prop · GA0390 · 1986-12-31 00:00:00 — Vid återvinning enligtolillböriighelsregeln, 30 8 KL, år del emellertid tillräckligt all rättshandlingeni förening med senare åtgärd, l.ex. alt gäldenären undanhåller valuta som hanfått, var lill nackdel för borgenärerna eller vissa av dem. Nackdelsrekvisiietframgår inle av någon uttrycklig bestämmelse utan är underförstått och del haröverlämnats lill rättstillämpningen att frän fall lill fall avgöra om nackdeluppstått för någon borgenär. Vid nackdelsbedömningen kan man komma in på frågan omtidpunkten för olika skulders uppkomst. Den frågan är också avgörande för bedömningenom en fordran får göras gällande i konkurs. Bestämmelser om vilka fordringar som får göras gällande ikonkurs finns i 100 8 KL. Den paragrafen motsvaras i mittförslag av 5 kap. I 8. Enligt 100 8 första styckel KL får i princip endastfordringar som uppkommit innan konkursbeslulel meddelades göras gällande. Dettainnebär dock inle att samtliga de omständigheter som utgör grunden förfordringen måste ha inträffat före konkursbeslulel. Enligt paragrafens andrastycke fär nämligen en fordran göras gällande även om den är beroende avvillkor eller inle förfallen till betalning. I doktrinen har en allmän principformulerats enligt vilken den väsentliga grunden för fordringsanspråkel måsteföreligga vid lidpunkten för konkursbeslulel för alt fordringen skall fä görasgällande. Huvudprincipen mäste vara all den som fören rättshand ling som är i fråga för återvinning har en fordran som får göras gällande i konkurs är att anse som borgenär . En sädan fordran bör således komma i beaktande vid nackdelsprövningen. Vad kommissionen har velat uppnå med den föreslagnabestämmelsen Prop. 1986/87:90 får alltså, såvitt gäller skulder i allmänhet, iprincip anses motsvara gällande rätt genom den innebörd begreppet borgenärmåste ges vid nackdelsbedömningen. En skuld avseende böter, där domen ännuinle vunnit laga kraft för rättshandlingen, för att nämna ett avkommissionens exempel, kan således beaklas vid nackdelsbedömningen. Ocksäskulder avseende skadestånd torde kunna beaktas när den skadegrundandehändelsen har ägt rum före rättshandlingen, även om skadan då ännu inleinträffat. När del gäller skulder avseende skatter och avgifter ärproblemen delvis annorlunda. Jag vill här först framhålla atl man iskatlerätlsliga sammanhang brukar använda uttrycket latent skatteskuld för allange en skattebelastning som kan bli aktuell nägon gäng . Man avserdå det förhållandel alt en framlida försäljning av en tillgäng kommer allutlösa en inkomstbeskattning. Sä länge en försäljning inle har skett utgör denframfida skatten en latent (dold) skuld som åvilar tillgångarna i fråga. Denlatenta skulden kan aldrig anges till elt exakt belopp eftersom den är beroendeav ell antal okända faktorer såsom om och när försäljning sker, vinslensstorlek och den skattskyldiges övriga inkomster (jämför arvs- ochgåvo-skatlekommitléns delbetänkande, DsFi 1986:4, Latent skatteskuld vid arvs-och gävobeskattning s. 5). Enligt min mening bör man därför undvika atl tala omlatenta skatteskulder för fall där den transaktion som ger upphov tillskattebelastningen redan har företagits. Som framgår av vad jag har anfört har del brukathävdas atl skulder avseende inkomstskatt i konkursrätlsliga sammanhang skallanses uppkomma först i och med beskattningsårels utgång. Staten skulle följaktligen,vid lillämpning av 100 8 KL, i princip inle vara berättigad till utdelning fören fordran på slutlig skall med mindre än alt beskattningsåret har gäll tillända före konkursutbrollel. Frågan om skalle- och avgiflsskulderuppkommer är emellertid i viss män oklar. Detta har föranlett en uttryckligreglering såvitt gäller förutsättningarna för förmånsrätt i konkurs. I 3 8 lagen (1971:1072) om förmänsberättigadeskattefordringar m.m. finns sålunda en särskild bestämmelse som föreskriver atlden tidrymd lill vilken en skatt eller avgift är all hänföra skall ha gäll lillända när beslutet om konkurs meddelades för all förmånsrätt för en fordran påslutlig skatt enligt uppbördslagen (1953:272) eller slutlig avgift enligt vissaförfattningar skall föreligga. I förarbetena till denna bestämmelse påpekadesall det härmed kan uppkomma en skillnad mellan möjligheten alt bevaka fordringenöver huvud tagel och alt bevaka denna med förmånsrätt men alt frågan ipraktiken fär mindre betydelse. En fullständig lösning pä problemen med attavgöra när en skatte- eller avgiftsfordran skall kunna bevakas ansågs böragöras i annal sammanhang (prop. 1971:142 s. 40). Dessa uttalanden ger underlag för den slutsatsen att enskattefordran i vissa fall kan berättiga till utdelning även om den lidrymd lill vilken skatten är all hänföra inle gått till ända när beslutet om konkurs meddelades. Vidare bör framhållas all de nämnda bestämmelserna inle är avsedda alt begränsa förmånsrätten för preliminär skall eller avgift. således iförarbetena atl en fordran på l.ex. preliminär B-skatl bör kunna Prop.1986/87:90 göras gällande med förmänsrätt även om fordringen inte har förfallittill betalning vid konkursulbroltet såvitt avser den del av fordringen som fåranses belöpa pä liden (samma prop. s. 43). 1 den män en fordran pä skatt eller avgift harbelalningsrätl i konkurs bör den som förut har konstaterats också kunna beaklasvid nackdelsprövningen i älervinningssammanhang. Av den uttryckligaregleringen beträffande frågan om förmånsrätt kan slutas att detta i vart fallkan ske dels, såvitt gäller slutlig skall eller avgift, om den tidrymd tillvilken skallen eller avgiften är all hänföra har gått tili ända vid tidpunktenför rättshandlingen, och dels, såvitt gäller preliminärt debiterade skatter ochavgifter, till den del fordringen fär anses belöpa pä liden förerättshandlingen. Som jag tidigare varit inne på utesluter dock interegleringen all man vid nackdelsbedömningen bör kunna la hånsyn lill en sådanfordran än som har sagts. kan ju denskatteskuld som sedermera, efter beskatlningsperiodens utgång, framråknas iprincip hänföras lill de olika transaktioner som har skett , ochdel finns därför utrymme för etl synsätt som innebär att en viss transaktionsom har företagits skall anses ha ökat gäldenärens skulder.Detta får i allt fall anses gälla vid extraordinära affärshändelser, såsomförsäljning av slörre delen av tillgångarna i en rörelse. I sädana situationermöter det normalt inle heller några beaktansvärda problem all fastställa denskall som hänför sig till transaktionen i fråga. Som kommissionen har framhållit bör återvinning i allahändelser kunna komma i fråga enligt otillbörlighetsregeln i nuvarande 30 § KL,om förutsättningarna i övrigt för återvinning enligt denna bestämmelse är uppfyllda,i del fallet atl gäldenären genom all sälja rörelsetillgångar tar fram enskatteskuld som han inle kan betala därför all vederlaget tas i anspråk förreglering av annan gäld. Skalleanspråk som uppkommer vid sådana transaktionersom kan återvinnas enligt ofillböriighelsregeln torde ofta fastställas genomefterlaxering. Vanligen ger dä efiertaxeringsbeslulei direkt besked omstorleken av den skall som belöper på den aktuella transaktionen. Oavsett om det gäller återvinning enligtotillbörlighetsregeln eller enligt de objektiva bestämmelserna kan manemellertid, som har framhållits vid remissbehandlingen, ocksä tänka sig falldär det pä grund av tidigare förluster eller andra transaktioner underbeskattningsperioden uppkommer svårigheter all beräkna den skatteskuld somföreligger vid lidpunkten för eller hänför sig lill en viss rättshandling. Detkan alltså vara fråga om sinsemellan myckel skiftande situationer. Den avkommissionen föreslagna regleringen löser inle de problem som kan uppkomma.Det torde vara ofrånkomligt alt hithörande frågor til! viss del överlämnas lillrättstillämpningen. Del förtjänar i del här sammanhanget också framhållas allfrågan huruvida nackdel uppstått för staten som skatleborgenär över huvud lagetinle aktualiseras med mindre än alt staten är berättigad till utdelning för denaktuella fordringen. När det gäller skulder avseende arbetsgivaravgifter äruppbörden därav numera, genom lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbets- 125 givare, samordnad med systemet för uppbörd av innehållenpreliminär- Prop. 1986/87:90 skatt enligt uppbördslagen. Efter ändringar i 3 8lagen om förmänsberättigade skattefordringar m.m. har en fordran som avser arbetsgivaravgiftnumera förmånsrätt i den mån avgiften belöper på lön eller annan ersättningsom har ulgells före beslutet om konkurs. En sådan skuld kan därför beaklas vidnackdelsprövningen om avgiften belöper på lön eller annan ersättning som harutbetalats före den för återvinning aktuella rättshandlingen (jfr prop.1984/85:22 s. 20). I fråga om mervärdeskall inträder skattskyldighet senast ioch med att en vara levereras, en tjänst tillhandahålls osv. (4 8 lagen1968:430 om mervärdeskatt). Även en sådan skuld bör därför kunna beaklas vidnackdelsprövningen om varan levererats osv. Del anförda ger vid handen att en tillämpning av gällandeprinciper i linje med de uttalanden som jag här har gjort lämnar etl betydandeutrymme för hänsynslagande lill såväl skatte- och avgiftsskulder som andratyper av skulder vid nackdelsbedömningen i de hänseenden kommissionen åsyftat.Som jag tidigare varit inne pä löser kommissionens förslag inle de problem somhithörande frågor väcker. Frågornas betydelse i älervinningssammanhang börheller inle överdrivas och behovet av en bestämmelse i ämnet är därför intesärskilt slorl. Med hänsyn härtill och till vad jag i övrigl har anfört har jagstannat för all inte i detta sammanhang förslå all en sådan bestämmelse införs. Ett av kommissionens förslag som inriktar sig pänärsläendetransak-tioner är ett förslag om alt bevisbördan för del subjektivarekvisilel i otillbörlighetsregeln (30 § KL) skall överflyttas på närståendemedkonlrahent . Enligt förslaget skall del således ankomma pä medkonlrahenten,i de fall denne är närstående lill gäldenären, alt visa alt han varken hadeeller bort ha kännedom om insolvensen eller de omständigheter som gjorderättshandlingen otillbörlig. Detta är enligt min mening en mycket betydelsefull fräga.Som jag närmare kommer all utveckla i det följande (avsnitt 2.5.4) anser jagliksom kommissionen alt åtgärder för all minska återvinningskärandens utrednings-och bevisproblem bör vidtas. I bestämmelsen om betalning av skuld (35 8 KL) harkommissionen föreslagit två ändringar rörande rekvisitet ordinär betalning.Enligt den gällande bestämmelsen går en betalning av skuld äter om den skettinom ålervinningsfristen och gjorts med annat än sedvanliga betalningsmedel, iförtid eller med belopp som avsevärt försämrat gäldenärens ekonomiskaställning. Återvinning äger dock inle rum om betalningen med hänsyn tillomständigheterna ändå kan anses ordinär. Kommissionen föreslår all bevisbördanhärför skall överflyiias på gäldenärens medkonlrahent i de fall denne inle ärnärstående till gäldenären. I förhållande till närstående medkonlrahentföreslås att betalningens ordinära karaktär inle skall ha någon betydelse alls. Enligt kommissionen har rekvisitet ordinär betalningvållat tillämpnings problem och har, enligt de av BRÅ gjorda undersökningarna, avsevärt försvårat ätervinningsmöjligheterna enligt denna paragraf. Kommissionen har motiverat sitt förslag alt hell slopa undantaget för ordinära betalningar 126 fillnärstående med alt betalningar lill närstående före en konkurs generellt Prop. settmåste presumeras ske i ell illojalt syfte. I de fall regeln skulle föra för långtföresläs all jämkning skall kunna ske enligt 40 8 KL. BRÅi sin promemoria redovisade undersökningarna anses värken motiv ellerlagtext ge säker ledning när del gäller alt fastställa vad som skall anses Det påpekas vidare att vägledande praxis saknas, vilketförklaras med alt älervinningsfrägor ofta löses förhandlingsvägen. Flertaletremissinstanser har avstyrkt förslagen (remissammanställning . Vidparagrafens tillkomst undantogs ordinära betalningar frän återvinning eftersomålervinningsmöjlighelerna annars skulle bli för omfattande. Jag har svårt attse atl del finns några avgörande skäl att se annorlunda på frågan i dag.Betalningar som med hänsyn lill omständigheterna kan anses som ordinära böralltså även i fortsättningen undantas från återvinning. De tillämpningsproblemsom kommissionen velat komma åt rör i första hand innebörden av begreppetordinär betalning och inle eventuella bevisproblem för återvinningskäranden.En lösning med omvänd bevisbörda enligt den föreslagna modellen framstår därförsom mindre lämplig. Alt älervin-ningsfrågorna enligt denna bestämmelse kanlösas förhandlingsvägen tyder också på att bestämmelsen har preventiv effekt. Åtskilligvägledning för vad som skall förstås med att en betalning är all anse somordinär föreligger genom uttalanden i samband med tillkomsten av 35 8 KL (prop.1975:6 s. 223 fl" och 227). Det ligger emellertid i förhållandenas naturall del mäste överlämnas lill rättstillämpningen att närmare bestämmainnebörden i olika typfall. Del synes inle lämpligt att i detta sammanhang göranågra ytterligare uttalanden lill ledning för tolkningen av bestämmelsen. Kommissionenhar rörande samma paragraf föreslagit en ändring av lagtextens uttryck"med belopp som avsevärt försämrat gäldenärens ekonomiska ställning"lill "med avsevärt belopp". Ändringen är avsedd all förebyggamissförstånd, men i likhet med flera remissinstanser anser jag alt den skulleinnebära en saklig ändring som inte lämpligen bör genomföras. Äiervinningssvarandenkan i vissa fall undgå återvinning om han visar alt gäldenären varken var ellerblev insolvent genom rättshandlingen. Med insolvens avses att gäldenären inlerätteligen kan beiala sina skulder och denna oförmåga inte är endasttillfällig. Detta gäller beträffande de objektivt bestämdaäiervinningsbesiämmelserna - således inle för otillbörliga förfaranden enligt30 8 KL - med undanlag för bodelningsfallel, där temat för motbevisningen ärgäldenärens sufficiens. Med sufficiens avses att gäldenären har utmätningsbaregendom som motsvarar hans skulder. Kommissionen harföreslagit atl temal för motbevisningen i dessa be stämmelser skall avse gäldenärens sufficiens i stället för solvens. Som en följd av kommissionens förslag alt förlänga återvinningsfristerna jag återkommer strax lill detta - avskaffas molbevisningsmöjlighelerna i nu varande 31 8 och 34 8 första och iredje styckel KL för ålervinningssva- rande som inte är närslående lill gäldenären varför molbevisningsreglerna enligt kommissionens förslag endast rör närstående lill gäldenären. Som jag närmare kommer atlutveckla (avsnitt 2.5.4) anser jag att kom- Prop. 1986/87:90 missionensförslag bör genomföras såvitt gäller återvinning av rättshandlingar av benefikkaraktär men atl temal för motbevisningen i övriga bestämmelser oförändrat böravse gäldenärens solvens. Kommissionenhar föreslagit att ålervinningsbeslämmelsen beträffande betalning av uppenbartoskälig lön, arvode eller pension (33 8 KL), vilken endast gällernärslående lill gäldenären, skall ges generell tillämplighet och således gällaäven medkonirahenier lill gäldenären som inle är att hänföra tillnärsläendekretsen. Som en följd därav föreslås att även bestämmelsen ombetalningsrätten för fordran på lön, arvode eller pension i konkurs (100 a 8KL) utvidgas lill all avse även icke närslående till gäldenären. Jagansluter mig lill kommissionens överväganden och förslag rörande bestämmelsenom återvinning av lön. Delsamma gäller bestämmelsen om belalningsrätlen förfordran på sädan lön. Dock anser jag alt tillämpningsområdet för sistnämndabestämmelse såvitt gäller icke närstående - i likhet med vad som gäller föråtervinning - bör begränsas till uppenbara fall. Jag återkommer lill dessafrågor i del följande (avsnitt 2.5.5. Kommissionenföreslär vidare en förlängning av ålervinningsfrislerna. Enligt förslagetutsträcks de automatiska fristerna beträffande gåva, betalning av uppenbartoskälig lön m.m., benefik överföring lill pensionsstiftelse och överföringlill personalstiftelse från lill ell år och för överföring tillpensionsstiftelse i annat fall, betalning av skuld, kvittning, ställande avsäkerhet och utmätning från lill . För den förstnämndagruppen utvidgas vidare de förlängda fristerna vid transaktioner mellannärstående frän tvä till . Delsamma gäller bodelningsbestämmelsen. Jagdelar kommissionens uppfattning atl del finns ell behov av förlängdaåtervinningsfrister i vissa fall. Behovet är särskilt påtagligt när del gällerbenefika transaktioner mellan närstående. 1 likhet med kommissionen anser jagall fristerna i de fallen bör förlängas från två till . Jag återkommerlill detta (avsnitt 2.5.6. Kommissionenhar föreslagit en del ändringar / de processuella besläni-melserna, nämligenatt lalefrislen skall räknas frän dagen för konkursbeslulel i stället för fränfrisldagen, all de subsidiära talefrislerna skall förlängas från tre tiil sexmånader, all ålervinningstalan i viss utsträckning skall få väckas även efterkonkursens slut och slutligen atl ålervinningstalan mol bevakad fordran skallfå väckas oberoende av om anmärkning gjorts mot bevakningen. Deprocessuella bestämmelserna behandlar jag i ett särskilt avsnitt (2.5.7). Jagansluter mig därvid hell lill kommissionens förslag utom i ell avseende somgäller förslaget alt talan om återvinning skall kunna väckas även efter del altkonkursen avslutats. Enligt40 b 8 KL får talan om återvinning väckas vid allmän domstol inom ell är från frisldagen. Talan får dessutom väckas frän det att anledning därtill blev känd för konkursboet. Slutligen finns en särskild regel då fråga är om avhändelse av fast egendom eller återgång av bodelning. Tremånadersfrisien räknas i dessa fall frän den dag lagfart 128 söktesrespektive bodeiningshandlingen gavs in till rälien. Kommissionen har funnit atldel i mindre konkurser inte är ovanligt atl anledning till återvinning blirkänd först efter konkursens slut. Sädana konkurser är i de aktuella fallen iallmänhet fillgängslösa och har då en varaktighet endast på några månader.Möjlighet lill återvinning brukar uppmärksammas l.ex. vid taxeringsrevision.Kommissionen har därför föreslagit att ålervinningstalan skall kunna väckasäven efter konkursens slut men inle senare än ett är efter del all konkursenavslutades. Förslaget har fått ellblandat mottagande under remissbehandlingen (remissammanställning II s.46-48). Själv vill jag först pekapä atl kommissionens förslag skulle behöva modifieras vid ett genomförandeeftersom den föreslagna bestämmelsen täcker konkurser över lag och således ävenkonkurser som pågätt , vilket fär anses mindre lämpligt. Reglerenligt vilka talan kan väckas även efter konkursens slut kräver dockytteriigare överväganden. Framför allt krävs en reglering av hur förvaltarensarvode och kostnaderna i övrigl skall betalas om konkursboets talan iätervinningsprocessen inle är framgångsrik. Den reglering som således skullekrävas stär enligt min mening knappast i proportion till de fördelar som stäralt vinna med reformen. Jag förordar därför atl förslaget i den delen inte genomförs. Som framgår av dettidigare anförda (avsnitt 2.4.2) biträder jag kommissionens förslag att ivissa avseenden utvidga förvaltarens utrednings- och uppgiflsskyldighet. Kommissionen har därutöverlämnat vissa förslag till ändring av lagtexten som är av mer teknisk natur.Dessa kommer jag all behandla i specialmotiveringen. 2.5.3Bevisningen rörande det subjektiva rekvisitet vid återvinning av otillbörligrättshandling Mitt förslag: Närfråga är om återvinning av en otillbörlig rättshandling skall medkonlrahentsom är närslående lill gäldenären anses ha känt lill eller bort ha känt lillgäldenärens insolvens och de omständigheter som gjorde rättshandlingenotillbörlig. Återvinning skall dock inte äga rum om det görs sannolikt atl dennärslående varken hade eller bort ha sädan kännedom. Kommissionensförslag överensstämmer med mitt förslag utom sä lill vida att närslående, förall undgå återvinning, skall bevisa atl han var i god tro i de angivnahänseendena (betänkandet SOU 1983:60 s. 81 - 87). Remissinstanserna:Förslaget har fått ell blandat men övervägande negativt mottagande.Majoriteten avstyrker omvänd bevisbörda. Mänga remissinstanser godtar ellertillstyrker förslaget. Etl par av dessa ifrågasätter om de föreslagna ändringarnaär tillräckliga (remissammanställning II s. 25-28). Skälen för mitt förslag:Den grundläggande ålervinningsbeslämmelsen finns i 30 8 KL (motsvarar 4 kap. 5§ i mitt förslag). återvinning enligt denbestämmelsen, som för sin tillämpning förutsätter Prop. 1986/87:90 ond trohos medkonlrahenten, blev vid reformen betydligt mer omfattande äntidigare. Bestämmelsenträffar alla slag av rättshandlingar, alltså även sådana som dessutom omfattasav de speciella äiervinningsbesiämmelserna. Det krävs atl rättshandlingen skettpå etl otillbörligt sätt och medfört antingen att en viss borgenär gynnatseller atl egendom undandragits borgenärerna eller alt gäldenärens skulderökats. Gäldenären skall vidare ha varit insolvent vid förfarandet eller blivitdet på grund av detta. Bestämmelsen skiljer sig från de speciellaätervinningsreglerna bl.a. därigenom att det är tillräckligt att indirektskada uppkommit. Skadan för borgenärerna eller någon av dem samt insolvensenbehöver alltså inle vara en omedelbar följd av rättshandlingen ulan kan följaav denna i förening med tillkommande omständigheter. Vidare uppställs ett s.k.subjektivt rekvisit innebärande all medkonlrahenten skall ha känt lill ellerbort känna lill insolvensen och de omständigheter som gjorde förfarandetotillbörligt för atl återvinning skall äga rum. Skäl för atl söka återvinningenligt denna paragraf i stället för enligt de speciellaäiervinningsbesiämmelserna är alt ålervinningsfristen är längre, -gentemot närstående gäller ingen frist alls - och atl rättsföljderna är merförmänliga t.ex. i fråga om avkastning och ränta (39 a § KL). Deundersökningar som ligger till grund för kommissionens betänkande visar alläiervinningsbesiämmelserna i 30 8 KL sällan kommer lill användning. Dettaförhållande har förklarats med svårigheterna för den som söker återvinning attstyrka ond tro hos gäldenärens medkonlrahent. Det är angeläget alt försökakomma lill rätta med dessa svårigheter så långt del nu går. Detsubjektiva rekvisitet, innebärande att gäldenärens medkonlrahent mäste ha variti ond tro, är en avsiktlig begränsning av bestämmelsens i övrigt mycket vidatillämpningsområde. Alt helt avslå från detta krav är som jag ser detuteslutet. Närdet gäller närslående förefaller emellertid nuvarande beviskrav alltförlångtgående. Man bör kunna utgå från att närstående lill gäldenärenregelmässigt känner till, eller borde känna lill, både insolvensen och deomständigheter som gjorde rättshandlingen otillböriig. Avdet sagda följer alt jag delar kommissionens uppfattning alt man vidåtervinning gentemot närslående med slöd av 30 8 KL bör presumera ond tro hosden närslående. Del fär då ankomma på denne all bryta presumtionen. Enligtkommissionsförslaget krävs för atl presumtionen skall brytas all den närslående visar att han inte var i ond tro, dvs. i princip etl krav päfull bevisning om detta. Enligt min mening bör man inte gå så långt. Del kan vara utomordentligt svårt att bevisa all man inte kände lill ell visst förhål lande. Om den närstående för all undgå återvinning skulle vara tvungen alt bevisa att han var i god tro skulle oiillbörlighelsbestämmelsen i praktiken bli i det närmaste hell "objektiv" i förhållande till närslående ochsåledes innebära ell faktiskt avskaffande av kravel på subjektiv täckning. Presum tionen bör därför kunna brytas tidigare än vid styrkt god tro. avvägningsynes vara atl presumtionen bryts om motsatsen görs sannolik. Del bör alltsåräcka atl den närstående förebringar sädan utredning all del är sannolikt atlhan inte hade den relevanta kännedomen.