prop · GA0313 · 1986-12-31 00:00:00 — 1986/87:13 Deras medverkan skulle kunna påkallas endera av stiftsnämndeneller pastoratet. Det förutsätts att till sådant uppdrag utses person somåtnjuter förtroende också av arrendatorsorganisation i stiftet. Förbundet anser det naturligt att stiftsnämnderna vidövergång till nytt system utnyttjar nuvarande ordförandena i boställsnämndernasom konsulter och ombud vid besiktningar av löneboställen. Härigenom bibehålleskontinuiteten och förändringarna i pastoratens handläggning av ärendena blir ejgenomgripande, vilket torde uppfattas positivt av dessa. Konsulterna-ombuden bör främst uppfattas som rådgivare ålpastoraten och av dem kallas till besiktningar av, eller då beslul fattasrörande, löneboställe, men därvid ej äga beslutsfunktion. Då pastorats beslutav konsulten bedömes avvika från gällande regler, allmän praxis eller likformighetskall han avge avvikande mening och hänskjuta ärendet till stiftsnämnden föravgörande. Ovan har framförts att nuvarande bostälisnämndsordförandenabör knytas till stiftsnämnderna som konsuller i jordbruksfrågor. Dock kan varalämpligt att antalet konsulter blir mindre än antalet boställsnämnder. Besluthärom ankommer givetvis på vederbörande stiftsnämnd, men för att bibehållalokalkännedom och för att begränsa arbetsuppgifterna till lämplig nivå för extrauppdragför intresserade och kunniga lantbrukare bör riktlinje vara att antaletkonsulter hålles ungefär på halva anlalel boställsnämnder. Länssryrdsen i påminner om den kompetens påboställsnämndernas ansvarsområde som finns också hos andra samhällsorgan; I flertalet kommuner bör byggnadsnämndernas ochfastighetsbildningsmyndigheternas tjänster kunna tas i anspråk. Ävenlänsmuseet kan utnyttjas för rådgivning. Detta bör beaktas vid bedömningen avbehovet av nya resurser. Delegering av regeringsärenden. Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet förslagen. Förslaget att höja beloppsgränsen till för siifisnämndernasbehörighet att besluta om försäljning av kyrklig jord och om vissafastighetsköp m. m. tillstyrks av kammarkollegiei, länsstyrelserna i Malmöhusoch , domkapitlen i och , stiftsnämnderna iUppsala, , , och samt . tillstyrker höjningen av beloppsgränserna för sliftsnämndernavid köp och försäljning av kyrklig jord. Gränserna för stiftsnämndernasbefogenhet bör för undvikande av misstag anges i bestämda tal och inte knytastill variabla faktorer som basbelopp eller motsvarande. i : Prop. Den föreslagna höjningen av beloppsgränsen förstiftsnämndernas beslutanderätt i köp- och försäljningsärenden synesvälbetänkt men bör kompletteras med en regel om översyn exempelvis vart femteår, då frågan om en lämplig indexering ännu inte fått någon lösning. Med den föreslagna höjningen av beloppsgränsen för ärendenom köp eller försäljning som skall prövas av stiftsnämnden blir gränsentillräckligt hög för att flertalet ärenden skall kunna avgöras avstiftsnämnden. På grund av ökande fastighetspriser kan dock värdegränsen efterett par år åter vara mogen för höjning, varför en bestående lösning medfortlöpande justering av beloppsgränsen förordas. föreslår somytterligare förenkling att samma värdegräns får gälla i alla ärenden som kanavgöras av stiftsnämnden eller högre instans. Förslaget tillstyrks i princip också av lantbruksslyrelsen,sliftsnämnderna i Slrängnäs, , , , och samt med den skillnaden att de anser att beloppsgränserna skall varahögre eller rentav slopas. anser att en höjning av beloppsgränsen förförsäljning genom stiftsnämnd kunde höjas till . i invänder att beloppsgränsen enmiljon för stiftsnämndens beslutande i köp och försäljningsärenden redanverkar alltför låg. vill ansluta sig till den höjning avbeloppsgränsen lill fem milj. kr. som omnämns i förslaget. Lantbruksstyrelsen tillstyrker att köp och försäljning avkyrklig jord skall få avgöras av kammarkollegiet om inte sriftsnämnden ägerbesluta. Förhoppningsvis kommer detta att innebära en önskvärd förkortning avhandläggningstiderna. Lantbruksstyrelsen finner det dock angeläget att debeloppsgränser som reglerar beslutsnivån anpassas till motsvarande belopp i 8§ jordförvärvsförordningen (1979:231). Styrelsen har sålunda i augusti 1984föreslagit att lantbruksnämnd skall få avgöra förvärvsansökan från juridiskperson om egendomens värde inte överstiger 5 milj. kr. För den lokalasamordningens skull bör stiftsnämnds beslutsnivå överensstämma härmed. Frågornabör därför lösas parallellt. Sliftsnämnderna i och Göleborg samt förespråkar också en samordning med jordförvärvsförordningen. i Väslerås föreslår att beloppsgränsernaslopas: De skäl som anförs för en delegering av flertalet av dekyrkliga förvärvs- och försäljningstillståndsärendena från regeringen till kammarkollegiet gäller i lika hög grad för en delegering till stiftsnämnderna. Regeringens och i förekommande fall kammarkollegiets prövning grundas huvudsakligen på stiftsnämndernas utredning. kompetens att handha köp och 117 försäljning av fast egendom bestäms av andra faktorer änvärdet på Prop. 1986/87:13 egendomen. Alt låta beloppsgränser avgörabeslutsnivån är konstlat och sakligt omotiverat. bör kunnaanförtros att som första instans avgöra ärenden om köp och försäljningoberoende av värdet på egendomen. Om kammarkollegiet och i sista handregeringen är besvärsinstans möjliggör en sådan ordning även att alla ärendenkan överprövas enligt tvåinstansprincipen. i framför samma uppfattning. Remissinstanserna har ingen erinran mot förslaget att deärenden om tillstånd till köp och försäljning av kyrklig jord som stiftsnämndeninte får besluta om skall avgöras av kammarkollegiet. Stiftsnämnderna i och föreslår dock, somtidigare har redovisats, att stiftsnämnderna får besluta i allatillståndsärenden. Två av de främsta företrädarna för den kyrkliga jorden -och stiftsnämnderna genomstiftsnämnds-konferensens arbetsutskott - har tagit initiativet till den nuföreslagna delegationen till kammarkollegiet, i främsta syfte att möjliggöra ensnabbare handläggning av de kyrkliga köp- och försäljningsärendena. Kammarkollegiets prövning av nu aktuella ärenden kommer dockgenom förslaget att få vidgad betydelse eftersom kollegiet såsom föreslagenslutinstans också kommer att få fatta beslut av allmän policykaraklär angåendeden kyrkliga jorden och inte kan inskränka sig till en formell ochrättsvårdande granskning. Denna markering av kollegiets centrala roll i den kyrkligaegendomsförvaltningen förutsätter emellertid att dess möjligheter tillinitiativtagande och handlande i dessa frågor förstärks. Enligt 105 och 111 §§ FFKJkan kollegiet meddela föreskrifter om förvaltningen av kyrkofondsfastigheternaresp. för förvaltningen av kyrklig jord i allmänhet. Lagstiftningen är däremotoklart uiformad i fråga om försäljning av kyrklig jord. 124 § LFKJ sägs att"tillstånd till försäljning eller byte av kyrklig jord får lämnas" ibestämda fall, och i 25 § sägs vidare att "frågan om tillstånd prövasav" regeringen, kammarkollegiet eller stiftsnämnden. I FFKJ talas i 63-65 §§om att stiftsnämnden, kammarkollegiet resp. regeringen "prövar fråga omförsäljning av kyrklig jord". Uttrycket "tillstånd tillförsäljning" förutsätter att någon annan verkställer försäljningen. Dettagäller emellertid i varje fall inte stiftsnämnden, eftersom den också beslutarom försäljning även beträffande jord som förvaltas av pastorat eller församling.Motsvarande läsning av samma uttryck för kammarkollegiets befogenhet skulleinnebära att kollegiet kunde av eget initiativ besluta om försäljning av jordsom förvaltas av stiftsnämnden. Uttrycket "prövar fråga omförsäljning", som är gemensamt för alla beslutsnivåerna, innebär sådanbefogenhet. I FFKJ talas emellertid om anhängiggörande av försäljningsfrågaendast genom ansökan hos stiftsnämnden eller eget initiativ av nämnden (67 §).Kollegiet bör ha möjlighet att ta initiativ till försäljning av kyrklig jord.Särskilt gäller det av naturliga skäl kyrkofondens fastigheter. Det ärförutsättningen för en sammanhållen förvaltning av kyrkofondens tillgångar meden sådan samlad avvägning av fondens placeringar som krävs för att kyrkofondenskall kunna möta de växande anspråken på fonden. Lagstiftningen bör förtydligasså att kollegiets befogenheter i fråga om försäljning av kyrklig jord tydligtframgår. Kammarkollegietanser vidare att en naturiig följd av en stärkt initiativrätt Prop.1986/87:13 för kollegiet skulle vara att likställa kammarkollegiet medstiftsnämnderna i fråga om möjligheten att disponera medel ur kyrkofonden förutredning angående köp och försäljning av kyrklig jord. Delegeringentill kammarkollegiet av köp- och försäljningsärenden som skall avgöras avregeringen kommer att påtagligt underiätta för stiflsnämnden att ingåköpeavtal beträffande större fastighetsobjekt. Den utdragna handläggningstideni dessa ärenden förorsakar irritation hos stiftsnämndens motpart och andraberörda myndigheter och har ibland lett till ersättningskrav. Liknandeuppfattningar uttrycks i de övriga positiva remissyttrandena. Ingenremissinstans har avstyrkt förslaget om att utvidga stiftsnämndernas befogenhetatt avgöra även sådana försäljningsärenden som har anhängiggjorts genom någonsansökan men i vilka nämnden finner att enighet om villkoren inte kan nås elleratt affären av annan anledning inte bör fullföljas. Emellertidinvänder lantbruksstyrelsen i fråga om besvärsrätten i de avsedda situationerna: Lantbruksstyrelsenifrågasätter denna besvärsrätt eftersom det här inte torde vara fråga ommyndighetsutövning. Att enbart med utgångspunkt från ett avslag på enframställning om att få köpa eller sälja mark till kyrkan äga rätt att anförabesvär häröver till kammarkollegiet och regeringen ter sig orimligt. Exempelfinns på att sådana "okynnesbesvär" resulterat i långahandläggningstider till väsentligt förfång för andra parter i samma ärende.Någon motsvarande besvärsrätt föreligger inte vid lantbruksnämndernas försäljningav fastigheter. Ävenkammarkollegiet har synpunkter på besvärsrätten; Idetta sammanhang kan påpekas att det inte sällan upplevs som stötande av enkyrklig förvaltare att någon - mot förvaltarens uttryckliga vilja - skall hamöjlighet att "klaga sig till" ett förvärv av kyrklig jord. Detta,menar man, försätter kyrkan i ett ofördelaktigare förhandlingsläge med enmotpart än om denne haft att göra med en privat jordägare. Man skulle därförkunna överväga möjligheten att införa en bestämmelse av innebörd att besvärinte får anföras över stiftsnämnds beslul när det förvaltande organet och stiftsnämndenfattat överensstämmande beslut. Ingenremissinstans har erinrat mot förslaget att ett pastorat som säljer enprästgård skall få använda försäljningsmedlen till att bekosta en ny prästgård istället för att enligt huvudregeln fondera dessa (regeringsärende). Beträffandebeslut om undantag från skyldigheten att fondera ersättning frånförsamlingskyrkas fastighet, om medlen behövs för arbeten på kyrkan föreslås ipromemorian att beloppsgränsen för stiftsnämndernas befogenhet höjs till . och att kammarkollegiet får fatta övriga beslut. Ingenremissinstans har motsatt sig den förenkling som förslaget medför. Någravill dock förenkla ytterligare. Stiftsnämndeni : Prop. av undantagsbeloppet från . vidanvändande av ersättningsmedel för arbete på församlingskyrka bör genomförassamtidigt med en ändring av 94 § FFKJ som gör att församlingskyrkasfastighetsfond kan få motsvarande användning. Kammarkollegietföreslår detsamma, dock med syftning även på fonderade prästgårdsmedel. Förunderlättande av tillämpningen av författningarna om kyrklig jord borde sammabeloppsgräns för stiftsnämndens beslutanderätt gälla generellt - inte barabeträffande köp, försäljning, naturreservat utan även beträffande undantag frånfonderingsskyldigheten såväl vid försäljning av prästgård som vid ombyggnad avförsamlingskyrka vad gäller medel härrörande från församlingskyrkas fastighet.Visserligen får man i sistnämnda fall icke någon avkastningsgivandeersättningsfastighet, men medlen används dock för det med egendomen avseddaändamålet. Angelägenheten av planerade åtgärder torde kunna prövas avstiftsnämnden lika väl som av kammarkollegiet. Detmest radikala förslaget är givetvis ett totalt slopande av beloppsgränserna isamtliga ovannämnda fall. Besvärsrätten och möjlighet att till högre instans hänskjutakontroversiella fall torde borga för en betryggande handläggning och för attden ändamålsbestämda egendomen icke skingras. i anser att stiftnämndernas befogenhet bör avgränsas medsamma tal för alla ärendeslag. Stiftsnämndernai och föreslår, som förut nämnts, att beloppsgränserna avskaffasgenerellt. Förslagetom en begränsning av möjligheten alt klaga över en stiftsnämnds besluttillstyrks av alla som har yttrat sig över det. Invändningar mot kammarkollegietsom sista instans har med anledning av kollegiets beslutsformer emellertidgjorts av några myndigheter. Frånärkestiftets sida har i tidigare sammanhang anförts viss tvekan till att kammarkollegietges en ny ställning och funkiion som besvärsinstans i allt fler kyrkligaärenden. Med hänsyn till beslutsformerna inom kollegiet kvarstår dennatveksamhet. Vidbestämmandet av på vilken nivå som besvär i sista hand skall avgöras måsteenligt stiftnämndens mening beaktas den beslutsordning som gäller hoskammarkollegiet. I kammarkollegiet såsom enrådighetsverk är det generaldirektören ensam som fattarbesluten. DomkapUkli : Prop. Domkapitletär av den uppfattningen att det inte är förenligt med de demokratiska principervi har att överlåta avgörande frågor till en myndighet som är ett enrådighetsverkdvs. där bara en person, generaldirektören, beslutar. Stiflsnämndeni anför i fråga om stiftsnämndsbeslut som rör arrendevillkor: Tillskillnad från redan behandlad delegering, som medför nedflyttning av beslutanderätten,innebär boställsnämndernas eventuella avveckling att beslutanderätten går imotsatt riktning. Med hänsyn härtill och då i arrendenämndens uppgifter ingårbl. a. att avgöra tvist om villkor för förlängning av arrendeavtal, som dåockså företräds av stiftsnämnden, kan det starkt ifrågasättas om det skall blimöjligt att överklaga stiftsnämndsbeslut rörande arrendevillkor varsverkställighet kan bli beroende av arrendenämnds elier domstols prövning. inte är åtnöjt med boställsnämndens beslut bör pastoratet medgesrätt vända sig till arrendenämnden och inte till stiftsnämnden. Inuvarande rättsläge kan pastoratet anföra besvär över boställsnämndens besluthos stiftsnämnden. Om stiftsnämnden därvid helt eller delvis bifaller besvärenvänder sig arrendatorn regelmässigt till arrendenämnden, som därvid icke sällanmeddelar nytt beslut utan hänsyn till vad stiftsnämnden strax beslutat.Det är därför bättre, att pastoratet får vända sig direkt till arrendenämnden istället för att gå omvägen över stiftsnämnden. Idetta instämmer stiftsnämnden i . Förtydliganden av författningstexten, m.m. Kammarkollegiethar i en bilaga till sitt yttrande över promemorian framfört ytterligare en radförslag och har där vidare anfört bl. Dei departementspromemorian aktualiserade reformerna täcker endast till en deldet behov av en allmän översyn av LFKJ och FFKJ som gjort sigalltmer påträngande. När nu arbete pågår att förenkla och förbättra dennalagstiftning, ser kollegiet det vara naturligt och riktigt att vidga arbetet tillatt omfatta hela regelsystemet och inte inskränka sig till detaljingrepp vars följderofta blir en oenhetlig lagstiftningsprodukt. I deflesta remissyttranden återfinns liknande uppfattningar. Ingenremissinstans har erinrat mot förslaget om en ny definition av begreppen"församlingskyrkas fastighet" och "domkyrkas fastighet". 9 1986/87. Kammarkollegietkompletterar promemorian: Prop. Dennaangelägna komplettering av 2 § LFKJ tillstyrks. Kollegiet vill emellertid fästauppmärksamheten på det alltför generella konstaterande utredningen görbeträffande kyrkotomts rättsliga natur. Kollegiet finner det därför angelägeterinra om sitt yttrande till med anledning avfråga om disposition av församlings kyrkogård i m.m. Dåanfördes bl.a. följande. Iförsamlings- och pastoratsförbundets skrivelse sägs att "det har allmänt ansettsatt s. k. kyrkotomt ägs av den lokalkyrka till vilken egendomen är knuten".Kollegiet vill framhålla att detta i princip gäller endast sådan kyrkotomt medtillhörande kyrkogård som församling anskaffat innan den blivit juridiskperson, vilket för landsbygdsförsamling anses ha blivit fallet och förstadsförsamling . Om församlingen har anskaffat kyrkotomtensenare, får församlingen som regel anses vara ägare till tomten. Denna är då s.k. församlingskommunal egendom. Vidare har kyrkotomt i några fall anslagits avkronan. Beträffande kronoanslag i allmänhet råder i doktrinen den uppfattningenatt kronan inte har överlåtit äganderätten utan endast har anvisat egendomenför visst kyrkligt ändamål. Staten skulle alltså ha kvar den formellaäganderätten till egendomen. Kammarkollegietanser att behov också föreligger av ett klargörande av de s.k. kyrkstädernasrättsliga natur. Stiftsnämndeni aktualiserar en fråga om fastighetsreglering av mark som ingår ikyrkotomt: Vidkyrkogårdsutvidgningar har exempelvis hinder ansetts föreligga mot överförandeav mark till kyrkotomten på grund av olika ägarskap. Huruvida detta tillämpatskonsekvent av alla lantmätare är dock osäJcert. Enligt stiftsnämndenserfarenhet har också förekommit att en mindre del av kyrkotomten genomfastighetsreglering överförts till exempelvis angränsande gatufastighet.Fastighetsregleringen har i dessa fall genomförts "tvångsvis" ochutan att någon företrädare för kyrkotomternas ägare godkänt den formellt.Stiftsnämnden finner det därför påkallat med ett klargörande även beträffandefrågan om vem som i en fastighetsbildningsförrättning äger företrädakyrkotomtens ägare. 5.3 Löneboställe och prästlönefondsfastighet Förslagetom en ny definition av begreppen löneboställe och prästlönefondsfastighettillstyrks av alla som yttrat sig däröver, utom av stiftsnämnderna i ochLund. Kammarkollegietföreslår med hänsyn till motiveringen för en ändrad definition - dvs. att detdirekta sambandet mellan avkastningen och pastoratets löneutgifter har upphört- den alternativa beteckningen "bo-ställstillgång". Beroendepå egendomens ändamål brukar kyrklig jord beskrivas som inkomstgivande resp. icke inkomstgivande egendom. Beskrivningen hänför sig till 2 § lagen om förvaltning av kyrklig jord där det framgår att allkyrklig jord utom prästgård och biskopsgård är ändamålsbestämd så att avkastning- 122 enär avsedd till visst ändamål. Löneboställes och prästlönefondsfastighets Prop.1986/87:13 avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräst i visstpastorat. Ipromemorian hävdas att det direkta sambandet mellan avkastningen och det fastighetsägandepastoratets utgifter upphört och att pastoraten fritt disponerar överboställenas avkastning. Som parentes kan påpekas att pastoratets disposition avegendomen egentligen endast består i besittningsrätt. I lagen om förvaltningav kyrklig jord anges ju inte pastoraten som ägare utan som förvaltare avegendomen. Löneboställena brukar betraktas som stiftelseägd egendom på grund avatt de ofta tillkommit som donation av enskilda. Historiskt utgjordelöneboställe en avlöningsförmån åt präst dels som bostad dels genomavkastningen av jorden. promemorian framförda uppfattningen är möjligen principiellt riktig menlagens föreskrift att egendomens avkastning skall användas till visst ändamålmåste fortfarande anses gälla. Det förhållandet att avräkningssystemel medkyrkofonden avskaffats och ersatts av en schablonavgift innebär inte enligtstiftsnämndens mening att pastoraten kan använda avkastningen till vilketändamål som helst. I så fall skulle detta betyda att prästlönetillgångarnasändamålsbestämning ändrats på grund av tillkomsten av 14 § lagen om kyrkligakostnader. anser inte att detta åsyftats. Trotsden för visst slag av egendom höga avgiften till kyrkofonden ger prästlönetillgångarnatotalt sett överskott som täcker en del av lönekostnaderna. Även med dettidigare systemet lämnade en del pastorat tillskott till kyrkofonden.Skillnaden i att avgiften nu utgår med en fastställd procentsats påtaxeringsvärdet, innebär ändå endast att pastoraten har en utgift av egendomentill kyrkofonden. Avkastningen måste ändå fortfarande anses skola gå till detursprungliga ändamålet. Givetvis kan 2 § lagen om förvaltning av kyrklig jordändras om lagstiftaren finner att löneboställenas och prästlönefondsfastigheternasavkastning skall få användas till annal ändamål än prästernas löner menstiftsnämnden anser att det är fel att vidta en sådan ändring endast med åberopandeav 14 § lagen om kyrkliga kostnader. Detär för övrigt en uppenbar risk att egendomens inkomstgivande karaktär kommer iskymundan om ändamålet inte framgår av lagtexten. Rent definitionsmässigt voredet i så fall konsekvent att även definitionen på övrig kyrklig jord ändras t.ex. så att kyrkofondsfastighet betecknas som egendom för kyrkofondens behov.Även 26 och 27 §§ om prästlönefond behöver ändras om förslaget i promemoriangenomförs. Stiftsnämndenifrågasätter ändringen av definitionen av löneboställe och prästlönefondsfastighet.Eftersom med pastorats lönetillgångar förstås bl. a. löneboställen och prästiönefondsfastighetergår det i vart fall inte att definiera den fasta egendomen såsom i exemplet -med mindre begreppet lönetillgång får ett eget innehåll. Då är det bättre attbibehålla den historiska anknytningen till ändamålet och ange att avkastningenhar vartt avsedd till avlöningen. 5.4 Försäljning av kyrklig jord Förslagetatt en fastighets pris skall bestämmas efter dess marknadsvärde tillstyrks avalla som yttrat sig däröver utom av Lantbruksstyrelsen. Stiftsnämndeni anmärker emellertid följande: Prop. Stiftsnämndenhar inte någon erinran mot att fastighetsvärdet enligt 24 § LFKJ bestämsuteslutande med hänsyn till marknadsvärdet. Även om det bara är en anpassningtill expropriationslagens bestämmelse om värdenorm för löseskilling ochintrångsersättning, kommer den nya lydelsen att ännu tydligare stå i konfliktmed jordförvärvslagens priskontroll. Tydligast framträder denna konflikt närfastigheten innehåller stor andel avverknings-mogen skog. Lantbruksslyrelsenföreslår att bestämmelsen i stället anpassas till jordförvärvslagens prisprövningsregler: Enligtlagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord är ett av villkoren för försäljningav sådan jord att fastigheten säljs till ett pris "som motsvarar fastighetensvärde med hänsyn till ortens pris och fastighetens avkastning" 24 § 2 st.Promemorian föreslår härvidlag i stället samma formulering som återfinns i dennya expropriationslagen (1972:719) "belopp som motsvarar fastighetensmarknadsvärde". Förvärvav jordbruksfastigheter prövas enligt jordförvärvslagen (1979:230). Enligt 4 §första stycket 1 skall förvärvstillstånd vägras om köpeskillingen eller annanersättning inte endast obetydligt överstiger egendomens värde med hänsyn tillavkastning och övriga omständigheter. Detta innebär att värdenivån är avkastningsanknuten.Jordförvärvslagens regler begränsar också köparkretsen. För frivilligaöverlåtelser av jordbruksfastigheter kan därför inte någon i strikt teoretiskbemärkelse definierad marknadsvärdenivå urskiljas. Försäljningav kyrkliga jordbruksfastigheter genom anbudsförfarande och även under hand medmålsättningen att få ut högsta möjUga pris resulterar inte sällan i prisnivåersom inte kan godkännas enligt jordförvärvslagen. Detta medför tidsutdräkt ochatt angelägna rationaliseringsåtgärder ibland inte kommer till stånd.Lantbruksstyrelsen föreslår därför i stället att lagen om försäljning avkyrklig jord anpassas till jordförvärvslagens prisprövnings-bestämmelser vidfråga om försäljning av jordbruksfastigheter. Det synes rimligt att sammavärderingsregler som tillämpas vid köp av kyrklig jord jämväl tillämpas vidförsäljning av sådan jord. Förslagetatt slopa skyldigheten för stiftsnämnden att sända avskrift av köpehandlingtill kammarkollegiet tillstyrks av alla som yttrat sig däröver utom av stiflsnämndernai och .