prop · GA0395 · 1986-12-31 00:00:00 — Därav följer också att resurserna måstebalanseras mot varandra inom hela vården. I planeringen för verksamheten i krig är det av störstavikt att beakta krigsmiljöns särskilda krav och skapa förståelse för vikten avatt i kris- och krigstillstånd kunna lösa uppgifterna under mer primitivaförhållanden. Del är nödvändigt att i all planering inom funktionen Hälso- ochsjukvård m.m. utgå från en sådan bakgrund. I planeringen måste man också varamedveten om att vårdstandard och behandlingsnormer inte kan vara desamma som ifredstid. Målet för hälso- och sjukvården i krig får dock inte eftersättas.Planeringen måste inriktas pä att sä långt det är möjligt skapa sådana resurseroch möjligheter att varie människa - civil eller militär -skall kunna få denvård som hennes tillstånd kräver. Den sjukvård under fredstid som måste tillgodoses ocksåunder krig omfattar dels akuta kirurgiska operationer, dels akuta invärlesmedicinskaåtgärder, dels akuta psykiatriska ätgärder. Vad gäller akuta kirurgiskaoperationer av fredsmässig karaktär torde behoven vara minst i sammastorleksordning i krig som i fred. Erforderlig kirurgisk operaiionskapacitetmåste således även i krig reserveras för dessa behov. Vårdbehoven inomlångtidssjukvård och omsorgen av psykiskt utvecklingsstörda kvarstår i huvudsakoförändrade i krig. Behandling av sjukdomar av såväl medicinsk som kirurgiskkaraktär som i fred inle kräver akuta åtgärder kan till stor del anstå lillperioden efter ett krig med de antaganden som görs om varaktigheten av ettkrigsskede. Härigenom kan i krig resurser frigöras för verksamheter med högremedicinsk prioritet och där elt ökat behov kommer att uppstå i krig. Till dessahör behandling av krigs- och olycksfallsskadade. Möjligheterna att genom omprioriteringar och omdispositionerfrigöra sjukvårdsresurser som kan tillgodose de av krigshandlingar direkt orsakadesjukvårdsbehoven har ingående studerats och redovisats av (Sluten kroppssjukvård i krig. redovisar 1986:3). Studien visar bl. a. att av de ca 450000 kirurgiska operationersom i fred åriigen utförs i , torde cirka en tredjedel kunnautgå i krig och anstå till efterkrigstiden. Erfarenheterna från andra länder visar att krig ochorostider med störningar i livsmedelsförsörjningen, skador på vatten- ochavloppssystem, elkraflsavbroll m. m. medför utomordentliga påfrestningar förbefolkningen. Sjukdomar spridda i vatten och livsmedel samt dåliga hygieniskaförhållanden kan leda till omfattande sjuklighet. Jag ser det därför, liksom försvarskommitlén,som myckel viktigt att det finns ett väl utarbetat och fungerande, förebyggandehälsoskydd. Detta är främst en primärkommunal uppgift, men också en uppgiftför försvarsmakten. Försvarskommitlén har övervägt totalförsvarets utvecklingmed hänsyn till risken för att kärnvapen samt biologiska och kemiskastridsmedel (A-, B- och C-stridsmedel) utnyttjas i ett framtida krig. Verkan avdessa stridsmedel ställer speciella krav på sjukvårdsinsatser. Jag delar kommitténsuppfattning att detta måste beaktas i den fortsatta planeringen av funktionen Hälso-och sjukvård m. m. Planläggningen skall dock i huvudsak avse ett konventionelltkrig. 2.3Ledningen av hälso- och sjukvården i krig Enligt min mening måste en effektiv ledning av hälso- ochsjukvården både kunna säkerställa värdbehovet i snabbt skiftande lägen ochkunna genomföra en förutseende planering. är av sammauppfattning. Genom beslut om hälso- och sjukvården ikrig har ansvaret för ledningen av hälso- och sjukvården i krig lagts fast påcentral, högre regional och lägre regional nivå. Centralt leds den civila hälso-och sjukvården i krig under regeringen av . Styrelsens uppgifterär reglerade i kommunala beredskapskungörelsen (1964:722). Med stöd av 20 § HSL äger regeringen rätt att ikrigssituationer meddela föreskrifter som tar över den fredstidalagstiftningen. Syfiet är främst all kunna organisera och bedriva hälso- ochsjukvården så att den tillgodoser de särskilda krav som ställs på den i enkrigssituation. regeringen bedömer lämplig kan ansvaret förden operativa ledningen av den civila sjukvården pä central nivå delegeras tillsocialstyrelsen. Det innebär rätt att besluta om förflyttning av personal,patienter och förnödenheter samt i övrigt bestämma de civila hälso- ochsjukvårdsresursernas utnyttjande mellan civilområdena (9 § kommunalaberedskapskungörelsen). På högre regional nivå har civilbefälhavaren motsvarandebefogenheter genom att han under regeringen leder den civila hälso- ochsjukvården inom civilområdet. Som högsta civila totalförsvarsmyndigheten inom civil-omrädetskall civilbefälhavaren bl.a. verka för att det militära och civila försvaretsamordnas. Enligt min bedömning bör de övergripande och principiellabesluten som behövs inom hälso- och sjukvårdsområdet i krig och vid kriserfattas av regeringen i likhet med vad som gäller för övriga samhällsfunktioner. Ansvaret för all beslutsunderlag tas fram och presenterasför regeringen ankommer pä de funktionsansvariga myndigheterna. Försvarskommitténframhåller att i krig leder regeringen de civila delarna av totalförsvaretgenom civilbefalhavarna. Detta innebär all de centrala myndigheterna främst fären rådgivande roll vad gäller regeringens ledning av civilbefälhavarna. Vidareövertar de cenlrala myndigheterna vissa förvaltningsuppgifter frän regeringen. uppfattning bör del i den praktiska planeringen tydligare markerasatt det är regeringen som leder hälso- och sjukvården i krig. Socialstyrelsenbör i krig ha som främsta uppgift att ge underlag till regeringen för dessbeslut av övergripande karaktär för inriktningen i stort av den civila hälso-och sjukvården och för den inriktning av resp. civilbefälhavares verksamhet på hälso-och sjukvårdsområdet som del ankommer på regeringen att anvisa. Jag delar heltkommitténs uppfattning. När det gäller ledning och samordning av verksamheten bördet normala i krig bli att regeringen med utnyttjande av underlag från decentrala myndigheterna riktar sig till civilbefälhavarna med direktiv ochriktlinjer. Chefen för försvarsdepartementet har tidigare denna dag(bil, I) anmält att en samlad översyn avtotalförsvarets ledning har påböriats. I avvaktan på dessa studier har jag intefunnit anledning att föreslå några ändringar i fräga om 1981 års riksdagsbeslut(prop. 1980/81:57, SoU 23, rskr. 216) om ledningsansvaret för hälso- ochsjukvården i krig. Jag vill i detta sammanhang också nämna den översyn av denkommunala beredskapslagstiftningen som görs av en särskild utredare (). För att hälso- och sjukvårdens ledning skall kunna varaeffektiv och kunna uppfylla ställda intentioner anser jag, oberoende avpågående översyner, att ett närmare samarbete bör utvecklas mellan regeringskansliel,civila och militära myndigheter m. fl. inom funktionen Hälso- och sjukvård m. m.För att detta skall vara möjligt har jag fått regeringens bemyndigandeatt tillkalla en särskild beredskapsdelegation för hälso- och sjukvård i krig.I fred skall dess uppgifter vara att hålla sig informerad om och vid behov taställning till olika beredskapsförberedelser inom området. Delegationen skallutgöra ett rådgivande organ knutet till . 1 krig övergårdelar av den till att utgöra ett stabsorgan inom meduppgift att bereda regeringens beslut om hälso- och sjukvård. Regeringen fattade beslut omsocialstyrelsens framtida beredskapsuppgifter och därav betingad organisation.Beslutet innebar atl fortsättningsvis i första hand skullearbeta med för hela riket övergripande och samordnande frågor och samverkafrämst med den högre regionala nivån, civilbefälhavaren. Del innebär attsocialstyrelsen skulle avlastas frågor av detaljkaraklär. Utgångspunkten var atlvissa arbetsuppgifter hade decentraliserats frän elleravvecklats. Den nya organisationen skulle fungera frän och med budgetåret1986/87. Samtidigttillkallade jag en arbetsgrupp med företrädare för försvars-, social- ochfinansdepartementen med uppgift att föreslå decentralisering elleravveckling av beredskapsfrågor enligl nämnda regeringsbeslut. Arbetsgruppenantog benämningen och har redovisat sitt arbete i rapporten (Ds S 1986:1) Decentralisering m.m. av beredskapsuppgifter från . Mitt förslag: Riktlinjerna försvarsbeslutfullföljs. Del innebär att förnödenhetsförsöriningen för behovet i krigförstärks främst när det gäller anskaffning av sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktäroch läkemedel. Skälen för mitt förslag: försvarsbeslutprioriterades bl.a. anskaffning för behovet i krig av sjukvårdsmateriel avförbrukningskaraktär och läkemedel. Som följd av försvarsbeslut godkände regeringen inovember 1983 principöverenskommelser om sjukvårdshuvudmännens medverkan i dencivila hälso- och sjukvårdens försöriningsberedskap avseende förbrukningsmaterieloch varaktig sjukvårdsutrustning. Dessa principöverenskommelser gäller /87. För förbrukningsmateriel innebär del attsjukvårdshuvudmännen för statens räkning inköper, lagrar och omsätterförbrukningsmateriel inom den ekonomiska ram som statsmakterna har förförsvarsbeslutsperioden. Parterna har enats om atl söka nä motsvarandeöverenskommelse om varaktig sjukvärdsutruslning. Flera olika kategorier av sjukvård bestämmer försöriningsbehoveti beredskapsplaneringen, nämligen dels den normala s.k. fredsmässiga sjukvårdeni elt förkrigsskede, dels den i krig kvarstående sjukvärden av fredsmässigkaraktär, dels den i krig tillkommande sjukvården på grund av krigshandlingar.Härtill kommer motsvarande behov i ett efterkrigsskede samt behoven underneutralitetsskeden med importbegränsningar. Sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär omsätts snabbtoch i stor mängd inom den civila fredssjukvärden. Sortimentet är mycket stort.Av distributionstekniska och ekonomiska skäl begränsas den kommersiellalagerhållningen jämle sjukvårdshuvudmännens ordinarie lager till vad sommotsvarar 24 månaders behov i fred. Utvecklingen pekar mot atl dennalagerhållning kan komma att minska . har vid årsskiftet 1986-1987träffat avtal med samtliga landsting om atl t.o.m. /87 görainköp av förbrukningsmateriel till etl värde av 115 milj.kr., dvs. i enlighetmed fastställd ram innevarande försvarsperiod. Denna lagring i sjukvårdshuvudmännensregi svarar tillsammans med övrig lagring enligt mot det ikrig beräknade kvarstående civila fredsmässiga sjukvårdsbehovet. Endast mycketbegränsade lager av förbrukningsmateriel finns emellertidför det i krig tillkommande sjukvårdsbehovet. Försvarsmakten har vissa lagerför sina motsvarande behov. Socialstyrelsenuppskattar att drygt hälften av de läkemedel som används i fred utgörs avimporterade färdigprodukter och att av den inhemskaläkemedelsproduktionen baseras på importerade råvaror. Substanser för tillverkningav läkemedel finns enligl lagrade för det fredsmässiga behovetunder elt förkrigsskede. En sådan produktion förutsätter dock en vissförvarningstid. För den i krig kvarstående fredsmässiga sjukvärden finns vissakommersiella och statliga lager av färdiga läkemedel. För det i krigtillkommande sjukvårdsbehovet finns däremot i huvudsak inga civila lager avläkemedel. Försvarsmakten har vissa lager för sina behov. S.k. varaktig sjukvärdsutruslning finns hos landstingen i en omfattning somenligt ej fullt ut tillgodoser behoven i krig. a. vid operationsannexen. Försvarskommitténhar funnit att beredskapen i fråga om försörining med såväl sjukvårdsmaterielav förbrukningskaraktär som läkemedel för främst den civila hälso- ochsjukvårdsorganisationen fortfarande ligger på en oacceptabelt låg nivå. Måletför de insatser som därför måste göras bör enligl kommittén vara all vid denkommande försvarsbeslulsperiodens slut ha byggt upp resurser så alt i vart fallkrigsbehoven i huvudsak kan tillgodoses. Baserat på en förnyad analys avbehovet av operationsannex bör även tillgängen pä varaktig sjukvärdsutruslningförbättras. När det gäller sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär ochläkemedel anser kommittén att omedelbara åtgärder bör vidtas dels för attförbättra möjligheterna till inhemsk produktion under kriser och i krig, delsför fortsatt uppbyggnad av beredskapslager för krigsbehovet. Jag delarförsvarskommitténs uppfattning i dessa frågor. Vadgäller beredskapslager av olika slag anser jag att anskaffning, lagring ochomsättning så långt det är möjligt skall samordnas mellan civila och militäramyndigheter. Principen bör vara att lagringen bör i första hand ske hos den somskall använda materielen. Förnödenheterför i krig tillkommande sjukvårdsbehov har en annorlunda sammansättning änförnödenheter avsedda för fredsmässig sjukvård. Till grund för överväganden omhur lagring av dessa förnödenheter i detalj skall genomföras bör läggas en bedömningav möjligheterna till omsättning i fred och till geografisk placering i områdendär behovet av sjukvårdsresurser i krig kan bli stort och på etl sätt sommedger snabb omdisponering mellan och inom olika delar av landet. Jag delarkommitténs uppfattning att lagring pä kassalionsbasis så långt möjligt börundvikas och alt möjligheterna att även utomlands omsätta sjukvårdsmaterieloch läkemedel som ännu är användbara bör undersökas. Avsocialstyrelsens programplan framgår att de totala behoven av sjukvårdsmaterieloch läkemedel under krig och därtill hörande för- och efter-krigsskeden ärmycket omfattande. Viss lagring av färdigprodukler är ofrånkomlig dels för attvi skall kunna ha tillgång till de speciella förnödenheter som överhuvud tagetinte kan tillverkas inom landet, dels för att vi skall hinna ställa omindustriproduktionen så att vi kan tillverka sådana produkter.Dessutom mäste behovet för överraskande angrepp säkras. Detta leder till behovav beredskapslagring av såväl färdigprodukter som råvaror och halvfabrikat. Enligtmin mening bör behovet av sjukvårdsmateriel och läkemedel kunna begränsas i ettkris- eller krigsläge, i första hand genom begränsning av sortimentet samt genomolika åtgärder mol överförbrukning, genom ransonering av tillgängliga resurseroch i viss mån genom återanvändning av engångsmaieriel. Dessa förändringarförutsätter dock både utbildning av och information till berörd personal föratt kunna genomföras. Anskaffningenav sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär för den civila hälso- ochsjukvärden bör /88- 1991/92 enligt min uppfattningske enligt den inriktning som har angetts av försvarskommittén. Kommitténanser att ansvaret för försörjningsberedskapen beträffande den "fredsmässiga"hälso- och sjukvården under ett förkrigsskede och i krig åvilarsjukvårdshuvudmännen. Jag har samma uppfattning. Jag återkommer längre fram lillfrågan om kostnader och finansiering av sjukvårdens försörjningsberedskap. Min bedömning:Tillgången pä hälso- och sjukvårdspersonal i krig är tillräcklig, men del ärangeläget all fördelningen av personal civilt och militärt sker pä ett för helasjukvårdsbehovet optimalt sätt. Fungerande personalregister för vissanyckelgrupper är därvid en förutsättning. Krigsplacering bör ske av all hälso-och sjukvårdspersonal redan i fredstid. Skälenför min bedömning: Tillgången pä hälso- och sjukvårdspersonal är avgörande för hälso-och sjukvårdens kapacitet i krig. Nyckelfrågan är därvid personalens fördelningpå och övning inom olika delar av totalförsvarets sjukvårdsorganisation. Personaltillgångeni landet inom hälso- och sjukvårdsområdet bedöms både av försvaretssjukvårdsstyrelse och vara tillräcklig för att tillgodosebehoven i krig. Icke desto mindre finns allvarliga vakanser i såväl den civilasom den mUitära sjukvårdsorganisationen i krig. Detta beror enligtmyndigheterna pä att nuvarande system för registrering och fördelning avpersonal inte fungerar tiUfredsställande. Föratt möta detta anser försvarskommittén att individuell krigsplacering bör skei fred av all den hälso- och sjukvårdspersonal som erfordras i krig. Härvid börsjukvårdshuvudmännen och försvarsmakten svara för krigsplaceringen inom civilarespektive militära sjukvårdsenheter. Kommittén anser att socialstyrelsenefter samråd med försvarets sjukvårdsstyrelse bör ange principer förfördelning av denna personal. vill jag framhålla attmerparten av den kvalificerade sjukvården avses ske vid de civilaberedskapssjukhusen. Fördelning och krigsplacering av hälso- ochsjukvårdspersonalen måste ske på sådant sätt att största möjliga effekt uppnåsför totalförsvaret som helhet. a. av försvarskommitlén, har framhållits som angeläget att ettheltäckande register inrättas för främst vissa nyckelgrupper av hälso- ochsjukvårdspersonal. Ett sådant register bör enligt kommitténs bedömning vara ibruk senast under /89. har redovisatetl förslag lill hur en sådan registrering skall kunna ske. Utbildning av hälso- och sjukvårdspersonal inför krig gavshög prioritet försvarsbeslut. Jag anser, liksom försvarskommitlén,att sädan utbildning skall forisätta och förstärkas. a. bör hälso- och sjukvårdeni krig ges ett större utrymme i den ordinarie civila utbildningen. Utbildningenför verksamheten i krig bör i sä stor utsträckning som möjligt decentraliserastill regional och lokal nivå, och därvid ses som en naturlig del i denordinarie personalutbildningen. För att hälso- och sjukvården skall kunna fullgöra sinviktiga funktion i krig är det nödvändigt med en redan i fred väl genomfördpersonalutbildning. All personal som är sysselsatt inom hälso- och sjukvården- medicinsk, administrativ och teknisk personal - behöver utbildning ochövning för alt den på etl effektivt sätt skall kunna agera såväl i krig som vidkatastrofer i fred. Av synnerlig vikt är att personal på ledande befattningarinom hälso- och sjukvårdens krigsorganisation utbildas för sina uppgifter. I den civila grundutbildningen för hälso- ochsjukvårdspersonal ingår undervisning i katastrofmedicin med inslag av hälso-och sjukvård i krig. Blivande läkare förutsätts få ca 40 timmars undervisning iämnet försvars-och katastrofmedicin. Omfattningen av utbildningen varierar dockmellan de olika högskolorna. 1 sjuksköterskornas grundutbildning ingår ca 20limmars undervisning. På vårdyrkeslinjen i gymnasieskolan får blivandeundersköterskor ca 10 timmars undervisning i samma ämne. Däremot ingår intenågon särskild undervisning om försvars- och katastrofmedicin i läkarnas ochsjuksköterskornas vidareutbildning. Vissa katastrofmedicinska aspekter kandock beaktas. svarar för vissa fortbildningsinsatser somanordnas för olika kategorier hälso- och sjukvårdspersonal som harnyckelbefattningar inom den civila hälso- och sjukvårdens krigsorganisation.Utbildningsinsatserna gäller främst sädana läkare, sjuksköterskor,sjukvårdsadministratörer och apotekare som kommer att möta nya och ändradekrav om det blir krig. Den s.k. Abrahamgruppen har haft till uppgift att bl.a.överväga de förslag om utbildning som utredningen om sjukvården i krig (USIK)har lagt fram (se avsnitt I). Gruppenhar konstaterat att i överensstämmelse med USIK:s förslagarbetar med utbildning av berörd personal med bl.a. en decentralisering avutbildningen till de kommunala 2 1986/87. Inom bedrivs olika metodförsök Prop. som syftartill att underiätta en sådan decentralisering. bistår sjukvårdshuvudmännen med bl.a. utbildningspaket samt ge- Bilaga 4 nomför lärar-och handledarutbildning. Omfattningen av dessa ätgärder Social- mästebedömas i förhällande till de ekonomiska förutsättningar som finns. 2.7.2 De övergripande utbildningsmålen m. m. Jag anser det naturligt att utbildning ikatastrofberedskap och för krig skall ingå i grundutbildningen för all hälso-och sjukvårdspersonal. Detta överensstämmer ocksä med USIK:s förslag.Utbildningens innehåll och omfattning måste dock anpassas till varje gruppsbehov. De centrala utbildningsmyndigheterna är i dessa fall skolöverstyrelsensamt universitets- och högskoleämbetet. Jag finner det lämpligt att deövergripande utbildningsmålen i den reguljära utbildningen formuleras avskolöverstyrelsen resp. universitets- och högskoleämbetet efler samråd medsocialstyrelsen och försvarels sjukvårdsstyrelse. Del är enligl min uppfattningangeläget att dessa myndigheter så långt som möjligt följer upp utbildningensinnehåll och omfattning. När det gäller fortbildning av landstingsanställdpersonal anser jag det naturligt att målen formuleras av eftersamråd med sjukvårdshuvudmännen och försvarets sjukvårdsstyrelse. har till Abrahamgruppen framfört attsjukvårdshuvudmännen kan åta sig ansvaret för katastrofutbildning vad gällersåväl grundutbildning för vissa grupper som fortbildning för all hälso- ochsjukvårdspersonal som sjukvårdshuvudmännen disponerar i krig under förutsättningalt utbildningsmål fastställs, utbildning av handledare genomförs ochutbildningspaket tas fram av . Förbundet anser att vissa avsocialstyrelsens kurser kan överlåtas till sjukvårdshuvudmännen.Landstingsförbundet förutsätter därvid att överenskommelse träffas om denekonomiska ersättningen till sjukvårdshuvudmännen. Enligt min mening finns detinte något hinder för att sjukvårdshuvudmännen övertar ansvaret för denutbildning som här anges. Försvarsmakten har åtagit sig att utbilda och öva .ävenicke värnpliktig hälso- och sjukvårdspersonal m. m som är krigsplacerad inomförsvarsmakten. 2.7.3 Förslag om utvidgning av utbUdningsplikten Mittförslag: Den utbildnings- och övningsplikt i fred som gäller för läkareutvidgas lill att gälla all hälso- och sjukvårdspersonal och veterinärpersonalsom omfattas av tjänsteplikt enligt lagen (1981:292) om tjänsteplikt för hälso-och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal m. m. Utvidgningen avser också demsom är anställda med tillsynsuppgifter hos en miljö- och hälsoskyddsnämnd. Utredningarnasförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag. anserdet angeläget att utbUdningsplikten i fred utvidgas till att omfattainte bara läkare utan all tjänslepliktig hälso-och sjukvårdspersonal. USIK har inte närmareberört behovet av utbildningsplikt för veterinärpersonal eller anställda medtillsynsuppgifter hos miljö- och hälsoskyddsnämnder. Utredningens förslag tilllagstiftning omfattar dock även dessa personalkategorier. Remissinstanserna: Allaremissinstanser som yttrat sig över USIK:s förslag tillstyrker i principförslaget om utbildningsplikl. En ifrågasätter behovet av lagstiftning. Skälen för mitt förslag Samtidigtsom ledningsansvaret för hälso- och sjukvärden i krig flyttades över fränlänsstyrelserna till sjukvårdshuvudmännen antogs lagen (1981:292) om riänstepliktför hälso- och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal m. m.(tjänstepliktslagen). Med stöd av bestämmelser om tjänsteplikt i denna lag kande personella resurserna förstärkas högst avsevärt i en beredskaps- ellerkrigssituation. 1lagens 4 § anges vilka som omfattas av tjänsteplikten. Dit hör inte bara hälso-och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal utan även viss personalsysselsatt inom hälsoskyddet. Även den personal som har tidigareyrkeserfarenhet omfattas under vissa förutsättningar av tjänsteplikten. Iförordningen (1981:642) om tjänsteplikt för hälso- och sjukvårdspersonal m. (tjänstepliktsförordningen) preciseras närmare vilka personalkategorier inom hälso-och sjukvärden samt hälsoskyddet som omfattas av tjänsteplikten även om deinte längre är sysselsatta inom verksamhetsområdet. 1 krigsveterinärförordningen(1981:648) regleras vilken veterinärpersonal som omfattas av tjänstepliktenligt tjänstepliktslagen. Tjänsteplikten, som inträder om riket kommer i krigeller under vissa andra i lagen angivna omständigheter, gäller från och med detkalenderår då den tjänstepliktige fyller till och med det kalenderår dähan eller hon fyller 70 är. Enligtvad som föreskrivs i 6 § tjänstepliktslagen omfattas endast läkare av ensärskild utbildningsplikt i fred. De kan åläggas att under deltai utbildning och övningar. Utbildningsplikten gäller under vissaförutsättningar oberoende av kön till och med del kalenderår då de uppnår 70års ålder. Enligl10 § tjänstepliktsförordningen ansvarar för den utbildning somavses i 6 § tjänstepliktslagen. Med anledning av detta anordnar socialstyrelsenvarje år kurser för läkare, där utbildningen inriktas på de speciellauppgifter som läkarna kan ställas inför i sina krigsbefattningar.