prop · GA03157 · 1986-12-31 00:00:00 — Situationen kompliceras dessutom av att det är brist på avfallför förbränning på vissa platser, även om det för landet totalt finns ettöverskott. Denna typ av problem torde dock på lite sikt kunna lösas genom ettutökat kommunalt samarbete. Den genomsnitthga utnyttjningstiden för avfallsvärmeverkuppgick till ca . Vissa större anläggningar liggerdock på den maximala nivån, vid tillgänghghet. I defall utnyttjandet ligger väsentligt un- der dennanivå finns flera förklaringar. För vissa äldre anlägg- Skr. 1986/87: 157 ningarär tillgängligheten lägre än '.' 1 vissa fall räcker inte avfallet för kontinueriigdrift året runt. Vidare kan värmebehovet i vissa fall vara så lågt attanläggningen måste stängas eller värmen kylas bort. Utnyttjningstiden antas öka till i genomsnitt 6 000 timmarper år. Detta kan ske t ex om baslastproduktionen ökar genom tillkomsten avnya kunder med jämn årsförbrukning. I vissa fall kan det vara möjligt att ökatillgängligheten genom ombyggnad. Även lagring av värme kan användas för attöka utnyttjningstiden. Siffran skall betraktas som ett försök att uppskattapotentialen snarare än som en beskrivning av genomförbara förändringar. Den totala potentialen för ökad avfallsförbränning vid fjärr\är-meproduktionskulle under dessa förutsättningar kunna stiga med 2 ä , se tabell10.1. Tabell 10.1 Olika möjligheter att öka avfallsanvändningenvid fjärr-värmeproduktion (TWh bränsle). Minskning av andra fasta bränslen 0,3 " Ökad utnyttjningstid 0,7 " Nya anläggningar 1,2 " Totalt, övre gräns ca Källa: Statens energiverks pannregister, DRAV-projektel De Större befintliga och planeradeavfallsförbränningsanläggningarna redovisas i tabell 10.2. De 14 orter somfinns medtagna svarade för av avfallsförbränning. Som redantidigare framgått finns möjligheter att öka avfallsförbränningen främst iStockholmsområdet samt i några mellanstora orter i . Avfall kan som framgår av genomgången i bilaga 6 ävenutnyttjas för elproduktion. Denna genomgång inriktas på frågan omkraftvärmeproduktion med avfall. Kostnaden för elproduktion är under dessaförutsättningar starkt beroende dels av kostnaden för avfallsbränslet dels av värmekrediteringensstorlek. Elproduktion i avfallseldade kraftvärmeverk blir med utgångspunkt i dessakalkyler lägre än produktionskostnaden för el från kol- eller oljekon-denskraftverk.Det kan dock inte från dessa resultat avgöras om avfallseldade kraftvärmeverk iframtiden kan klara konkurrensen från t ex koleldade kraftvärmeverk.Analysresultaten bör därför tills vidare tolkas med försiktighet. I såväl som sker storskalig elproduk- Tabell 10.2 Orter med beflntlig eller planeradavfallsförbränning Skr. 1986/87: 157 50 OOO"" 35 000'T 50 000'T =har tillstånd att genomföra ökningen * Anläggningar/ökningar som är beslutade tion med avfall. Tekniskt sett är dock elproduktion medavfall mer komplicerad än elproduktion med bränslen som kol. Driftstoppen kanförväntas bli fler vid avfallsförbränning, likaså misstänks korrosion kunnaorsaka problem i större utsträckning. Eftersom erfarenheterna av elproduktionmed avfall är begränsade i , och även internationellt sett för mindreanläggningar, måste bedömningarna av utveckhngen i ske med försiktighet.De beräkningsmässigt erhållna resuhaten behöver verifieras med praktiskaerfarenheter innan man kan dra några mer bestämda slutsatser om de framtidaförutsättningarna för elproduktion ur avfall. Det bör noteras att kostnaderna för elproduktion i avfallseldadekondenskraftverk blir högre än för kolkondens, varför detta alternativ bedömssom mindre intressant. Vid genomgången av avfall för bränsleändamål framgick atten del av industriavfallet kan utnyttjas för produktion av bränsleflis. Genomutsortering av en träfraktion, som inte är förorenad genom impregnering e d,skulle mängden industriavfall enligt denna bedömning kunna minskas med ca 0,75Mton . Träfraktionen flisas och används som bränsle i konventionellafastbränslepannor, vilket skulle kunna ge 2,5-3,. Ingen ombyggnad avpannor eller anläggningarna i övrigt fordras i detta fall. För anläggningsägaren torde det vara relativt ointressantom bränslet kommer från skogen eller från rivningar. Risets värde kan därförgrovt uppskattas med hjälp av gällande marknadspriser. Om priset förträbränslen sätts till /MWh, har träfrak- tionen iindustriavfallet ett marknadsvärde på ca 250 miljoner Skr. 1986/87:157 kronorper år. Därtill kommer minskade deponeringskostnader med ca 100 miljonerkronor. Möjhgheterna att utnyttja träfraktionen i industriavfallet för flisproduktionhar således ett betydande ekonomiskt värde. För att detta skall kunnagenomföras krävs att de problem, främst sorteringen av avfallet i tvåfraktioner, kan lösas på ett tillfredställande sätt så att en tillräckligt renträfraktion kan framställas. Användningen av flis uppgick till ca bränsle år1984. En flisfraktion framställd av industriavfall skulle här kunna utgöra ettväsentligt tillskott till de inhemska bränslena för fjärrvärmeproduktion. Sammanfattningsvis kan konstateras att möjligheterna attöka avfallsförbränningen för produktion av värme för användning i fjärrvärmenätär koncentrerade dels till dels till några mellanstora orteri södra och . En ökning från nuvarande ca bränsle(2,värme) till runt bränsle (4,värme) framstår som möjlig.Produktion av el i kraftvärmeverk för avfall kan bli aktuell, men detåterstår att klarlägga ett antal frågor av teknisk och ekonomisk natur.Framställning av bränsleflis genom utsortering av trä ur industriavfall kandessutom bli lönsam under förutsättning att tekniska och miljömässiga problemkan lösas. 10.4 Hälso- och miljöfrågor Omhändertagande och behandling av stora mängder hushålls-ochindustriavfall är med hänsyn till avfallets sammansättning och innehåll avskadliga ämnen och produkter alltid förenat med hälso- och miljöproblem. Dettagäller oavsett vilka behandlingsmetoder eller kombination av metoder somväljs. Deponering av avfallet medför framförallt problem med vattenföroreninggenom att lakvatten läcker ut till grundvatten och ytvatten och medluftföroreningar genom att gaser avgår till luften. Deponeringen medför ocksåproblem genom att stora markområden måste tas i anspråk och genom att enallmänt sett negativ inverkan sker på omgivningen. Anläggningar föravfallsförbränning kan framförallt ge upphov till luftföroreningsproblem. Hanteringenav restprodukter som aska och slagg kan också orsaka vissa problem, även omdessa problem bedöms vara mindre än vid deponering av hushållsavfall. Vidförbränning kompliceras föroreningsbilden av att nya inte önskvärdaföroreningar bildas, främst dioxiner och andra klorerade organiskaföroreningar. Det finns inga enkla lösningar på avfallsproblemen. negativaeffekter på människors hälsa och miljö kan därför sanno- Skr. 1986/87:157 liktinte helt undvikas. Men problemen kan begränsas och minimeras genommiljövårdsinsatser. Det sker som tidigare framhållits genom produktkontroll,återvinning och återanvändningen, insamling av farliga produkter samt genomsärskilda miljöskyddsåtgärder vid behandhng av avfallet och genom etttillfredsställande omhändertagande av det avfall som blir kvar. Det finnsockså skäl att stryka under att betydande insatser härvidlag redan har gjortsoch att ligger långt framme när det gäller såväl hanteringen avavfallsproblemen genom förbränning och deponering som forsknings- ochutvecklingsinsatser. Trots dessa betydande satsningar på avfallsbehandlingen iSverige framförallt är situationen intetillfredsställande. Vid avfallsförbränning gäller detta i första hand utsläppentill luft dels av vissa tungmetaller som kvicksilver och kadmium dels av dioxineroch andra organiska föroreningar. Ytterligare åtgärder måste därför vidtas föratt reducera utsläppen till nivåer som är acceptabla från hälso- ochmiljösynpunkt. I detta arbete är det också angeläget att minska utsläppen avsura ämnen som klorväte som ett led i arbetet på att lösa särskilt de lokalaförsurningsproblemen. Inom ramen för detta utredningsarbete har framkommit attdet råder en betydande aktivitet hos kommuner och anläggningsägare när detgäller miljövårdande åtgärder med denna inriktning. Man kan peka på såväluppbyggnad av system för källsortering och insamling av miljöfarliga produktersom åtgärder för att förbättra förbränningen vid anläggningarna och införandeav avancerad rökgasrening. Redovisningen i kapitel 6 har också visat att detredan med utnyttjande av kommersiellt tillgänglig teknik är möjligt attväsentligt reducera utsläppen inte minst av de ämnen som bedöms vara av störstintresse. Den avgörande frågan från hälso- och miljösynpunkt i dettautredningsarbete är om man genom miljövårdstekniska insatser kombinerade medproduktkontroll, återvinning och insamling av miljöfarliga produkter kanreducera de återstående utsläppen vid avfallsförbränning till sådana nivåer attdet blir acceptabelt från hälso- och miljösynpunkt. Denna fråga kommer att analyserasoch diskuteras i detta avsnitt med utgångspunkt dels i de bedömningar avmöjligheterna att minska utsläppen och minska andra störningar som gjorts ikapitel 5-7 och 9 dels i de hälso- och miljökrav som ställs i kapitel 3 samt ibilagorna 3 och 4. Huvudalternativet till förbränning är som tidigareframhållits direktdeponering av allt hushållsavfall och av den brännbara delenav industriavfallet. Bortfallet av energiproduktion i form av värme tillfjärrvärmesystemen får då kompenseras med ökad för- bränningav kol eller annat fastbränsle. Öm en jämförelse skall S'"- 1986/87:157 görasmellan ett förbränningsalternativ och ett deponeringsalter- nativ bördärför hänsyn tas till de hälso- och miljöproblem som kanuppkomma av såväl deponeringen av de avfallsmängder som inte förbränns som den energiproduktion med t ex andrafasta bränslen som måste ersätta bortfallet av avfallsenergin. Samhällets grundläggande strategi är som tidigare betonatsatt genom återvinning och återanvändning av material ur avfallet minskaavfallsmängderna och härigenom så långt möjligt eliminera avfallsproblemen.Erfarenheterna av en långvarig verksamhet på detta vida område har dock visat attdet är fråga om ett långsiktigt arbete. Den viktigaste orsaken till dessaproblem är sannolikt att en effektiv återvinning och inte minst produktkontrollförutsätter åtgärder som ofta medför betydande ingrepp i viktiga delar avsamhällssystemet och i produktion och konsumtion. Det är inte heller fråga omtraditionella miljövårdsåtgärder som kan lösas med tekniska åtgärder av olikaslag. och vill understryka attåtgärder av detta slag för att minska avfallsmängderna och få ett "renare"avfall är väsentliga och i några fall nödvändiga för att klara hälso- ochmiljöproblemen. Det finns t ex starka skäl att fortsätta med aktiva insatser avolika slag för att få bort kvicksilverhaltiga batterier. Bedömningarna av förutsättningarna för fortsatt avfallsförbränninginriktas främst på tre grupper av föroreningar försurandeämnen, främst klorväte dioxiner ochandra organiska föreningar Orsaken till denna inriktning är att dessa tre grupper avföroreningar är av störst betydelse med hänsyn till hälso- och miljöeffekterna.Utsläppen av övriga ämnen och föroreningar har för övrigt redan begränsats tillnivåer som i stort sett är acceptabla med hänsyn till hälso- ochmiljöaspekterna. För övrigt medför åtgärder för att reducera utsläpp och andrastörningar från dessa tre grupper av föroreningar goda effekter påutsläpp av även andra organiska föreningar och metallföreningar. En översikt över utsläppen av de viktigaste föroreningarnafrån avfallsförbränning redovisas i tabell 10.3. Utsläppsvärdena beräknade pernormalkubikmeter torr gas (nm), bygger på de genomgångar av tekniken somgjorts i kapitel 6 och de bedömningar av hälso- och miljöeffekterna som gjortsi kapitel 3. Nuläget avser situationen vid en väl fungerande anläggning medgoda förbränningsförhållanden och en effektiv rökgasrening bestående av elektrofiltere d. Värdena efter åtgärder anger läget vid en anläggning där dels åtgärdervidtagits för att minimera utsläppen ge- nom att optimeraförbränningen för att minimera utsläppen dels Skr. 1986/87: 157installation skett av en kompletterande avancerad rökgasrening i form av entorr, halvtorr eller våt metod. Det bör understrykas att en allmän utgångspunkt för bedömningarnaav hälso- och miljöfrågorna i samband med avfallsförbränning är att förbränningav avfall endast bör ske i väl fungerande anläggningar, där processen kandrivas under optimala förhållanden. Detta förutsätter förutom god tekniskutrustning en välutbildad personal och goda möjHgheter till styrning och övervakningav driften. För undvikande av större utsläpp vid start och stopp börkontinuerlig drift eftersträvas. För flertalet av de aktuella föroreningarna är de storskahgaeffekterna på miljön av störst intresse. För att ge ett begrepp om vilkaeffekter som miljöskyddsåtgärder skulle kunna få på de samlade utsläppenredovisas i tabell 10.3 beräknade åriiga utsläpp i landet av de olikaföroreningarna. I tabellen jämförs situationen före och efter åtgärder vidförbränning av dels 1,4 Mton avfall dels 2,5 Mton. Det första alternativetinnebär oförändrad förbränning, det senare alternativet att merparten avhushållsavfallet förbränns tillsammans med en mindre mängd industriavfall. Detbör observeras att de redovisade utsläppsmängderna i nulä- Tabell 10.3 Uppskattade utsläpp av föroreningar frånavfallsförbränning med dagens och morgondagens teknik. 0,08' 0,7-' 1,2' 0,1-2,0 ' anges i mg/nm', med undantag för PAH som anges i ug/m'och dio.xiner som anges i ng/nm', torrgas vid anges i ton . med undantag för PAH som anges i kg och dioxinersom anges i g ' Genom produktkontrollåtgärder och insamling av batterier bör dessa värdenkunna reduceras . När det gäller mätnoggrannhet, se kapitel 3, se sid 59. set inte helt speglar den faktiska situationen i landet,utan utgör Skr. 1986/87:157 en beräkning baserad på bedömningar avemissionerna från typiska anläggningar. Utsläppen av kvicksilver har orsakat allvarliga hälso- ochmiljöeffekter i stora delar av det norra halvklotet. I konstateradesunder att vissa fågelarter blev allt sällsyntare och samtidigtpåvisades höga kvicksilverhalter i fisk. De förbud som infördes mot användningav kvicksilver som betmedel och de begränsningar av utsläppen framförallt frånskogsindustrin som genomfördes gav goda resultat. Fågellivet återhämtade sigoch kvicksilverhalterna i fisk minskade. upptäckte manemellertid fisk med höga kvicksilverhalter även i sjöar långt från föroreningskällor.Dessa höga halter orsakades främst av en kombination av nedfallet av luftburetkvicksilver och försurningen. Införandet av gränsvärdet kvicksilver per kg fiskmedförde att ett stort antal sjöar måste svartlistas. En del av dessa svartlistningarkunde senare upphävas som en följd av de positiva effekterna av de utsläppsbegränsandeåtgärderna. Men är flera hundra vattenområden svarlistade.Kombinationen av nedfallet av luftburet kvicksilver och försurningen harmedfört att kvicksilverhalten åter ökat i fisk med 0,1-0,/kg och i vissafall med upp till /kg. Generellt sett har det ökade nedfallet från luften under1900-talet ökat tillförseln av kvicksilver till skogssjöar i södra och mellerstaSverige med en faktor fem. I de nordliga delarna av landet har ökningenbegränsats till en fördubbling av värdena. Kvicksilverhalterna i fisk har tillföljd av detta nedfall sannolikt ökat i från omkring /kgtill 0,5-0,/kg. Omkring 40 000 sjöar är drabbade av denna förhöjning. Frånallmänna synpunkter är det inte acceptabelt att fisk från stora delar avvattenområdena i inte kan utnyttjas som livsmedel. Den viktigaste expositionsvägen för kvicksilver tillmänniskor är via fisk som innehåller kvicksilver, huvudsakligen i form av metylkvicksilver.Senare års forskning tyder på att även små intas av kvicksilver kan leda tillbl a försenad och hämmad utveckling för barn. har därförnyligen rekommenderat atl gravida kvinnor inte bör konsumera fisk sominnehåller kvicksilver. Detta och andra skäl talar entydigt för att kraftfullaåtgärder erfordras för att minska utsläppen av kvicksilver. Utsläppen av kvicksilver till luft i beräknas år1984 uppgå till ca , se tabell 3.6. Mer än hälften av detta kvicksilvereller ca kom från förbränning av avfall. Hushållsavfallet beräknasinnehålla i genomsnitt ca kvicksilver per ton avfall, under förutsättningatt någon återvinning av batterier inte brännbara delen av industriavfallet räknar man med Skr. 1986/87:157 attkvicksilverinnehållet uppgår till ca /ton. Detta innebär atthushållsavfallet och den brännbara delen av industriavfallet tillsammansskulle innehålla kvicksilver, varav ca kommer frånkvicksilverhaltiga batterier. Kvicksilver kan vid förbränning av avfallet i motsats tillflertalet andra metaller inte fångas in med reningsutrustning för avskiljandeav stoft och partiklar. Försök har t ex visat att av kvicksilvreti avfallet återfinns i askan efter elektrofilter. Det innebär att huvuddelen avkvicksilvret följer med rökgaserna ut genom skorstenen. De mer ayancerademetoderna för rökgasrening har visat sig kunna avskilja avkvicksilvret. Men om en kraftig minskning av belastningen på miljön medkvicksilver skall kunna ske, vilket är nödvändigt oavsett om avfallet förbrännseller deponeras, måste kvicksilverhaltiga produkter tas bort så att de intehamnar i avfallet. Den helt dominerande källan härvid är de alkaliskabrunstensbatterierna. har bedömt att kvicksilverinnehållet iavfallet skulle kunna reduceras med 4-4,genom en kombination avproduktkontrollåtgärder och insamling av batterier. Vid en förbränning av 2,5 Mtonavfall i anläggningar som är försedda med en avancerad rökgasrening, somavskiljer av kvicksilvret, skulle de samlade luftutsläppen i landet därmedkunna begränsas till ca . En potential för ytterligare minskningav kvicksilverutsläppen genom framtida produktkontroll åtgärder föreliggerdärtill. Det förutsätts att det uppsamlade kvicksilvret inte släpps ut igen isenare led, t ex i samband med processer för återvinning eller vid deponering.Uppmärksamhet måste således riktas mot dessa problem. Detta skulle innebära att även vid en ökadavfallsförbränning upp till 2,5 Mton kommer de samlade utsläppen inte att blistörre än utsläppet från t ex . Förbränning av allt hushållsavfallskulle under dessa förutsättningar bidraga till nedfallet över södra ca per km- och år mot f n . Totalt räknar man f n med ett nedfall avca per km över . Om utsläppen från avfallsbränningen ilandet begränsas till denna omfattning kan de enligt naturvårdsverketsbedömning accepteras, eftersom dessa tillskott endast marginellt skulle bidratill kvicksilverbelastningen på miljön. Det bör i detta sammanhang understrykas att spridningsmönstretför vattenlösligt kvicksilver har stora likheter med det som gäller försvaveldioxid. En konsekvens av detta är att utsläppen till luft av kvicksilveri andra länder påverkar nedfallet över och att frågan om åtgärder iandra länder därför behöver tas upp. Kadmium är liksom kvicksilver ett ämne sominte har någon positivfunktion för något levande. Kadmium kan orsaka många Skr. 1986/87: 157 olikastörningar på det levande, från direkt död vid höga koncentrationer till stördfortplantning, hämmad tillväxt, minskad bildning av vita blodkroppar ochminskad syreupptagning m m. Vid yrkesmässig exponering har enrad effekter på hälsan kunnat iakttagas såsom skador på lungor och njurar.Kadmium misstänks också ha en cancerframkallande effekt. Den mest känsligaeffekten av kadmium vid långtidsexponering av människor anses vara skador pånjurarna till följd av upplagring av kadmium. Kadmium har dessutom en mycketlång halveringstid i kroppen, vilket innebär att exponeringstider på fleradecennier blir betydelsefulla vid bedömning av riskerna. Exponering via luft,dricksvatten och föda blir tillsammans avgörande för om risk för ogynnsammaeffekter föreligger eller ej. Även om beräknade halter i luft via inandning inte gernågot nämnvärt bidrag till kadmiumintaget bidrar dock utsläppen av kadmium tillökad deposition inom främst närområdet. Det finns indikationer på att mängdenkadmium i miljön har ökat, bl a i brödsäd. Här är dock gödningsmedel denfrämsta kadmiumkällan. Om denna tendens skulle fortsätta och kanske öka pågrund av försurningen, kan på lång sikt risker uppkomma för njurskador hosbefolkningen. Ett viktigt mål är mot denna bakgrund att tillförseln av kadmiumtill naturen begränsas så att negativa effekter av betydelse inte uppträder påhälsa och miljö. Som en konsekvens av detta infördes ett förbud motanvändning av kadmium. För varor som innehåller kadmium och som inte omfattasav förbudet planeras särskilda produktkontrollåtgärder. Det gäller bl a föruppladdningsbara nickel/kadmiumbatterier. Utsläppen av kadmium till luften genom avfallsförbränningberäknas uppgå till , vilket motsvarar av de samladeutsläppen på till luft från olika källor i . Ställt i relationtill de samlade nedfallet i som uppskattas till , svararsåledes avfallsförbränningen för en till . Trots attavfallsförbränningens andel av kadmiumtillförseln till miljön är begränsad börmöjligheterna till en ytteriigare reduktion utnyttjas. Vid en väl fungerande anläggning uppgår utsläppen av kadmiumtill 0,05-0,/nm. En sänkning av utsläppen av stoft ner till /nm medföratt kadmiumutsläppen kan reduceras till 0,02-0,/nm-', dvs tillknappt hälften av de nuvarande utsläppen. Det skulle innebära att de samladeutsläpperi till luften vid oförändrad nivå på avfallsförbränningen begränsastill ca och vid förbränning av 2,5 Mton till ca perår, se tabell 10.3. Begränsasutsläppen av kadmium från avfallsförbränning en- Skr. 1986/87: 157 ligtovanstående skulle de resterande utsläppen enligt ge såmarginella tillskott till kadmiumspridningen att de knappast kan ha betydelsefrån hälso- eller miljösynpunkt. Åtgärder för att minska tillflödet tillsamhället av kadmium, som f n uppgår till , är då väsentligtviktigare. Det bör också noteras att hushållsavfallet beräknas innehålla 25 tonkadmium, som till den helt dominerande delen hamnar på upplagen. Miljöeffekterna av försurande ämnen är välkända sedan mångaår. I genomsnitt kommer av det svavel som faller ner över fråninhemska källor. Målsättningen är att utsläppen av svaveloxider skall minskasmed och av kväveoxider fram räknat årsnivå. har svaveloxidutsläppen minskat till ochkväveoxiderna till . Utsläppen av försurade ämnen från avfallsförbränning beräknasuppgå till ca svaveldioxid och en lika stor mängd kväveoxideremitteras. Detta innebär att utsläppen av dessa försurande ämnen utgör en procentav den samlade belastningen från inhemska källor. Utsläppen av klorväte från avfallsförbränning uppgår tillca , vilket innebär att avfallsförbränning är den heltdominerande källan för klorväteutsläpp i landet. I ett regionalt, storskaligtperspektiv har dock dessa utsläpp inte någon större betydelse för försurningeni jämförelse med de totala utsläppen av svaveloxider och kväveoxider i landet.Lokalt kan dock effekterna ha betydelse. Utsläppen från en stor anläggning förförbränning av avfall beräknas t ex kunna öka syradepositionen i närområdetmed . Det kan i svagt buffrade sjöar leda till att pH minskar med någontiondels enhet. Åtgärder för att minska utsläppen av klorväte frånavfallsförbränning är därför motiverade främst med hänsyn till risken för lokalaeffekter. Kompletteras rökgasreningen med mer avancerade metoder - enligt torrmetod eller genom rökgaskondensering - reduceras utsläppen av klorväte med90-95 %. Man kommer då ner till nivåer som innebär att risken för även lokalaeffekter elimineras. Det bör också understrykas att införandet av sådan meravancerad rökgasrening är en förutsättning för fortsatt avfallsförbränning medhänsyn till utsläppen av såväl kvicksilver som dioxiner och andra organiskaämnen. Risken för direkta hälsoeffekter genom inandning bedöms redanvid dagens nivå på utsläppen vara mycket liten.