prop · GA03135 · 1986-12-31 00:00:00 — finner detemellertid viktigt at hänsyn las till omständigheterna i det enskilda fallet,när avgift fastställs. I sådana fall då berört förelag godtar naturvårdsverkelsberäkningar av miljöskyddsavgiften bör, enligt LON:s mening, etl förenklatförfarande med som beslulsmyndighet kunna accepteras. Det är att förvänta att antalet ärenden om miljöskyddsavgifli framtiden kommer all öka relativt mycket. Åven om tillsynsarbetet underlättasmed det framlagda förslaget kommer del sannolikt att kräva ökade resursinsatserfrån länsstyrelserna. Speciellt gäller detta länsstyrelsernas arbete med atl tafram underlag för beräkning av den ekonomiska fördel, som ärutgångspunkten för miljöskyddsavgiftens faslslällande. Sammanfattningsvis tillstyrker principerna iförslaget. Det är emellertid angeläget all belysa i vad mån det merarbete vidlänsstyrelsernas naturvårdsenheler som enligt : s bedömning blir en följdav förslagel kan ske genom omfördelning av befintliga arbetsuppgifter eller omett resurstillskott krävs. Sveahovrätt: har i sin promemoria med förslag till ändring av bestämmelserna om miljöskyddsavgift i miljöskyddslagen (ML) belyst avgiftens ställning i det nuvarande tillstånds-, tillsyns- och sank tionssystemel till vinnande av en bättre miljö. Av denna redogörelse, kompletterad med uttalanden i förarbetena till den lagändring är 1981 varigenom miljöskyddsavgiften infördes, framgår att avgiften haft etl preciserat och begränsat syfte, nämligen att avhålla den som bedriver miljöfarlig verksamhel från att av lönsamhetsskäl bryta mol miljöföreskrif ter på sådanl säll som medför eller kan medföra betydande störningar för omgivningen. Ändringsförslaget syftar lill att lägga om miljöskyddsavgif ten lill en såvitt möjligt automatiskt utgående avgift vid dels överträdelse eller åsidosättande av de i 45 § 1-3 ML redan nu upptagna förseelserna, dels underlåtenhet atl installera kontrollutrustning eller utföra mätningar, provlagningar, analyser, besiktningar och andra undersökningar. Miljös kyddsavgiftens belopp skulle dessutom i normalfallet fördubblas, med möjlighet lill sänkning eller höjning. 1 anslutning lill den nya konstruk tionen av miljöskyddsavgiften föreslås avkriminalisering av förseelserna enligl 45 § 1-3 ML. - Hovrätten vill understryka att förslagel inte bara innefattar en betydande utvidgning av miljöskyddsavgiftens tillämpnings område utan också en innovation ur principiell synpunkl av avgiftens konstruktion såtillvida att man dels släpper kraven på atl förseelsen skall 139 geekonomisk fördel och medföra men för omgivningen, dels nedtonar Prop.avgiftens funktion som komplement till päföljdssystemet och ger den en 1986/87: 135 mer självständig karaktär. Sommotiv för siu förslag har anfört alt det nuvarande sanktionssystemelär otillräckligt samt alltför krångligt och restriktivt utformat. redogörelse synes vidare framgå atl anledningarna fill atl endasifå miljöbrott lett till fällande brottmålsdom är au söka i svårigheterna atlbevisa uppsåt eller vårdslöshet och skada. Som skäl för alt så fä "överuisläpp"anmäls och leder till åtal och fällande dom anges sålunda svårigheten att mednuvarande resurser och metoder avslöja miljöbrott. Även formuleringen avvillkor i tillslåndsbesluten anses otillfredsställande som underlag försanktioner. Anledningen lill att lalan rörande miljöskyddsavgift anhängiggjortsi endasi fem fall och ej alltid varil framgångsrik uppges vara svårigheten attstyrka miljöstörning men även ekonomisk fördel. Naturvärdsverketsredovisning av de fem målen om miljöskyddsavgift är ytterst summarisk och, ifråga om det enda mål där fakta antyds, missvisande (jfr PM s. 6 och vatlenöverdomslolensdom /84, som efter avslagen ansökan om prövningstillstånd vunnit lagakraft). Avgörandena visar knappast mer än att ofta haft enannan uppfattning om bevisvärdering och innebörden av gällande rätt än de rättstillämpandemyndigheterna. Skall några slutsatser om behovet av en lagändring dragas frånavgörandena i dessa fem mål torde en noggrann genomgång och analys av beslutenoch domarna i målen erfordras. Praxis på detta område, liksom i fråga om miljöskyddsbrotl,är emellertid enligl hovrättens uppfattning ännu så länge alltför mager för attkunna läggas till grund för någon uppfattning om de nuvarandelagbestämmelsernas effektivitet och behovet av lagändringar. någonövertydande exemplifiering kan hovrätten inte heller ansluta sig tillnaturvårdsverkets slutsats att det föreligger mycket stora möjligheter för densom driver miljöfarlig verksamhet att klara sig undan miljöskyddsavgift, trotskonstaterade villkorsöverträdelser och konstaterad ekonomisk . Naturvårdsverketsredovisning ger närmast vid handen atl den främsta orsaken till att överträdelser, i den utsträckning de nu förekommer, inte följs av sanktion i form av straff eller miljöskyddsavgift är bristfälliga resurser på tillsyns- och utredningssidan. Om så är fallet bör i första hand dessa resurser förstärkas. Att med oförändrade tillsynsresurser underlätta utdömande, måhända på ett ofullständigt faktaunderiag, av miljöskyddsav gifter med förhöjda belopp är icke acceptabelt. Ej heller finns det anled ning att underlätta uttagande av miljöskyddsavgift i sådana fall där exem pelvis överutsläpp enligt uppfattning mäste föreligga, även om detta inte går att bevisa. I detta sammanhang förtjänar påpekas att de sanklionsavgifter inom andra förvaltningsområden, som redovisas i promemoria som en förebild för en miljöskyddsavgifl av likartad karaktär, samtliga bygger pä elt otvetydigt bevisat faktaunderlag i det enskilda fallet. När ett ärende i bevishänseende förts fram så långt, men icke förr, mä det vara berättigat med en viss "automatik" ipåföljds- åläggandet. Statsmakterna har också vid ändring i ML lagil 140 avstånd från elt då föreliggande förslag om direktaavgifter på överutsläpp. Hovrätten vill härutöver understryka att ettstort anlal fällande domar inte 1986/87; 135 har något värde i sig somtecken på effektivitet i ett miljöskyddssyslem som i första hand bygger påsamråd, anvisningar och påpekanden. Hovrätten har dock en viss förståelse för svårigheten attbevisa miljöstörning av den svårighetsgrad som förutsätts för åläggande av miljöskyddsavgifl.Det kan därför finnas skäl att ersätta "betydande störningar" i 52 §ML med "icke oväsentliga störningar" eller liknande uttryck. Atl ienlighet med förslag hell efterge störningsrekvisitet underhänvisning till bevissvärigheter och till att störningsfrågan slutgiltigtbedömts vid villkorsskrivningen är emellertid enligt hovrättens uppfattning altgå för långt, främst med hänsyn till situationen vid mindre grava ellerobetydliga miljöstörningar till följd av exempelvis överutsläpp. inställning till kriteriet "ekonomiskafördelar" framgår inte otvetydigt av promemorian. Närmast synesnaturvårdsverket vilja hävda att ekonomiska fördelar av naturliga skäl så gottsom alltid uppstår vid förseelser av nu ifrågavarande art men är svåra attbevisa. Hovrätten vill erinra om atl miljöskyddsavgiften förutsattsskola utgå väsentligen i eklatanta fall, där den ekonomiska fördelen fårförutsättas vara påtaglig och inle erbjuda några bevissvårigheter. Etleftergivande av kriteriet i enlighet med naturvårdsverkels förslag skulle, sominledningsvis antytts, i grund förändra avgiftens karaktär och bör övervägas endasimol bakgrund av principiella synpunkter och icke som ett led i strävan altuppmjuka nuvarande krav på bevisning. Någon avsevärd lättnad ur ulredningssynpunktlorde förslaget för övrigl inle innebära, då den ekonomiska fördelen föreslåsbli utgångspunkt för beräkning av avgiftens storiek. 1 sin promemoria återkommer flera gångertill att en "automatik" för åläggande av miljöskyddsavgift voreönskvärd. Något klarläggande uttalande om hur denna automatik skulle fungeraåterfinns däremot inte i promemorian. En automatik som gör det möjligt attålägga miljöskyddsavgifl i sådana fall, där avgift enligl nuvarande regler ochpraxis ej kan utgå, skulle väl med naturvårdsverkels synsätt närmaståstadkommas genom alt nu upprätthållna krav på bevisning om fakta ochorsakssammanhang i det enskilda fallet efterges. I anslutning härtill villhovrätten erinra om vad vattenöverdomslolen i sin dom /84 uttalat i frågan. I förarbetena till bestämmelserna om miljöskyddsavgift harbetonats atl del från allmän synpunkt är angeläget att avgiften bestäms så alt överträ delser alllid blir olönsamma och att avgiften därför till sin karaktär påmin ner om en slraffrältslig sanktion. Likheten med en sådan sanktion framgår även av föredragande departementschefens uttalande all avgiften skall ses som en förstärkning av påföljdssystemet och som ett komplement lill de vanliga brottspåföljderna. Vidare har uttalats atl det, till skillnad från vad som gäller för straff, för utdömande av miljöskyddsavgift är tillräckligt atl konstatera atl en ifrågasatt överträdelse av föreskrift föreligger och att del således inle behöver fastställas atl överträdelse begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhel. Däremot innehåller förarbetena ingenting om styrkan av den bevisning som fordras för all orsakssamband mellan överträdelse och 141 betydande störning föromgivningen skall anses föreligga. Tillbedömande föreligger flera frågor om orsakssammanhang, nämligen 1986/87: 135dels mellan den BS-tillförsel som får anses bli en följd av bolagets villkorsöverträdelsei fråga om skyldigheten att hålla magasineringsulrymme och de störningar somostridigt uppträtt i Käppalaverkels aktivslamanlåggning, dels mellan dessastörningar och risken för betydande störningar i Käppalaverkels recipienl.Naturvårdsverket har i båda fallen hävdat att det är tillräckligt att denpåtalade effekten "sannolikt" är en följd av underlåtenheten atlhålla magasineringsutrymme. I den mån därmed avses även en låg grad avsannolikhet talar mot verkets uppfattning redan utformningen av lagtexten meddess krav på atl överträdelse av en föreskrift skall ha "medfört"betydande störningar eller risk för sådana störningar. Mot ett frångående avgängse krav på bevisning talar också miljöskyddsavgiftens karaktär av slraffrällsliknandesanktion. Ett godtagbart orsakssammanhang kan emellertid likväl befinnasföreligga. Så är fallet om sannolikheten är så hög att del kan hållas för visstatt den av bolagets underlåtenhet att hålla magasineringsutrymme föranledda BS-tillförselnunder föreliggande förhållanden utlöst störningarna inom samtdärav föranledd risk för betydande störningar för omgivningen. Dettaförutsätter bl.a. att andra förklaringar till störningarna i slambehandlingenframstår som avsevärt mindre sannolika. Hovrättenhyser ingen annan uppfattning än den i domen redovisade om de krav som börställas på bevisningen. har visserligen en annorlunda reglering avbevisvärderingen i skadeståndshänseende skett genom 3§ tredje stycketmiljöskadelagen (SFS 1986:225). Huruvida detta bör föranleda en motsvarandeuppmjukning i de straffrättsligt färgade målen om miljöskyddsavgift tordeemellertid få övervägas särskilt. Om med sitt krav på en"mera automatiskt verkande sanktion" avser atl möjliggöra utdömandeav miljöskyddsavgift på ett ofullständigt faktaunderlag, måste hovrätten somtidigare framhållits bestämt taga avstånd härifrän. Vadbeträffar utformningen av villkor i tillständsbeslul så förtjänar understrykasdel självklara förhållandet att sådana beslut års lagändringutformades utan beaktande av att de skulle kunna utgöra grundval för påförandeav den då ännu icke existerande miljöskyddsavgiften. Besluten kan under sådanaförhållanden visa sig alltför vaga för atl medge påförande avmiljöskyddsavgift. Denna svårighet, som förutsågs då miljöskyddsavgifteninfördes (se SOU 1978:80 s. 143), är självfallet inte ett godtagbart skäl föratt genom förenklingar i sanktionssystemet underlätta utdömandet avmiljöskyddsavgift på grundval av de äldre tillståndsbeslulen. Del får fömtsättasatt Ullståndsbesluten numera avfattas med beaktande av att de skall kunnautgöra underlag för uttagande av miljöskyddsavgift. Hovrättenvill ytterligare framhålla följande. ML: s bestämmelser om ett tillståndsbesluts utformning går tillbaka på motsvarande bestämmelser i gamla vattenlagen. 1 enlighet härmed har koncessionsnämndens beslut fidigare regelmässigt innehållit en inledning, vari förelaget beskrevs genom en hänvisning till vad ansökningshandlingarna i sådant hänseende innehöll, 142 varpå följde fastställandeav särskilda villkor som skulle gälla för företaget. hari mål om miljöskyddsavgifl hävdat all etl villkor /87: 135 tillsladdverksamhet uppställts genom lillsiåndsbesluteis inledande hänvisning lillansökningshandlingarnas innehåll. Sedan denna fråga visat sig kunna bli föremålför olika uppfattning, upptar koncessionsnämndens beslut numera hänvisningen lillansökningshandlingarnas innehåll som elt första särskilt villkor för verksamhelenvid en tillstådd anläggning. Detta skrivsätt lorde i väsentlig mån tillgodosenaturvårdsverkets krav på en mer pregnant avfaltning av lillståndsvillkor. Om naturvårdsverketanser atl utformningen av villkor i andra hänseenden varit otillfredsställande framgärej av verkets promemoria. vill anföra som skäl för en höjning av miljöskyddsavgiftensbelopp är ej helt klart. Hovrätten vill emellertid understryka att någonanledning inte föreligger atl höja avgiftsbeloppet under hänvisning lill allrisken för upptäckt är liten eller svårighet föreligger all föra en godtagbarbevisning. Hovrättenhar svårt att inse fördelen ur miljöskyddssynpunkt av atl avkriminalisera deförseelser som kan föranleda straff enligl ML. Hovrätten ansluter sig försin del lill tanken bakom den nuvarande konstruktionen, nämligen attmiljöskyddsavgiften skall vara en förstärkning av den straffrättsliga sanktionen.Vad särskilt gäller förseelser mot tillstånds- och anmälningsplikt, somföreskrivits med stöd av 10 och 17 §§ ML, så är dessa förseelser av en typ somi svensk rätt regelmässigt straffsanktioneras. Även underiåtenhel atl utföraföreskrivna åtgärder är i allmänhet lätt konsiaterbar och såtillvida vål ägnad atlföljas av en straffrättslig sanktion. Konsekvenserna av underlåtenheten kandäremot vara svåra att bedöma (jfr även i detta hänseende vatlenöverdomslolensdom /84), varför förseelsen kanske endasi med svårighet kan läggas tillgrund för en miljöskyddsavgift. Att i det läget avkriminalisera självaunderlåtenheten skulle otvivelaktigt försvaga sanktionssystemet. Detförtjänar också framhållas att inte redovisat i vilkenutsträckning talan om ansvar enligt ML för exempelvis underlåtenhet att utföraföreskrivna skyddsanordningar och reservulrymmen förts men lämnats utan bifall.Utan en sådan redovisning är det en öppen fråga om inte denna väg bort väljas istället för det mer spektakulära förfarandet med talan om åläggande av miljöskyddsavgifl. andra fall, enkannerligen sådana av otillåtna utsläpp, en mer omfaUande ochsvårbedömd bevisning anses erforderiig för all erhålla en fällande dom om brottenligt , kan detta vara etl skäl att inte i det speciella falletinleda ett straffrättsligt förfarande. Någon komplikation eller olägenhet avatt straffbestämmelsen fmns kvar för andra fall föreligger emellertidknappast. Naturvårdsverketsresonemang om att ekonomisk fördel uppslår även vid föriusl för företagarenförefaller något . Någon påtaglig anledning att med en straffliknandesanktion som miljöskyddsavgiften bekämpa föriustbringande förseelser finnsicke. Något motiv för förslaget alt vid beräkning av ekonomisk fördeltillämpa omvänd bevisbörda har inte läm- Hovrätten finner en sådan bevisbördefördelningopåkallad i detta Prop. 1986/87: 135 Sammanfattningsvis anser hovrätten att tillräckliga skälför att genomföra den av naturvärdsverket föreslagna lagändringen inte visalsföreligga. Hovrätten avstyrker därför framställning. Omlikväl en lagändring övervägs bör förslag underkastas eningående genomarbetning under beaktande av de invändningar som hovrätten ovanframfört. Kammarrätten i : De ingripanden mot miljöfarligverksamhet som blir föremål för prövning i kammarrätten är främst åtgärderenligt hälsoskyddslagen (1982: 1080). Kammartätten handlägger däremot intefrågor om miljöskyddsavgifl och något förslag om att kammarrätten i ställel förhovrätt skall överpröva avgiftsbeslut av koncessionsnämnden har inte väckts . Såväl nu gällande miljöskyddsavgifl som den föreslagna ärså konstruerad att storleken av beloppet inte kan bestämmas efler schablon. Etlförslag av miljökostnadsutredningen (SOU 1978:43) om avgift enligl en i förvägbestämd taxa på grundval av överutsläppens storlek avvisades vid remiss- ochdepartementsbehandlingen som ogynnsamt från miljöskyddssynpunkt. Kammarrättenkonstaterar att något förslag till en godtagbar på ett enkelt sätt beräknadavgift inte heller nu lagts fram. Avgiftsbeloppet bör - i likhet med vad somgäller t. ex. skattetillägg och byggnadsavgift kunna förutses och bestämmasutan vidlyftig utredning. har i sin framställning inte vänt sig motnuvarande metod att beräkna avgiften med utgångspunkt i den ekonomiska fördelenav överträdelsen. Verket vill att avgiften i normalfallet skall utgöra dubblavärdet av den ekonomiska fördelen. Ändringsförslaget syftar till att avskaffa rekvisiten"ekonomisk fördel" och "betydande störningar" i 52 §miljöskyddslagen som jämte överträdelse är kraven för avgiflspåföring.Naturvårdsverket har angett att det främst är rekvisitel "betydande störningar"som medför tillämpningsproblem. Grundprincipen för nuvarande avgiftssystem är alt avgift endasiskall tas ul då en överträdelse har medfört ekonomiska fördelar. Avgiften skalleliminera dessa ekonomiska fördelar. Mot denna bakgrund framstår det somobefogat att la bort det uttryckliga kravet i lagtexten på ekonomiska fördelar.Denna uppfattning förstärks dels av att verket uttalar att det i de flesta fallinte varil svårt att påvisa ekonomiska fördelar, dels av att dessa fördelarfortfarande avses vara utgångspunkt för avgiftsberäkningen. Rekvisitel"betydande störningar", som även är ett farerekvisil, motiverades iförarbetena med all avgiften endast skall utgå i fall som framstår som allvariigafrån miljöskyddssynpunkt. I departementschefens uttalanden i motiven till rekvisitelredovisas dock en relativt hård attityd gentemot överutsläpp. Orden"betydande " ger möjligen läsaren av lagtexten uppfattningen attavgiftsbestämmelsen skall tillämpas mer restriktivt än lagstiftaren egentligenavsett. Rekvisiten skall självfallet också ses mot bakgrund av atl del gäller s.k.strikt ansvar för överutsläppen. har ansökt om avgiflspåföring i endasifem fall och någon restriktiv praxis vid prövningen har inte åberopats i framställ- 144 Svårigheterna all visa betydande störning ellerrisk för sådan har Prop. inle redovisats närmare med slafisfik eller på annalsätt. Bland skälen lill 1986/87: 135 att så få överutsläpp leder till sanktionnämner verket bristande resurser för tillsyn. Läsaren av framställningen måsleställa sig frågan om inte det huvudsakliga problemet är all otillräckligaresurser ställts till förfogande för denna tillsyn. Kammarrätten saknartillräcklig erfarenhet i frågan men kanske kan delegafion i större omfaUning avtillsynsbefogenheten till den kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnden enligl 44a § miljöskyddslagen leda till ökad effektivitet. Del är angelägel allavgiftssystemet utformas på ett sätt som inle försvårar frivillig kontaktmellan företag och tillsynsmyndighet. Förslaget lorde inte leda fill flersådana spontana kontakter. Med hänsyn lill de svårigheter som kan vara förenademed en bedömning om och i vilken utsträckning elt villkor i etl lillståndsbeslutöverlrätts talar hänsynen till rättssäkerheten mol alt störningsrekvisitetskall utgå. Det anförda sammantaget talar starkt för att de två rekvisitentills vidare bör behållas i stort setl oförändrade. 1 vart fall framstår detsom olillfredsställande all avskaffa rekvisiten helt som avgiften inormalfallet höjs till det dubbla. Kammarrätten anser inte atl del finns skäl för denföreslagna avkriminaliseringen. Parentetiskt kan ifrågasättas om uttalandena i mofiven lillmiljöskyddslagen (prop 1980/81:92 s. 59) beträffande avgiftens behandling vidinkomsttaxeringen äger relevans vid en avgiftshöjning där sambandet mellanavgift och ekonomisk fördel inte upprätthålls på samma sätt som . Kammarrätten anser sammanfattningsvis att förslagel interedovisar lillräckliga skäl för en långtgående ändring av avgiftssystemet.Frågorna bör utredas ytteriigare och utfallet av en genomgång av lillsynsmlinernabör avvaktas innan de nuvarande reglerna ändras. Kammartätten avstyrker därförförslaget. : 1 det remitterade förslagetföreslår () atl miljöskyddsavgift skall kunna åläggas ävenom det inte går att visa att en viss verksamhel stört miljön eller givilekonomisk fördel. föresläs, att huvuddelen av de i miljöskyddslagenstraffbelagda gärningarna avkriminaliseras. Miljöskyddsavgifien skulle blienda sanktion i dessa fall. Förslaget skall ses mot bakgrund av att SNV har haft mångaproblem med avgiftsbestämmelserna i nuvarande utformning och även med straffbestämmelserna.Flertalet brottsmisstankar avskrivs f. n. på fömndersökningsstadiet ellerresulterar i friande dom. SNV hänvisar i sammanhanget lill av broUsanmälningar, redovisad i Brotlsulvecklingen (BRÅForskning 1985; 5). BRÅ konstaterar inledningsvis alt behovet av en bättre eflerievnadav miljöskyddsreglerna torde vara odiskutabel. gäller att enbart en förändrad sanklionsforminte löser problemen. Del krävs förbättringar över hela linjen; i fråga omvillkorens utformning, mätmetoder, kontroll och tillsyn. Men BRÅ har svårt alt tro att man kan avstå från straffråltsligasank tioner i den utsträckning SNV nu föreslår. Det personliga straffansvaret 145 10 1986/87. I suml Nr 135 för vadsom sker i verksamheten är ofta värdefullt. Del är knappast heller problemfritt ur allmänpreventiv synpunklalt 1986/87: 135 avkriminalisera eller depenalisera vad som betraktas sometl allvarligt brott. Det bör i sammanhanget noteras, att i fängdseslraffkommillénsnyligen avgivna huvudbetänkande (SOU 1986: 14) Påföljd för brott anförs skälför en slraffskärpning när det gäller miljöbrotten, både brottsbalks-brottetoch brotten mot miljöskyddslagen. En depenalisering kan medföra atl synen påmiljöförstöring mildras ända därhän all miljöskyddsavgifien uppfattas som ettpris man får betala för atl få förorena. En ekonomisk sanktion som enda samhällsreaktion har sinbegränsning också när den riktas mol ett mindre seriöst förelag som saknarutmätningsbara tillgångar. Om en villkorsöverträdelse i ett sådant fall intefaller under brottsbalksbestämmelsen blir förfarandet i praktiken osanktioneratom straffbestämmelsen i miljöskyddslagen upphävs. BRÅ menar därför att miljöskyddslagens straffbestämmelserbehövs även . Miljöskyddslagens sanklionssyslem måsle emellertidsältas i relation till och särskilt dä till de nya, allmännaregler om förverkande och företagsbot som ekonomiskt verkande sanktions-formerpå brott i näringsverksamhet. Av förelagsbotssystemel har ännu inte någonerfarenhet hunnit vinnas. Rent principiellt ifrågasätter emellertid BRÅ ominte brister i fråga om ekonomiska sanktionsmöjligheler vid brott inäringsverksamhet nu i första hand bör avhjälpas inom ramen för brottsbalkensregelsystem och inte genom en fortsatt utbyggnad av sank-fionsavgiftssystemet. Inte heller har systemet med miljöskyddsavgift varit ikraft atl man med någon störte säkerhet kan utvärdera detta.Hittillsvarande tillämpning visar dock all i vart fall det s. k. störningsrekvisitetinneburit en svår stötesten. Eftersom detta rekvisil egentligen innebär endubbelprövning av givna villkor för en miljöfarlig verksamhet menar BRÅ, ilikhet med SNV, atl delta rekvisit kan slopas. Det finns logiska skäl också förett slopande av vinslrekvisilet. Detta har dock inte medfört några störreproblem i tillämpningen. Tolkas begreppet ekonomisk fördel på det sätt SNV göri sitt förslag är det, menar BRÅ, ingen olägenhet om vinslrekvisilet tillsvidare får stå kvar.