prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Någonbegränsning till de subjekt som utredningen närmast har haft i åtanke har integjorts. Tvärtom skulle meddelarfriheten komma att gälla även i de mycket småföretagen med kanske bara ett fätal anställda. Vidare omfattas alla föreningar,l.ex. politiska, fackliga, kulturella och idrottsliga, av förslaget. Menverkningarna skulle inle upphöra härmed utan sträcker sig än längre.Meddelarfriheten skulle i princip gälla t.o.m. i den rent privata sfären, t.ex. i familjekretsen eller i grannförhållanden. Enligt min mening för en sädanutvidgning av meddelarfriheten för långt. Redan det som jag nu har sagt antyder vidden av dekonsekvenser som ett genomförande av utredningens förslag kan fä. Jag hardärför övervägt om man på något annat sätt än utredningens kunde avgränsakretsen av enskilda så alt regleringen endast kom atl omfatta den egentligamålgruppen - de slora maktcentra. Jag har emellertid funnit att del på detunderlag som föreligger inte är möjligt att på elt lämpligt sätt lösa deavgräns-ningsproblem som uppkommer, om man vill inskränka regleringen tillnågon viss utpekad grupp av enskilda. Även om man trots dessa redovisade svårigheter skullelyckas finna en lämplig avgränsning av meddelarfriheten utanförmyndighetsområdet, finns det andra avgränsnings- och tillämpningsproblem. Utredningen har som jag nämnt föreslagit att den utökademeddelarfriheten skall kompletteras av elt efterforskningsförbud. Den somintar en ledande ställning i ett företag eller en sammanslutning skall inle fåefterforska källan till en uppgift, som har offentliggjorts eller varit avseddalt publiceras, om uppgiften rör företagel eller sammanslutningen eller någonsom är verksam eller utövar inflytande där. Elt sådant förbud är etl givetkomplement till en utökad meddelarfrihel. Att i praktiken avgränsa den krets som kan anses inta enledande 122 ställning i ett förelag eller en organisation är inte heltlätt. Det skulle därför Prop. 1986/87:151 vara svårt för de personer som kantänkas vara skyldiga atl iaktta förbudet alt vela om de får forska efter enmeddelares identitet eller inte. Härtill kommer att man knappast kan garderasig mot olika möjligheter alt kringgå ett sädant efterforskningsförbud. Detskulle vara svårt att komma ål olika "bulvansiluationer". En direktöri elt företag från vilket uppgifter läckt ut skulle bl. a. kunna anlita enutomstående för alt anställa undersökningar. Man kan också tänka sig atl enkollega till direktören i ett närstående företag med gemensamma intressen avatt vissa uppgifter inte när allmänheten skulle kunna göra efterforskningen. Det torde vidare vara förenat med betydande svårigheteratt bedöma omfattningen av del föreslagna efterforskningsförbudet i ett annatavseende. Det skulle ofta vara svårt att, som YFU:s förslag förutsätter,avgöra om en uppgift rör företaget eller sammanslutningen eller nägon som ärverksam eller utövar inflytande där eller om det är en sådan uppgift angåenderent personliga förhållanden eller relationer som skulle hällas utanför detföreslagna efterforskningsförbudet. Om jag återgår till meddelarfriheten enligt YFU:s förslag,vill jag peka på all del kan innebära problem alt urskilja de fall då någon haråsidosatt en avtalad lystnadsplikt och därigenom lämnat ut yrkeshemligheter avteknisk eller kommersiell natur. Vederbörande skall ju dä enligt utredningensförslag kunna bli föremål för rättsliga sanktioner, eftersom dessatystnadsplikter skall ha företräde framför meddelarfriheten. Efterforskningarskulle däremot inte fä ske om den uppgift som lämnats enbart framstår somobekväm för förelagaren eller för någon annan person med anknytning tillföretaget. Också här kan uppenbarligen tillämpningsproblem förutses. Ytterligare en invändning mot att genomföra utredningensförslag är atl tillräckligt underlag för att bedöma behovet av bl. a. undantagfrän meddelarfriheten till skydd för andra än företag inte föreligger iärendet. Man kan också mot YFU:s förslag rikta den invändningen attvärdet av en meddelarfrihel som inte omfattar yrkeshemligheter av teknisk ellerkommersiell natur är begränsad. Det kan också uppstå svårigheter när det gäller atl bedömavilka åtgärder som en arbetsgivare får vidta mot en anställd. Det måsle varasvårare utanför myndighetsområdet att bedöma tillåtligheten av sådana åtgärder,eftersom det där inte finns samma välutvecklade regelsystem för anställningsförhållandenasom pä myndighetsområdet. På den privata arbetsmarknaden saknas också detsanktionssystem som gäller inom den offentliga sektorn l.ex. genomstraffbestämmelserna i 20 kap. BrB för brott i myndighetsutövningen ochreglerna om disciplinpåföljder i lagen (1976:600) om offentlig anställning.Vidare finns möjligheten all hos olika lillsynsorgan som JK och JO påtala ochfå prövade åtgärder som en överordnad vidtagit mot en meddelare och som kanmisstänkas ha ett obehörigt syfte. Möjligheterna att ingripa mot den privataarbetsgivare som överträtt del föreslagna meddelarskyddet och vidtagit enrepressiv åtgärd måste anses vara betydligt mindre väl utvecklade. Som YFU har utformat sill förslag bygger delta på att mani grundlag 123 närmare reglerar vilka tystnadsplikter som skall haföreträde framför meddelarfriheten. Som kommer att framgå av etl senareavsnitt (3.7.4) lägger jag inte fram något sådant förslag. Det är då svårt attfinna en lämplig lagteknisk utformning av regler om en utökad meddelarfrihel. De nu berörda svårigheterna atl ge en utökadmeddelarfrihel en lämplig utformning är kanske var för sig inte avgörande.Sammantagna gör de dock att det i betydande grad måste sättas i fräga, om enreglering nu kan åstadkommas som tillgodoser de krav på klarhet som bör varauppfyllda och som särskilt på meddelarskyddets område är av stor vikt. När regleringen av den nuvarande meddelarfriheten harutformats, har det ansetts önskvärt all regelsystemet uppfyller kravet attregleringen skall vara enkel, otvetydig och lätlillämpad. Detla är nämligen avintresse både för den som avser att lämna en uppgift t. ex. lill en journalistoch för den som överväger atl efterforska en meddelare. Klarhet igränsdragningen har således ansetts främja både informationsfriheten ochsekretesskyddet (piop. 1975/76:204 s. 102, jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 109).När man överväger utformningen av etl meddelarskydd utanför detoffentligrättsliga området har dessa krav samma giltighet. Det är såledesviktigt alt reglerna är sådana att den enskilde i varje särskilt fall utanstörre svårighet kan avgöra om meddelarfrihel föreligger eller inle. Det kanknappast sägas atl utredningens förslag uppfyller de krav som bör ställas idetta hänseende. Inte heller finns del tillräckligt underlag för att åstadkommanågon annan reglering, som kan anses vara tillfredsställande från dennasynpunkt. Härtill kommer att elt genomförande av utredningsförslagetskulle föra med sig ett behov av en invecklad rättegångsordning (jfr SOU1983:70 s. 204 f, 319 O, som skulle strida mot önskemålet om en snabb handläggningav mål på delta område. Delta utgör i sig ett tungt vägande skäl mot förslagetom en vidgad meddelarfrihel utanför myndighetsområdet. Sammanfattningsvis vill jag anföra följande. I likhet medutredningen och åtskilliga remissinstanser finner jag att övertygande skäl ioch för sig kan anföras för tanken att utvidga meddelarfriheten utanförmyndighetsområdet. Vid närmare övervägande av möjligheterna att genomföra ensädan utvidgning har jag emellertid funnit att det föreligger avgörandeinvändningar mot all man nu genomför förslaget. Vidare har jag bedömt det intevara möjligt atl pä grundval av materialet i delta lagstiftningsärende läggafram något annat förslag för som tillgodoser de krav som bör ställaspå en reglering på detta område. Jag anser därför att frågan om en vidgadmeddelarfrihel utanför myndighetsområdet inle kan fä någon lösning i dettasammanhang. Det kan i stället vara lämpligt all la upp den på nytt t. ex. isamband med maktutredningens arbete. 3.7.2Meddelarfriheten vid brott mot rikets säkerhet Mittförslag: Den principiella frihet från ansvar, som gäller meddelare ochvissa andra medverkande vid tryckta skrifters och radio-och TV-programstillkomst och som skall gälla också de andra uttrycksformer som ges ettsärskilt grundlagsskydd i TF, begränsas genom undanlag som avser bl. a. vissabrott mot rikets säkerhet. Undantaget skall omfatta både offentligafunktionärer och andra personer. Utredningensförslag stämmer överens med mitt utom så till vida som Prop. 1986/87:151den nuvarande möjligheten atl ingripa mot andra än offentliga funktionärer somlämnar försvarshemligheler för publicering i tryckt skrift eller i radio-ellerTV-program föreslås slopad. Remissinstanserna har gett förslaget atl vidga nuvarandemeddelarfrihel ett blandat mottagande. Skälen till mitt förslag: I föregående avsnitt har jagredogjort för meddelarskyddet. Som framgår där är det inte tillåtet att lämnaett meddelande om uppgiftslämnaren därigenom gör sig skyldig till något av deallvarliga brott mot rikets säkerhet som räknas upp, t. ex. spioneri eller grovobehörig befattning med hemlig uppgift. Samma undantag frän meddelarfrihetensom nu har angetts gäller också för den som - utan att ha dettryckfrihetsrättsliga ansvaret enligt 8 kap. TF - medverkar till en framställningsom är avsedd att införas i en tryckt skrift genom att vara författare, annanupphovsman eller utgivare. Motsvarande undantag från meddelarfriheten gällerenligt 5 § andra stycket radioansvarigheislagen. Enligt mitt förslag skall meddelarfrihel och frihet fränansvar för medverkan lill yttrandefrihelsbrolt gälla i fråga om alla deuttrycksformer som ges ett särskilt grundlagsskydd i TF. Del betyder enutvidgning av del straffria området till att avse också andra medier än trycktaskrifter och radio- och TV-program. Samma begränsningar av dessa friheter bördå gälla oavsett vilket medium det är fråga om, bl. a. det undantag som avserbrott mot rikels säkerhet. För möjligheten att ingripa mot en meddelare, som hargjort sig skyldig till ett brott mot rikels säkerhet, saknar del i principbetydelse om vederbörande är en offentlig funktionär eller inte. Denna ordninghar gällt och infördes på förslag av straffrättskommittén somutarbetade förslaget till en ny brottsbalk. Enligt TF:s ursprungliga lydelsekunde åtal väckas bara mot offentliga funktionärer för sådant meddelande av uppgiftersom innebar brott mot rikets säkerhet eller brott mot någon lagsladgadtystnadsplikt. Såvitt gällde brott mot rikets säkerhet ansågs detta emellertidinte tillfredsställande och en begränsning av meddelarfriheten genomfördes.Straffrättskommilténs motiv härför var att "de värden, som i en för riketkritisk situation äventyrades genom en sådan handling, vore sä slora att deticke kunde anses tillfredsställande alt värdet av anonymitetsskyddet skulleväga över, så att ansvaret uteslutande lades pä den ansvarige utgivaren av dentryckta skriften eller att ansvar över huvud icke kunde utkrävas" (SOU1953:14 s. 469 jfr prop. 1964:133 s. 8 och KU 1964:13 s. 6). Det kaninte gärna råda några delade meningar om vikten av att kunna förebygga och beivra allvarliga brotl mot rikels säkerhet som spioneri och grov olovlig befattning med hemlig uppgift. Vad som skulle kunna diskute ras är om det räcker alt kunna ingripa mot den som bär det yttrandefrihels rättsliga ansvaret för publiceringen som sådan, om denna innefattar etl otillåtet offentliggörande eller ett otillåtet yttrande i en tryckt skrifteller i något av de andra särskilt skyddade medierna. Varken YFU eller remissin stanserna föreslår emellertid att man helt skall avskaffa det undantag frän meddelarfriheten m.m. som gäller allvarliga brott mot rikets säkerhet. Olika uppfattningar har däremot framkommit om vilkenpersonkrets detta Prop. 1986/87:151 undantag bör avse. YFU har för sin del gjort bedömningen alt det räcker medatl kunna ingripa mot sådana meddelare och andra medverkande som är offentligafunktionärer (eller som kan jämställas med sådana) när de begär ett av deangivna brotten mot rikets säkerhet. Bland remissinstanserna är uppfattningarnadelade i denna fråga. Som jag ser det ligger det ett mycket betydande värde iatt TF inte föreskriver några särskilda begränsningar i tryckfriheten underkrig eller krigsfara (bortsett från att en periodisk skrift kan fä utgivningsförbud,jfr också avsnitt 3.6.5). Skall man kunna upprätthålla denna principiella inställningär det nödvändigt aU TF ger tillräckliga möjligheter till ingripanden undersädana förhållanden. Jag har stor förståelse för YFU:s befogade strävan attavskaffa en inskränkning i meddelarfriheten som kan le sig långtgående. Jag haremellertid svårt att komma ifrån all YFU:s bedömning, även om denna kan ansesvara motiverad med tanke på normala förhållanden, ter sig mindre välgrundad omman ser lill ett läge där landet är i krig eller krigsfara. Risk finns i sådansituation all personer försöker utnyttja den frihet TF ger för atl slraffrittkunna lämna ut viktiga, hemliga uppgifter i andra syften än dem som TF äravsedd atl tillgodose. Denna synpunkt ökar i betydelse när TF ges ett utvidgattillämpningsområde. En svårighet som är förenad med YFU:s förslag är att maninle kan låta alla som inle är offentliga funktionärer få meddelarfrihel vid dehär diskuterade gärningarna. YFU har också fört fram tanken att vissa enskildabör jämställas med offentliga funktionärer i detta sammanhang. YFU har pekat påenskilda som får del av hemliga uppgifter med förbehåll enligt sekretesslageneller som omfattas av sekretessregleringen i lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar.För min del anser jag alt också andra kategorier enskilda i sä fall skulle fåjämställas med offentliga funktionärer, t. ex. väktare, lokalvårdare och andrautomstående som i sin tjänstgöring har tillträde till arbelplatser där hemligahandlingar förvaras samt anställda inom privata förelag som tillverkar militärmateriel eller som annars har vikliga uppgifter inom totalförsvaret. Det tordedärvid vara mycket svårt all finna nägon lämplig avgränsning av personkretsen. Ett skäl för YFU:s ställningstagande synes ha varituppfattningen att slraffprocessuella tvångsmedel, t. ex. husrannsakan ochbeslag, inle bör kunna tillgripas mot massmedieredaklioner för att spåra hemliginformation som omfattas av TF:s anonymitetsskydd då otillåtna meddelanden harlämnats för publicering. Konflikten mellan anonymiletsrälten och deslraffprocessuella tvångsmedlen undanröjs emellerfid inte med den avutredningen föreslagna ordningen. Som YFU själv anmärker skulle den ju ävenfortsättningsvis kunna aktualiseras vid utredning om l.ex. en offentligfunktionärs brott mot tystnadsplikt genom meddelande för publicering. Enligt min mening skulle man därför bara i vissutsträckning nå den av YFU önskade effekten alt stärka TF:s anonymitetsskydd genom en be gränsning av den personkrets som kan komma i fråga för ansvarstalan mot meddelare för brotl mot rikets säkerhet. Del problem som ulan tvekan 126 ligger i konflikten mellan anonymitetsskyddet och deslraffprocessuella tvångsmedlen får i stället angripas på annat sätt. Tvängsmedelskommitlénhar i betänkandet (SOU 1984:54) Tvångsmedel - anonymitet - integritetföreslagit bestämmelser som skall stärka anonymitetsskyddet vid användningenav processuella tvångsmedel. Betänkandet har remissbehandlats och förslagenövervägs f. n. i . Frågan om hur konflikten kan lösas bördärför behandlas i samband med den vidare beredningen av detta betänkande. Jag förordar sammanfattningsvis att den nuvarandemeddelarfrihelsreg-leringen utvidgas till atl omfatta också de nya medier somges ett särskilt grundlagsskydd och att man därvid behåller det undantag som nugäller vid brott mot rikets säkerhet för både offentliga funktionärer och andrapersoner. Det som jag har sagt nu gäller också i fråga om rätten altanskaffa uppgifter för publicering och den begränsning i denna rätt som gällervid brotl mot rikels säkerhet (1 kap. 1 § Ijärde stycket och 7 kap. 3 § andrastycket TF samt 5 § andra stycket radioansvarighetslagen). 3.7.3 Meddelarfriheten vid utlämnande av hemligahandlingar Mittförslag: Samma undanlag som gäller från principen om meddelarfrihel ifräga om uppsälligt utlämnande av allmänna handlingar skall finnas beträffandenya medier som ges etl grundlagsskydd i TF. Del skall därför även i fortsättningenvara straffbart alt uppsåtligen lämna ut eller tillhandahålla en hemlighandling för publicering även om denna innehåller uppgifter som inle omfattasav en s. k. kvalificerad tystnadsplikt. Utredningens förslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna har endast i några fall berört förslagetnärmare. Åsikterna går därvid isär om del befogade i förslaget. Skälen förmin bedömning: Jag har redogjort för meddelarfriheten. Förutom för vissaallvarliga brott mot rikets säkerhet görs undantag från principen ommeddelarfrihel i fråga om uppsälligt utlämnande av en allmän handling, somomfattas av sekretess, eller tillhandahållande av en sädan handling i strid medelt förbehåll som en myndighet har ställt upp vid handlingens utlämnande (7 kap.3 § första stycket 2 TF). Det är heller inte tillåtet all uppsåtligt åsidosättaen lystnadsplikt i de fall som räknas upp i 16 kap. sekretesslagen - dekvalificerade tystnadsplikterna (7 kap. 3 § första stycket 3). Motsvarandereglering finns i 5 § andra stycket radioansvarighetslagen. Innebörden avregleringen är att uppgifter som omfattas av sekretess aldrig uppsåtligen fårlämnas ut i form av en allmän handling men ibland får lämnas ut på annat sätt,vanligen då munlligen. Den som överträder dessa bestämmelser kan dömas"enligt vad i lag är stadgat", dvs. förbrott mot tystnadsplikt enligt20 kap. 3 § . Man kan fråga sig om den skillnad som ibland alltså finnsmellan att lämna ul en hemlig, allmän handling och alt lämna sammauppgifter på Prop. 1986/87:151 annat sätt är sakligt motiverad. Jag kan erinraom atl elt av syftena med den genomgripande revidering som låg bakom den nyasekretesslagstiftningen just var att åstadkomma en enhetlig reglering avhandlingsoffentligheten och tystnadspliktsregleringen. Den tidigare skillnadenmellan brottet otillåtet utlämnande av allmän handling och brotl mottystnadsplikt har också undanröjts i den "vanliga" lagstiftningen. YFU har i enlighet med sina direktiv prövat om eltenhetligt sekretessbegrepp skulle kunna införas också i fråga om de regler somavser meddelarfriheten. Utredningen har emellertid funnit att den nuvarandeordningen inle bör frångås. Endast fä remissinstanser har satt denna bedömningi fräga. För egen del vill jag erinra om all meddelarfriheten harsin grund i att de vanliga sekretessbestämmelserna ger uttryck för ganskaallmänna avvägningar mellan insyns- och sekrelessinlressen. Detta innebär atlönskemålet om insyn i elt särskilt fall kan vara starkare än detsekretessintresse som har föranlett en sekretessregel. Det kan vidare förhällasig sä att en regel om skydd t. ex. för elt enskilt intresse ibland pä etlolämpligt sätt hindrar insyn i en myndighets sätt alt fullgöra sina uppgifter.Offentlighetsprincipen skulle inte förverkligas fullt ut om de offentligafunktionärerna i situationer av det nämnda slaget hindrades från att bidra meduppgifter till den allmänna debatten. Reglerna om meddelarfrihel är bl. a.avsedda att motverka sådana icke önskvärda resultat av sekretessregleringen.Man kan som YFU uttrycka saken så atl meddelarfriheten utgör en"säkerhels-ventil". I detta synsätt ligger alt meddelarfriheten får ses somelt undantag från vad som gäller normalt i fråga om offentlighet och sekretess.Härav följer alt de undanlagsregler som bestämmelserna om meddelarfrihel utgörmåste utformas med viss försiktighet så att ambitionerna att stärkayttrandefriheten inte får motsatt effekt genom att utsätta systemet föralltför stora påfrestningar. För den offentliga debatten och de möjligheter tillkontroll och insyn i myndigheternas verksamhet, som meddelarfrihetsreglernaavser att garantera, är det knappast nödvändigt atl tillåta publicering avhemliga handlingar. Förbudet mot sådan publicering kan tvärtom ses som engaranti för att publicisten inte av vårdslöshet eller bekvämlighet avslöjar merav hemligt material än vad som är nödvändigt för förverkligandet av de syftensom jag nämnde. Det kan inte heller anses atl nuvarande ordning har letttill att uppgifter har lämnats för publicering i massmedierna i allförbegränsad omfattning. När en tystnadsplikt viker för grundsatsen om frihet altlämna meddelanden för publicering offras som framgått etl intresse för ellannat, t. ex. hänsynen lill den personliga integriteten. Det skulle ofta isådana fall utsätta den enskilde för en starkare kränkning av integriteten ominte bara uppgifter om honom lämnas ut utan också den hemliga handling däruppgifterna finns återges i massmedierna. Främst av dessa skäl föreslär jag inle nägon ändring avden nuvarande ordningen. 3.7.4Förhållandet mellan meddelarfriheten och tystnadsplikterna Mittförslag: Det särskilda lagstiftningsförfarande för rättighetsbegränsandelagstiftning som gäller enligt 2 kap. 12 S RF görs tillämpligt också närett förslag att begränsa meddelarfriheten genom ett tillägg till dekvalificerade tystnadsplikterna behandlas av . Det betyder att enminoritet i som beslår av tio ledamöter kan fä förslaget vilande i tolvmånader, om inte det finns en fem sjättedels majoritet som röstar för attförslaget antas . Någon saklig förskjutning görs inte av gränsenmellan de lystnadsplikter som har företräde framför meddelarfriheten och övrigatystnadsplikter. Utredningensförslag: I grundlagen skall ställas upp hinder mot att meddelarfriheteninskränks genom vanlig lag. För att en tystnadsplikt skall bryta igenommeddelarfriheten beträffande något visst slag av uppgifter skall krävas altdelta är uttryckligen medgivet i grundlagen. Detta uppnäs genom alt de fall därsädana kvalificerade tystnadsplikter skall fä förekomma avgränsas genomdetaljerade grundlagsregler. Avgränsningen stämmer lill stora delar överens medgällande rättsläge. a. pä skatteområdet, på hälso- och sjukvårdsområdet ochinom skall meddelarfriheten dock fä ell större utrymme än f. n. Remissinstansernasåsikter är delade. Många är positiva lill att området för de kvalificeradetystnadsplikterna skall anges i grundlagen. En del av dessa instanser anserdock att lagstiftningen genom den föreslagna lösningen blir alltför detaljeradoch svåröverskådlig. De förordar i stället atl principerna för gränsdragningenkring de kvalificerade tystnadsplikterna anges i grundlag medan reglerna idetalj anges i vanlig lag. Andra remissinstanser avstyrker förslaget helteftersom det bedöms vara för komplicerat. En majoritet bland de remissinstansersom har uttalat sig i den delen är kritiska mot den föreslagna utvidgningen avmeddelarfriheten när det gäller skatteärenden samt hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten. Skälen förmitt förslag: Bland de tre undantagen från meddelarfriheten har delsom avser vissa tystnadsplikter orsakat mest diskussion och intresse. Vid TF:stillkomst löstes frågan sä atl lagstadgade tystnadsplikter för offentligafunktionärer gavs försteg framför meddelarfriheten. Efter förslag av MMUvaldes vid ändringar av TF en annan lösning: de tystnadsplikter - föroffentliga funktionärer och andra -som anges i en särskild lag har företräde.Den särskilda lager är 16 kap. sekretesslagen där ett antaltystnadspliktsbestämmelser räknas upp, främst bestämmelser i 2-12 kap.sekretesslagen, men också några föreskrifter som gäller andra än offentligafunktionärer. Avsikten med denna reglering är att den bättre än den tidigareskall ge en möjlighet att i praktiken direkt ta ställning lill om enlystnadsplikt skall bryta igenom meddelarfriheten eller inte. Samtidigtuttalade föredragande slalsrädet sympati för tanken alt TF borde dra uppsärskilda ramar för de fall då tystnadsplikter får ges företräde framförmeddelarfriheten (prop. 1975/76:204 s. 103 f). 9 1986/87. utredas avYFU på grundval av den utformning som 16 kap. sekretessla- Prop.1986/87:151 gen skulle fä.