prop · GA0358 · 1986-12-31 00:00:00 — Beredningensförslag: Beredningen föreslår, utöver en aktsamheisregel, etl regelbundelålerkommande skjutprov som villkor för räll att della i jakl med klass 1-vapen. Remissinstanserna:Beredningens förslag har biträtts av remissinslanserna med del undanlaget altnågra instanser haft invändningar mot det föreslagna skjutprovel. Skälenför mitt förslag: Jag har i avsnittet om viltvården framhållit atl jakl kantillåtas endast i den utsträckning jakten är försvarlig frånviltvårds-synpunkt. Den principen kommer till uttryck i bestämmelserna om jaktlideroch om viUkoren för särskUda tiUstånd tiU jakl. Det är emellertid nödvändigtatt reglera jakten också i andra hänseenden och då främst för atl tillgodosedjurskydds- och säkerhetsinlressena. Vidare bör för jakten gälla vissareslriktioner av hänsyn tUl innehavarna av jakträtt på angränsande marker. Idet följande lar jag upp vissa frågor om de krav som bör slällas i fråga omjaktmarker och jaktmedel. Iolika sammanhang har förslag väckts om alt vissa minimikrav borde gälla förmark som skall användas för jakt och att förbud mol jakt borde gälla på och ianslutning till allmänna vägar. I fråga om vissa minimikrav beiräffandejaktmarken har del förts fram förslag om att som huvudregel enbari skyddsjaktskuUe få bedrivas på marker som har taxerats som annan fastighet änjordbruksfastighet. När del gäller vägarna har det ifrågasatts om intejaktlagstiftningen borde anpassas lill dagens trafiksituation. Någotgenerelll förbud mot atl använda viss mark för jakt finns inte i den nuvarandelagstiftningen. Enligt aUmänna ordningssladgan gäller dock alt jakt medskjutvapen inte får förekomma inom stadsplanelagl område. Inomramen för försöket med samordnad älgjakt har del ställts krav på att Prop.1986/87:58 marken skall omfatta minst 5 ha och vara minsl föratl regislreras för älgjakt. Oavsettom man bedömer frågan från viltvårdssynpunkt eller strävar efler atl tillgodosesäkerhetsintresset är det enligt min mening svårl att finna några välgrundademoliv för att ange vissa markområden som lämpliga för jakt och andra somolämpliga. Med de regler som enligl mitt förslag skall gälla för älgjaktenfinns det inle någon anledning atl ens för den jakten kräva en viss minstaareal. För alt elt markområde skaU vara lämpligl för älgjakt måsle detsjälvfallet ålminstone vara så stort att man normalt kan räkna med alt ettpåskjutei djur också faller på den egna marken. Älgjakt på marker som inleuppfyller detla krav lär inle komma att ske i en sådan omfattning alt delskapar några problem av belydelse. Istället för krav på viss minsta jaktmarksareal bör det i jaktlagen föras in enallmän aktsamheisregel som inskärper atl jakten skall bedrivas så alt människoroch egendom inle utsätts för fara. Närdel gäller frågan om säkerheten vid jakl i anslutning till vägar är det påsamma sätt svårt alt finna slöd för att undanta vissa markområden från jakt medskjulvapen. Även i det fallet bör det enligt min mening vara tillräckligt medden föreslagna allmänna aktsamhetsregeln och allmänna ordningssladgansbestämmelser. Föralt tillgodose djurskyddsintressel vid jakl finns, förutom allmännabeslämmelser om hur jakten skall bedrivas och om eftersök av sårade djur, enganska omfattande detaljreglering av vilka vapen och vilka fångstredskap somfår användas. I fråga om skjutvapen har det slällls noggrantulformade krav för alt jakten skall genomföras effektivt med minsta möjligalidande för djuren. När det gäller fällor och andra fångstredskap har del förnågra år sedan i samma syfte införts krav på typgodkännande. Fleraremissinslanser har framhållit vikten av atl prövningen av olika redskapslypersker med anlilande av det kunnande och den expertis som finns knuten tilllantbruksstyrelsen. Vad remissinslanserna anfört är enligl min mening redantillgodosett genom att har ålagts att svara för prövningenefler samråd med lanlbruksstyrelsen. Medhänvisning till alt del numera följaktligen ställs likarlade krav på allajaktmedel har beredningen uttalat alt det inte finns någon anledning att göranågon principiell åtskillnad dem emellan och sålunda generelll betraktafångslanordningarna som mindre lämpliga än skjulvapnen. iHallands län har ifrågasatt om detta uttalande är rikligt med hänsyn till altskjutvapen i allmänhet ger större möjlighet lill en urvalsinriktad jakt. Enligtmin mening bör det, bl.a. av det i remissyttrandet nämnda skälel, även ifortsättningen finnas möjlighet all kräva tillstånd för användningen av vissafångstanordningar. Beredningenhar föreslagit atl det införs ett regelbundel ålerkommande skjulprov somvillkor för rält alt delta i jakt med klass 1-vapen. Provet bör enligl beredningenulformas så alt en kontroll sker av jägarens förmåga all avge välriklade skottmot stillastående mål. Skjutningen bör genomföras med del vapen som jägarenavser atl använda under jakten. Tvåremissinstanser anser atl del föreslagna provet är otillräckligt som 61 medelatl minska riskerna för skadskjuiningar. I ett tredje yttrande hävdas alt etlårligt prov av den föreslagna karaktären är en alllför stor administrativapparat för kontroll av det fåtal jägare som inte själva frivilligt prov-skjutersina vapen. För egen del gör jagföljande bedömning. gäller enligl vapenlagsliftningenett obligatoriskt krav på avlagd jägarexamen för nytillkommande jägare. I denexamen ingår det betydligt mera ofattande prakliska prov än del nu föreslagna.Tillgängliga resurser bör i försia hand användas för all genomföra denobligatoriska examensprövningen. Vidare finns det anledning all förutsätta allbåde jaktlag och enskilda jägare i ökad utsträckning förbereder sig för jaktengenom frivillig märkestagning och provskjutning av vapen. På så sätt kan dennödvändiga skjulskickligheten vidmakthållas. Jag är därför inle för närvarandeberedd att ansluta mig till förslaget om skjutprov. 2.4 Administrationen av jakten och viltvården Mittförslag: Den nuvarande fördelningen av administrativa uppgifter mellanmyndigheter och frivilligorganisationer behålls oförändrad. knyts en länsvUlnämnd med uppgift alt vara rådgivande ifrågor om viltvård och jakt. I kommunerna bördet bildas samrådsgmpper för frågor om viltvård och jakt. Beredningensförslag: Beredningens förslag skiljer sig från mitl främsl genom altlänsvilinämnderna föreslås få befogenhel att besluta i vissa ärenden. Remissinstanserna:Elt myckel stort anlal remissinstanser har avstyrkt eller ställt sig tveksammalill föl-slaget att ge länsvilinämnderna beslutsbefogenheter. Skälenför mitt förslag: är den centrala förvaltningsmyndighetenför ärenden om jakt och viltvård medan länsstyrelserna är den regionallansvariga myndigheten. uppgifter hör bl.a. atl ta iniliativ till och följa denforskning som rör viltet saml inifiera och genomföra undersökningar ochutredningar i frågor om jakt och vill. Verkel meddelar generella föreskrifierom viltvård och jakt till ledning för bl.a. länsstyrelsernas beslul ochhandlägger en rad olika ärenden enligt jakt- och naturvårdslagstiftningen. ärprövningsmyndighel i första instans i en mängd olika jakt- ochvillvårdsärenden. Del gäller exempelvis ärenden om bildande av jaktvårdsområdenoch om liUslåmd fill licensjakl efler olika djurslag. beslularockså om ersällning för skador på gröda och trädgårdsodlingar orsakade av älg.Den ulan jämförelse största ärendegruppen är den som rör administrationen avälgjakten. Ilän där det bedrivits försöksverksamhel med samordnad älgjakt finns entill knuten länsälgnämnd. Nämndens uppgift är att vara Prop.1986/87:58 rådgivande organ åt i frågor om älgvård och i ärendenom åtgärder för att motverka älgskador. Av nämndens åtta ledamöter utses tvåefter förslag av lantbruksnämnden och skogsvårdsslyrelsen och två efter förslagav jägarnas organisationer i länet. Av de övriga ledamöterna skall tvårepresentera frilufls- och naiurvårdsinlresset, varav en det rörligafriluftslivet, samt en ledamot ha särskild kunskap i frågor rörande trafiksäkerhetoch vill. Fordrar etl ärende särskild sakkunskap får nämnden anlila någon lämpligperson som sakkunnig. I de län där försök gjorts med reglerad älgjakt finns islället en älgnämnd med uppgifler och sammansällning som liknarlänsälgnämndernas. Pådet regionala planet är också andra myndigheter engagerade i administrationenav jakten och viltvården. Del gäller främst polisen, skogsvårdsslyrelsen ochlanibruksnämnden. Utanförkrelsen av olika myndigheler finns flera frivilligorganisationer som fullgöradministrativa uppgifier och då främst inom den prakfiska viltvården. hörde båda jägarorganisaiionerna. och Jägarnasriksförbund-Landsbygdens jägare, samt ochSveriges ornilologiska förening. bilräder centralt och, genom sina länsjakt-vårdsföreningar, regionallmyndigheterna med sakkunnigutlåtanden och sammanställningar av uppgifler somunderiag för myndigheternas beslut. Bakgrunden lill jägareförbundetssärställning i del hänseendel är att förbundet genom riksdagsbeslut år 1938och anförtrotts ledningen av del praktiska jakt- och vilivårdsarbetet ilandet. Till arbelsuppgifterna hör bl.a. att följa viltvårdens ochviltstammarnas utveckling och sprida kännedom om denna utveckling genomupplysning, informalion och propaganda. Förbundet skall lillhandagå jägarna,den vilt- och naturvårdsinlresserade allmänheten och andra intresserade med rådoch upplysningar i jakl- och viltvårdsfrågor. Ordföranden i förbundetsöverstyrelse utses av regeringen. utser en ledamoi och ensuppleant i överstyrelsen liksom en revisor med suppleant för denne. Förbundelär indelat i 25 länsföreningar. Länsföreningarna är i sin lur indelade ikrelsar som i huvudsak följer kommungränserna. Del finns sammanlagt 374jaktvårds-kretsar. Jag delar beredningens uppfattningatt del inte finns skäl för någon mer ingripande förändring av den nuvarande administrationen på jaktens och viltvårdens område. Arbetsfördelningen mellan å ena sidan myndigheter na, dvs. i försia hand och länsstyrelserna, och å andra sidan frivilligorganisaiionerna bör ske efter samma principer som hitfills. Det innebär atl Svenska jägareförbundels ansvar för jakten och den prak tiska villvården har sin grund i atl förbundel organiserar en slor del av landels jägare. Förbundels personal förutsätts lämna råd och upplysningar om viltvård och jakl lill myndigheter, företag, organisaiioner och enskilda. Även andra arbelsuppgifler av samma karaktär kan ingå i förbundets verksamhet. Däremoi bör del endasl undantagsvis, och då med särskilt lagstöd, bli fråga om att uppdra åt förbundel atl fullgöra någon myndighets utövning, dvs. besluta i ärenden som rör förmåner och skyldigheter för 63 enskilda och organisationer. Desenaste årtiondenas stora förändringar när det gäller jordbmk och Prop.1986/87:58 skogsbruk och annal utnyttjande av mark och vatten kräver nya ochstörre insatser för att vidmaklhålla goda livsbetingelser för vUtet. Bl.a.delta förhållande innebär enligt beredningen atl det finns elt behov av utbyteav kunskaper och samordning av åtgärder på lokalplanet mellan kommuner,myndigheler och intresseorganisafioner samt enskilda markägare och jägare.Beredningen har mot den bakgmnden föreslagit all administrationen också skallomfatta lokalplanet. Beredningen har angett en rad länkbara uppgifler för enlokal samrådsgrupp (se beiänkandei s. 329). Något obligatoriskt inrättande avsådana gmpper föreslås inle. I slället förulsälts att i första handjägarorganisafionerna och då närmast jägareförbundets kretsar med medverkan av delokala organisafionerna inom jägarnas riksförbund tar iniliativ lill attsamrådsgmpper bildas. Dessa föreslås vara fristående från kretsstyrelsen ochandra lokala slyrelser och beslå av förelrädare för jägarna, skogs- ochjordbruksnäringarna, lokala organisafioner för naturvård och friluftsliv ochkommunen. Beredningen konstaterar atl del självfallet står kommunerna fritlalt aniingen la initiativ lUl bildande av en samrådsgmpp eller inräita enkommunal . Remissinslansernahar i allmänhel ställt sig positiva lill vad beredningen har anfört i dennafråga. Några remissinslanser, däribland , har emellerfidifrågasatt behovel av lokala samrådsgrupper eUer pekal på att behovet kantillgodoses med redan existerande organ. Jaghar redan i det föregående (avsnitt 2.2.1) anfört atl det bör finnas en lokalorganisalion för gemensam diskussion och planering av särskilda åtgärder förviltet. Det kan ske genom att en lokal samrådsgmpp upprättar ett program övervilka åtgärder som är önskvärda och därefler vid en sammankomst med markägare,jägare och andra personer engagerade i naturvårdsarbeiel diskulerar hurprogrammei bör genomföras. Med hänsyn till skadeutvecklingen bör möjlighetenatt utnyttja den lokala skogsvårdsexpertisens erfarenheter, t.exskogsvårdskonsulenlernas, tas till vara i detta sammanhang. En lokalsamrådsgrupp bör vidare kunna få stor betydelse för utbyte av information ifrågor som rör den fysiska planeringen och trafiksäkerheten. Somjag harpåpekat i avsnill 2.3.2 kan en samrådsgrupp också få belydelse som förmedlareav upplåtelser av jaktmark och andra möjligheter till jakl. Jagdelar beredningens uppfattning all de lokala samrådsgrupperna inle bör görasfill något obligatorium. På vissa håU kan del ligga närmast tiU hands altkommunen tar initiativ till bildandet av en samrådsgmpp. Det finns kanske redanen lämplig organisatorisk enhel inrättad för viltvård eller naturvård iallmänhel. Det bör emellertid inte heller vara något hinder mol att någon av jägarorganisafionernasvarar för att bilda en samrådsgrupp i kommunen. Gruppen bör emellertid varafristående från styrelserna för de lokala jägarsammanslutningama. Av vad jagnu har anfört framgår att jag anser alt förhållandena i den enskilda kommunenbör få bli avgörande för tillkomsten av samrådsgruppen liksom för desssammansättning. Ifråga om den regionala administrationen har beredningen föreslagit att de nuvarande länsälgnämnderna skall ersättas av länsviltnämnder med 64 vidgadeuppgifter och befogenheter. Länsvilinämnderna skall enligt försia- Prop.1986/87:58 get dels vara rådgivande organ i alla frågor som rörvillvården och jakten, dels ges befogenhet att besluta i ärenden som rörlicensjakten på älg och kronhjort. Befogenheien skall gälla beslut både omramar för licenslilldelningen inom slörre områden och om tilldelningen av djurlill de enskilda Ucensområdena. Tilldelningsbeslulen skall enligt förslaget fåöverklagas hos som sluiinstans. Därigenom skulle naturvårdsverketavlastas etl mycket slort antal besvärsärenden. Länsvilinämnderna föreslåsockså få en i förhållande till länsälgnämnderna ändrad sammansättning. Flertalelav remissinstanserna är positiva tiU alt vidga de nuvarande länsälgnämndernasrådgivande funktion till att gälla viUvård och jakl i allmänhet. Däremot är delett mycket stort antal remissinstanser som avstyrker eller ställer sigtveksamma till förslaget all ge nämnderna beslutsbefogenhet. Jaginstämmer i remissinstansernas kritik mol alt föra över tilldelningsbeslulenfrån fill en länsvUlnämnd. Jag vill bl.a. peka på att etttvåinslansförhåUande mellan nämnden och skulle kräva enförsiärkning av nämndernas resurser när det gäller personal och annat sominnebär att någon total rationaliseringsvinst knappasl skulle uppnås. Enligtmin mening bör i stället tiU varje länsstyrelse knylas en nämnd med endastrådgivande funktion. Med en breddning av rådgivningen lill att gälla ocksåannat vilt än älg bör nämnden i fortsättningen benämnas länsvUlnämnd.Beträffande länsviltnämndens sammansättning anser jag att de nuvarandebestämmelserna om länsälgnämndens ledamöier kan behållas i huvudsakoförändrade. Det innebär, till skillnad från vad beredningen har förordat, altlantbruksnämnden och skogsvårdsslyrelsen även i fortsättningen bör få föreslåvar sin ledamot i nämnden och att en av ledamöterna skall ha särskild kunskap ifrågor rörande trafiksäkerhet och vilt. I länsvilinämnden bör del emellertidockså finnas en representant för skogsägarna. Detta med hänsyn fill delallvarliga problem som älgskadorna på skog innebär. 1 förhållande lill dennuvarande länsälgnämnden bör det alltså i länsvilinämnden ingå ytteriigare enledamot. Vad beträffar frågan om hur samerna skall ges möjlighel alt förelrädasina intressen i ärenden om jakl och viltvård som handläggs av länsstyrelsenfår del övervägas om det skall ske genom representation i länsvilinämnden ilänen med renskötsel och om de i dessa län försöksvis inrättaderovdjursgrupperna skall permanentas. Det bör ankomma på regeringen all meddelaföreskrifter om hur länsvilinämnderna skall ulses och om eventuellarovdjursgrupper. I och med atl länsvilinämnderna inrättas kan de nuvarandelänsälgnämnderna och älgnämnderna avskaffas. Enligtmitt förslag skall alltså länsstyrelserna också i fortsättningen meddela de beslut som behövs för alt administrera älgjakten. Det är angeläget atl finna så enkla rutiner som möjligl för registreringen av licens områden och för beslulen om älglilldelning. Frågan bör bli föremål för ytteriigare överväganden. Jag har därför för avsikt att senare föreslå rege ringen atl ges i uppdrag atl i samarbete med statskon toret och övriga berörda myndigheter och organisationer utarbeta lämpliga 65 5 1986/87. rutinerför länsstyrelsernas registrering av licensområden och beslut om Prop.1986/87:58 älgtilldelning. Vadjag nu har anfört om arbetsfördelningen mellan myndigheterna ochfrivilligorganisationerna innebär all del inle heller i fortsättningen läggsnågra myndighelsuppgifter pä jägareförbundels länsföreningar. Jag ulgår frånall förbundels länspersonal liksom hittiUs ger länsstyrelserna underlag förbeslut i frågor om viltvård och jakt. Jag vill särskilt understryka betydelsenav att länspersonalen engagerar sig i fråga om bildande av jaktvårdsområden. Jagdelar beredningens uppfattning all kravet på insyn från statens sida ijägareförbundels verksamhet bör tillgodoses på annat sätt än genom attregeringen utser ordförande i förbundets överstyrelse. I fortsättningen börordföranden utses utan regeringens medverkan. SamhäUets insyn bör garanterasgenom att staten representeras i förbundets ledning samt utser revisor förverksamheten. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom jordbmksdepartementet upprättatsförslag till 1. jakfiag, 2. lag om ändring i lagen (1943:459) om lillsyn över hundar, 3. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822), 4. lag om ändring i lagen (1980:894) om jaktvårdsområden, 5. lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigandeatt meddela föreskrifier om in- eller ulförsel av varor, 6. lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnderoch hyresnämnder. Förslagelunder 5 har upprällals i samråd med statsrådet och förslagel under 6i samråd med chefen för . Förslagen bör fogas fillprolokollet i detta ärende som bilaga 6. 4 Specialmotivering 4.1 Förslaget till jaktlag Dennalag gäller viltvården, rätten tiU jakt och jaktens bedrivande samt frågor somhar samband därmed. Uiöverbestämmelserna i denna lag gäller föreskrifier i andra författningar i frågaom skyddet och vården av viltet. Iparagrafen anges lagens tiUämpningsområde. Dennuvarande lagen upptar i huvudsak endasl de civUrällsliga reglerna på området och de bemyndiganden som är nödvändiga för atl reglera hur 66 Den nya lagen skiljer sig från den nuvarande på det Prop.1986/87:58 sättet att bestämmelserna om jakträtten följs av ett avsnitt med materiellaregler för jaklulövningen. Det är främsl föreskrifier av belydelse för djurskyddetoch säkerheten vid jakl. Den starka anknytning som bör finnas mellan viltvårdoch jakt mofiverar dessutom ett särskilt avsnitt med beslämmelser om vårdenoch skyddet av villel. Eftersom vården av viltet är en del i naturvården finns degrundläggande villvårdsbeslämmelserna i naturvårdslagen (1964:822) ochnaturvårdsförordningen (1976:484). Av myckel slor belydelse ärnaturvårdsbestämmel-serna i skogsvårdslagen (1979:429) och lagen (1979:425) omskötsel av jordbruksmark saml de föreskrifter som meddelats med slöd av dessabestämmelser. Det är främsl den nu nämnda lagstiftningen som åsyftas iparagrafens andra siycke. Medvilt avses i lagen vilda däggdjur och fåglar. Med jakl avses atl fånga ellerdöda vilt och att i sådant syfte söka efler, spåra eller förfölja vUl. TiU jakträknas också att göra ingrepp i viltets bon och att ta eller förstöra fåglarsägg. Med"vilt" avses liksom med ullryckel "villebråd" i den nuvarandelagen vilda däggdjur och vilda fåglar. Motiven ull denna begreppsanvändningharjag redovisat i den allmänna mofiveringen (avsnill 2.1). All djuren är vildainnebär alt de lever i frihei och de anses då inte ingå i någons egendom. Djursom tillhör viltfaunan men som hålls i hägn betraktas också som vilt. Ävendefinilionen av jakt överensstämmer med vad som anses gälla enligt dennuvarande jaktlagstiftningen. Uttrycket "bon" bör kunna tjäna somsamlingsbegrepp för alla slags boplatser. Vad särskilt gäller bävern är detgivet all del är fråga om elt ingrepp i "boel" oavsett om det riktasdirekt mot bäverhyddan eller den för boplatsen nödvändiga dammbyggnaden. Fleraremissinslanser har invändningar mol beredningens uppfattning alt ringmärkningi fortsättningen bör anses som jakt. Främsl hänvisas till atl verksamhetenskulle komma att avsevärt försvåras. Jag vill emellertid peka på detförhållandel att det inte bör göras någon principiell åtskillnad mellan å enasidan ringmärkning av fåglar och å andra sidan märkning eller annan liknandevetenskaplig verksamhel som rör däggdjur. Att fånga eller med särskilda vapenbedöva däggdjur för exempelvis märkning bör liksom anses jämställt medjakt. Följaklligen bör detta också gälla fågelmärkningen. De nämnda farhågornaom en försvårad verksamhel bör undanröjas genom föreskrifter om all bl.a.ringmärkning skall fä ske på annans jaktmark. Jag föreslår elt bemyndigande försådana föreskrifter i 24§. Villelär fredat och får jagas endast om delta följer av denna lag eller föreskrifier som har meddelals med stöd av lagen. När viltet är fredat gäller fredningen också dess ägg och bon. Paragrafenhar sin molsvarighet i jaktstadgans inledande bestämmelse Prop. 1986/87:58om fridlysning av viltet. Deprincipiella grunderna för bestämmelsen om fredande av viltet har jag behandiaii den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.1). Även i fortsättningen skall denprincipen gälla all viltet är skyddat från jakt om inte annat särskilt harbeslulals. Som konstaterades när denna princip lades fast (se prop. 1967:136 s.18) är uttrycket fridlysning mindre väl vall, eftersom del leder tanken tillett skydd grundat på etl beslut i det enskilda fallet. anfördesemellerlid mot etl begreppsbyte att "fridlysning" var en inalur-vårdssammanhang inarbetad term. Även om detta motiv har vuxit istyrka harjag funnit övervägande skäl lala för att i den nya lagen föreskrivaatt viltet är "fredat". Bestämmelsenskiljer sig i ett avseende från fridlysningsregeln i jaktstadgan. Detsisinämnda siadgandei innebär atl fridlysningen endasl upphör under allmänjakttid. Enligt den nya bestämmelsen undantas viltet från fredningen vid allslags tillåten jakt, dvs. också vid jakl under särskild jakttid - s.k.licensjakt. En meddelad licens kommer följaktligen atl innebära elt partielltundantag från fredningen, elt undanlag vars omfattning bestäms av vad somföreskrivs i licensen om djurslag, djurantal och jakttid. Viltetskall vårdas i syfte all bevara de viliarter som liUhör landels viltbeståndoch atl främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämpligutveckling av viltstammarna. Iviltvården ingår atl genom särskilda ålgärder sörja för att viltet får skyddoch slöd och att anpassa jakten efler tillgången på vilt. För alt ålgärdernaulförs och anpassningen sker svarar markägaren och jakträttshavaren. Tillledning för tolkningen av lagens övriga beslämmelser erinras ipara-grafens/ör5ffl stycke om de mål som gäller för viltvården. Målbeskrivningenhar behandlats i den allmänna moliveringen (avsnitt 2.1). Paragrafensandra stycke hat närmasl sin molsvarighet i 1 § andra och tredje styckenanuvarande jaktlag.