prop · GA03135 · 1986-12-31 00:00:00 — LO konstaterade vidare atl"det i miljöfrågorna - det kan gälla såväl arbetsmiljö som yttre miljö -förekommer de som undandrar sig sitt ansvar för verksamheten på etl sådant sätlatl tilltron lill lagens möjligheter ifrågasätts". Jämförelsevis lågapåföljder och få fällande domar bidrar inte heller till detta. Detgäller därför att kunna finna verkningsfulla medel för att få en efterlevnad avlagen. Efter del atl de skärpta reglerna nu varil i kraft under fem års tidkonstaterar att problemen att beivra överträdelser av lagenkvarstår. Inte heller miljöskyddsavgiften har fått den effekt som förutsattesför att förhindra överträdelser av villkor och liknande. LOser det som positivt att har följt tillämpningen av lagen ochhar en beredskap att föreslå förändringar i gällande regler för att uppnå demål som angetts för regelsystemet. Möjligheternaatt framgångsrikt föra talan vid överträdelse av fillstånd har visat sigbegränsade. Orsaken till detta är atl det ska kunna bevisas alt förelaget delshaft ekonomisk fördel, dels att överträdelsen medfört betydande störningar förmiljön. Naturvårdsverketföreslår därför en ändring av miljöskyddsavgiften som ska kunna ha en störteautomatik och kan vara relativt enkel atl tillämpa. Detta kan nås genom att bla rekvisiten ovan slopas och ett strikt ansvar införs. Avgift bör därmed kunnatas ut så snart ett konstaterat avsteg från villkor, föreskrift, förbud mmgjorts. LO biträder argumeniafionen alt effekterna på miljön i princip redanhar diskuterats i och med tillståndsprövningen och därför inte behöver tas upppå nytt. Visserligenkan som argument mol en utökning av miljöskyddsavgiften anföras att företagenskulle kunna kalkylera in denna i sina driftskostnader. Att ingen ska kunnaskaffa sig ekonomisk fördel av att överträda bestämmelserna genom att kalkylerain miljöskyddsavgiften i sin driftsbudget, förefaller fillgodosett genom attsom gmndavgift föreslås dubbla summan av den ekonomiska fördel man haft. Dennagrundavgift kan sedan med hänsyn till omständigheterna nedsättas eller ökas. LOställer sig tveksam till att förslaget innebär en avkriminalisering av en radavvikelser från gällande bestämmelser för miljöskyddsavgifl. Men med de skälnaturvårdsverket anför - en enkelhet i administreringen -anser sig LO dockkunna acceptera förslaget också i denna del. : Trots vissa tilltalande drag i förslagel avstyrks detsamma . Avkriminalisering av överträdelser avstyrks mycket bestämt. Skälen är främst följande. Atlnuvarande regler om miljöskyddsavgift inte är ändamålsenliga är Prop. ocksåvår mening, liksom alt förslag fömtsail vissa 1986/87:135 modifikationer skulle medföra vissa förbättringar. Trotsdelta bör enligt vår mening de begränsade lagstifiningsresurserna närmastsättas in för atl dels effektivisera tillsynen, dels sanera i den mängd avsvår- eller otillämpbara villkor som finns i tidigare dispensbeslut samt i tillständsbeslulenligl miljöskyddslagen. Somnärmare utvecklas i den bifogade promemorian kommer en ändring avmiljöskyddsavgiftsregler inte atl bli annat än kosmetisk, så länge som detidigare länkarna i kedjan (tillsynen och de villkor som ska vara underlag förstraff och avgifter) inle avsevärt förstärkts. Hur en sådan förstärkning skullekunna åstadkommas behandlas i vår promemoria. Vimotsätter oss mycket bestämt en avkriminalisering av överträdelser avmiljöskyddslagen. Avkriminalisering kan möjligen senare övervägas, men förstefter det att tillsyn och villkorsformuleringar avsevärt förbättrats. har fält mbr. förslag för yttrande och som underlag föryttrandet har följande promemoria gjorts upp. Videlar uppfattning om nuvarande miljöskyddsav giftsreglers begränsningar. Det är inle meningsfullt atl fortsätta med nuva rande regler. Vadgäller sanktionsfrägoma som sådana inom miljöskyddslagens ram torde problemenvara många. Ofta samverkar de dessutom, och det är inte troligt att enbartändringar av regler om sanktionsavgifter kommer att medföra någon märkbarskillnad. Jag tar först upp denna fråga, varefter jag går över till verketsförslag nägot mera i detalj. Naturvårdsverketanvänder helt riktigt bilden av en kedja med flera länkar, som alla mäste vara starka (måste fungera) för att miljökontrollen ska fungera. Här återfinns själva straffbestämmelserna (brottsbeskrivning arna), tillsynen, åtalsfunktionen (motsvarande) och den dömande funktio nen. Straffbestämmelsernaär dels de som finns i lag eller annan författning, dels de som utgörs avvillkoren i de olika individuella tillstånden. Tillsynenutövas av säväl naturvärdsverket som länsstyrelsema eller, i en inle obetydligmängd fall, miljö- och hälsoskyddsnämnder. Åtal(allmänt åtal) väcks av åklagare efter deras prövning och på gmndval avpolisutredningar. Talanom miljöskyddsavgift väcks av . Deallmänna domstolarna dömer i brottmålen. är första instans imiljöskyddsavgiftsärenden varefter dessa kopplas över till det vanligadomstolsväsendet. Straffbestämmelsernai själva lagen (brottsbeskrivningarna) är - vad gäller miljöskyddslagen inte alltför besvärande vaga. I vart fall är det inte just där som det är mest brådskande att göra ändringar, och inte heller har föreslagit ändringar härpå annat sätt än avkriminalisering. Däremotlider det svenska miljöskyddet av en ofantlig mängd vaga för Prop. alt inle säga otillämpbarabrottsbeskrivningar i form av villkor som finns i 1986/87: 135 tillstånds- ochdispensbeslut enligt miljöskyddslagen. Del har inte vad jag vet gjorts någon störtekvantitativ undersökning av de villkor som för Däremothar kvalitativa iakttagelser gjorts (alltså av typer av villkor,villkorsskrivningar etc.) Följande faktiska förhållanden måsle beaktas, ommeningsfulla ätgärder ska kunna väljas ut. Undertidenmellan Ijuli 1969 och Ijuli 1981 har koncessionsnämnden och till en del regeringen gett etl stort antal tillstånd med olika villkor. Under samma lid har länsstyrelserna och gett en mängd dispenser från förprövningsplikten, också då med en mängd villkor. Vart och elt av dessa villkor är enligt gällande miljöskyddslag slraffsanktionera de. Enmycket betydande del av villkoren är dock svåra att tillämpa. De kan vara direkioklara. De kan vara utformade på etl sätt som inte motsvaras av de metoder förkontroll som används. Många har överskridils ulan atttillsynsmyndigheter egentligen inskridit, än mindre anmält lill åtal. Seddasåsom brottsbeskrivningar, straffbestämmelser, företer de sistnämnda i olikaomfattning tecken på vad som brukar kallas att vara obsolet, när man talar omvanliga lagbestämmelser. De "tillämpas" inte längre av vare sigtillsynsmyndigheterna (ofta p.g.a. passivitet eller ointresse) ellerföretagarna själva. Efter1 har det kommil än fler tillslåndsbeslut från konces sionsnämnden, nu med villkor präglade av, åtminstone genomsnittligt sett, någol störte precision. Länsstyrelsernahar blivit fillståndsmyndigheter och till den änden gett en mängd lillståndmed vdlkor genomsnittligt sett sannolikt med lägre precisionsgrad änkoncessionsnämnden, även om detta växlar starkt mellan olika länsstyrelser ochdessutom ibland för en och samma länsstyrelse över tiden eller beroende påvilka som deltagit i respektive beslut. Åandra sidan har villkorsskrivningen förändrats och nya oklarheter skapats. Främst gäller detta vad som kommit att gå under sådana beteckningar som riktvärde etc. Det är riktigt att koncessions nämnden på senare fid gjort aktningsvärda försök att strama upp sina egna legaldefinitioner av begreppet riktvärde för att i möjlig mån inte bara göra sin fillämpning enhetligare utan också för att försöka förena tillåtlighetsbe dömningarna och tillståndsskrivningen med de principer i miljöskyddsla gen som innebär att villkor ska anges noggrant samt dessutom vara straff- sanktionerade. Åandra sidan är det mycket troligt att det sannolikt finns sä mycket avmotsägelser och anomalier i koncessionsnämndens egen tillämpning i dessafrågor, så att en normal åklagare eller en typisk domstol lätt kan fås attkänna tveksamhet angående straffbarheten i en viss avvikelse från villkor avdenna typ. Tilldetta kommer det utbredda bmket från bl.a. koncessionsnämn dens sida att inte avgöra alla frågor i själva tillståndsbeslutet utan istället hänskjutavissa frågor till tillsynsmyndigheten eller tillsynsverksamheten. Detförefaller mycket sannolikt all frågor som avgörs efter en sådan Prop. hänskjutning,av åklagare och domstolar inte kommer atl uppfattas som 1986/87: 135 slraffsanktionerade.Inle minst del som timal i ärendet om Papyrus i indikerar detta. Omdetta är riktigt, skulle här föreligga etl myckel slort problem för lagföringen; även när del gäller uttagande av sanklionsavgifter (eller andra slags utsläppsavgifler). Problemen skulle föreligga ända tills dessa oklarhe ter skingrades. Detta kräver i sin tur en "sondering" av en oerhördmängd villkor i en mycket slor mängd lillstånd. Om del dessuiom är riktigt, som förmodades i 5. ovan, nämligen att ett slort anlal villkor i äldre lillstånds beslut och dispensbeslut inte fullt ut tillmäts den rättsliga betydelse som de enligt miljöskyddslagen ska ha, respektive har stora oklarheter, så fram träder bilden av etl näst inlill oöverstigligt saneringsprob lem. Tilldetta bör också nämnas atl del i praktiken brukas yppas tveksamhet angående vadsom är sådana ringa fall som inle ska beivras; något som vi återkommer lill i22. Sammantagetbetyder detta alt det har byggts upp ett system, eller mängd, av bestämmelser för olika företag som är mer eller mindre oklara sedda frän bl. a. straffrättslig synpunkt. Den "länk" imiljö kontroll kedjan som utgörs av de straffsankfionerade kraven är alltså syn nerligen svag. Att avsevärt förslärka denna länk är en nödvändig, om än inte tillräcklig, fömtsättning för att förbättra miljökontrollen. Enannan länk är tillsynen. Av motivuttalanden att döma syftade de då gjorda ändringarna bl. a. till att förstärka tillsynen och till atl öka beivrandet av överträdelser av miljöskyddslagens bestämmelser (samt därmed även de bestämmelser som har stöd i miljöskyddslagen och är slraffsanktionerade, såsom förprövningsplikl, villkor etc). Enligtvår mening har i allt väsentligt inget av dessa resultat uppnåtts i praktiken.Misslyckandet beror delvis, men långt ifrån hell, på alt resurserna förtillsynen inte getts en tillnärmelsevis rimlig proportion. som sådan har också viss betydelse, en fråga som utreds avden Heurgrenska utredningen och inle ska beröras vidare i denna promemoria. Menpå resurssidan är del även elt problem med att de resurser som finns ofta inleutnyttjats på elt effektivi sätt. Bristerna har inte enbart varil av adminislrativi-tekniskart. De inkluderar även bristande handlingskraft och inle sällan en märklig rältssynhos mänga av de tjänstemän och myndigheter, som har att agera inom tillsynen. Detfinns säkert olika meningar om i vilken omfattning tillsynen i detta hänseendehar brister. Det är å andra sidan mycket lätt alt peka på ett stort antalenskilda fall där tillsynsmyndighet har skjutit på anmälandet av överträdelsereller helt enkelt försökt släta över överträdelser, även utan atl förelagaren åleranpassat sig till de krav som gäller för honom. Dettorde exempelvis vara känt för departementet att miljö- och hälsoskyddsförvaltning har gjort en studie av miljöfarlig verk samhel i sin kommun och av hur tillsyn utövats (eller snarare knappast har utövats) för dessa verksamheter. Om det som den utredningenutvisar till bara en mindre del skulle kunna gälla för exempel- 173 vis hälften av landets kommuner/län, vore det ingen tvekanom atl till- Prop. synen utgjorde en katastrofall och helt avgörande svag länk. 1986/87: 135 Del finns också fall i mycket sen tid, därnaturvårdsverket självt har visat synnerligen svag handlingskraft vad gäller atlfå slut på överträdelser och att beivra sådana. Ett sådant har jag tidigareredovisat för dåvarande miljöministern och redovisningen tordevara känd pä departementet. Vad som timal därefter i det fallet, ändrar inte pånågol vis del jag där beskrev. Mol bakgrund av att tillsynen inte bedrivs energisktsamt, vilket är än mera svårt att snabbt reparera, villkoren i tillstånden och de äldre dispensbesluten i slor omfattning är oklara, är det svårt all tro att en ändring av miljöskyddsavgiftsreglerna ensam (obs!) skulle medföra några märkbara effekter. Vi håller naturiigtvis med om atl nuvarande regler ärmyckel olämpligl utformade (och hänvisar här för övrigt till föreningensremissyttrande över Bättre miljöskydd I) pä ungefär det sätt somnaturvårdsverket anger. Särskilt märkligt kan det tyckas vara att reglerna utmstadesmed ett kränkningsrekvisit av ungefär det slag, som vid lagstiftningstillfälletansågs vara den kanske starkast bidragande orsaken till att brott motmiljöskyddslagen sällan bestraffades. Emellertid måste frågan om miljöskyddsavgift förnärvarande be handlas i sitt sammanhang, nämligen som en dd av miljökontrollsystemet, och därmed förefaller bl. a. följande frågor inställa sig. (a) Finns det risk för att en ändringav miljöskyddsavgiftsreglerna, utan en samtidig uppryckning av tillsynen, blirmest kosmetisk och kanske till och med förmår olika aktörer att slå sig till roytterligare ? (b) Kan kriterier för när avgiftsbelagdaöverträdelser föreligger formuleras på ett sätl så att man kommer förbiproblemet med den myckel stora mängd oklara villkor som gälleroch som inte kan förväntas ersättas med nya, bättreformulerade villkor? (c) Kan nya regler, som samtidigtformellt sett medför avkriminalisering av olika beteenden, i ena eller andrariktningen förväntas påverka benägenheten hos olika företagare och kommuner m.fl. att anstränga sig för att följa bestämmelserna; finns det här någonmoralbildande effekt som bör beaktas? Vi har inget klart svar på frågor av denna typ, mendäremot finns det skäl, i nägra hänseenden mycket goda sådana, för vissaantaganden. Vad först beträffar nu gällande villkor, är delmyckel svårt all finna argument som talar för att problemet med oklarhet snabbt går att lösa. Det är troligt atl det krävs av effektivsanering av tillståndens villkor (de som ska vara underlag förmiljöskyddsavgift), innan tillräckligt många är så klara så att de kan fungerasom avgiftskrilerier (; brottsbeskrivningar). I 19, nedandiskuteras en metod för att delvis lösa detta problem på elt annat sätl än enligldel remitterade förslaget. Innan problemet i en rimlig omfattning är löst, kommer nyamiljöskydds avgiftsregler inte att spela en större roll än avkunnade fällande domar enligl miljöskyddslagen gör ; ja kanske ännu obetydligare roll efler- 174 som åtminstone i princip det finns ett antalpolisdistrikt och åklagar- Prop. distrikt som kan sköta ålalsärenden, medan miljöskyddsavgiftsärenden1986/87: 135 förefaller komma att hamna hos . (Att flertaletåklagare och polismyndigheter inte handhar miljöärenden på ettrimligt sätt ändrar inle på delta anlagande. Dels finns del utbildningsmöjligheter,dels beror en hel del av vad som förefaller vara bristande handlande frändessa myndigheters sida på dåligt biträde frän tillsynsmyndigheterna, och densenare faktorn kommer alt kunna få ungefär samma belydelse i miljöskyddsavgiftssammanhang). Om tillsynen fortsättningsvis bedrivs på sätt som hittillshar skett, kommer nya miljöskyddsavgiftsregler att bli av försumbar belydelse.Etl gott underlag för denna bedömning är att hell enkelt studera hur manhittills i praktiken har hanterat tillsynsfrågor där miljöskyddslagensstraffbestämmelser berörs. förslag innebär även en avkriminalisering.Risken med en sådan kan inte säkert bedömas, men en sak kan slås fasl, och del är atl en avkriminalisering i vart fall inle ökar moralbildningen vad gäller "miljöbrott". En följd blir ju atl inte enskilda personer utan dejuridiska personerna (saml naturligtvis i förekommande fall ensamföretagare och motsvarande) ställs till ansvar, och detta ekonomiskt. De regler om miljöbrott m, m. som finns i harännu inte spelat någon nämnvärd praktisk roll och kan inte heller antas göradetta efter den föreslagna ändringen. Det är ett rimligt antagande att för en inte obetydlig tidframåt (nämligen tills miljökontrollen effektiviserats i sådan utsträckning såatt flertalet överträdelser relativt enkelt kan fastställas och rättsligenåtgärdas, vilket i sin tur förulsälter en sanering av villkoren saml en kraftigeffektivisering av tillsynen) det är nödvändigl alt behålla det personligaansvaret för överträdelser. Inle minst när det gäller stora företag samtkommuner är detta vikligt. Detta hindrar inte att man vid sidan därav skasträva efter alt få fram ett ekonomiskt ansvar. Som har framgått ser vi inga stora förändringarmöjliga genom att enbart ändra miljöskyddsavgiftsbestämmdserna. Detta är i och för sig inget egentligt skäl mot att förbättra dem. Trots detta vill vi här lägga fram ett alternativt förslag. Det kan förefalla ha en annan inriktning, men så är det inte. Vi utgår i stället från att såväl som statsmakten önskar en förbättrad miljökontroll. Vi antar också all resurserna när det gäller bl. a. lagstiftningsåtgärder är relativt begränsade. Mol bakgrunden av dessa anlaganden kan åtgärderna för atlförbättra miljökontrollen inom ramen för miljöskyddslagen kanske göras iungefär följande ordning. Det första steget - det utan vilket ingen märkbarförändring sker, hur stora ändringar man än gör i miljöskyddsavgiftsreglerna eller straffreg lerna - är atl sätta fart på tillsynsmyndigheterna och atl helt enkelt på ett effektivare sätt än tvinga dessa att se till att gällande bestämmelser följs. Kravet i 38 paragrafen miljöskyddslagen att anmäla överträdelser har hell enkelt inte åtlytts i tillräcklig utsträckning. Utanen radikal ändring i 175 dettahänseende kommer det mesta atl förbli som förut. Det andra steget, som bör inledas ,innebären lagändring 1986/87: 135 som på ett pedagogiskt sätt förtydligar det som i och för sig redan lorde vara gällande rätt, nämligen att tillsynsmyndighet ärtvungen att genom förelägganden se till att miljöfarlig verksamhet (obs) följer gällande bestämmelser. Det ska alltså göras klart i lagtext att ingen företagarehar räll att bedriva en verksamhet i strid mot miljöskyddslagen eller någolvillkor i tillstånden ellergamla dispenser (jämför vad som har hänt och händeri fråga om ScanDust i ). På detta sätt ernår man en snabb och direklver-kandehandläggning hos tillsynsmyndigheten, till skillnad mol en ordning där manlägger stark vikt vid att ta ut en miljöskyddsavgift. Vidare ernås ensynnerligen effektiv och direkt verkande ekonomisk konsekvens för företagaren.Omedelbar anpassning till lagen eller också stänga verksamheten; del är ettannat företagarperspekliv än atl med hjälp av advokater "processa" mednaturvårdsverket om atl betala det man sparat in genom atl inte följa någonbestämmelse. Detta är också mera direki i förhållande till det yttersta målelför miljökontrollen, att hålla nere belastningen på miljön. Det iredje steget rör den sanering av villkor somtidigare berörts. Hur detta bäst utformas måste naturligtvis övervägas noggrannare än vad vi haft tid att göra. Förslaget är atl införa en bestämmelse i miljöskyddsla gen som gör det möjligt för tillsynsmyndighet atl tillsynsvägen kräva åtgärder av företagaren rörande sådant, beträffande vilket det finns oklara villkor. Den rättskraft som ett tillstånd har ska alltså brytas, eller inle anses gälla, avseende sådana villkor som inle är så klara som miljöskydds lagen egentligen förutsätter. Ett sådant föreläggande får mötas genom en ansökan frånföretagaren om att få tillståndet omprövat (inte preciserat) av tillslåndsmyndighet.Alt del inle kan bli fråga om precisering beror på att det blir myckel svårt atli efterhand tolka vad som bestämdes . Omprövningen skanaturligtvis ske med tillämpning av tillåtlighetsreglerna. Rällskraflsti-denför det nya villkoret bör inte bli längre än för tillståndets klara villkor. Rättsligt sett är detta en ganska drastisk typ avbestämmelse. Emellertid är situationen på miljöområdet drastisk, också den, pägrund av problemens omfattning. Om en företagare har ett oklart villkor, ochinte har överklagat detta tidigare, bör han miljöpolitiskt sell nu ha att bärakonsekvenserna därav, i de fall detta behövs för att förbättramiljökontrollen. På det i 20. beskrivna sättet skulle en relativtsnabb anpassning (= ) kunna åstadkommas av sådana villkor som har betydelse från miljösynpunkt och som är oklara. Först efter en sådan anpassning är det rimligt atlöverväga avkriminalisering av överträdelser av villkor etc. Del är inle säkertall ens då avkriminalisering kommer att visa sig lämplig. Det kommer bl. a.att bero på hur tillsynen då fungerar. För att sedan återvända till utseendet hos reglernaom miljöskydd savgifl, så skulle i och för sig (observera denna förulsällning) en förändring i den riktning som föreslår leda tillmera ändamålsenliga 176 Emellertid finns även i verkets förslag alltför Prop.många mjukheter, som tillsammans kommer att medföra stora tillämp- 1986/87:135 ningsproblem. Det finns knappt nägon advokat som inte tar chansen atl å sinklients vägnar utnyttja alla kringelkrokar som finns eller som kan uttolkas. Exempelvismåsle del klarläggas vad som menas med ringa fall, sä att man inte helt enkeltbåde avkriminaliserar och lägger utanför avgiftssfären sådana villkor, som avett eller annat skäl har bedömts vara nödvändiga för tillåtligheten samtidigtsom de kan tyckas röra nägon bagatellartad sida eller effekt av verksamheten.Ringa fall kan på sin höjd vara en ringa avvikelse från ett villkor, men inteen avvikelse från ett föga betydelsefullt villkor. Vidarebör man vara mycket mera försiktig än enligt förslag när detgäller att kunna minska avgiftens storlek. Verket har självt talat omautomatik, och sådan är så viktig så att krav på millimelerrättvisa måstesättas åt sidan. Om inte detta är möjligt, bör miljöskyddsavgifien få förbliett obetydligt sislahandsinstmment i miljökontrollen. Sammanfattningsvisföreslår vi atl man inte lägger störte vikt vid just sanktionsformens avgifter utan i stället sätter inlagstift ningsresurserna på - atl tvingatillsynsmyndigheterna till en effektivare tillsyn än ; samt på - att modifiera lagtexten tillmiljöskyddslagen så, att där ska framgå alt tillsynsmyndighet fortsättningsvisär skyldig att stoppa den verksamhet, som inte bedrivs i enlighetmed samtliga för verksamheten gällande villkor och andra bestämmelser i ellermed stöd av miljöskyddslagen (möjligen med viss uppmjukning för sådan prövningspliktigverksamhet som inte är lillståndsprövad men där det är uppenbart att denbedrivs eller kan bedrivas helt i enlighet medtillåtlighetsreglerna, även 4 paragrafen). Delär synnerligen troligt att förändringar eller klarlägganden i denna riktningkommer att vara överlägsna såväl sanktionsavgifter som straffbestämmelser närdel gäller alt åstadkomma ett lagenligt beteende. Vidare föreslår vi att manredan nu förändrar beslämmelserna på ett sätt som är ägnat att snabbt preciserade villkor i nu gällande tillstånd som straffrättsligt sett är oklara. Vad gäller det första förslageti 23. ovan kunde 40 paragrafen miljöskyddslagen ges ungefär följande lydelse(i det sammanhanget passar vi på att föreslå vissa skärpningar åven i andratillsynshänseenden än sådana, där överträdelser kan aktualisera straff ellermiljöskyddsavgift): Omlillstånd inte givits enligt denna lag, skall tillsynsmyndighet meddelaföreläggande om sådana försiktighelsmått eller förbud, som behövs för attlagens bestämmelser skall efterlevas. I fall som inte är mycket brådskandeskall föreläggandet ges först sedan det visat sig att snabb rättelse inte kanvinnas genom råd. Tillslåndsbeslutenligl denna lag hindrar inte tillsynsmyndighet från alt meddela sådana brådskande föreskrifter som är nödvändiga till följd av särskilda omständigheter. 12 1986/87. 1 saml Nr 135