prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — är detangeläget att man kan stärka den efterlevande makens skydd mot att detgemensamma boet splittras när en 1986/87: av makarna avlider.Lagstiftningen bör alltså utformas så att detta intresse Prop. 1986/87: 1 tillgodoses. En tydlig tendens äratt allt fler kvinnor och utgångspunkter män bor tillsammans underäktenskapsliknande förhållanden utan att vara gifta med varandra. Äktenskapetär dock alltjämt den dominerande samlevnadsformen. Enligt senast tillgängligasiffror är av alla samboende par gifta. Samboende utan äktenskapförekommer framför allt hos yngre par. Det är ovanligt att äktenskapingås utan att makarna har bott tillsammans under en längre ellerkortare tid. Att sambo framstår alltså i stor utsträckning som ett förstadiumtill äktenskap. Enligt familjelagssakkunniga finns det behov avvissa regler för ogifta samboende i fall då deras samboendeförhållandeupplöses. De sakkunniga har därför föreslagit sådana regler, vilka framför alltavser bostad och bohag som de samboende har förvärvat för gemensamt begagnande.Dessa regler har i de sakkunnigas förslag tagits in i elt särskilt kapitel i äktenskapsbalken.Som beteckning på sådana samboende har de sakkunniga därvid använt ordetsambor. De flesta remissinstanserna delar de sakkunnigasuppfattning att en begränsad lagreglering behövs för ogifta samboende. Några ärdock kritiska till tanken på en sådan reglering. Vidare anser ett parremissinstanser att reglerna inte bör tas in i utan i enfristående lag. Beteckningen sambor har godtagits av nära nog allaremissinstanser. Jag avser att senare gå närmare in på frågan ivilken utsträckning särskilda lagregler behövs för ogifta samboende, vilka ienlighet med de sakkunnigas förslag i fortsättningen bör betecknas sambor.Redan nu vill jag dock som min mening framhålla att man inte bör skapa såutförliga regler för dessa att man därigenom åstadkommer vad som skulle kunnabetecknas som ett äktenskapsliknande system av lägre dignitet. De som vill attett mera heltäckande juridiskt system skall tillämpas på deras samlevnad fåralltså låta registrera sin samlevnad genom att ingå äktenskap. För dem som avolika skäl inte vill ingå kyrklig vigsel finns möjHghet till borgerlig vigsel,som egentligen inle är något mer än en registrerings-akt. Det framträdandedraget i äktenskapet är att det bygger på en frivillig överenskommelse mellanen man och en kvinna om att ett visst regelsystem skall tillämpas på derassamlevnad. En särskild anledning att gå fram med försiktighetnär det gäUer lagregler för sambor är att man i de andra nordiska länderna ärnegativt inställd till tanken på en mera generell lagstiftning om sambor. Dethindrar emellertid inte att lagstiftningen i begränsad utsträckning börtillhandahålla lösningar på praktiska problem av juridisk art när det ärsärskilt påkallat för att skydda den svagare parten i ett samboförhållande. Regler om sambor med denna inriktning hör enligtmin mening inte hemma i utan bör tas in i en särskild lag,till vilken bestämmelserna i den nu gällande lagen (1973:651) om ogiftasamboendes gemensamma bostad kanföras över. Jag vill tillägga att i den män regler om sambor anses böra ställasupp det bör varäen strävan att reglerna så långt möjligt blir lika dem somskall gälla för gifta. På så sätt kan man få en mjuk övergång mellanäktenskapsliknande samboende och äktenskap. Givetvisär det angeläget att lajgstiftningen varken i fråga om äkta makar ellerbeträffande sambor ger utrymme för otillbörliga transaktioner som syftar tillatt undandra det allmänna eller andra borgenärer tillgångar som kan användastill betalning av skatteskulder eller andra skulder. Den nya lagstiftningen böralltså ges ett sådant innehåll att den inte motverkar de ansträngningar som iallt större utsträckning görs för att komma till rätta med den ekonomiskabrottsligheten eller annan mot det allmänna eller andra borgenärer illojaltbedriven verksamhet. Familjelagssakkunnigas förslag omfattar också endel följdändringar i annan lagstiftning, bl. a. arvsskatte- ochförsäkringslagstiftningen. När det gäller arvsskattelagstiftningen kan jagnämna att arvs- och gåvoskattekommittén (Fi 1984:02) har i uppdrag alt se överdenna lagstiftning. Jag avser att i ett senare sammanhang lägga fram de förslagtill ändrade arvsskatteregler som behövs för tiden till dess att en nyarvsskatlelagstiftning på grundval av kommitténs arbete kan träda i kraft. Idet sammanhanget kommer jag även att behandla de ändringar iförsäkringslagstiftningen som föranleds av de nya äktenskaps- och arvsreglerna.Avsikten är att en proposition om denna följdlagstiftning skall föreläggasriksdagen i sådan tid att lagförslagen, om de antas, kan träda i kraftsamtidigt med den lagstiftning som föreslås i förevarande lagstiftningsärende. Jag har med detta avslutat min redogörelse för deallmänna utgångspunkter som enligt min mening bör gälla för en reform aväktenskaps- och arvslagstiftningen m.m. I det följande avser jag att närmarebehandla frågorna om bodelningmellan makar i avsnitt 2.2, makarsbostad och bohag i avsnitt 2.3, avtalmellan makar i avsnitt 2.4, eflerievandeskyddoch arv vid en makes död i avsnitt 2.5, sambori avsnitt 2.6, ikraftträdandei avsnitt 2.7, och kostnaderoch resursbehov i avsnitt 2.8. Mina kommentarer till de enskilda lagbestämmelsernaåterfinns i specialmotiveringen (avsnitt 4). Prop.1986/87: 1 1986/87: 1 Bodelning Mittförslag: Bodelning mellan makar med anledning av äktenskapsskillnad skall äveni fortsättningen bygga pä principen om likadelning, dvs. makarnasgiftorättsgods skall - vare sig det har förvärvats före eller under äktenskapet enligl huvudregeln delas lika mellan dem sedan deras skulder har täckts. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 98-102 och166-167). Remissinstanserna:Praktiskt taget alla lämnar de sakkunnigas förslag utan erinran. Föreningenjurister vid allmänna advokatbyråer anser dock att det endast är dennettoförmögenhet som har skapats av makarna sedan de började bo tillsammans(vare sig såsom gifta eller ej) som bör ingå i bodelningen. Skälenför mitt förslag: Sedan ett äktenskap har upplösts genom äktenskapsskillnadskall bodelning förrättas mellan makarna. Delningen omfattar makarnasgiftorättsgods, dvs. i princip all egendom som inte är någon makes enskilda (6kap. 1 och 8 §§ ). Innan delning sker skall vardera maken avsitt giflorättsgods så långt det räcker - tilldelas så mycket som behövs föratt täcka hans eller hennes skulder (med vissa undantag). Resten av makarnassammanlagda giftorättsgods skall därefter enligt huvudregeln delas lika mellanmakarna (13 kap. 3 § ). Jag återkommer i de följande avsnittentill att det finns några undantag från denna huvudregel. Huvudprincipen för bodelning vid äktenskapsskillnadär alltså likadelning. Denna princip gäller även i de andra nordiska länderna.Rättslikheten i detta avseende är ett resultat av det lagstiftningssamarbetesom förekom mellan de nordiska länderna när de reformerade sinäktenskapslagstiftning. har betydande förändringar skett i bådefamiljemönster och samhällsförhållanden i övrigt. Oavsett hur man vill värderautvecklingen i detta hänseende kan sålunda till en böijan konstateras att detnumera i avsevärt fler fall än tidigare förekommer att äktenskap upplöses genomskilsmässa efter längre eller . Alltjämt är dock flertalet äktenskaplivsvariga. Vidare gäller att kvinnorna i stigande grad har blivit verksammautanför hemmet. Såsom grapp betraktade har de visserligen fortfarande en lägregenomsnittlig inkomst än männen. Det höga antalet gifta kvinnor som harförvärvsarbete innebär dock alt makars inbördes förhållande har ändratsväsentligt. Utvecklingen går, om än i mera långsam taktän som skulle vara önskvärt, mot en fullständig faktisk jämställdhet mellanmakar. Som jag har sagt bör strävandena motjämställdhet mellan kvinnor och män tillmätas betydelse vid utformningen avreglerna om makars egendom. Man bör alltså därvid bygga vidare på utvecklingenmot ekonomisk självständighet för båda makarna och rättslig jämställdhetmellan dem. Det kan med hänsyn härtill diskuteras om inte likadelningen böröverges som huvudprincip och ersättas med ett delningssystem som i högre gradfrämjar makarnas självständighet gentemot varandra. Ett sådant alternativ till likadelningen, vilkethar tilldragit sig uppmärksamhet i den nordiska debatten, är att söka bevaravardera makens egendomsinnehav opåverkat av äktenskapet. Det kan ske genomtotal egendomsskillnad mellan makarna under hela äktenskapet, dvs. att allegendom som vardera maken äger blir hans eller hennes enskilda. Ett sålångtgående avsteg från de principer vilka tillämpas f. n. kan dock inte gärnakomma i fråga. En annan möjlighet är emellertid s. k. återgångsdelning, sominnebär att vardera maken vid en bodelning får behålla egendom som han ellerhon hade före äktenskapet eller har förvärvat under äktenskapet genom gåva, arveller testamente. Vid en återgångsdelning delas alltså endast sådan egendommellan makarna som är ett direkt resultat av samlevnaden och därför i dennamening kan anses samägd. Skillnaden mellan likadelning och återgångsdelningframträder först vid äktenskapets upplösning. En återgångsdelning ger då ettojämnt utfall beroende på vad vardera maken har medfört vid äktenskapetsingående eller under äktenskapet har förvärvat genom gåva, arv ellertestamente. Den nordiska likadelningen leder däremot i princip till en totalekonomisk utjämning mellan makarna. Återgångsdelningen är sålunda mer ägnad attbevara ekonomiska och sociala skillnader mellan makarna än likadelningen. I endast kortvariga äktenskap framstår sannolikt enåtergångsdelning som mest rättvis. Det torde då också i regel varalätt att avgöra varifrån olika egendomsobjekt härrör, och olika ekonomiskatransaktioner har inle hunnit påverka egendomsförhållandena i nämnvärd grad. I mera långvariga äktenskap är läget dock ettannat. Båda makarna har då i regel fått etl starkare förhållande till denegendom som deras samlevnad är uppbyggd kring än till del anspråk som kangrundas på egendomens ursprang. Om den ena maken ensam skulle få tillgodoräknasig l.ex. värdestegringen på sådan egendom som han eller hon har fört med sig iboet, kan det medföra att de insatser som den andra maken har gjort i boetsgemensamma intresse inte tillräckligt beaktas. Sådana insatser kan ha haftformen av arbete för att underhålla eller förbättra egendomen. De kan också havaril av ett slag som inte direkt berör just denna egendom utan mera är avallmän nytta för det gemensamma boet. I sådana fall är en likadelning ägnad attskapa större rättvisa mellan makarna. Prop.1986/87: 1 Bodelning Ett särskilt skäl mot att generellt gå över till enåtergångsdelning är att en sådan reform allmänt sett skulle vara ägnad attmissgynna kvinnorna. Som jag har sagt har kvinnorna alltjämt såsomgrapp betraktade en lägre inkomst än män, och de skulle därför genomsnittligtriskera att få ett sämre utbyte av en återgångsdelning än av en likadelning. Till detta kommer att likadelningsprincipen frånmera tekniska synpunkter har klara fördelar framför en princip omåtergångsdelning. Inflationseffekter, komplikationer med egendom som helteller delvis - ibland i flera led har ersatts av annan egendom samtsammanblandning av olika egendomsvärden i samband med sådana ersättningsförvärvutgör exempel på förhållanden som kan göra återgångsdelning svår att genomförai praktiken. Det kan därför på goda grander antas att en likadelning ledertill färre tvister mellan makarna än ett system med återgångsdelning. Av dessa skäl har jag, liksom de sakkunniga ochremissinstanserna, stannat för atl den nordiska likadelningsprincipen börbehållas som huvudregel vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Somjag redan har antytt kan denna princip emellertid leda till orättvisa resultatnär det gäller kortvariga äktenskap. Jag kommer därför i nästa avsnitt attbehandla vissa jämkningsregler som bl. a. kan korrigera de negativa effekter entillämpning av likadelningsprincipen kan få i sådana äktenskap. Det kan tilläggas att man i det nordiskalagstiftningsarbetet inte har haft någon erinran mot att reglerna i ombodelning med anledning av äktenskapsskillnad utformas enligt de riktlinjer jagnu har angett. Prop.1986/87: 1 Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Eftersom en likadelningsregel generellt sett gerdet mest rättvisa resultatet makarna emellan bör en sådan huvudregel även ifortsättningen gälla vid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad. Denackdelar som denna regel kan innebära framför allt vid kortvariga äktenskapfår motverkas genom särskilda jämkningsregler. Mittförslag: 1 den mån en likadelning av makarnas giftorättsgods skulle framstå somoskälig med hänsyn särskilt till äktenskapets längd men även till makarnasekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt, kan en make vid bodelningmed anledning av äktenskapsskillnad få behålla mer av sitt giftorättsgods än entillämpning av likadelningsprincipen skulle medföra. Familjelagssakkunnigasförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. De sakkunniga har dockäven föreslagit en särskild jämkningsregel för kortvariga äktenskap. Haräktenskapet varat mindre än när talan om äktenskapsskillnad väcks, skallenligt denna regel normalt endast så stordelav vardera makensnettoförmögenhet delas som svarar mot den del Prop. 1986/87: I avtioårstiden som äktenskapet har varat. Har makarna gemensamt barn Bodelningsom har fölls före äktenskapet, skall liden dock räknas från barnets födelse(se betänkandet s. 169-177). Remissinstanserna:De sakkunnigas förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertaletremissinstanser. Hovrätten för och anserdock att den allmänna jämkningsregel som de sakkunniga har föreslagit börutformas mer konkret. Flera remissinstanser - bl. a. juridiskafakulletsnämnden vid och - ärvidare tveksamma till den föreslagna lioårsregeln. Ett par remissinstanserframhåller all tioårstiden bör räknas från det att makarna började botillsammans, oavsett om de då var gifta eller ej och oberoende av när de fickbarn tillsammans. Skälenför mitt förslag: Enligt 13 kap. 12 a § skall likadelningsprincipenvid bodelning med anledning av äktenskapsskillnad frångås, om en tillämpningav denna princip skulle leda till ett resultat som framstår som uppenbartobilligt med hänsyn till makamas ekonomiska förhållanden och den tidäktenskapet har varat. I så fall skall delning i stället ske efter annan grandsom är skälig. En make kan dock på grand härav inle erhålla mer än som svararmot hans eller hennes giflorättsgods. Denna jämkningsregel, som infördes i samband med1973 års ändringar av , är avsedd atl tillämpas bara ispeciella undanlagsfall (se prop. 1973:32 s. 124 ff). Enligt vad de sakkunnigahar uppgett synes den inte heller i nämnvärd utsträckning ha kommit tillregelrätt tillämpning vid tvister i samband med bodelning mellan makar. Regelnhar också kritiserats för att den alltför mycket begränsar de tillfällen då denkan användas. Det finns enligt min mening anledning atl ta fastapå denna kritik och utvidga möjligheterna att göra avsteg frånlikadelningsprincipen. En lösning som ligger nära till hands är atl i enlighetmed de sakkunnigas förslag slopa den begränsning som följer av kravet i dennuvarande jämkningsregeln att en tillämpning av likadelningsprincipen skulleleda till "uppenbart" oskäliga resultat. Frågan är emellertid om ensådan lösning är tillräcklig i fall då äktenskapet har varat endast en kortarelid eller om det, som de sakkunniga har funnit, behövs en särskildjämkningsregel för dessa fall. Som jag sade i föregående avsnitt är del framförallt vid kortvariga äktenskap som en likadelning kan komma alt te sig oskälig.Särskilt gäller det om den ena maken vid äktenskapets ingående har fört inegendom till stort värde i boel. Det kan också tänkas fall där en tillämpningav likadelningsprincipen leder lill att egendom som en make har förvärvatunder äktenskapet förs över till den andra maken i en omfattning som ärdiskula- bel.Enligt de sakkunniga är det sådana verkningar av denna princip som ger fog förpåslåendet att en make kan "skilja sig till pengar". Två huvudalternativ för utformningen av en särskildjämkningsregel för kortvariga äktenskap har kommit fram under de sakkunnigasarbete och remissbehandlingen av de sakkunnigas förslag. Del ena alternativetär en form av ålergångsdelning av det slag som jämkningsreglerna i ,och utgår från. Enligt norsk rätt gäller att likadelning kanfrångås och i stället återgångsdelning ske när det finns grund för det. Dennajämkningsmöjlighet kan användas exempelvis när äktenskapet har varat endast enkortare tid eller när en likadelning annars skulle leda till stötande resultat.1 dansk rätt finns en regel som medger "skevdelning" när den enamaken har fört in största delen av det gemensamma boet. Om en likadelningskulle vara uppenbart orimlig särskilt med hänsyn till att äktenskapet harvarat endast och utan ekonomisk gemenskap av betydelse, kanenligt dansk rätt återgångsdelning ske i den omfattning som det finns skältill. En liknande jämkningsregel finns i isländsk rätt. En jämkningsregel som innebär att man i stället förlikadelning tillämpar återgångsdelning i kortvariga äktenskap skulle, som jaghar varil inne på i föregående avsnitt, sannolikt ge ett rättvistresultat. Vad man emellertid framförallt kan invända mot en sådan jämkningsregelär att skillnaden i förhållande till huvudregeln om likadelning skulle blialltför stor. Tröskeleffekter skulle med andra ord uppstå när ett äktenskapövergår från att vara kortvarigt till all betraktas som ett normalfall. Dessaeffekter skulle kunna utnyttjas av en make i spekulativt syfte och framståräven av andra skäl som mindre lämpliga. Jag kan därför inte tillstyrka att mani fråga om kortvariga äktenskap för in en jämkningsregel som har formen avåtergångsdelning. Det andra alternativet i fråga om en särskildjämkningsregel för de kortvariga äktenskapen är den princip som har föreslagitsav de sakkunniga och tillstyrkts av nästan alla remissinstanser och sominnebär en av äktenskapet successivt växande rätt till likadelning.Om äktenskapet upplöses efter dess ingående, skulle denna regel ledatill praktiskt taget samma resultat som en återgångsdelning. Den ger dock intesamma tröskeleffekter i fall då äktenskapet har varat . Enannan fördel med regeln är att den normalt kan tillämpas av makarna själva utanmedverkan av någon myndighet eller juridisk expertis. Mot en lösning av det slag som en sådanjämkningsregel utgör talar emellertid att regeln bara tar hänsyn tilllidsfaktorn och inte till övriga omständigheter som kan föreligga i detenskilda fallet. Framför allt när det gäller bostad och bohag som makarna -eventuellt redan som sambor -har förvärvat för gemensamt begagnande utan atlegendomen innehas med samäganderält kan regeln slå fel. Sådanegendom bör i allmänhet inte bli föremål för jämkning utan delas lika mellanmakarna. 1986/87: Bodelning Som jag kommer närmare in på i avsnitt 2.3 harfamiljelagssakkunniga för sådan egendom föreslagit en särskild regel sominnebär att egendomen vid bodelningen skall anses tillhöra makarna tillsammans,vanligen till lika andelar. När makarnas andelar i boet beräknas skall alltsåenligt detta förslag i allmänhet hälften av denna egendom uppföras som tillgångför vardera maken. De sakkunniga har framhållit att detta i praktiken medföratt det inte blir något utrymme för en jämkning enligt en successivt växanderätt till delning. Av skäl somjag återkommer till i avsnitt 2.3 bördettaförslag enligt min mening inte genomföras. Därmed rabbas emellertidförutsättningarna för den särskilda jämkningsregelsom de sakkunniga harföreslagit för kortvariga äktenskap. Under de nordiska överiäggningar som har hållils idetta lagstiftningsärende har man vidare från de västnordiska länderna starktreagerat mot tanken på en sådan särskild jämkningsregel. Om en regel av dettaslag införs, skulle svensk rätt komma att avvika från de regler om jämkning somredan finns i de västnordiska länderna och som dessa inte har några planer påatt ändra på det sätt som de sakkunniga har föreslagit. Detta är enomständighet som mycket starkt talar mot denna regel. Till detta kommer att det, som framgår avremissbehandlingen, kan vara förenat med svårigheter att på etttillfredsställande sätt utforma en sådan jämkningsregel för kortvarigaäktenskap som de sakkunniga har föreslagit. Det gäller särskilt frågan i vadmån ett samboende före äktenskapets ingående - något som enligt vad jag harsagt i avsnitt 2.1 numera är det vanliga - skall likställas med äktenskap vidtillämpningen av denna regel. Av de skäl jag nu har nämnt har jag kommit tilluppfattningen atl de sakkunnigas förslag till en sådan regel inle börgenomföras. En möjlighet är då i stället att liksom i de västnordiska ländernage den allmänna jämkningsregel som jag har berört en sådantillämpning att den i första hand träffar just de kortvariga äktenskapen.Regeln skulle då kunna utformas så att huvudregeln om likadelning kan frångåsi den mån en sådan delning skulle framstå som oskälig med hänsyn särskilt tilläktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden ochomständigheterna i övrigt. Den grundprincip om en successivt växande rätt tilllikadelning som kommer till uttryck i den särskilda jämkningsregel som de sakkunnigahar föreslagit för kortvariga äktenskap skulle kunna vara vägledande även förtillämpningen av en sådan allmän jämkningsregel. En jämkningsregel av detta slag lämnar betydligtstörre utrymme för en skönsmässig bedömning än en enbart till äktenskapetslängd fixerad regel. De sakkunniga har emellertid för sin del ansett detönskvärt att en fastare regel ställs upp, eftersom lagstiftningen i vårt landutgår från att bodelningen normalt skall kunna skötas av makarna själva utanmedverkan av någon myndighet. Enligt de sakkunniga är förutsältningarna andra ide västnordiska länderna, där man av tradition har systemet med skiftesrätterför handläggning av familjerättsliga uppgörelser och där allmänt hållnaskä-lighetsregler därför lättare har kunnat tillämpas. Prop.1986/87: 1 Vidde nordiska överläggningar somjag har berört har emellertid framkommitatt det även i de västnordiska länderna är klart vanligast att makarna självaverkställer bodelningen mellan sig; endast i ett fåtal fall brakarskiftesrätterna las i anspråk för denna uppgift. Det finns knappast anledningatt tro all en sådan allmän jämkningsregel som jag har diskuterat och somhar förebild i de västnordiska länderna skulle i den praktiska tillämpningenmedföra större problem i vårt land än i dessa länder. Sammantaget förordar jag att den allmänna jämkningsregelsom gäller f. n. ändras på det sätt somjag förat har varit inne på. Även ommöjligheterna att frångå huvudregeln om likadelning, framför allt när detgäller kortvariga äktenskap, därmed utvidgas är det tydligt att också en sådanny regel bör ges en restriktiv tillämpning. Det bör vidare framhållas att denlika litet som den nuvarande jämkningsregeln bör kunna medföra att en make vidbodelningen får avstå mer av sitt giflorättsgods än som följer av huvudregelnom likadelning. I övrigt återkommer jag i specialmotiveringen till frågan hurregeln är avsedd att närmare tillämpas i olika situationer. 1986/87:1 Bodelning Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Den jämkningsregel som gäller f.n. vid bodelningmed anledning av äktenskapsskillnad har kritiserats bl. a. för att den alltförmyckel begränsar de tillfällen då den kan användas. Regeln bör därför ändras såatl den utvidgar möjligheterna till jämkning, framför allt när det gällerkortvariga äktenskap. Huvudregeln om likadelning bör i fortsättningen kunnafrångås, om en sådan delning skulle framstå som oskälig med hänsyn särskilttill äktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden ochomständigheterna i övrigt. För kortvariga äktenskap bör en utgångspunkt varaatt rätten lill likadelning successivt växer under det antal år äktenskapetvarar.