prop · GA03128 · 1986-12-31 00:00:00 — Om avtal träffas om tillämplig lag, bestäms lagvalet ofta av den part som bestämmer innehållet i avtalet i övrigt. Ofta lämnas dock frågan oreglerad, eftersom ingendera parten känner fill innehållet i den andra partens lag. Det är både tidsödande och förenat med betydande svårigheter att fastställa vilket lands lag som skall fillämpas i ett enskilt fall. Det ärofta också svårt att få tillgång tdl en aktuell version av lagtexten i ett främman de lands lag. Slutligen kan det vara svårt att tolka bestämmelserna i den lagen, inte minst med tanke på översättningsproblemen. Det skulle därför vara fill stor fördel för t.ex. affärsmän, bolagsjurister och advokater i om det infördes enhetliga materiella regler för internauonella köp. FN-konvenUonen erbjuder en möjlighet till det. Det är uppenbart att de nuredovisade fördelarna med konventionen blir Prop. 1986/87; 128 större jubredare anslutningen blir. När konventionen träder i kraft den 1 januari 1988kommer den att gälla för elva stater. Dessa är FörentaStater, , , , , , , Egyptenoch ett par andra afrikanska stater samt inte minst betydelsefullt - Kina.Del är alliså fråga om stater med en stor geografisk spridning och med olikarättssystem. När det nu slår klart alt konventionen kommer att träda i kraftfinns det anledning att räkna med att åtskilliga andra stater kommer attansluta sig till den. Jag har inhämtat att ratificeringar och anslutningarförbereds i flera västeuropeiska stater. Vad jag förstått är det ocksåsannolikt att och ytterligare stater i kommer atttillträda konventionen. Eflergemensamma nordiska överläggningar har med , Finlandoch undertecknat konventionen. Inställningen till konventionen i våranordiska grannländer är alltjämt positiv. I har redan godkänten finsk ratificering. och torde komma att ratificera konfentionenföre /88. Motbakgmnd av vad jag nu har anfört förordar jag alt tillträder FN-konventionen.Sverige bör vidare sträva efter att tillträda konventionen medDanmark, och . 3.2 Vilka reservationer bör göra? Mittförslag: bör reservera sig mot konventionen i två hänseenden. Delsskall inte vara bundet av avlalsdelen i konventionen. Dels skallkonventionen inte tillämpas på köpeavtal i fall då parterna har sinaaffärsställen i , , , eller . Skälenför mitt förslag: Som nämnts i avsnitt 2.2 medger att enfördragsslutande stat gör reservationer beträffande några av konventionensbestämmelser. 92 kan en stat förklara att den inte skall vara bunden av antingen del II (avtalsdelen)eller del III (köpdelen). En reservation enligt denna artikel får inte görassenare än vid tillträdet. Isamband med att , , och undertecknade konventionenförklarade dessa stater att de inte avsäg att bli bundna av avtalsdelen. Vadfrågan nu gäller är därför om vid en ratificering av konventionen börbekräfta detta förbehåll. Deskäl somjag i avsnitt 3.1 anfört lill stöd för att skall tillträdakonventionen gäller i första hand köpdelen. Avtalsdelen behandlar endast vadsom närmast motsvarar första kapitlet i lagen (1915; 218) om avtal och andrarättshandlingar pä förmögenhetsrättens område, eller med andra ord reglerna omslutande av avtal i de för gemensamma avtalslagarna. Konventionens regler- som är påverkade av common law-ländemas avtalsrätt skiljer sig frånavtalslagens motsvarande regler särskilt i fråga om anbud och möjligheten atlåterkalla anbud. Med hänsyn härtill och till Prop. 1986/87: 128 atl frågor angåendeavtalets giltighet faller utanför konventionen (se art. 4 punkta) är det inle utan problem om avlalsdelens regler införiivas med svenskrätt, eftersom det i sä fall ibland kan komma att vara osäkert humvidaett giltigt avtal har kommit lill stånd. Skälen för en reservation beträffandeavtalsdelen väger särskilt tungt så länge flertalet common law-stater inte hartillträtt konventionen. ansluta sig till såvälavtal- som köpdelen av konventionen finns det alltid möjlighelatt återta reservationen; se art. 97(4). Mininställning är att vid ratificeringen bör bekräftadetta förbehåll belräffande avtalsdelen. Motsvarande bekräftelser kommer medall sannolikhet atl göras även från , och sida. Enligtden s. k. nabolandsklausulen (art. 94) kan två eller flera fördragsslutandestater, som har samma eller nära överensstämmande rättsregler i frågor somregleras i konventionen, förklara atl den inte skall tillämpas på köpeavtal dåparterna har sina affärsställen i dessa stater. En förklaring enligt nabolandsklausulenkan göras när som helst. Den kan göras även i förhållande tdl stater som inleär bundna av konventionen. Degällande köplagarna i , och tillkom efter ett nordisktsamarbete som påböriats . Lagarna trädde i kraft åren 1905,1906 resp. 1907 och de överensstämmer i allt väsentligt med varandra. Denisländska köplagen från är 1922 skiljer sig inte nämnvärt från de skandinaviskalagarna. har saknat en allmän köplag, men den finska köprätfenhar genom den utveckling som ägt rum i rättspraxis kommit alt få sammainnehåll som de skandinaviska köplagarna. Som nämnts i avsnitt 2.1 pågår enreformering av den nordiska köprätten som är inne i sitt slutskede. Den nyaköplag som redan har antagits i och de köplagsförslag som diskuterasi , och överensstämmer i stort med varandra. Detsom är huvudsyfte, nämligen att genomföra gemensamma reglerför internationella köp, har altså uppnåtts såvitt gäller den internordiskahandeln. Rättslikheten har fördjupats genom alt man i flera branscher kunnatkomma överens om gemensamma nordiska allmänna leveransbestämmelser vilka harfått stor spridning. Allt talar för alt den hittillsvarande rättslikhetenkommer att finnas kvar även när det pågående reformarbetet har avslutats i helaNorden. Enanslutning till innebär mot bakgmnd av det nu sagda inte någon fördel för den internordiska handeln. Även i FN-konven tionen får man i och för sig gemensamma regler. Men om konventionen görs tillämplig på köp inom , skulle olika regler komma att gälla för inrikeshandeln och för den nordiska handeln. Med hänsyn till omfattning en av den nordiska handeln och till den kännedom som finns om såväl rättsliga som kommersiella förhållanden i andra nordiska länder, skulle det inte innebära någon förenkling eller ökad säkerhet om man gick över från ett gemensamt regelsystem till ett annal. En sådan lösning skkulle för övrigt strida mot strävandena att göra till en hemmamarknad. Inte heller om övergången till nya köplagar sker vid olika fidpunkter i de 89 nordiskastaterna finns det behov att tillämpa FN-konventionensregler för nordiska köp. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag att vid ratificeringen börgöra det förbehållet att konventionen inte skall tillämpas i fall då bådaparterna har sina affärsställen i , , , ellerSverige. Den ömsesidighet som fömtsatts från de övriga staternas sida vid derasratificering kommer med all sannolikhet att bli uppfylld. Enligt art. 95 kan enfördragsslutande stat förklara att den inte skall vara bunden av art. 1 förstastycket punkt b i konvenfionen. En sådan reservation innebär att konventionenskall tillämpas bara på köpeavtal mellan parter som har sina affärsställen istater som båda har tillträtt konventionen. En stat som gör en sådan reservationfår alltså två regelsystem för internationella köp. Många av de fördelar i formav enkla och enhetliga regler som konventionen erbjuder skulle därmed gåförlorade. Visserligen har man från näringslivsorganisationerna framförtinvändningar mot att konventionen blir generellt tillämplig på internationellaköp men dessa invändningar har knutits till den fömtsättningen atl konventionenbara tillträds av etl begränsat antal stater. Som jag fidigare anfört finns detemellertid goda skäl att räkna med att konventionen får ganska bred anslutning.Det finns enligt min mening därför inte skäl att göra någon reservation enligtart. Inte heller de övriga nordiska staterna torde komma att göra en sådanreservation. Övrigareservationer är över huvud taget inte av något intresse för svensk del (jfrart. 93 och 96). 1986/87; 128 3.3 Hur skall införlivas med svensk rätt? Mitt förslag: (art. 1-13) och del III (art. 25-88) av konventionen skall införlivas medsvensk rätt genom inkorporation och kommer därigenom att gälla som svensk rätti den lydelse de har på de officiella FN-språken. Skälen för mitt förslag: FN-konventioneninnehåller bestämmelser av olika slag. De avslutande bestämmelserna i del IV (art.89-101) berör bara de fördragsslutande staternas inbördes rättigheter ochskyldigheter. Dessa bestämmelser behöver inte införlivas med svensk rätt.Merparten av bestämmelserna riktar sig emellertid till myndigheter ochenskilda och måste därför införlivas med den svenska rättsordningen. Det gällerdel I (art. 1-13) och del III (art. 25-88). Här kan bortses från del II, beträffande vilken bör göra en reservafion (se avsnitt 3.2). Isvensk rätt finns inte några föreskrifter om hur bestämmelserna i eninternationell överenskommelse som tillträder skall införlivas med densvenska rättsordningen. Deproblem som uppkommer när konventioner och andra internauonellaöverenskommelser skall införlivas med svensk rätt har behandlats avutredningen om författningspublicering m.m. i betänkandet (SOU 1974; 100) Internationellaöverenskommelser och svensk rätt. I betänkan- Prop. 1986/87; 128 det diskuterasingående fördelar och nackdelar med olika metoder. Valet av metod har undersenare tid också blivit föremål för särskild uppmärksamhet i fleralagstiftningsärenden, senast såvitt gäller lagen (1985; 193) om internationelljärnvägstrafik; se prop. 1984/85:33 s. 203 ff, s. 268 ff (lagrådet) och s. 279ff samt LU 1984/85; 17 s. 5-7. Den ordning som har tillämpats innebär i korthetföljande. Omdet gäller en överenskommelse vars bestämmelser berör myndigheternas ellerenskildas handlande, kan två olika metoder komma i fråga. Överenskommelsensbestämmelser kan införlivas med svensk rätt anfingen genom s. k.transformation eller genom s. k. inkorporation. Vidtransformation omarbetas de delar av den internationella överenskommelsen sombehöver införlivas med svensk rätt till svensk författningstext. Därvidanvänds den teknik i fråga om systematik och språkbmk som normalt används vidrent intern lagsfiftning. En annan form av transformation är atl enkonventionstext, som är avfattad enbart på främmande språk, i en mer ellermindre ordagrann översättning till svenska tas in i den svenska författningen.I detta fall är det den svenska versionen som är den gällande författningen. Inkorporationinnebär att det i en lag eller annan författning föreskrivs att konvenfionensbestämmelser direkt gäller i och skall tillämpas av de svenska myndigheterna.När inkorporaUonsmetoden används, blir den autentiska konventionstexten - på etleller flera språk - gällande författningstext i svensk rätt. Beträffande konvenfionersom saknar svensk autentisk text bmkar som ett hjälpmedel en översättning tillsvenska publiceras vid sidan av de autentiska texterna. Ifråga om överenskommelser där svensk autentisk text saknas anses huvudregelnböra vara att överenskommelsen införlivas med svensk rätt genom transformation.I första hand bör man härvid pröva möjligheten att en svensk översättning avden autentiska texten förklaras gälla som lag i . Når särskilda skältalar för det, såsom att reglerna huvudsakligen riktar sig till myndighetereller särskilda gmpper av enskilda för vilka det inte kan antas innebära någrasvårigheter att ta del av konventionslexten, kan emellertid även i sådana fall inkorporationsmetodengodtas. I regel måste en omsorgsfullt utarbetad officiell översättning tillsvenska av konvenUonstexlen i så fall utges parallellt med författningen. Dennu aktuella konventionen är avfattad pä de officiella FN-språken (engelska,franska, spanska, ryska, kinesiska och arabiska). Det finns alltså inte någonsvensk autentisk text. Enligt huvudregeln bör då de ifrågavarande bestämmelsernainförlivas med svensk rätt genom transformation. Enligtmin mening kan man emellertid i detta fall anföra särskilda skäl för attinförliva konventionsbestämmelserna med svensk rätt genom inkorporation. Jagvill särskilt peka på följande. Bestämmelsema i konvenfionenavser i huvudsak att reglera vad som skall gälla vid avtal mellan svenska rättssubjekt och rättssubjekt i andra utomnordiska - stater. Konventionen blir vidare tillämplig bara då köpa ren är näringsidkare. Köp mellan privatpersoner och rena konsumentköp 91 falleralltså utanför konventionen. Företrädarna för de svenska företag . 1986/87:128 som i första hand kommer att beröras av konventionen torde kommunicera medsina utländska motparter på något annat språk än svenska och får därför antaskunna ta del av konventionen på åtminstone ett av de autentiska språken,sannolikt dä engelska. Parterna kan vidare antas komma att tolkakonventionstexten med utgångspunkt i någon av de autentiska texterna. Eftersomengelska var det i praktiken förhärskande arbetsspråket vid konventionenstillkomst och mycket av det som är skrivet om konventionen tdl belysning avdess innebörd är skrivet på engelska, är det den engelska versionen som ävenfrän denna utgångspunkt i första hand torde komma ifråga. Den domstols- ochskiljedomspraxis som man har anledning att räkna med kommer säkerligen ocksåatt knyta an fill någon av de autentiska texterna. Dessa omständigheter talarför all man gör de autentiska konventionstexterna till svensk författningstext. Detfinns vidare skäl att ta hänsyn ull den situation som ett svenskt företag kanbefinna sig i vid förhandlingar med en utländsk motparet. Om parterna i och försig är överens om atl skall reglera deras köprättsliga mellanhavande,kan det likväl vara ett önskemål hos det svenska företaget att svensk rättskall tillämpas på avtalsförhållandet i vidare bemärkelse. Det torde då varalättare för det svenska företaget att få gehör för ett sådant önskemål, om detär alldeles klart för motparten att det är själva konventionstexten och inte ensvensk text, som kommer att gälla beträffande de köprätlsliga frågorna. Ocksåför svenska företag som i utlandet drabbas av tvister rörande köpeavtal därkonventionens bestämmelser skall tillämpas kan det vara en fördel att kunnautgå från en autentisk text och inte från en översättning, som ju hur noga denän görs aldrig kan bli lika exakt. Ytterligare finns del skälatt beakta den nordiska rättslikheten. mark, , och har manifesterat sin gemensamma upp slutning bakom bl. a. genom att underteckna konven tionen och genom hell överensstämmande ställningstaganden reservationsfrågorna. Att de nordiska länderna väljer en likartad metod för införlivandet av konventionen är ett intresse som i detta sammanhang har viss tyngd. Enligt föreliggande planer i skall man införliva konven tionen med norsk rätt genom en fullständig tranformalion, dvs. inarbetning i den allmänna köplagen. Den norska metoden har emellertid för dansk, finsk och svensk del avvisats i den nordiska arbetsgruppen (NU 1984; 5 s. 158). Oavsett om införlivandet sker genom inkorporation eller transfor mering genom översättning, delar jag uppfattningen aU införiivandet i vart fall bör ske genom en blankettlag som hänvisar till de ifrågavarande artik larna i konventionen. Enligt vad jag har erfarit är man i och hänvisad till inkorporationsmetoden eftersom den särskilda trans- formationsmetoden genom översättning inle anses bmkbar i dessa länder. Om man från norsk sida vidhåller sin inställning och vi från svensk sida väljer transformation genom översättning, skulle det resultera i att kommer att uppvisa en provkarta pä tre olika modeller för konventionens införlivande med den nationella rätten. Detta är naturiigtvis inte tillfreds ställande. Medhänsyn till vad jag nu anfört anser jag att det i detta fall finns Prop.1986/87; 128 särskilda skäl att frångå huvudregeln om att införlivandet av enkonvention skall ske genom transformation. De aktuella bestämmelserna i alltså införlivas med svensk räll genom inkorporation. Eftersombestämmelserna gäller förhållandet mellan enskilda måste inkor-porationen avbestämmelserna göras genom lag. 3.4 Ikraftträdande m. m. Detär önskvärt att bestämmelser träder i kraft samfidigt iDanmark, , och . Från isländsk sida har man vid nordiskaöverläggningar förklarat atl sannolikt kommer all ansluta sig lillkonventionen men att detta inte blir aktuellt förrän de övriga nordiska staternahar tillträtt konventionen. Det finns därför inte anledning att invänta Islandsanslutning. IFinland har redan godkänt konventionen och antagit den lag som behövsför atl införliva konventionens bestämmelser med finsk rätt. I ochNorge har förberedelsearbetet för ratificering inte kommil lika långt menväntas dock vara avslutat under innevarande år. Medhänsyn till den relativa osäkerhet som råder om när alla de ifrågavarandenordiska staterna kommer att vara klara att ratificera konvenfionen bör lagenom internationella köp träda i kraft den dag regeringen bestämmer (jfr prop.1985/86: 119 s. 50 och 53). Såvitt nu kan bedömas bör konventionen kunna ratdlcerassenast , vilket innebär att lagen kan träda i kraft den 1januari 1989. Enligl art. 100(2) skall konventionen tillämpas endast på avtalsom ingås tidigast den dag då konventionen träder i kraft i förhållande tillde fördragsslutande staterna. Detta överensstämmer med svenska allmänna rättsgmndsalser.Någon uttrycklig övergångsbestämmelse av detta innehåll behövs därför inte. Dennya köplag som förbereds inom jusfitiedepartementet och som är avsedd attersätta köplag skall gälla köp mellan parter i och iövrigt. Andra internationella köp än nordiska köp skall följa FN-konventionensregler enligt den lag om internationella köp som föreslås i dettalagstiftningsärende. I förslaget fill ny köplag kommer det därför alt finnas enbestämmelse enligt vilken den lagen inte skall tillämpas i de fall då lagen ominternationella köp är tillämplig. Deninternationella köplagen kommer sannolikt att träda i kraft årsköplag ännu har hunnit ersättas av en ny lag för nationella och nordiska köp. I1905 års köplag bör därför nu anges alt den inte skall tillämpas om deninternationella köplagen är tillämplig. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om internationella köp, 2. lag om ändring i lagen (1905:38 s. l)om köp och byte av lös egendom. Förslagenbör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2 . 5.1 Förslaget till lag om internationella köp Artiklarna1-13 och 25-88 i konvention angåendeavtal om internationella köp av varor skall i originaltexternas lydelse gällasom lag här i landet. Originaltexterna skall ha samma giltighet. Konventionensengelska och franska originaltexter finns tillsammans med en svensköversättning intagna som en bilaga till denna lag. Texterna på övrigaoriginalspråk, arabiska, kinesiska, ryska och spanska, skall kungöras på detsätt som regeringen bestämmer. Avförsta stycket i paragrafen följer att de angivna artiklarna i FN-konventionenskall gälla som svensk lag. Det är fräga om de artiklar som utgör del I och delIII av konventionen. Del I (art. 1-13) har regler om lillämp-ningsområdel ochvissa allmänna bestämmelser. Del III (art. 2588) innehåller de i egentligmening köprättsliga reglerna och gäller alltså säljarens och köparensrättigheter och skyldigheter och följderna av störningar i eller brott motköpeavtalet. Dethänvisas inte till de artiklar som ingår i del II och delIV. Del II, som har bestämmelser omköpeavtalets ingående, har uteslutits till följd av den reservation som Sverigetillsammans med andra nordiska stater har gjort vid undertecknandet av konventionenoch som, enligt vad som förordats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2),bör bekräftas vid ratificeringen. Del IV, som innehållerkonventionens slutbestämmelser, gäller ämnen som inte behöver regleras genomlag. Detframgår att de i första stycket angivna artiklarna skall gälla som svensk lag iden lydelse de har i orginaltexterna. Konventionsbestämmelserna införlivasalltså med svensk rätt genom inkorporation (se avsnitt 3.3 i den allmännamotiveringen). Konventionensoriginaltexter är avfattade på FN: s generalförsamlings officiella språk, dvs.arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska. Dessa texter skall enligt vad som sägs avslutningsvis i konventionen - ha samma giltighet. om detta har tagits in i andra meningen i första stycket avförevarande paragraf. Innebördenav att originaltexterna skall ha samma giltighet - eller enligt äldreterminologi "äga lika vitsord" - är att inget av dessa språk harföreträde framför de andra. Som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt3.3) torde det i praktiken dock bli så att engelska blir konventionenshuvudspråk. En anledning till detta är all engelskan är del dominerandespråket inom världshandeln. En annan är att arbetsspråket vid konventionenstillkomst i praktiken var engelska som därför i stor utsträckning kan förväntasbli originalspråket i litteratur och skiljedomar av betydelse för konventionenstolkning. Det år därför naturligt att vid tillämpning av konventionensbestämmelser utgå från den engelska texten. Vid eventuella oklarheter i dennatext måste dock också de övriga originaltexterna tillmätas betydelse. Konventionens engelska ochfranska originaltexter finns tillsammans Prop. 1986/87: 128 med en svensköversättning intagna som en bilaga till lagen. En erinran om detta har tagitsin i andra stycket. Atl på detta sätt ta in bara den engelska och franskatexten överensstämmer med praxis när del gäller inkorporering av mululateralaöverenskommelser som har fler än dessa språk som originalspråk. Genom andrameningen i andra styckel bemyndigas regeringen all avgöra hur kungörandet avde övriga originaltexterna skall ske; jfr 14 § lagen (1976; 633) om kungörandeav lagar och andra författningar. Kungörandet av de övriga texterna torde kommaatt ske genom publicering i överenskommelser med främmande makter(SÖ). Densvenska översättningen som finns inlagen i bilagan lill lagen är avsedd som etlhjälpmedel för tolkningen av de utländska originaltexterna. Enredogörelse för det närmare innehållet i de i första styckel angivna och övrigaartiklar i finns i avsnitt 6. Lagentillämpas inle i fall då bäde säljaren och köparen har sina affärsställen iDanmark, , , eller . Om en part inte har någol affärssiälle,skall avseende fästas vid hans hemvist. Genomdenna paragraf undantas köp mellan parter i från lagenstillämpningsområde. Detta är en följd av den reservation enligt den s. k. nabolandsklausulensom man enligt vad som har sagts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2) -kan förutsätta komma att göras av alla nordiska stater som tillträderkonventionen vid ratificeringen (se art. 94) Beträffandeinnebörden av begreppet affärsställe hänvisas till kommentaren till art. I iavsnitt 6.1.1. För del fallet att en part har mer än ett affärsställe ellersaknar affärsställe har konventionen särskilda regler i art. 10. En erinran omatt man när en part saknar affärsställe skall fästa avseende vid hans hemvisthar - för tydlighels skull - tagits in i andra meningen. 5.2 Förslaget till lag om ändring i köplagen Dei denna lag givna stadganden om säljarens och köparens rättigheter ochskyldigheter lände till efterrättelse, såvitt ej annal är uttryckligen överenskommeteller eljest mä anses avtalat eller ock följer av handelsbmk eller annansedvänja. denna lag är stadgat om köp skall i tillämpliga delar gälla i fråga om byte. Dennalag tUlämpas inte i faU då lagen (1987:000) om internationella köp ärtillämplig. Förslagetinnebär att köplagen inte skall tillämpas på köp som regleras av lagen ominternationella köp. Vilka köp som på detta sätt undantas från Ändradlydelse i propositionsförslaget. köplagenframgår av 1 § första stycket lagen om internationella köp och Prop. 1986/87;128 den hänvisning som där görs till bl.a. art. I i . Undantagnaär alltså köpeavtal mellan parter vilkas affärsslällen är belägna i skildastater när dessa stater är fördragsslutande stater eller när internationelltprivaträttsliga regler leder till alt lagen i en fördragsslutande stal skalltillämpas. Ang. innebörden av begreppet affärsställe se art. 10.