigt, att hon i enlighet med förvaltningslagen fårinformation oc besvärsrätten, hjälp att överklaga, om hon ärmissnöjd, samt hjälp att utförasin talan. lade fram förslagom avskaffande av möjligheterna till omyndigförklaring. Detta har stor betydelse för många, som på grund av omyndigförklaring inte får utöva sin rösträtt. Statens handikapprådtar i denna skrivelse i flera sammanhang upp åtgärder, som behövs för att alla människor med funktionshinder ska få ett värdigtoch gott boende. Frihet från institutioner är en förutsättning fördemokrati och inflytande. Därför är åtgärder somsyftar till goda förhållanden i vanliga miljöer ettvillkor för att utveckla demokrati. Detta ställer krav påkommunerna att erbjuda bra service. Det finns emellertid ett motstånd mot ut-mönstringenav institutionerna. I en del fall åberopasekonomiska motiv för att behålla dem. I andra hävdas, att god omsorg bara kan ges i institutionella former. Det behövs ännu myckeninformation till dem som stannat i äldretankekretsar och talar för att institutionerna ska behållas. Skr.1986/87: 161 På liknande sätt förekommer deti debatten synpunkter på att bra socialtjänst och annan sådanservice ställer sig för dyr förstat och kommun. Det förmenas, att människor med funktionshinder ställer förstora krav på den offentliga sektorn. Samtidigtkan den uppfattningen höras, att den offentliga sektorn är för stor och för kostnadskrävande.Vidare förekommer uttalanden om att människor med funktionshinder överutnyttjar samhälleligservice. Det talas om missbruk av socialtjänst,fastän de politiska besluten om deninte innefattar regler om begränsning i detavseende, där missbruket säges förekomma. Äveni dessa fall är behovet av information stort. Detbehövs också bättrekunskaper i handikappfrågor samt ändrade attityder och värderingar till handikappade. Undersökningarom handikappades levnadsförhållanden, som tid efter annan gjorts, är bra instrument för att öka opinionen försnabbare åtgärder till begränsning av hindren för handikappade i samhället. Sådana undersökningar börsjälvfallet avse allahandikappgrupper. Den fortgåendedecentraliseringen av beslut om åtgärder har debatteras från demokratisynpunkt. Decentralisering försvårar överblicken och sätteri fara garantin för insatser. Handikapprörelsen ser med oro på möjligheterna att hävda handikappades intressen, när besluten allt mer aka fattas i kommuner och ikommundelar. Enligt statens handikapprådsuppfattning inger en alltför långt driven decentralisering oro föratt skillnaderna ökar mellan kommunerna i utbyggnadoch utformning av service åt handikappade. I den handikappolitiska debatten har under programperiodenrests krav på lag, som förbjuder diskriminering av människor med funktionshinder. Det har blivit allt svårare att godtaga, att grova former av diskrimineringfår stå opåtalade. Den uteblivna reaktionenleder till ett slags samhälleligt samtycke till handikappadesutestängning. Härigenom motarbetas målen för politiken inom handikappområdet. Handlingsprogrammet talar för ökat finansiellt stöd till handikapporganisationerna, såväl från staten till riksförbunden som från landstingskommunerna ochkommunerna till länsorganisationerna och det lokalaföreningslivet. Ett ändamål med stödet är enligthandlingsprogrammet att stärka handikappades inflytande och därmed främjautbyggnad av .handikappåtgärderna. Programmet understryker, att samhället ställeroch måste ställa allt störreanspråk på handikapprörelsens medverkan för utformningen av både handikappolitiken och de praktiska handikappåtgärderna.Handikappades erfarenheter kan inte undvaras i arbetet. I handlingsprogrammet betonas, att det statliga stödet till han-'dikapprörelsen inte bara ska kompensera förden höga inflationen Vid tiden för programmets tillkomst, utan också ge ett reellt ekonomiskt tillskott. Underprogramperioden har dessa intentioner delvis förverkligats. Statsbidragen till handikapporganisationernas allmänna verksamhet, som under programperiodens första budgetårvar 31 milj.kr., uppgår /87 till 49 milj. kr. Bidraget föreslås för budgetåret1987/88 till 55,5 milj. kr. Antalet organisationer med statsbidrag har ökat från27 till 29. Skr.1986/87: 161 Ökningenav statsbidraget till handikapprörelsen är stor, jämfört med utvecklingen inom andra områden. Organisationernas behov av statsbidrag är emellertid ocksåstora. har till uppgift att föreslå, hurregeringen ska fördela anvisade medel mellanorganisationerna. I detta arbete har rådetinsett, att statsbidragen alltjämt behöver utvecklas, trots förbättringarna . Regeringen har beviljathandikapporganisationerna ökat understöd från allmänna arvsfonden försärskilda projekt och försöksverksamhet.Dessa medel är f n omkring 19 milj. kr. Däremot får handikapporganisationerna, med ett par undantag,inte längre bidrag från statens kulturrådtill utgivning av sina tidskrifter. Förhandikapporganisationernas internationella verksamhet har införts ekonomiskt stöd . I frågan om bidrag till handikapprörelsen påläns- och kommunplanet betonarhandlingsprogrammet, att landstingskommuner och kommuner bör svara förett ekonomiskt stöd, som ger möjligheter till ett aktivt och fortlöpande arbete. Stödetskiftar mycket, både landstingskommunerna emellan ochmellan primärkommunerna. Det är dessutom så,att en del organisationer, främst bland demindre, står utanför stödet. Detta är generellt fortfarande otillräckligt. Inte minst gäller detta med tanke på de vidgadeintressepolitiska uppgifter som organisationerna fått genom decentralisering, ramlagar och minskad specialdestinationav statsbidrag. Handlingsprogrammet behandlar vissa frågor om länshandikappråden och de kommunala handikappråden. Programmet understryker handikapprådens betydelse som organ för kunskap i handikappfrågor samt som fasta former för samverkan mellan den offentliga sektorn ochhandikapprörelsen. Det är dock angeläget,att råden inte får lyfta av ansvar från andra kommunala organ. De bördäremot medverka till att kommunalahandlingsprogram för handikappområdet utarbetas. Rådenhar otillräckliga resurser för sin betydelsefulla verksamhet. Dessa synpunkter äger alltjämtriktighet. Endast på få håll kan råden göraverkningsfulla insatser för de små grupperna. Handlingsprogrammet ägnarförebyggande åtgärder storuppmärksamhet. Under programperiodenhar den handikappolitiska debatten förskjutitsoch mer än tidigare tagit upp dessa frågor. Hälsopolitiken ökar i betydelse inom handikappområdet. Dels upp-.märksammas,diskuteras och främjas mer än tidigare åtgärder som syftar till bättre hälsa för alla till undvikande av sjukdom och funktionsnedsättningar. Dels betonas starkare, att personer med funktionsnedsättningar har ännustörre skäl än andra attvärna sin hälsa. Förden som är funktionshindrad är därvid förebyggande åtgärder betydelsefulla för att hindra, att hennes skador förvärras eller att nya skador uppstår. Bättre ochkonsekventare information frånsocialstyrelsen och sjukvårdshuvudmännen och inte minst insatser från handikapprörelsenhar givit en del resultat. 1986/87: 161 Förebyggande åtgärder vidtasfortlöpande av ansvariga instanser inomden offentliga sektorn. Det kan nämnasen rad insatser som har betydelse i människornasvardag, nämligen föreskrifter om produktion, distribution och försäljning avlivsmedel, bestämmelser för personal inom serviceyrken samt förbud mot reklam förhälsofarliga varor. Inom trafiksäkerhetenoch arbetarskyddet pågår en utveckling för att förhindra olycksfall och sjukdom. Även i dessa avseenden har åtgärder tillskydd för människor med funktionshinder betydelse. har underprogramperioden ägnat ökad uppmärksamhet åt frågor om hjälpmedels säkerhet. Som följd av den hälsopolitiska propositionen (prop. 1984/85:181, SoU39, rskr 400) har inlett ett arbete med hälsopolitiska program. Dessa avser särskilt förebyggandeåtgärder mot psykisk ohälsa och rörelseorganens sjukdomar. I en skrift om utvecklingslinjerinom hälso- och sjukvården formuleras kraven på arbetsmiljöoch trafikmiljö. Styrelsens arbete inriktas på att bygga upp en nationell hälsopolitisk strategi i enlighet med VH0:s program. Åtgärderna för att förebyggatrafikolyckor gäller bl a information tillmyndigheter och organisationer. I detta ämnehar givit ut flera skrifter, bl a om trafikträning förhandikappade barn. En intensifierad upplysningsverksamhet om tobakensskadeverkningar förbereds. Är 1983 har arbetarskyddsstyrelsen och socialstyrelsenutfärdat allmänna råd om begränsning av tobaksrökningi lokaler för gemensamt bruk. I uppgifter ingår att förebyggarisker för liv och hälsa. Flera projekt syftar till att förhindra skador, som kan leda till funktionsnedsättning. Exempel äratt stoppa försäljning av leksaker, som kan förorsakasyn- eller hörselskador. Av intresse för personer med funktionshinder är vidare ett arbete om brandsäkerhet förmöbler och madrasser. Arbetet för hälsoskydd i bostaden blir allt viktigare med hänsyn till handikappade, som vistas inomhus. har skrivit ettfaktablad om fukt och mögel och planerar ett om inomhusluften.Allergier är vanliga och ökar. Verket fårallt fler anmälningar om problem med möbler, inredningstextilier, kläder, kosmetisk-hygieniska medel, leksaker ochnickelprodukter. Åtgärder diskuteras med branschen angåendeallergi och möbler. Krav på minskad formaldehydexponering i bostaden övervägs. Det planerasockså åtgärder för att minska nickelexponeringen. Enligt beslut avmarknadsdomstolen måste leksaker med nötskalsfyllning ha tydlig information omallergirisken. arbetar med barns säkerhet och miljö.Till rådet har knutits en referensgrupp för barnsäkerhetmed uppgift att samla erfarenheter, stimulera till och samordna olika insatser,sprida information samt uppmärksammabrister i barns miljö. framhåller, att barnolycksfallen ändrat karaktär.En del olyckor har direkt samband med det ökandevåldet i samhället. Skr.1986/87: 161 I debatten framförskritik mot att kommuner och andra huvudmänförsöker hålla nere sina kostnader genom attstäda mindre i skolor, daghem och på arbetsplatser. Det förekommer också, att underhållet av lokaler, redskap och materiel minskas. Dessaförhållanden kan medföra ökade allergiproblem. Handlingsprogrammet understryker betydelsen av attmotverka torftiga bostadsmiljöer och isolering,som blir följden härav. De planer förutmönstring av institutioner somutvecklats och bekräftats är i detta perspektiv en förebyggande insats. Möjligheten att avstå från institutioner ärberoende av bra socialtjänst i vanliga miljöer, där människorna självabestämmer över sin situation. När hänvisning till institutioner inte behöver tillgripas, därför att samhälletgaranterar god omsorg i vanliga miljöer,vinns i livskvalitet åt den enskilde och förebyggs handikapp. Handlingsprogrammet tar upp frågan om fosterdiagnostik. hardenna fråga fortsatt att diskuteras. Blandandra har i debatten handikapprörelsenavvisat en fosterdiagnostik, som inriktas påabort av skadade . Den ska i ställetanvändas för att behandla och bota. tillsatte regeringen ett medicinskt-etiskt råd. Rådet ska ägna sig särskiltåt frågor om mänsklig integritet och alla människors lika värde.Insemina-tionsutredningen har fått 1 uppdragatt arbeta med frågor om fosterdiagnostik. 5 VÅRD OCH BEHANDLING Målet för hälso- och sjukvården är god hälsa och vårdpå lika villkor för hela befolkningen. Handikappade är större konsumenterav sjukvård än befolkningen i övrigt. Bra hälso- och sjukvårdär en förutsättning, intebara för att handikappade ska överleva, utan också för ett meningsfullt liv. finns stora regionala och sociala skillnader både i befolkningens hälsa och i tillgång på hälso- och sjukvård. Ett led i arbetet för vård på lika villkor ärövergången till schabloniserad ersättning till sjukvårdshuvudmännen, beräknadper person inom sjukvårdsområdet, den s k Dagmarreformen. När systemet infördes, uttalades dock oro för att det skulle göra det svårt för handikapporganisationer att bedriva alternativ öppenvård.Erfarenheterna visar, att farhågorna intevarit ogrundade. Den i organisationernas regi erbjudna alternativa sjukvården förpsoriatiker har svårt att hävda sig i hälso-och sjukvården, därför att det prestationsrelateradebidraget från den allmänna försäkringen tagits bort. För att utjämna människors möjligheter till vårdhar regeringen tillsatt en arbetsgrupp, som föreslagit åtgärder föratt öka rekryteringen av läkare till glesbygdslänen och till allmänläkarvården. harexpansionen inom hälso- och sjukvården begränsats.För att fortsätta att satsa på angelägna områden,ställs ökade krav på att befintliga resurser omfördelas. Utbyggnaden av primärvården får inte ske påspecia 1986/87: 161 Den oro somuttrycks i handlingsprogrammet för brister ispecialistvården kvarstår. Handikapporganisationerna har under periodenprotesterat mot indragning av specialisttjänsteroch nedläggning av kliniker och avdelningarpå sjukhusen. Inom vissa områdenhar hälso- och sjukvården inte kunnat möta behoven. Köer har uppstått. Uppmärksamhetenhar kommit att riktas på köerna till gråstarr-, höftleds- och kranskärloperationer. Men många människor med andra funktionsnedsättningar kan inte heller erbjudas vård och behandling. Angelägna behov, bl a inom njur-sjukvården, har måstskjutas . har fått i uppdrag att i samarbete med kartläggaoch analysera kösituationen i landstingskommunernainom olika medicinska områden. Ett förslag om riksköhar presenterats . har den högspecialiserade vårdenägnats uppmärksamhet. har fått särskildamedel för att utarbeta ett underlag för vårdplaneringi samverkan mellan sjuk- grund förpropositionen, har handikappades och kroniskt sjukas problem och behov inte beaktatstillräckligt. Ett funktionshinder hos en patient innebär ofta en komplikation vid diagnostisering ochbehandling av en sjukdom. Kritik mot sjukvårdengäller brist på kunskap om funktionshinder. Inte minst dryftaspsykiskt utvecklingsstördas svårigheter att fågod sjukvård, därför att personalen inte kan derasspeciella problematik. Handikapporganisationerna framhåller även, att öppettider, svårigheteratt få kontakt med medicinsk personalsamt bristande kontinuitet i läkarkontakterna,tidsbeställning och långa väntetideralltjämt, liksom vid tillkomsten avhandlingsprogrammet, utgör problem. Regeringen bedriver isamarbete med landstingskommunerna ett antal projekt, som syftar till attutveckla en bättre service inom hälso- och sjukvården. Handikappades behov av god vård och omsorg behandlades år1984 i betänkandet Bo på egna villkor, som utarbetades av social- ochbostadsdepartementen. Därefter aktualiserades för en rad åtgärder för att ökamöjligheterna till hjälp i hemmet och i annan öppen verksamhet utanför institutionerna (prop. 1984/85: 142, BoU 24, rskr 347). Fr o /85 har enligtregeringens förslag anvisat ett särskilt stödtill kommunerna för att utveckla och förnya hemtjänsten.De två första åren fördelades medel till ca 240 projekt. Projekten har varit inrik-tadepå att minska institutionsvård genom insatser i närmiljön. I B § hälso- och sjukvårdslagen slås fast ett ansvar för landstingskommunerna att samverka med handikapporganisationerna när det gälleratt planera och utveckla verksamheten. har år1984 rekommenderat sjukvårdshuvudmännen att upprättaformer för en sådan samverkan. Den har dock etablerats i få län.Organisationernas erfarenheter är, attsamverkan i huvudsak begränsats till information från huvudmannen. 2 1986/87. har den femåriga försöksverksamheten med förtroendenämnder utvärderats. HCK har varit kritisk mot nämndernas organisation och verksamhet. HCK anser,att deras viktigaste uppgift är att stödja patienten att tillvarata sina rättsliga möjligheter.P n pågår arbete med att föreslå lag om förtroendenämnder inom hälso-och sjukvården. Särskilda ungdomsavdelningar inom långvårdenkonserverar tanken på att unga människor föravsevärd tid ska vistas där. har på konferenser och i överläggningar med huvudmännen framhållit,att resurser i stället bör satsas påboende utanför sjukvården enskilt eller undantagsvis i grupp. och har år1985 inventerat antalet patienter med svårtraumatisk hjärnskada inom somatisk långtidssjukvård.Totalt ingår 406 patienter i åldern 11-65 åri undersökningen. Socialstyrelsensbostadssociala inventering visade, att nästan2 500 långvårdspatienter är . En särskildanalys av de yngres situation kommer att göras. Frågan om alternativ till långvården harockså tagits upp i socialstyrelsensallmänna råd om insatser för vuxna handikappade. I råden sägs, atthandikappade inte ska bo permanent påinstitution, att bostads- och socialpolitiken måste samordnas och att ett samarbete mellan landsting och kommun måste till. I allmännaråd om samordnad äldreomsorg utvecklar former för samarbete mellan kommuner och landstingskommuneri syfte att hitta alternativ till långvården. Inom psykiatrin innebärutvecklingen fler vårdtillfällen och kortare vårdtider. Antalet platser inom den slutna psykiatriska vården har fortsatt att minska. fanns ca 29 000 platser, och ca 21 000. En del av minskningen förklaras av att ålders-dementahar flyttats till den somatiska långtidssjukvården. bor många människor iinstitutioner. Det gäller inte minst flerhandikappade. För att påskyndaavinstitutionaliseringen inom hälso- ochsjukvården har de särskilda ersättningarnaför hemsjukvård och öppnarevårdformer inom psykiatrin vid ingången av år1987 sammanlagts till en gemensam ersättning. Statens handikapprådoch () gör tillsammans med ochNorrbottens läns landstingskommuner samt en studie om förekomsten av flerhandikappade inom slutenpsykiatrisk vård. Den finansieras av medel somregeringen beviljat från allmänna arvsfonden. Handikappades rättatt leva ute i samhället tillsammans med andra är ett grundläggandedrag i handikappolitiken. Arbetet med den nya omsorgslagen har här haft stor betydelse. Regeringen lät under år1984 överpröva omsorgskommitténs betänkande i en särskildberedningsgrupp. kom propositionen med detviktiga ställningstagandet att psykisktutvecklingsstörda inte ska bo på institutioner, och att vårdhemmen och specialsjukhusen ska avvecklas. Den 1juli 1986 trädde den nya omsorgslagen i kraft. En väsentlig förändring inomomsorgerna om psykiskt utvecklingsstördaär att fler barn och ungdomar bor iföräldrahemmet. 1986/87: 161 1982 bodde över 800 på vårdhem. hade antalet minskat till 440. Av de vuxnabor drygt 7 000 på vårdhem. Det är 1 000 färre än . Förbarn och ungdomar råder intagningsstopp till vårdhemmen enligt den nya omsorgslagen. I fleralandstingskommuner har vårdhemmen för barn lagts ner. Vuxna får hänvisas tillplats på vårdhem i undantagsfall. Avvecklingsplaner upprättas förde vårdhem som finns kvar.Socialstyrelsen prioriterar detta arbete i sin inspektionsverksamhet. Med den nya omsorgslagen har ett viktigt steg tagits för att psykiskt utvecklingsstörda ska integreras i samhället. Under långtid kommer ändå institutionerna att finnas kvar. Hundratals barn bor således alltjämti elevhem eller vårdhem. Möjligheterna förföräldrar att erhålla avlösning i tillsynen av sina barn har förbättrats, menden är ojämnt utbyggd över landet. Ingenstans är den tillräckligför att föräldrarnaregelbundet ska komma utanför hemmet.Att delta i en verksamhet är nödvändigt för en människasutveckling. Det finns 4 000 vuxna psykiskt utvecklingsstörda, som har otillräcklig sysselsättning eller inte har någon alls. Denna grupp har inte minskat underprogramperioden. Den nya omsorgslagen öppnarmöjlighet för landstingskommunerna att till kommun överlåta uppgifterenligt lagen. På flera håll pågår diskussioner om primärkommunalt övertagande av särskilda omsorger.