prop · GA0312 · 1986-12-31 00:00:00 — Särskilt i samband medrekonslruktioner känner banker som engageras ofta en stor osäkerhet i fråga om möjligheterna atl inom eltår från bankens förvärv av aktiernaplacera dessa pä marknaden. Detta leder tUl att bankernas benägenhetatt medverka vid vissa emissioner kan minska. Enligt fullmäktigesmening skall i emission deltagande bank inte primärt bedöma möjlighetenatt placera emitterade aktier på marknaden, utan möjligheten tillsådan placering under emissionsflden. Emissionen skallsåledes ske på marknadsmässiga villkor. Skulle trots detta inte alla aktier kunnaplaceras på marknaden får banken i egen portföQ behålla aktierna . Därefterskall dessa normalt försäQas, även om detta skulle innebära enföriust för banken. Om särskilda skäl föreligger kan bankinspektionengenom dispens medge längre innehav. Dispens skall dock medgesrestriktivt. En föriängning av ettårsfristen i enlighet med bankföreningens förslagskulle kunna leda lill alt de mark nadsmässiga förutsättningarna föremissionen eftersatts som risk finns för en icke önskvärduppbyggnad av aktieportföQer. . .- Enligl fullmäkflge innebär nuvarandesystem i normalfallet en lämplig Prop. 1986/87: 12 ordning för banks deltagande i emission. Om särskilda omständigheterlett till svårigheter att under ettårsfristen försälja de emitteradeaktierna, bör sådana omsiändigheter beaktasvid dispensgivningen. En sådan omständighet kan t.ex. vara svårighet att, trots marknadsmässiganpassning av emissionsvillkoren, påmarknaden placera aktier som utgivits i samband med rekonstmktion av ettföretag. Med hänvisning tillvad som ovan anförts samt då flertalet emissioner torde ske underandra förhållanden än de som åsyftas i bankföreningens skrivelse avstyrkerfullmäktige förslaget om generell förlängning av ettårsfristen och anser,i motsats till bankföreningen, att möjligheterna till dispens i stället bör vidgas. Den i första stycket upptagna ettårsregeln för avyttringav emissionsaktier som en bank förvärvat är - trots möjligheten till dispens,för vilken dock synes ställas stränga krav, i vissa situationer aUt för snäv.Bankföreningen hänvisar till sin framställning om ändring avifrågavarande bestämmelse. Del kan sålunda i vissa situationer uppstå enkonflikt mellan bankensintresse att avveckla aktieposten, även om det måsle ske med förlust, och det intresse som kundföretaget ochaktiemarknaden har av att efter enmisslyckad emission marknaden inte alltför tidigt tillförs ytterligare aktier, kanske till lägre pris än vad somgällde före emissionen. Andra stycket innehåller bestämmelser ombankens handelslager av aktier för altunderlätta fondkommissionsrörelsen. Liksom i fondkommissionslagen och inuvarande banklag talas i andra stycket endast om akfler ochemissionsbevis. Varken optionsrätter att teckna akiier eller optioner atl köpa aktier omnämns. Sådana opflonsrätter ochoptioner kan, men behöver inte, representeras av optionsbevis.Optionsbevis som används för rätt att teckna aktier ges i aktiebolagslagenstatus som värdepapper men de ställsuttryckligen vid sidan om emissionsbevis. Man kan därför läsa den nuvarande och föreslagna lagtexten så attdessa optionsbevis inte omfattas. Sannolikt omfattas då inte heller köpoptioner- med eller utan optionsbevis. En olycklig och oacceptabel konsekvensdärav kunde vara att bankerna inte får förvärva optionsrätter och opfloner. Enannan och rimligare lolkning är enligtbankföreningens mening att rätten att förvärva aktier också innefaltar den merabegränsade rätten att förvärva opflonsrätter och opfloner avseendeaktier. Sådana förvärv behöver emellertid inte ta i anspråk utrymme inom handelslagret förrän rätugheten utnyttjas. anser att ett förtydligande enligtdet nu anförda bör lämnas. Frånde synpunkter börsstyrelsen har att beakta saknas anledning till erinran mot banklagutredningens förslag. Enligt börsstyrelsens mening talar dock övervågande skäl för att någotjustera utredningens förslag (7:5 188 förslagelflll bankaktiebolag, 3:5 förslaget tUl sparbankslag och 5; 5 försia- Prop.1986/87: 12 get till föreningsbankslag) föratt tillgodose de behov bankföreningen pekat pä i sin framställning. Förvinnande av enhetlighet vill börsstyrelsen föreslå att därvid somförebild används de föreslagna reglerna för banks innehav av egendom som förvärvats för alt skydda fordran. Del skulleinnebära att emissionsbank, som förvärvat aktier som ingår i emissionen, skallavyttra dem så snart lämpligen kan ske och senasl när del kan äga rum utanförlust. Har aktierna inte avyttrats från förvärvet, krävsbankinspeklionens tillstånd för fortsatt innehav. Såvitt avserSvenska framstäUning har yttrandet beslutats av ,. , , , ,, och . , har -med instämmande av , - anmält skiQaklig mening och därvid anfört: "Ibörsstyrelsens remissvar föreslås att bankaktiebolagslagen 7:5 och motsvarandelagrum i sparbankslag och föreningsbankslag jusleras med hånsyn till vad somframförls i en skrivelsefrån . Vi anser attlagrummen i fråga bör utformas i enlighet med banklagsutredningens förslag.Som bankföreningen själv framhäller har de bestämmelser som gäUt inneburit enlämplig ordning. pekaremellertid på att en åndring i bestämmelserna bör göras av hänsyn tilldet fall då nyemissioner företas i samband med mer eller mindre påtvingaderekonstruktioner av företag. Bankerna skulle då kunna känna stor osäkerhet ifråga om möjligheten att placera aktierna på marknaden. Vi anser det klart olämpligt attspeciella problem av detla slag löses genomatt den till normala emissioneranpassade huvudregeln ändras. Den naturligalösningen synes vara att dispensmöjligheten utnytQas. Det av utredningen citerade departementsuttalandet från1968 kan då behöva kompletteras såalt vidgningen av motiven för dispens anges." För övriga synpunkter hänvisar vi tUl Industriförbundetsremissyttrande. Särskilt vill vi betona att de tidigare föreslagna ändringama iförvärvsbe-slämmdserna, som syftade flll alt ge bankerna större möjlighet atterbjuda demindre och medelstora företagen riskvilligt kapital borde funnits med i förslaget. I vårtremissyttrande över "Det formella säkerhetskravet och banks rätt att medverka vid finansieringenav mindre och medelstora företag genom förvärv av aktier m.m." (Ds E1982:3) uttalade vi oss positivt till utredningens förslag både beträffandeavskaffandet av det formella säkerhetskravet och banks rätt att genom aktieköperbjuda riskvilligt kapital åt mindre företag. Vi ansåg dock attutredningen ställde alltför långtgående kravpå regleringar av tillståndet för akfleförvärv. Kopia pä vårtremissyttrande biläggs. SHIO-FamiQeföretagenhar såvitt avser aktieförvärvsrätten hänvisat till sitlovannämnda yltrande. I denna del anförs bl. a. föQande. Den andra frågan utredningen har haft att ta ställningtill är hur banklag- Prop. 1986/87: 12 stiftningen bör ändras för atl flllåta bankema eUerdotterbolag till dem att genom förvärv av aktier erbjuda riskvilligt kapital åtmindre och medelstora företag. är denna möjlighet otillåten omman bortser från vissa undantagsfall där flnansieringsdden endast är ensidoeffekt. Utredningenföreslår en sådan ändring men kringgärdar denna med en mängd olika villkor.För det första fordras att riskkapitalet genom akfle-ägande satsas i sidobolag som uteslutandeskaU ha denna verksamhet. Vidare skallbanken ha del avgörande inflytandet över sidobolaget. Bolaget skall även ståunder Bankinspeklionens liUsyn och således inte under den mindrereglerande flnansbolagslagen. Ytterligare villkor är att regeringensflUstånd fordras för förvärv av aktier,endast produktiv verksamhet får stöttas genom finansverksamheten,endast minoritetsposter tillåts och med innehavstid på högst lio år. SHIO-FamiQeföretagensprincipiella syn på frågan är, som ovan nämnts, att bankerna skall kunna ta större deli näringslivets finansiering av riskvilligt kapital. Detta framgår av vårt bilagdanäringspolitiska program. För mindre företag med goda framtidsutsikter och lågsoliditet har möjligheternaatt gå ut på den öppna marknaden för atl finansiera behovet av eget kapital varit så gott som obefintligt. Omföretagens finansiering sker genomalt krediter lämnas utan formella säkerheter eller genom alt bankerna fårtillstånd att genom aktieförvärv bidra till riskkapitalet har för företagen mindre betydelse. Allmänl kan dock sägas alt juliberalare och flexiblare regler på detta område, desto större tordeföretagens möjligheter vara alt erhållariskvilligt kapital. Organisationen välkomnar därför utredningens förslagtUl lättnader i banklagen på denna punkt. Vi anser dock attutredningen gått väl långt i de krav man ställer på bankernasaktieförvärv. Bankerna torde vara fullt kapabla att själva avgörahur de bör placera sina flllgångar och hur de på bästa sätt skyddar insättarnas medel. Bankernasverksamhet står dessutom under samhälleligkontroll genom Bankinspeklionen. Till yttermera visso inträffar redan, trots nuvarande stränga reglering, attbankerna förlorar pengar genom felsatsningar. Det får anses tillhöra speletsregler inom ett dynamiskt marknadsekonomiskt system all vissa risker måste tasoch att detta kan medföra förluster även för så pass övervakade och regleradeaktörer som banker. En intressantjämförelse är att studera den internationella utvecklingen, där lusenlalsbanker i den induslrialiserade världen lånat ut till synnerligen osäkrabetalare bland och östländerna belopp på många . En strängare företagsekonomisk bedömning skulle förklara storadelar av dessa fordringar för osäkra eller t. o. m. värdelösa. Även svenskabanker har deltagit i denna verksamhet. Affärer på sädana lösa grunder har dockkunnat genomföras trots alt långivarna haftungefär samma reglerade banksystem som . SHIO-FamiQeföretagensuppfattning är således att de flesta av de villkor utredningenställer för bankernas rätt att hantera aktier är onödiga ur banksynpunkt och försvårar för företagen att få riskvilligt kapital. Vi anser att det räcker med attsidobolagen står under Bankinspektionens tillsyn 190 och att det ställs höga krav på kapitaltäckning för sidobolagetsplaceringar. 1986/87: 12 Utredningens förslag om det egna kapitaletkan vara en lämplig gräns. Likaså borde det vara tillfyllest med enanmälningsplikt lill Bankinspektioneni stället för regeringens tillstånd vid förvärv av aktier. Sammanfattningsvisställer sig SHIO-FamiQeföretagen positivt flll utredningens förslag bådebeträffande avskaffandet av det formella säkerhetskravet och banks rätt altgenom aktieköp erbjuda riskvilligt kapital åt mindre företag. Vi anser dock attutredningen ställer alltför långtgående kravpå regleringar av tiUståndet till aktieförvärv. 1 skrivelsen framförs önskemålet att den tidsfrist inomvilken, utan särskilt tillstånd från Bankinspektionen, aktier sombankaktiebolag förvärvat i anknytning till medverkan vid emission måsle avyttras,skaU utgöra i stället , såsom angivils i 7 kap. 5 8 förstastycket . Som moflv anges erfarenheter från regelns hittUlsvarandetUlämpning och särskilt, att bankernas benägenhet att medverka vid rekonstruktionerskulle kunna minska, vilket vore mindre lyckligt från aUmänna synpunkter. FAR flnner denanförda motiveringen vägande, och anser icke att en utsträckning avtidsfristen skulle medföra några påfallande risker för missbruk av rätten tillförvärv av aktier. skulle också huvudregeln, att aktierna skallavyttras så snart det lämpligen kan ske, kvarstå. FAR kan därför tUlstyrkaframställningen och ändringen av 7 kap. 5 6 med motsvarande ändring i 3 kap. 5 8 SpLF och 5kap. 5 8 FbL. har frågan omtillgängligt riskkapital för svensk industri, såväl stor- som småindustri, behandlatsi ett 20-tal utredningar och expertanalyser. De flesta av dessautredningar, t. ex. fondutredningar och undersökningar om olika typer avfinansieringsbolag, har tyvärr inlehaft den tråffbild som vore önskvärd för de mindre företagen. De mindre företagen dominerar bland företagen iJämtlands län. inserbehovet av olika former av fondbildningar som primär finansieringskälla liksom förekomsten avkapitalhanterande mellanhandsinstitut och s. k. venture capital-företagmen del torde först i och med förslagen somföQer av banklagsutredningens betänkanden som riskkapitalfrågan verkligen kan ta elt avgörande steg framåt. Förföretagare här i länet är riskkapitalets lillgänglighet selt ur rentadministrativ synpunkt av påtaglig belydelse när tidigare ovanaföretagare/idébärare skall försöka genomföra sina planer. Förslagen i delbetänkandet Ds E 1982:3 Delbetänkandet från banklagsutredningen behandlar delformella säker hetskravetsaml banks rätt att medverka vid finansieringen av mindre och 191 medelstoraföretag genom förvärv av aktier eUer genom att t.ex. ge ut Prop. 1986/87:12 föriagslän. återkommer senare i detta yttrande med synpunkterpå det formella säkerhetskravet. Nedan anförs länets syn på ell genombrott avbankernas aktieförvärvsförbud. Länsstyrelsenfinner, mot bakgmnd av vad som inledningsvis sagts om riskkapitalsituationenför de mindre företagen, det mycket angeläget att bankerna ges möjlighet att ta ett störreansvar än för företagenskapitalförsörjning. Tillgången på kapital i näringslivet är betydande i de delar av landet där storföretagen ärlokaliserade och det anförs oftaatt det inte är kapilalbrisl som är näringslivets problem. Detta resonemang är dock inte hållbart för Jämtlandsläns del, bl. a. därför att här inte finns några storföretag. En grundläggandesvårighet för företagen här i länetär tvärtom just bristen på riskkapital. Frågan om riskkapitalet har dessulomytterligare ställts på sin spets genom RUT:s' förslag om en sänkning av maximal bidragsdel beträffandeutgående lokaliseringsstöd. Om bankerna gesmöjlighet att långsiktigt, direkt eUer indirekt via närståendeinvestmentföretag, förvärva aktier i företag kan finansieringsfrågan vid t.ex.produktutveckling eller kapitalintensiv rationalisering lösas på ett förföretaget gynnsammare sätl än . Som läget nu är, är förelagaren, när samhällets stöd är maximaltutnyttjat, hänvisad till lån medhöga räntekostnader som föQd. I elt uppbyggnads- och/eUer utvecklingsskedeär företaget ofta mycket känsligt för ökade kapitalkostnader. De kan i ett visst läge äventyra hela denliUlänkla utveckUngen. Genom emissionav typ B-aktier kan företagaren öka aktiekapitalet utan att inflytandet i företaget nämnvärt förskjuts. Ettförfarande som skulle kunna bli mycket värdefullt för företag iJämtlands län. anser att förslagel irefererade delbelänkande om ett fullständigtgenombrott av det nuvarande aklieförvärvsförbudet bör genomföras såsom det beskrivs i Modell I (avsnitt2.2.1). Del ger en eftersträvad möjlighet tiU finansieringsformer över helafältet mellan aktieförvärv ochbankernas tradiflonella kreditgivning. Genom t.ex. sidobolag kan bankerna därmed förutom att förvärva aktier ellerandelar i andra bolagsformer också lämna vinstandelslån, konverteringslåneller annan långivning. I 6 6 föreslås att förvärv enligt paragrafen genastskall anmälas till bankinspektionen. Detta överensstämmer med gällande regel i 568 banklagen. I anledning av vadsålunda föreslås får inspektionen åberopa sitt förslag betr. vissarationaliseringar redovisat i skrivelse till regeringen rörandelånglidsbedömningar för budgetåren 1982/83-1985/86. Inspektionen ifrågasattebehovet av dessa löpande anmälningar av alla egendomsförvärv. Mot denna bakgrundfår inspektionen nu föreslå att bestämmelsen i 6 6 sistaslycket utgår. Inspektionen kommer att ägna förvärven uppmärksam het vid sina bankundersökningar samt med stöd av sin allmänna befogen- '92 het alt infordra uppgifter kräva sådana i anslutning till förvärven ispecial- Prop. 1986/87: 12 fall,t. ex. om det gäller förvärv av industrifastighet. Är det fråga om förvärv av exempelvis villor eller friiidshus somofta avyttras inom någon månad, kan det vara tillräckligt atl anmälansker årsvis i anslulning till annan rapportering som sker årsvis. Enligt uttalande i betänkandet, sid. 145, bör banken i ensärskild instruktion uppdra åt en eller flera personer inom banken att närmarekonlrollera bankens engagemang enligt denna paragraf och att fortlöpande informera bankstyrelsen om vadsom gjorts med övertagen egendom. Det torde vara så f. n. att i arbetsordningenför bankslyrelsen ingår bestämmelse om att styrelsen med viss regelbundenhetskall informeras om situationen beträffande övertagen egendom. Därför ingår givetvis ibankledningens uppgtfler att skaffa fram underlaget för sådana föredragningar. Altbehöva nämna detta särskilt i instruktion förefaller onödigt. En eventuellutvidgning av instruktionsmaterialet pä denna punkt borde kunna ske inom ramen för nuvarandeinstruktioner, således utan att en särskild instruktion skapas för denna fråga. 1 tredje stycketges banken rått att förvärva aktier i etl särskilt förvaltningsbolag. Ilikhet med vad som föresläs i 4 6 punkten 5 bör också andelar i handelsbolagbildade för samma ändamål kunna förvärvas. Den föreslagna bestämmelsen omavyttring inom tre är från förvärvet av i paragrafen avsedd egendom börinte införas. Bankinspekflonen torde ha en fortlöpande kontroll avförevarande egendomsinnehav och kan även utan en i lagen satt tidsgränsingripa när en bank förlänger innehavet. 6 8 finns återgiven dels i belänkandet del 1, s. 39, ddsi del 2, s. 140. Av sisinämnda ställe framgår att orden "Vad nu sagtsgäller inte egen aktie" ingår i första stycket, medan de i del 1 satts som etlegel andra siycke. Med sistnämnda placering blir hänvisningarna i paragrafensefterföQande styckenmissvisande. 1 specialmotiveringen till 7 8 kommer utredningen in påfrågan om kapital kravetför garanti som banken ställer för ufländskt dotterbolags upplåning. Utredningen förklarar att om garantin grundar upplåningsrätt i värdlandet den bör täckas pä samma sätt som direkta tillskott av riskkapital. Inspek tionenanser att utredningens förtydligande pä denna punkt är berättigat. Detbör enligt inspektionens uppfattning tilläggas alt garantin bör betraktas pådetta sätt, så snart den har karaktären av garantifondförbindelse. Det avgörande bör med andra ord vara att garantin redovisas såsom ett solidi- 193 13 1986/87. tetsförstärkande tillskott (garantifond) hos mottagande inslitut. Dåfår den Prop. 1986/87: 12 samma karaktärsom flllskott av annat riskkapital. En garanti som avser upplåning avförlagslånekaraktär skatl också läckas på motsvarande sätl som renalillskotl av riskkapilal. Om i värdlandet praktiseras särskilda regler förupplåningsräti eller kapitaltäckning behöver i och för sig inte I paragrafen upptas nästan oförändrat de nu gällandekapitaltäckningsreglerna. Endasl en ändring har vidtagits, efter förslagfrån bankföreningen, och den rör frågan vad som i kapilaltäckningshänseendefår likställas med eget kapital. Enligt nuvarande regler får sålunda jämställas"det nominella värdelav förlagsbevis, utställda av bolaget". Detta utiryck har av bankernatolkats såsom innefattande också annal än förskrivningar, som är avsedda för den allmänna rörelsen. föreslås ettförtydligande på denna punkt, menresultatet blir snarare en begränsning i förhållande tillnuvarande praxis. Enligt förslagelskall med eget kapital jämställas "det nominella värdet av förlagsbevisoch därmed likartade fordringsbevis avsedda för kapitalmarknaden".Utgångspunkten är enligt betänkandet, sid. 149, att föriagsbevis i vedertagenmening endast täcker förskrivningar avsedda för den allmänna rörelsen. Beroendepå hur snävl man vill lolka den föreslagna, citerade skrivningen skulle bankernakunna vara förhindrade att i kapitalbasen räkna in t. ex. en bankkredit medföriagslånevillkor. Detta resultat är sannolikl inte avsett, eftersom det enligl motivenendast är kortfristig föriagsupplåning som man vill utesluta. En bankkreditkan ju myckel väl läggas upp på . Enligt bankföreningen bör bestämmelsen inteknytas till fordringsbevisets natur. Det avgörande bör varaefterslällnings-villkoret - och lånetiden, om det flnns anledning att integodta kortfristig upplåning. För syftet med bestämmelsen synes det ovidkommande, om det flnns revers,föriagsbevis eller enbart ett kreditavtal. Särskilt olycklig bhr knyiningen tillvissa typer av fordringsbevis, om upplåning sker på den inlernationellamarknaden. Direkta motsvarigheter saknas där oftast till begrepp som används på den svenskamarknaden. Utredningen menar att i uttrycket"avsedda för kapitalmarknaden" ligger att bankerna i nu förevarandefall skall vända sig till dem som normalt uppträder som placerare påkapitalmarknaden. Uttalandel motiveras inte närmare. Enligt bankföreningen kandet inte gäma vara så att förlagslåneupplåningeni det här sammanhanget bör vara begränsad till den svenska kapitalmarknaden. Varför det inte skulleduga med ett välrenommeratkreditinstitut i utlandet är svårt att förstå. Huruvida det kreditinstitutnormalt uppträder som placerare på någon kapitalmarknad förefaller helt ovidkommande. anser att detklart måste framgå att bankerna kan vända sig till vilken långivare somhelst i eller utlandet för att förstärka kapitalbasen. Som nämnsinledningsvis under denna paragraf överensstämmer försla get i stort med gällandelag. Detta innebär alt de olika placeringarnas 194 indelning i olika riskklasser eller olika krav på läckning av egetkapital inte Prop. 1986/87: 12 undergått någon förändring. Bankföreningenhar till utredningenframfört önskemål om enändring vilken dock inte kommenterats i utredningens betänkande. Bankföreningenhemsläller om ändring enligl del föQande i den föreslagna - och gällande -riskkatalogen. Till riskgrupp Bhänförs bl.a. fordringar för vilka säkerheten utgörs avinteckning i jordbruksfastighet, t.ex. skogsfaslighel, inom av det uppskattadevärdet. Till riskgrupp C hänförs bl.a. fordringar för vilka säkerheten utgörs avinteckning i industrifastighet, t. ex. vattenkraftverks-fastighet, inom av det uppskattade värdet. -Fram till 1980-talel har vattenkraftverksfastighetersällan utgjort säkerheter för bankkredit på grundav att de regelmässigt finansierais genom obligationslån och delägarlån. Sedan bankerna är 1980 fått rätt attgarantera obligationslån har läget förändrats.Bankerna kan sålunda garantera vattenkraftsverkslån, varvid säkerhelen för bankernas garanti utgörs avintäkten i vattenkraftverksfas-tigheler.Dessa fastigheter synes emellertid i den uppkomna situalionen vara placerade i en alltför ofördelaktig riskgruppi jämförelse med skogsfastigheler,vilka varil en vanlig obligalionslånesäkerhet. anser det motiverat attvattenkraftverksfastighet på gmnd av det stabila värde som finns i en sädan överförs från riskgrupp C lillriskgrupp B och alltså jämställs med bl. a. skogsfasflghet. Vad gäller kapitaltäckningsbestämmelserna (7 kap. 7 6bankaktiebolagslagen, 3 kap. 7 6 i sparbankslagen och 5 kap. 7 8föreningsbankslagen) får riksförbundelanföra föQande. I punkt A 3 inyssnämnda paragrafer har bland olika slag av låntagare angivits"försäkringsföretag med svensk koncession". Motsvarande bestämmelseflnns i nuvarande lag om bankrörelse (57 8). Den situationen kanemellertid uppkomma att ett holdingbolag kan behöva inskjutas mellan ettförsäkringsbolag såsom moderbolag och dess helägda ålerförsäkringsbolag för attunderlätta finansieringen av återför-säkringsbolaget. Detta är av särskild betydelse fördotterbolagets verksamhet på den internationella återförsäkringsmarknaden. Pådenna marknad blir varje ålerförsäkringsbolag upptaget på en s. k.rating-lista, varvid bolagets eget kapUal och skulder får avgörandebetydelse. För att undvika att elt ålerförsäkringsbolag belastas med storabanklån kan i stället finansieringen ske på så sätt att ett holdingbolag somäger samtliga aktier i återförsäkringsbolaget fungerar som finansiär åtåterförsäkringsbolaget genomåterkommande nyemissioner i sistnämnda bolag. Det är därförangeläget att holdingbolaget vid tUlämpning av kapitaltäckningsreglerna kanjämställas med försäkringsföretag med svensk koncession. Sakligt setttorde något hinder härför inte föreligga med hänsyn tillatt holdingbolaget är etldotterföretag tUl ett försäkringsbolag och därigenom står under lillsynav försäkringsinspektionen.