prop · GA0355 · 1986-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1986/87:55 om åtgärder mot miljöfarliga batterier Regeringenförelägger vad som har lagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollelden 31 oklober 1986 för den åtgärd och det ändamål som framgår avföredragandens.hemställan. Ipropositionen redovisas ell åtgärdsprogram mol ulsläpp i mUjön av tungmetallerfrån batterier. I programmet ingår en övergång till mindre miljöfarligabatterier, insamling, omhändertagande och märkning av miljöfarliga batteriersamt en informationskampanj. För atl finansiera ålgärdsprogrammet föreslås allriksdagen bemyndigar regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer atlföreskriva att batterUeverantörer och andra förelag som yrkesmässigl hanterareller importerar miljöfarliga batterier skall beiala samhällets kostnader för avfaUshanteringenoch för andra åtgärder som är nödvändiga för atl förebygga skador på hälsan eUeri miljön. Riksdagen1986/87. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 31 oklober 1986 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , , , , , , G.Andersson,Lönnqvist Proposition om åtgärder mot miljöfarliga batterier 1Inledning Isamband med beslut (prop. 1984/85:118, JoU 30, rskr. 340) omsamhällels kemikaliekontroll gavs batteribranschen ansvarei för att välja delämpligaste lösningarna för all så långt som möjligt minska utsläppen avtungmetaller lill miljön från hanleringen av miljöfarliga batterier. Vidlagnaåtgärder skuUe redovisas till nalurvårdsverkel. skrivelse den 21 febmari 1986 från tiU regeringen framgåralt de i kemikaliepropiositionen uppsatta målen inte kommer all uppnås ulansärskilda ålgärder från samhällels sida. Efleröverläggningar med berörda parter om vilka ålgärder som behövs för att kommatill rätta med föroreningarna i miljön från batterier redovisar jag nu etlåtgärdsprogram mot miljöfarliga batterier. Redan här bör anmärkas attprogrammet inte i alla delar kräver ställningstagande. De fiesta ålgärdernakan genomföras med stöd av lagen (1985:426) om kemiska produkter ochrenhållningslagen (1979:596). Jag avser att senare föreslå regeringen allutfärda en särskild förordning om miljöfarliga batterier med slöd av bemyndigandensom finns i dessa lagar. Beslut av krävs dock nu när del gällerfinansieringen av vissa av de åtgärder som ingår i programmei. 2 Föredragandens överväganden 2.1 Allmänna utgångspunkter Spridningav kvicksilver, kadmium och andra tungmetaller i miljön har länge varit eltsynnerligen allvarligt problem. Metallerna är giftiga för levande organismeroch kan anrikas hos dessa. Spridning sker bl.a. genom utsläpp från induslrieUaprocesser samt genom förbränning och deponering av avfall innehållandetungmetaller. Försurningen ökar risken för belastning av miljön medtungmetaller. Stora resurser har satsats för alt begränsa utsläppen avtungmetaller från Processindustrins spridning av kvicksUver har Prop. 1986/87:55 minskalkraftigt som en följd av långtgående reningsåtgärder. Kadmiumförbudet från år1979 har också bidragit till att minska spridningen av denna metall tillmiljön. Spridningenav kvicksilver och kadmium genom batterier som hanleras tiUsammans med övrigthushållsavfall m.m. har kommii alt utgöra en väsentlig del av det sammanlagdautsläppet av dessa tungmetaller i landel. Utsläppen av kvicksilver frånbatterier beräknas nu utgöra drygt hälflen av samfiiga kvicksilverutsläpp ilandet. De årliga utsläppen till luft och mark från batterier beräknas uppgåtill ungefär 6 lon kvicksilver och kadmium. Utsläppen är aUvarligatill följd av de skadliga hälso- och miljöeffekter dessa tungmetaller ger. Fråganom ålgärder mol de miljöfarliga batterierna har vid olika lillfällen behandlatsi (se JoU 1979/80:40, 1981/82:10, 1981/82:24, 1983/84:7 och1984/85:6). Senast var frågan föremål för prövning i samband medbehandlingen av prop. 1984/85:118 om kemikaliekontroU (se JoU 1984/85:30). Iproposilionen anförde föredragande statsrådet atl utgångspunkten från samhällelssida i fråga om ålgärder mol de miljöfarliga batterierna bör vara att utsläppenav kvicksilver, kadmium och liknande miljöfarliga ämnen i batterier på siklskall upphöra. Detla bör ske genom alt de miljöfariiga batterierna möjliglersätls med batterier ulan miljöfarliga ämnen, hanleras i slulna återtagningssystemeller på annal sätt blir föremål för långtgående återvinning. Enliglvad som anfördes i proposilionen borde del ankomma på de företag som tillverkaroch importerar batterier atl svara för att hanteringen blir sådan all utsläppenav kvicksilver och kadmium från batterier upphör och atl välja de medel och meloder,som är mesl ändamålsenliga för att uppnä de mål som bör gälla. Ansvaret bordeinbegripa alla led från lillverkning och imporl lill slutbehandling. Mot dennabakgmnd var föredraganden inte beredd att förorda atl samhället log ansvaretför organisation och finansiering av en batteriinsamling. Berörda branscherborde i stället i försia hand ges möjligheter att själva välja de lämpligastelösningarna för att så långt möjligt minska utsläppen till miljön frånhanteringen av miljöfarliga batterier. Mot bakgrund av de för år 1984beräknade utsläppen om ca 6 lon kvicksilver angavs som en målsättning för enförsta elapp en utsläppsminskning som uppgick till ,dvs. utsläpp om högst ungefär kvicksilver . I fråga om kadmiumborde målsätlningen vara en molsvarande ulsläppsreduktion som för kvicksilver. Enligtföredraganden borde närmare redovisningar av hur de angivna målen skulle uppfyllassnarasl lämnas tiU . Det borde därefler ankomma på verket atlöverväga vilka närmare åtgärder från samhällels sida som kunde behövas för attsäkerställa den eftersträvade utsläppsminskningen. Om målen inle kunde uppnåsmed de redovisade åtgärderna skulle frågan om ytterligare regleringar tas upp lillny behandling. Föredragandenfann det naturligt alt kommunerna, som har det samlade renhållningsansvarel,skulle utveckla och göra lättillgängliga sina system föråtertagning av miljöfariigt avfaU från hushållen. Hur sådana system Prop.1986/87:55 skulle anpassas lill insamling och återvinning av batterier bordedel ankomma på kommunerna och balleribranschen alt träffa överenskommelse om. Riksdagenanslöt sig lill övervägandena i propositionen (JoU 1984/85:30, rskr. Somjag inledningsvis berört har såväl som Svenska kommunförbundeioch batieribranschens företrädare redovisat att den angivna målsättningen intekommer att uppnås utan särskUda åtgärder från samhällets sida. Avlämnade redovisningar framgår att de stora källorna till spridning av kvicksilverär kvicksilveroxidbatterier och alkaliska batterier. Försäljningen avalkaliska batterier ökade med medan försäljningen av kvicksilveroxidbatterierminskade något. Den totala mängden kvicksilver i de batterier som såldes underår ökade med ca jämfört med året innan. Naturvårdsverketbedömer att man måste räkna med atl en mycket liten del av dealkaliska batterierna samlas in. Del betyder atl mängden kvicksilver i debatterier som hamnar i avfallet knappast lorde ha minskal i förhållande fill1984 års nivå på utan t.o.m. kan ha ökat något. Försäljningen avalkaliska batterier väntas fortsätta att öka starki under de närmaste årenmedan försäljningen av kvicksilveroxidbatterier väntas minska.Kvicksilverhalten i alkaliska batterier kan under del närmaste året förväntasminska från 0,till 0,. Ytterligare sänkning av kvicksilverhallen mol 0,15%har aviserats lill . Det är inte osannolikt alt de alkaliskabatterierna har tagit hälften av brunstensbatleriernasmarknad. Det betyder att man på en stor del av marknaden byter lill ett batterimed mer än tio gånger så hög kvicksilver-haU. Nalurvårdsverkelanser atl del behövs både ålgärder som effektiviserar hillillsvarande baileriinsamlingoch ålgärder som påverkar marknadsutvecklingen om de uppslällda målen skallkunna nås. Verkel föreslår därvid följande ålgärder. Direktaöverenskommelser behövs med stora förbmkare och distributörer av kvicksilveroxidbatterierom byte av batterityp, t. ex. liU zink-lufl-ballerier. Enligl naturvårdsverketkan detla åstadkommas genom frivilliga överenskommelser med olikaorganisationer. En avgift bör läggas på de batterier vars användning staten i försiahand vill begränsa för alt påverka marknadsutvecklingen och finansierakostnader för information, insamling m.m. Vidare behövs en märkning avbatterierna för att konsumenterna skall kunna skilja mellan olika batterier ochveta vilka som skall återlämnas. Slutligen krävs enligt encentral informationskampanj. Vadgäller laddningsbara fast monterade nickel-kadmiumbatterier anför naturvårdsverketatt frågan om eventuella bestämmelser bör utredas vidare och att en sådanutredning pågår inom verket. Vidöverläggningar som jag har haft med företrädare för kommunerna och för batteriförelagenhar verkets uppgifter i aUl väsenfiigt bekräftats. För egen del vill jagerinra om att understru- Prop. 1986/87:0 kitviklen av alt lungmetallföroreningar från batterier inte kommer ul i miljön.Ansvaret har främst lagts på balleribranschen att genom egna åtgärderåstadkomma önskade resullal. har därmed givits möjlighet attsjälva välja de smidigaste och effektivaste möjligheterna att lösa etl viktigtmiljöproblem. Det är enligt min mening beklagligt atl branschen inle utnyttjatdenna möjlighet. Av naturvårdsverkels skrivelse och vid de överläggningar somjag har hafl med branschen har dock framkommit atl del är reaUsfisklatt räkna med atl företagen själva kommer all vidta så långtgående åtgärder sombehövs för att eliminera den miljöfara som utsläppen i miljön av tungmetallerfrån batterier utgör. Mol bakgmnd av det i kemikalieproposifionen angivna måletär det därför enligt min mening nödvändigt alt regeringen nu lägger fram ett åtgärdsprogrammot miljöfarliga batterier. Föratl det skall vara möjligl alt nå de uppsatta målen för utsläppsbegränsningarär i första hand följande åtgärder nu nödvändiga. - En övergång måste ske tillmindre miljöfarliga batterier. - Miljöfarliga batterier måstesamlas in särskilt och hållas avskilda från annat avfall. - Ett system för insamling ochslutligt omhändertagande av de miljöfarliga batterierna behöver byggas upp. - En riksomfattandeinformationskampanj måste genomföras. - För att underlätta insamlingoch omhändertagande behöver miljöfarliga batterier märkas. - Etl riksdagsbemyndigande behövsså alt del blir möjligt att införa ett system för att täcka de kostnader somuppstår med anledning av åtgärdsprogrammet. Jagskall härefter närmare redogöra för de åtgärder som ingår i programmet. Jagvill därvid betona vikten av atl effeklerna av åtgärderna noga följs upp. 2.2 Ett åtgärdsprogram mot miljöfarliga batterier Batterierförekommer i det moderna samhället som strömkälla i en mängd olika apparateroch i olika former. De ålgärder somjag kommer atl redovisa i detta sammanhangavser endast s.k. torrbatterier och berör inte blyackumulalorer, dvs.bilbatterier. Med batterier avses här slutna torrbat-lerier inkl. laddningsbaraslutna nickel-kadmiumbatterier. Däremot behandlas inte fast inmonteradenickel-kadmiumbatterier i delta sammanhang. kommer att isärskild ordning föreslå de åtgärder som behöver vidlas när det gäller sådanabatterier. Tortbalterier lUlverkas inle i utan samtliga i landelförekommande batterier är importerade. De slörsia leveranlörsföretagen ärorganiserade i som är ansluten till . Försäljningenav olika typer av torrbatterier på den svenska marknaden kan enligt skrivelsenfrån till regeringen sammanfattas i följande uppställning. Samtliga (avrundade värden) Uppgifternaavser tiden t.o.m. . vägledande förteckning över miljöfariigt avfall (SNV Allmännaråd 1985:7) är det endast förbmkade brunslensballerier och förbmkade liliumbalteriersom inte räknas som miljöfariigt avfall. Brunslensballerier och liliumbalterierbör inle heller räknas som miljöfarliga batterier. Litiumbatterierförekommer som s. k. knappceUsballerier och är i allmänhel inle möjliga attskilja friin andra knappceUsballerier. Silveroxid-balterier ochzink-luftbatterier som innehåller kvicksilver förekommer också som knappceUsballerier.Med hänsyn fill den ringa vikten hos knappcellsbatlerierna blirkvicksilvermängden i absoluta lal också i sUver-oxidbatlerier och zink-luftbalterierförhållandevis obetydlig. De kan användas som alternativ till kvicksilveroxidbatteriersom innehåller ca35% kvicksUver och som jämte de alkaliska batterierna i alllväsentligt bidrar till tungmeiallutsläppen till miljön från batterier. Enövergång till liliumbalterier, silveroxidballerier och zink-luftbatterier äralltså att eftersträva. Somframgår av uppställningen kommer de slörsta kvicksilverutsläppen från batterierfrån de alkaliska batterierna. Dessa kan för de fiesta användningsområdenersättas av brunstensbatterier. Dessutomförekommer som alternativ främst fill brunslensballerier eller alkaliskabatterier också laddningsbara batterier som innehåller nickelkadmium. Sådanabatterier säljs i ökande omfallning fast inmonterade i vissa elektriskaapparater. I kemikalieproposilionen uppskattades den årliga mängden kadmiumulsläppfrån batterier fill 16-20 lon. Också nickel-kadmiumbatterierna är atl betraktasom miljöfarliga batterier. 2.2.2Övergång till mindre miljöfarliga batterier Somjag har nämnt är det kvicksUveroxidbatlerierna och de alkaliskabatterierna som ger upphov lill de största kvicksUvemtsläppen från batterier.Dessa batterier har sammantagna ett mycket brett användningsområde. Förnärvarande är del också en klar lendens att de alkaliska batterierna ökar sinmarknadsandel. Del finns dock somjag nämnt i avsnitt 2.2.1 mindre fariigaalternativ till de miljöfarliga batterierna. Det är därför ett viktigt inslag iett åtgärdsprogram att få tiU stånd en övergång till mindre miljöfarligabatterier. Detta kan ske på flera olika vägar. Ettsjälvklart inslag i sådana strävanden är information lUl hushållen om batteriersmiljöfarlighet och om alternativa batterityper. man kunna uppnå t.ex.att bmnstensbatterier där så är möjligt Prop. 1986/87:0 används i stället föralkaliska batterier och atl litiumbatterier ersätter kvicksilveroxidbatterier.Viktigt är också atl förmå storförbmkare all övergå till mer miljövänligabatterier. I denna fråga överlägger med bl.a. landstingen,försvaret och . Del är angelägel att överenskommelser om byte avbatterityper kan träffas. Jag vill framhålla betydelsen av att denoffentliga seklorn föregår med gott exempel i delta hänseende. Dessulomär del enligl min mening synnerligen angelägel alt företagen medverkar till enövergång till mindre miljöfarliga batterier. Detta kan ske genom all de lekniskaförutsättningama förbättras för användning av mindre miljöfarliga batterier iolika apparater. Det bör ankomma på atl övervakautvecklingen. Vidarebör tungmetallhalterna i batterierna kunna sänkas. De europeiska torrbaiterifabrikanternahar genom sin sammanslulning Europile kommit överens 1986 minskakvicksilverhallen i alkaliska batterier lill 0,, till 0,och år1990 till 0,. De svenska förelagen har åtagit sig atl genomföra dettaprogram. Jag anser atl del dessutom finns anledning atl direkt i bestämmelsernapå områdel fastställa förelagens ansvar. Jag avser därför alt föreslåregeringen alt föreskriva all del åligger främsl tillverkare och importörer avmiljöfarliga batterier att vidta de åtgärder som behövs för en övergång tillmindre miljöfarliga batterier samt atl iaktta de försiktighetsmått som ärnödvändiga för att hindra eller motverka skador på människor elter i miljöntill följd av hanleringen av miljöfarliga batterier. 2.2.3Insamling och slutligt omhändertagande av miljöfarliga batterier Enövergång till mindre miljöfarliga batterier är nödvändig från miljö- och hälsoskyddssynpunkt.Dessulom behövs andra omedelbara ålgärder för att den av slalsmakterna angivnautsläppsminskningen skall kunna uppnås. De miljöfarliga batterierna bör därförhållas avskilda från annat avfall och samlas in i särskild ordning. Insamlingenbör avse alla miljöfarliga batterier. För konsumenten kan del varasvårt att skilja miljöfarliga batterier från andra batterier. Det gällersärskilt s.k. knappceller. Alla sådana bör därför tills vidare omfattas avinsamlingen. Bmnstensbatterier behöver inte av miljöskäl samlas in särskilt.De konsumenter som kan skilja brunstensbalterierna från alkaliska batterier eUerandra miljöfariiga batterier kan därför lämna dem med de vanliga soporna. I avvaktanpå atl etl märkningssystem införs för miljöfarliga batterier bör den konsumenisom är osäker dock ha möjlighet alt lämna alla batterier, dvs. också bmnstensbatterier,till den särskUda insamlingen. av förbmkade batterier förekommer redan i ett hundratalkommuner. Jag anser atl del är naturligt att ansvaret för batteri-insamlingenblir en angelägenhet även när batteriinsamlingen nu skall bli enlandsomfattande verksamhel. Vid överläggningar med har också framkommUall kommunerna är beredda atl la på sig ansvaret för insamlingsverksamheten. Insamlingssystemet bördock vara i viss mån flexibelt. De förelag som Prop. 1986/87:0 säljer batterierlill konsumenterna återtar redan nu i betydande omfattning uttjänta batterier. Återtagningsgradenvarierar i viss mån beroende på batterityp. Av de miljöfarliga batteriernatorde del främst vara knappcellsbatlerierna som tas emot avföretagen. Enligl min mening bör ett förelag som säljer ett miljöfarligtbatteri vara skyldigt att också återta batteriet när det är förbrukat. Jagavser därför atl föreslä en skyldighel för den som säljer miljöfariigabatterier att återta förbrukade sådana. Möjlighelen till en sådan regleringframhölls såväl i kemikaliepropositionen som i jordbruksutskottets betänkandemed anledning av proposilionen (JoU 1984/85:30s. Det bör ankomma pånaturvårdsverket alt med handeln närmare diskutera formerna för dennaverksamhet. Deförelag som samlar in miljöfarliga batterier bör i sin tur vara skyldiga attlämna dessa lill kommunen på sätl som kommunen bestämmer. Medinsamling avser jag i di:lla sammanhang alla de ålgärder som behövs från detalt ett batteri har blivit förbrukat av konsumenten och denne vill bli kvittbatteriet lill dess alt batteriet lämnats för slutligt omhändertagande hos etlbehandlingsförelag. Föratt förbmkade batterier inte skall ge upphov till miljöföroreningar får de intesammanblandas med annat avfall ulan bör samlas in särskilt. Konsumenterna bördärför inte lägga utnyttjade miljöfarliga batterier tillsammans medhushållsavfallet. Jag avser därför att föreslå regeringen atl det skall införasen skyldighel för hushållen att avskilja miljöfarliga batterier frånhushållsavfallet. En molsvarande separationsskyldighet finns redan i vissakommuner såvitt avser visst pappersavfall. En sådan bestämmelse kan meddelasmed stöd av 8§ renhållningslagen (1979:596). I sammanhanget villjag dockframhålla att det mest verksamma medlet för atl uppnå en god genomslagskrafl i konsumenlledelgivetvis är en information som på etl enkell sätl ger konsumenterna deupplysningar som de behöver. Jag återkommer till hur en sådaninformationskampanj bör läggas upp. Detföreslagna ålgärdsprogrammet mot miljöfarliga batterier aktualiserar vissa frägorom renhållningslagens tillämpning. Enligt9§ renhållningslagen skall för varie kommun finnas en renhållningsordning somupptar de föreskrifier som skall gälla för bortforsling av hushållsavfall inomkommunen, il renhållningsordningen skall anges från vilka områden, fasligheteroch uppsamlingsställen som bortforsling skall ske, vilka slag av hushållsavfallsom skall forslas bort, hur ofta bortforsling skall ske och hur verksamheten iövrigt skall vara anordnad. Givelvis är det viktigt att de insamlingssystem somanordnas blir lättillgängliga för hushållen. Enligt1§ renhållningslagen avses med hushållsavfall avfall och orenlighet som härtörfrån hushåll och därmed jämförligt avfall. Uttjänta batterier bör enligt dennadefinition betraktas som hushållsavfall oavsett om de av hushållen lämnas direkltUl kommunen eller om insamlingen sker via återförsäljare. Vid behov kan i erkommunal renhåUningsordning meddelas närmare föreskrifter om balterunsamlingen.Därför behöver inte heller åtgärdsprogrammet mot miljöfarliga batterierföranleda någon ändring i renhållningslagens regler om renhållningsordning. Som jag redan framhållitkan det för konsumenten vara Prop. 1986/87:0 svårt all blandbatterier som har samma form skilja ul de miljöfarliga batterierna. Konsumenienmåsle därför kunna få lämna alla batterier tiU den särskilda insamlingen, även bmnstensbatterier.Dessa batterier kan dock komma all innebära problem förinsamlingsorganisationen, bl.a. med hänsyn tUl den slora försäljningsvolymenoch fill risken för läckage. Det är därför nödvändigl att kommunerna ordnar ensortering så fidigt som möjligt för atl undvika transporter av bmnstensbatteriertill återvinningsanläggningarna. Jag vill också framhåUa att de svårighetersom nu finns att skilja mellan skilda slag av batterier inte bör hindra attförsök görs också med insamlingssystem där redan konsumenten gör viss sorteringav olika batterityper. Detsista ledet i insamlingskedjan är transporten från kommunerna fill slutligtomhändertagande. Denna transport bör enligt min mening samordnas av kommunernaoch ulföras av kommunerna eller av förelag som kommunerna anlitar. Närdel gäller del slutliga omhändertagandet av miljöfarliga batterier bör SAKABges huvudansvarei. För planeringen av denna verksamhet bör utgångspunktenenligt min mening vara att det kvicksilver eUer kadmium som finns i batteriernaåtervinns. finns vid i en mindre lestanläggningför återvinning av kvicksilver ur bl.a. batterier, som har en kapacitet attbehandla ca batterier . Denna bör utnyttjas för de batterier somhar de högsta kvicksilverhalterna. När det gäller alkaliska batterier måstelagring under från mUjösynpunkt säkra former tills vidare fillgripas i avvakianpå atl behandlingstekniken ulvecklas och ålervinningsresurser byggs upp. Närdet gäller uppladdningsbara batterier av typ nickel-kadmium finns enligt vadjag erfarit återvinningskapacitel inom näringslivet. Jagåterkommer till finansieringen av det slutliga omhändertagandel. Förell tillfredsställande resultat såväl när det gäUer övergång tiU mindre miljöfarligabatterier som i fråga om insamlingen av batterier behövs information tillallmänheten och till kommunerna. Information krävs främst i samband med all balterikampanjensätts i gång men planeringen bör även inrymma kontinuerligainformationsinsatser. Genominformation är det viktigt alt klargöra varför batterier måste samlas in ochhur insamlingen i prakfiken är organiserad. innefattar naturligtvis enredogörelse för de olika batteritypemas miljöfarlighet. Därvid måslekonsumenterna bl.a. ges sådana upplysningar all de i största möjligautsträckning kan skilja miljöfarliga batterier från andra batterier. Möjligheternalill användning av mindre miljöfarliga batterier måste också framhåUas iinformationskampanjen. 1 startskedet bör informalionen enligt min mening koncenlreraspå sådana punkter som är vikliga för ett fillfredsställandeinsamlingsresultat. har tiUsammans med Kommunförbundeioch genom en särskild arbets- grupp planeratinformationskampanjens uppläggning. Informationskampanjen bör enligt arbetsgmppenomhänderhas av kommunerna och rikta sig till försäljningsställen, arbets])lalser,skolor och hushåU. För informationsarbetet bör foldrar, dekaler, affischer m.m.framställas. Vidare krävs vissa centrala informalionsinsalser. Jag ålerkommer lillfinansieringen av informationskampanjen. Somjag fidigare påpekat är det ofta svårl alt skilja mellan olika sortersbatterier. För att främja övergång tiU mindre miljöfarliga batterityper och föratl undvika sammanblandning i avfallet och vid transporter tiU behand-Ungsanläggningarär del dock viktigt att batterierna kan skUjas från varandra. Delta kräver fömtominformationsinsatser också all de miljöfarliga batterierna är märkta på ell sällsom gör det relativt enkell att känna igen dem. Ett problem i sammanhanget äratt nationella märkningsbestämmelser lätt kan bli tekniska handelshinder.Märkningen bör alltså vara internationellt accepterad.