prop · GA0395 · 1986-12-31 00:00:00 — FOA samverkar också med universitet,högskolor och industri och har goda internationella kontakter. Vid sidan avFOA genomförs gemensam försvarsforskning vid ,fortifikationsförvallningen, högskolor saml vid industrin. Försvarstekniskforskning sker också vid flygtekniska försöksanstalten. Den största delen avden materielinriktade forsknings-och utvecklingsverksamheten bedrivasemellertid inom försvarsindustrin. FOAhar i samverkan med totalförsvarets myndigheter redovisat sina förslag tillinriktning och nivå för den gemensamma försvarsforskningens långsiktigautveckling. De olika totalförsvarsmyndigheterna har också redovisat sinaanspråk pä forskningen i samband med planeringen i övrigt. a. en kraftfuUare prioritering av forskningen inom 130 områdendär den tekniskt-vetenskapliga utvecklingen går snabbt och/eUer Prop.1986/87:95 är av vital betydelse för totalförsvaret. Exempel pä sådana områdenär informationsteknologin samt bioteknik och kemi. Däratöver innebär förslageten viss förstärkning av forskning med särskild betydelse förde civila delarnaav totalförsvaret. Förslagel innebär också att de systemorientera-de insatsernaförstärks med främsta syfte att sätta in tekniska möjligheter i eltsystemsammanhang. Föratt inrymma dessa ökade forskningsinsatser inom prioriterade områden erfordrasreduktioner av andra delar av det försvarsgemensamma forskningsprogrammet, bl.a. avseende lägre prioriterad militärteknik och vissa övergripande studier.Ytteriigare rationaliseringar, översyn av vissa återkommande uppdrag ochtemporära omfördelningar till koncentrationsområden är också, enligt minmening, nödvändiga åtgärder. Vidare eftersträvar FOA att öka denintäktsfinansierade verksamheten. Ökade insatser för att förnya kompetensen iforskningsorganisationen och för att leda verksamheten är också viktiga förgenomförandet. Jagdelar kommitténs uppfattning att den föreslagna inriktningen av denförsvarsgemensamma forskningsverksamheten i allt väsentligt är lämplig.Inriktningen bör kunna säkerställa en fortsatt god forskningskompetens även viden något minskad resurstilldelning tiU det försvarsgemensammaforskningsprogrammet. En förstärkning av den informationsteknologiskaforskningen bör ske i anslutning till ett för landet gemensamtinformations-teknologiskt program. Kommitténunderstryker, vilket jag också framhållit, betydelsen avforskning som tidigt gör det möjligt atl upptäcka sådana förändringar inomteknik och vetenskap som är betydelsefulla för totalförsvaret. Ett sådantområde är studier av den tekniska utvecklingens strategiska konsekvenser.Betydelsen av forskning om ubåtsskydd och ABC-skydd har tidigare betonats. Förde mililärtekniska tillämpningarna bör erforderlig kompetens eftersträvas inomde viktigaste delarna av följande områden: - underrättelse-, lednings- ochsambandssystem, - kvalificerade vapensystem, - styrd ammunition samt land- ochsjöminor, - undervallensteknologi medförsvarstillämpning. Detökade forskningsbehovet som rör problem under kriser och i krig för den civiladelen av totalförsvaret bör i huvudsak tillgodoses. Kompetensuppbyggnad vadgäller beredskapshänsyn i planering och samhällsutveckling bör stödjas genomforskningsinsatser. Genom den nu föreslagna inriktningen kommer enligt minmening en viktig förstärkning kunna ske . Forskningsstödet bör iökad omfattning genomföras som samlade, sy- stemorienterade insatser inom de områden som bedöms som väsentliga för totalförsvarets verksamhet. Speciellt värdefulla är tvärvetenskapliga pro jekt kring viktiga och aktuella problem, såsom redan pågår belräffande ubåtsskydd och samhällets funktioner i kris och krig. Sådana projekt kräver ett väl fungerande samarbete mellan FOA och de ansvariga myndig- 131 De innebär också att myndigheterna förbätl- Prop. 1986/87:95rar sin förmåga att formulera problemen samt att forskarna ökar sitt engagemangoch sin förståelse i viktiga försvarsproblem. böremellertid också öka sin förmåga att ge råd och snabba svar på frågor ianslutning till de ständigt pågående förändringarna av vårt försvar. 1likhet med kommittén bedömer jag att goda kontakter med bl.a. universitet,högskolor och näringsliv är väsentliga för försvarsforskningens kvalitet ochför möjlighetema att utnyttja gmndforskning m.m. samt för rekrytering avforskare. Som ett |led i en sådan utveckling kan ett ökat samarbete mellan i avseende informationsteknologi samt samarbetetmellan FOA och i avseende miljövetenskap och bioteknik varaexempel. Ett annat exempel är flygtekniska försöksanstaltens ökade engagemang iden civilt inriktade flygtekniska och aerodynamiska forskningen.Försvarsforskningens kompetens bör härvid ses som en del av landets potentialför teknik och vetenskap. Samarbetet bör därvid ses i ett vidare och meralångsiktigt perspektiv än enbart lösande av enskilda forskningsuppgifter. Detär ett säkerhetspolitiskt intresse att FOA kan stödja agerande ifrågor som gäller europeisk säkerhet, mstningskontroll och nedmstning. Jagunderstryker behovet av en breddad och intensifierad säkerhetspolitiskforskning inom landet. Kommitténkonstaterar att en inhemsk kapacitet att utveckla, tillverka och underhållaförsvarsmateriel är en för betydande säkerhetspolitisk tillgång. Denbidrar till att skapa respekt för vår vilja och förmåga alt föra en långsiktig,fast och konsekvent alliansfri utrikespolitik och att värna vårt land. Oavsettden grad i vilken vi själva tillverkar eller väljer att importera vårförsvarsmateriel måste vi under kriser och i krig självständigt kunnavidmakthåUa materielen vUket fömtsätter en inhemsk förmåga redan i fredstid. Eninhemsk försvarsindustri utgör i många fall en fömtsättning för all tillgodosedessa krav. Meden egen forskning och försvarsindustri kan vi förse försvarsmakten med materielsom är anpassad lill de speciella behov och fömtsättningar som vårtvärnpliktssystem, vår försvarsplanering och vår geografi skapar. Därigenom gesockså bättre möjligheter att till rimliga kostnader välja en egenförsvarsprofil som ökar effekten av vårl försvar och minskar verkan mot oss avde vapen och motmedel som maktblocken utvecklar för att använda mot varandra.För viss materiel är därtill kraven på sekretess så höga atl anskaffning iutlandet är omöjlig eller olämplig. En svensk utveckling och produktion är isådana fall det enda möjliga alternativet. Härtill kommer att försvarsindustringer möjlighet till krigsproduklion. Jag delar kommitténs uppfattning om värdetöch behovet av inhemsk försvarsindustrien förmåga. Kommitténkonstaterar vidare att export under rådande fömtsättningar 132 är nödvändig för attbevara väsentliga delar av den svenska försvarsindu- Prop. 1986/87:95strins kompelens, kapacitet och konkurrensförmåga. Industrinhar kunnat utveckla och tillverka en övervägande del av denförsvarsmateriel vi behövt. Försvarsindustrin har dock liksom övrig industriallt starkare behov av ett samarbete med utländsk industri. Inköp utifrån avtekniskt kunnande, komponenter och delsystem väntas öka iomfattning. Detsamma gäller, i viss utsträckning, samutveckling mellan svenskoch utländsk industri. Som alternativ till import bidrar samarbete med utländskindustri till att inom landet bevara och befästa systemkompetenser som annars ilängden inte skulle kunna upprätthållas. Enhög teknisk och industriell kompetens i den svenska försvarsindustrin är enfömtsättning för ett effektivt fredstida samarbete med utländsk industri. Samarbetetsprojektenslämplighet frän utrikes- och försvarspolitisk synpunkt prövas avstatsmakterna. En självklar fömtsättning är att samarbetsprojektens villkorinte begränsar möjligheterna att föra vår neutralitetspolitik. Stabiliteten isamarbetspartners åtaganden gentemot oss är av vikt. Vi får varaberedda på att de länder vi samarbetar med på motsvarande sätt förutsätter attvi inte ställer krav som begränsar deras utrikespolitiska handlingsfrihet. Detär angeläget att vårt utiandssamarbete i försvarsmaterielfrågor fördelas påflera länder så att ensidiga beroendeförhållanden kan undvikas. En spridning avdet samlade utlandssamarbetet och försvarsmaterielim-porten ökar vårhandlingsfrihet om de ekonomiska, tekniska eller politiska fömtsättningarna förverksamheten skulle förändras. Detbör vidare påpekas att utveckling och tillverkning av försvarsmateriel,oavsett om del sker inom landet eller i samverkan med andra länder, tillförSverige ett brett tekniskt kunnande. Försvarsindustrin bidrar därmed inomviktiga områden, inte minst inom högteknologiområdet, tiU del svenskanäringslivets utveckling. En inhemsk försvarsindustrien verksamhet ger även iövrigt landet samhällsekonomiska fördelar. Jag delar kommitténs uppfattning ombetydelsen av en svensk försvarsindustri samt kommitténs syn på dess framtidaförutsättningar. Vissakonsekvenser av kommitténs och min syn på försvarsindustrin och dess betydelseutvecklas i det följande. Kommitténkonstaterar att dess förslag beträffande försvarsindustrin med nödvändighet måste vara av annan karaktär än förslagen beträffande försvarsmakten och andra delar av totalförsvaret. Försvarsindustrins ut veckling utgör en del av det allmänna näringslivets utveckling, varför industriföretagen har ett självständigt ansvar för sin verksamhet. är det uppenbart att försvarsindustriföretagen i flertalet fall är starkt bero ende av statsmaktemas ställningstaganden. Praktiskt taget all väsentiig materiel för försvaret utvecklas i nära samarbete stat-företag som exporten av krigsmateriel är underkastad starka restriktioner. Därtill kommer att ett antal försvarsindustriföretag ägs av svenska staten. mantaget innebär detta att statsmakterna och myndigheterna bör ha en god insyn i och möjlighet att påverka företagen inte minst för att därigenom 133 säkerställa en tillräckliggrad av affärsmässighet i kontakterna mellan Prop. 1986/87:95 staten ochföretagen. Kommitténanser att den för ett litet land ovanligt breda industriella förmåga attsammanhålla utveckling och tillverkning av kvalificerad försvarsmateriel somför närvarande finns inom landet så långt möjligt bör bevaras. Kommittén har isina överväganden inte funnit någol betydande materielområde där del medutgångspunkt från försvarets långsiktiga behov finns onödig industriellkompetens. Däremot finns ett flertal områden där den svenska försvarsindustrinskapacitet behöver anpassas till försvarsmaktens behov av materiel och tillrimliga exportantaganden. Utgångspunkten för denna bedömning är denmilitärtekniska utvecklingen, industrins situation och kommitténs förslag tillinriktning och ekonomisk nivå för försvarsmakten. Jag delar kommitténsuppfattning, men vill understryka atl rimliga regionalpolitiskahänsyn måste tas vid en sådan anpassning. Försvarsindustrin,liksom annan tekniskt framstående industri, är beroende av elt internationelltteknologiutbyte. Utveckling av modern materiel till det svenska försvaret utgörgrunden för en fortsatt hög tekniknivå vid svensk försvarsindustri. Genom sädanutveckling förnyas ocksä industrins tekniska kompetens på viktiga områden. Vikan dock inte räkna med att på egen hand vara tekniskt avanceradepå lika många områden som . Liksom annan svensk utvecklande industri behöverförsvarsindustrin på olika sätt delta i det internationella tekniksamarbetet.Kommittén anser all detta kräver målmedvetna åtgärder från såväl statens somindustrins sida. Åtgärder av mer generell karaktär är enligt min meningsatsningar på nationella samverkansprogram inom t.ex. informationsteknologin,materialtekniken och havstekniken. Genom sådana åtgärder kan näringslivet blimer kompetent atl bl. a medverka i det ökande europeiska teknologisamarbetet. Ilikhet med kommittén bedömer jag att formerna för ett sådant samarbete liksomäven formerna för ett ökat samarbete mellan statsmakterna och industrin iteknologiska frågor bör prövas av regeringen. Idet följande avser jag att utveckla min syn pä vissa materielområden. Inomstridsfordonsområdet innebär nuvarande planering atl kompetensen ärsäkerställd åtminstone fram till nästföljande försvarsbeslut. Områdets vidareutveckling sammanhänger dock med armésiridskraflernas inriktning på1990-talet. Försvarsmaktens behov på av denna kompetens ochkapacitet kan därför enligt min uppfattning klariäggas först i samband med 1992års försvarsbeslut. Den nuvarande svenska industrikompetensen är fördeladmellan två olika förelag men dessa har inom sig specialiserat sig på olikadelar av verksamheten. Svenskvarvsindustri har trots betydande strukturförändringar kunnat behålla kompetensen att konstmera och bygga såväl övervatiensfartyg som ubåtar. Kompetensen är fördelad främst mellan två olika företag inom ramen för det statligt ägda Svenska Varv. Båda företagen är starkt beroende av svenska försvarsbeställningar för sin verksamhet. Kommittén anser att förmågan till utveckling och produktion av örlogsfartyg om möj ligt bör behållas inom landet. Den i det föregående redovisade inriktningen 134 avseendeubåtar innebär att den prioriterade ubåtskompelensen säker- Prop. 1986/87:95ställs. Kommittén konstaterar dock att det svenska försvarets samlade behov avvarvskapacitet blir lägre än vad som är fallet.Mot denna bakgmnd krävs alt den totala kapaciteten för nybyggnad och underhållav öriogsfartyg anpassas till aktuella förhållanden. Jag delar i stortkommitténs uppfattning om varvsindustrin. Desvenska fiygindustrierna har som resultat av bl. a. riksdagsbeslut om JAS39-systemet nu ökat andelen civil flygutveckling. En anpassning av personalenför utveckling och produktion av stridsflygplan har påböriats. Kommittén anseratt det finns etl klart samband mellan företagens kompetens för civilutveckling och deras kompetens för vidmakthållande av de militära systemen.Denna militärt inriktade kompelens är säkerhels- och försvarspolitisktangelägen att bibehålla inom landet. Företagen har anmält att ett fortsattengagemang i civila flygprojekt kräver att kapitalförsörjningen underlättasgenom statliga insatser i likhet med vad som sker i andra länder.Kommittén framhåller atl en ökad, civilt inriktad, utvecklingskapacitet ärviktig inom flygindustrin vid sidan av den militära kapaciteten och anserdärför alt det är önskvärt atl denna utbyggnad säkras. Jag delar kommitténsuppfattning om värdet av en både civilt och militärt inriktad flygindustri. Kompetensalt vidmakthålla, dvs. underhålla, anpassa och modifiera, tekniskt kompliceradmateriel är ett industriområde av stor betydelse. Detta gäller ett flertalmaterielområden och såväl hela vapensystem som delsystem. Etl speciellt områdeutgör flygmotorer för flygplan och helikoptrar eftersom tillgänglighetskravoch kostnader är extrema för denna typ av materiel. Utveckling och tillverkningav svenska flygmotorer inklusive reservdelar samt typförbätlringar av sammamotorer sker inom ett företag. Underhåll och reparationer samt införandeav modifieringar sker för praktiskt taget alla försvarets flyg- ochhelikoptermotorer vid etl annat företag. Ett iredje företag har likartadunderhållsverksamhet för civila flygmotorer. Situationen kommer alt förändrasnär tillverkningen av JA37-motorer och utvecklingen av JAS 39-motorer avslutas.Pä något kommer även underhållssituationen att ändras när mängdenmilitärt flygmotorunderhåll minskar. Mot denna bakgrund anser kommittén detangelägel alt regeringen i samverkan med industrin, inför förnyelsen avnuvarande underhållsavtal, undersöker möjligheterna att säkerställa enfortsatt rationell och kostnadseffektiv flygmotorkompetens inom landet. Jagdelar i stort kommitténs uppfattning i denna fråga. Ammuniiionstillverkningeninklusive krut- och sprängämnestUlverk- ningen för försvarsmaktens behov sker i huvudsak vid två svenska företag. Dessa har mellan sig fördelat den svenska marknaden genom ett särskilt ramavtal. Båda företagen har inom ramen för avtalet i huvudsak egen kompetens och kapacitet för konstmktion och produktion av bl. a. olika slags ammunition. Ammunitionsindustrins exportberoende är betydande. Det kvantitativa behovet av konventionell ammunition för det svenska försvaret minskar bl.a. på grund av den militärtekniska utvecklingen och ett ökat utnyttjande av simulatorer i utbildningen. ökar behovet av tekniskt mer utvecklad ammunition, dock i väsentiigt mindre serier. Uthållighetenför viktiga vapensystem är beroende av krigsproduktion av Prop. 1986/87:95vissa ammunitionstyper. För att säkerställa möjligheterna till krigsproduktionbör överbefälhavaren därför kunna anpassa sin planering i syfte attupprätthålla tillräcklig industriell kapacitet inom detta område. Kommitténfinner av här anförda skäl alt försvarsmaktens behov av ammunition inle kanbelägga de båda aktuella företagen, som det är angeläget att behållainhemsk kapacitet för utveckling och tillverkning av ammunition. Jag delar ihuvudsak kommitténs bedömning av situationen inom ammunitionsområdet. Densvenska försvarsindustrin har god förmåga alt utveckla och tillverkaartilleri-och pansarvärnssystem av varierande slag. Kommittén anser att dennaförmåga om möjligt bör bevaras inom landet. Försvarsmaktens behov av bl. a. nyaartillerisystem kommer dock för den närmaste perioden att vara väsentligt lägreän vad som varit fallet. Dessa förhållanden bör enligt min ochkommitténs mening beaktas i den fortsatta planeringen. Utvecklingoch tillverkning av militära robotar är en industriell verksamhet på högteknologisk nivå. En svensk robotindustri är angelägen i den mån möjlighetdärigenom skapas att till rimlig kostnad få tillgång till robotar lämpade förvåra speciella förhållanden. Den svenska systemsam-manhållande kompetensen inomrobotområdet är fördelad mellan tvä olika företag som har inriktat sinverksamhet mot olika typer av robotsystem. Tillgångtill robotar av olika slag förstärker försvarsmaktens operativa förmåga.Nuvarande planering innebär för svensk industri en möjlig beläggning päutvecklingssidan för tunga robotar fram tiU omkring . Beläggningendärefter blir beroende av kommande ställningstaganden i radariaklrobolfråganvilka blir aktuella först i börian av . Inom områdei för lättarobotar finns i nuvarande planer mycket få utvecklingsprojekt när nu pågåendearbeten avslutas. Studier har dock inletts avseende envidareutveckling av robotsystemet 70 M. Försvaretsbehov av nya robotar är enligt kommitténs mening inte tillräckligt för att iframtiden belägga nuvarande industrikapacitet. Kommittén anser att det ärangeläget att behålla inhemsk kapacitet att utveckla och tillverka robotar.Anpassningsåtgärder erfordras inom industrin för att nuvarande breda kompelensskall kunna säkerstäUas. Enligt min och kommitténs bedömning bör företagenssamlade kompetens tUl avsevärd del kunna samutnyttjas för olika typer avrobotprojekt. Kommitténhar tidigare pekat på betydelsen av ökade forskningsinsatser i syfte att stärkaubåtsskyddet. Resultaten av dessa forskningsinsatser bör enligt min uppfattningkunna följas upp genom industriell systemutveckling på det havsteknologiskaområdet bl. a. avseende submarin materiel för övervakning och vapeninsatser.Svensk industris kompetens avseende sådan teknologi är för närvarandebegränsad. Kommittén anser att detta förhållande bör uppmärksammas. De skildadelkompetenser som finns inom industrin bör i den fortsattabeställningsverksamheten enligt min och kommitténs bedömning samordnas så attt. ex. torped- och sjöminkompe-tensen säkerställs somsystemkompetensen inom bl. a. spaningsområdet förstärks. DenmUitärtekniska utvecklingen medför ett ökat behov av försvarsma- 136 terielsom utvecklas och produceras av dektrpnikindustrin. Praktiskt taget Prop.1986/87:95 all modern vapenmateriel innehåller en ökande andel elektronikkomponenter.Flertalet svenska försvarsindustrier har elektronikkompetens i siörre ellermindre omfattning. Endast ett fåtal svenska industrier har dock förmåga attutveckla och tillverka avancerad materiel för spaning, informationsbehandlingoch presentation. Volymen militära projekt av detta slag är begränsad, men ivissa fall finns även likartade civila projekt. Några elektronikindustrier harinlett ett samarbete om större militära utvecklingssatsningar i syfte altförbättra den svenska industrins konkurrensförmåga mot utlandet. Kommitténunderstryker betydelsen av den svenska elektronikkompetensen för meravancerade projekt. Ett vidgat industrisamarbete inom flera för försvaretväsentliga delområden avseende elektronik bör därför eftersträvas. Kommitténunderstryker också betydelsen av samordnade forsknings- och utvecklingsinsatserinom hela samhället, främst inom området informationsteknologi. Jag delarkommitténs bedömning och vill i sammanhanget erinra om det program påtillsammans 150 milj. kr. somjag i annan ordning föreslagit att varaförsvarssektorns del i det nationella informationsteknologiprogram som avsesinledas kommande budgetår. Industrinför motmedel är mycket närbesläktad med den övriga kvalificeradeelektronikindustrin. Etl fåtal svenska företag har kompetens för motmedel avelektronisk och annan art. Denna kompetens får allt större betydelse dels pågmnd av den militärtekniska utvecklingen och dels på grund av att effektivamotmedel endast i undantagsfall kan anskaffas utomlands. Kommittén anser attden svenska systemkompetensen för motmedel bör ägnas ökad uppmärksamhet medhänsyn till områdets stora och växande betydelse. Jag instämmer i kommitténsuppfattning och vill understryka att motmedelsområdet enligt min bedömning ärsärskilt lämpat för egna utvecklingsinsatser. Försvarskommitténhar övervägt vissa frågor angående samarbetet mellan svenska och utländskaförsvarsindustriföretag samt förhållandena beträffande exporten och importenav försvarsmateriel. Kommittén konstaterar därvid att samarbete mellanförsvarsindustriföretag i olika tekniskt välutvecklade länder blir aUtviktigare för en framgångsrik utveckling av ny försvarsmateriel. Dennagradvisa förändring gäller även de svenska förelagen. Av denna anledning börformerna för den statliga kontrollen över samarbetet ses över så att ett sådantsamarbete kan fortgå friktionsfritt. Alternativet till ett samarbete är en ökadförsvarsmaterielim-port. Enligt kommitténs mening skall industriellasamarbetsavtal inom försvarsmaterielområdet underställas regeringens prövning.Prövningen bör därvid innefatta bl.a. en granskning av det aktuella projektelsförenlighet med svensk utrikes- och säkerhetspolitik samt en granskning avsäkerhelsskyddsaspekterna. Kommittén understryker vikten av att en samladbedömning görs. Därvid bör normalt även eventuella import- och exportfrågorklarläggas och meddelas förelagen. Praktiskttaget alla länder har nationella regler och tillämpningar som på olika sätt begränsar krigsmaterielexporten. Arten och graden av dessa restriktioner varierar kraftigt mellan olika länder. Kommittén har i samar- 137 betemed utredningen (UD 1985:03) om svensk utlandsverksamhet på Prop. 1986/87:95krigsmalerielområdet undersökt gällande regler och tillämpningar i andra länderoch därvid funnit all flera av dessa länder har en med likartad syn påkrigsmaterielexport. Detta innebär dock inte att samma kontrollregler ochländerval i alla avseenden tillämpas. Andra länder däremot har en markantannorlunda syn pä krigsmaterielexport än den svenska. Omregeringen godkänt försvarsindustrisamarbete med länder som har en med Sverigelikartad syn på krigsmaterielexport bör enligt kommitténs mening följa attgemensamt utvecklade eller tillverkade produkter kan exporteras enligtrespektive lands nationella regler, utan svensk prövning av villkoren församarbetslandets eventuella export. Svenskt s.k. slulan-vändarintyg torde dåinte krävas. I dessa fall erfordras dock särskilda rapporteringsrutiner för atlfölja samarbetets utveckling. I fall där synen på krigsmaterielexport markantskiljer sig krävs enligt kommitténs mening mellanslalliga avtal som församarbetsprojekt reglerar bl.a. eventuell krigsmaterielexport. Jagkonstaterar att kommittén här har pekat på en viktig förutsättning förutlandssamarbelet sett med utgångspunkt från det svenska försvaretsma-terielbehov.