prop · GA0399 · 1986-12-31 00:00:00 — Ensådan meritvärdering ligger väl i linje med de ändringar (1986:430) i 4 kap. 3§ som har beslutat (prop. 1985/86:116, AU 17, rskr. Breddningenav rekryteringsbasen skall självfallet göras också från jäm ställdhetssynpunkt. Jag anser det angeläget att det därutöver vidtas åtgär- 65 5 1986/87. derirekryterings- och utbildningssammanhang för att öka andelen kvinnor Prop.1986/87:99 i chefsbefattningar. (Jft prop. 1986/87:100 bil. Löne- och pensionsfrågorna är självfallet viktiga ichefsförsöriningen. Statsrådet kommer att beröra dessa(bil. En uppfattning som länge haft stöd i forskningen är attchefers egen utveckling och benägenhet för förnyelse avtar isamma befattning. Det är också en ofta gjord erfarenhet att rörlighet ochcirkulation i chefsbefattningar verkar utvecklande och vitaliserande för såvälverksamhet som individ. Erfarenheter pekar också på att det kan krävas olikakvalifikationer hos cheferna i de olika utvecklingsskeden som en verksamhetundergår. Sammantaget bör det jag har sagt om hur kraven ichefsrollen ständigt förändras och om behovet av röriighel i de högstachefsbefattningarna leda fram till en delvis förändrad syn påverkschefskarriären. Den bör framöver i normalfallet kunna inrymma perioder avchefsskap för olika verksamheter åtföljda eller avbrutna av kvalificeradeuppdrag eller tjänstgöring på andra krävande poster i förvaltningen. Ett arbete pågår med inriktningen attstimulera och underlätta rörligheten inom . Jag räknar med atldetta skall kunnna bidra till att öka rörligheten totalt setl bland chefer inomstatsförvaltningen. Regeringens tillsällningsansvar i fråga om chefer vidstatliga myndigheter omfattar såväl verkschefer ochavdelningschefer som byråchefer. När den avgränsningen gjordes år 1965motsvarades myndigheternas byråer under en byråchefs ledning i många fall avvad som benämns avdelningar och som leds av avdelningschefer. ärbyråcheferna endast i en del fall direkt underställda verkschefen. Del gällerframför allt i mindre myndigheter. I andra fall är byråchefen underställd enavdelningschef. Beräkningar som gjordes visade att den gruppen dåomfattade mellan 1 500 och 2000 tjänstemän. Genom att byråchefstiteln på dettasätt kommit att tillämpas också på en organisatoriskt lägre nivä än vad somtidigare var fallet har antalet byråchefstjänster kontinuerligt ökat (jfr rapporten.Ds B 1984:4, Statliga chefsfrågor). Regeringens tillsättningsansvar har härigenom dels kommitatt avse tjänster av en beskaffenhet som den har mindre förutsättningar attöverblicka, dels blivit numerärt så omfattande, aft det har blivit svårt atthantera på ett meningsfullt sätt. Det har lett till atl ansvarsfördelningen harblivit otydlig och all tillsättningansvaret de facto glidit över lill myndigheternaunder regeringen. En viktig förutsättning för regeringens aktivering avutnämningsmakten är att den i fortsättningen kan koncentrera sina ansträngningar i dessa frågor till myndigheternas högsta ledning. Del innebär att regeringen mera 66 aktivt bör utöva sin utnämningsmakt rörande verkschefs-,överdirektörs-och avdelningschefstjänster. Rätlen att tillsälta byråchefer ochmotsvarande som inte lyder direkt under verkschefen eller motsvarande bördelegeras till myndigheterna under regeringen. Frågan kan lösas ulan medverkan. Regeringen och dess kansli bör på olika säll vidhandläggningen av frågor om chefsförsörining tydliggöra och arbeta efter deriktlinjer somjag redovisar i detta sammanhang. Särskild kompetens bör ocksäbyggas upp inom för alt finnas tillgänglig för rådgivning ochhjälp till departement och myndigheter i fråga om högre chefers rekrytering ochrörlighet. De ätgärder som jag i det följande föreslår avser att utgörahjälpmedel och instrument i ett sådant mera aktivt engagemang från departementenssida. 7.3.4 Planering, beslutsunderlag och beslut vidtillsättningar och omförordnanden Vid en verkschefs omförordnande i samma tjänst börregeringen regelmässigt pröva alt tillämpa en kortare förordnandeperiod, inormalfallet . Även vid omförordnande till annan tjänst bör en kortareperiod kunna komma i fråga. Jag vill betona atl avsikten med den nu föreslagnaordningen inte är att ändra inriktningen att en verkschefs förordnandensammantaget i normalfallet bör uppgå till . Kommittén stryker under vikten av att beslutsunderlagetförbättras, atl tillsättningsbesluten görs tidigare och attrekryteringsunderlaget breddas inför verkschefstillsältningar. Vid minbehandling av frågorna om rekrytering, rörlighet och lillsättningsansvar harjag angett de riktlinjer som enligl min mening bör gälla i dessa frågor. Det är också angeläget att regeringen preciserar kraven påplanering, beslutsunderlag och rollfördelning mellan verkschef och departementsledninginför tillsättning av chefer närmast verkschefen. Även om regeringen meraaktivt skall utöva sin utnämningsmakl bör huvudprincipen vara all verkschefenges stora möjligheter till inflytande på valet av sina närmaste medarbetare.Jag avser att i annat sammanhang föreslå regeringen atl ange närmareriktlinjer för ansvars- och rollfördelningen inför tillsättningar avanmälningstjänster. 7.4 Åtgärder som kräver riksdagsbeslut 7.4.1Förflyttningsskyldighet för verkschefer i allmänhet Mittförslag: Visstidsförordnade chefer för sådana förvaltningsmyndigheter somlyder under regeringen skall kunnaförflyttas till en annan tjänst. En regel med denna innebörd bör tas in i lagen(1976:600) om offentlig anställning. Förflyttningsskyldighelenskall kunna ges omedelbar verkan, om del finns synnerliga skäl för del. Enregel om detta bör också las in i lagen. För affärsverkscheferna föreslås en annan ordning (9.6.3). Verksledningskommitténsförslag: Överensstämmer i sak (s. 172) med Prop. 1986/87:99 mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta instanserna berör inte frågan om förflyttningsskyldigheten. Av demsom tar upp frågan är det 17 som tillstyrker kommitténs förslag eller lämnardet ulan erinran och två - hovrätten för Nedre och forskningsnämndenvid juridiska fakulteten i -som avstyrker det. Allmännaöverväganden: Somjag utvecklat under avsnitt 7.3.2 skall en verkschef inormalfallet under sin karriär i olika skeden kunna växla mellan verkschefstjänslerav skiftande karaktär och anlitas för tjänstgöring i olika tjänster iregeringskansliel och utredningsväsendet. Att verkschefen byter tjänst avsessålunda framöver bli en mer vanlig företeelse än vad som ärfallet. Den röriighel som här diskuteras förutsätts ske på frivillig väg ochgrundas på överenskommelser med berörda verkschefer. kommer (bilaga 2) att föreslå regeringen att hosriksdagen begära ett vidgat bemyndigande vid tillämpningen av reglerna omförordnandepension. Syftet är att åstadkomma möjligheter till siörreflexibilitet och anpassning till omständigheter i det enskilda fallet. Detär mot den bakgrunden som det finns anledning atl här uppmärksamma att enfortsatt användning av anställningsformen förordnande för bestämd tid mednuvarande regler innebär att en verkschef inte kan mot sin vilja förflyttasfrån sin tjänst . Trots atl de eftersträvadeomplaceringarna i det helt övervägande flertalet fall förutsätts kunnagenomföras efter överenskommelse, kan man sålunda inte bortse från att det kanfinnas skäl för att också mol verkschefens vilja förflytta honom eller henneunder löpande förordnandeperiod. Densituationen kan exempelvis uppstå att regeringen finner det önskvärt att brytaett i och för sig väl fungerande chefsskap för atl av en övergripande orsakkunna genomföra en omstrukturering, som berör flera verk och verkschefer,alltså fall där en förflyttning påkallas av organisatoriska skäl. Ett annatexempel är att en chef visar sig mindre lämplig för sin uppgift och attregeringen av den anledningen vill förflytta honom eller henne till en annantjänst. Detkan givetvis uppkomma även andra fall där det finns fullgoda skäl alt förflyttaen verkschef avgörande bör enligl min mening vara vad som bedöms nödvändigtmed hänsyn till myndighetens bästa. Vilkasom bör omfattas av förfiyttningsskyldigheten: Förflyttningsskyldigheten böromfatta cheferna för sädana centrala eller andra förvaltningsmyndigheter somlyder under regeringen (jfr 11 kap. 9 § tredje styckelregeringsformen). Häri inbegrips i princip också cheferna för de myndighetersom enligt 8 § förordningen (1983:276) om verksamheten inom försvarsmakten ärmyndigheter på central nivå, exempelvis försvarets civilförvaltning,fortifikationsförvaltningen och försvarels materielverk. Förflyttningsskyldighetenbör däremot inte omfatta affärsverksche ferna, somjag återkommer till i det följande (9.6.3). Den föreslagna lägre- 68 geln börinle heller omfatta cheferna för domstolarna eller för de myndig- Prop.1986/87:99 heter som lyder under en central förvaltningsmyndighet eller underriksdagen eller kyrkomötet. Det är att märka att den föreslagna regeln lar sikte påsådana chefer som är visstidsförordnade. Den kommer sålunda med nuvarandepraxis i fråga om anställningsformer atl omfatta de flesta generaldirektöreroch landshövdingar. Förflyttningsskyldighetens närmare innebörd: Ordinariedomare, andra fullmaktshavare och vissa arbetstagare, som är krigsmän, omfattasenligt lag av en särskild förflyttningsskyldighet. Bestämmelser om denna finnsför domarnas del i 11 kap. 5 § sista stycket regeringsformen och för de övrigasdel i lagen (1976:600) om offentlig anställning (, omtryckt 1986:430, ändradsenast 1986: 1131). I 7 kap. 8 § regleras sålunda förflyttningsskyldighetenför sådana arbetstagare hos staten som är anställda med fullmakt. Inomförsvarsmakten omfattar dessa regler dessutom sådana arbetstagare som ärkrigsmän (fr.o. m. sådana som har en militär tjänst) och som ärförordnade tills vidare. LOA-reglerna omfattar som framgått däremot intebiskopar. Förflyttning innebär - som redan framgått - enform av tvångsentledigande och en form av tjänstetillsättning. Förflyttningsskyldigheten för fullmaktshavare motiveras avatt en sådan arbetstagare inte kan sägas upp från sin tjänst vare sig vidomorganisation eller av någon annan anledning. Genom förflyttningsinstitutetfår emellertid staten möjlighel alt när det anses motiverat skiljaarbetstagaren från hans tjänst. Bl.a. har intresset av att den statligaförvaltningsorganisationen skall kunna utvecklas på det sätt som staten finnerbäst förenligt med samhällets behov ansetts motivera en modifiering av densärskilda trygghet som en fullmaktshavare åtnjuter. En förflyttning är ocksämindre ingripande än en uppsägning, eftersom den medför att arbetstagaren fåren annan tjänst. Den krets tjänster som en fullmaktshavare kan förflyttaslill har i begränsats i tre hänseenden. Förflyttningen får för det förstaendast ske till en tjänst som tillsätts med samma anställningsform, dvs.fullmakt. En annan förutsättning är att den nya tjänsten är rent statlig.Slutligen gäller vissa inskränkningar i rätten att förflytta en arbetstagaretill en tjänst hos en myndighet inom ett annat verksamhetsområde. För att enförflyttning skall kunna ske till en sådan tjänst krävs atl arbetsuppgifterna ide båda tjänsterna är likartade eller i varie fall att arbetstagaren med hänsyntill sin utbildning är lämpad atl ulföra arbetsuppgifterna i den nya tjänsten. Den som är förordnad för kan som jag tidigarenämnt inte sägas upp . Denna anställningsform är såledesi detta hänseende lik en fullmakt. Den nya förflyttningsskyldigheten för visstidsförordnadeverkschefer bör lämpligen konstrueras på ett likartat sätt som den som redan nugäller för fullmaktshavare. Den bör sålunda begränsas i vissa hänseenden utöver vadsom redan framhållits. Först och främst måste ett beslut om förflyttning, liksomvarie annan 69 förvaltningsåtgärd, grunda sig pä objektivt godtagbaraskäl. regeringsformensbestämmelser (1 kap. 9 §) om lika behandling, saklighet Prop. 1986/87:99och opartiskhet från bl. a. förvaltningsmyndigheternas sida. Dessutombör förflyttning bara få ske till en tjänst som tillsätts på samma sätt (medsamma anställningsform), dvs. med förordnande för bestämd tid, och bara till enstatlig tjänst. Förordnandetideni den nya tjänsten bör begränsas till att avse den tid som återstår avverkschefsförordnandet när förflyttningen blir aktuell. 115 kap. 2 § föreskrivs atl del är regeringen som skall pröva frågor omförflyttning enligt 7 kap. 8 §. Detsamma bör gälla den nu föreslagnaförflyltningsskyldigheten. I ett kommande avsnitt (7.4.2) lämnar jag förslagtill ytterligare ändringar i denna paragraf. Ilag bör däremot inte föreskrivas några begränsningar i fråga om arbetsuppgifternai den nya tjänsten eller arbetstagarens personliga lämplighet för denna. Jagvill här hänvisa till att en verkschef under sin karriär kan komma att hamycket skiftande arbetsuppgifter. Det saknas därför skäl att iförflyttningsfallen ställa upp krav på att arbetsuppgifterna i de båda berördatjänsterna skall vara likartade e.d. Det är regeringen som fastställer löneller arvode och utövar arbetsgivarens avtalsenliga befogenheter för dessatjänster. Del måste ankomma på regeringen att efter noggrann prövning i detenskilda fallet erbjuda en tjänst som på objektiva grunder kan anses godtagbart.ex. vad gäller arbetsuppgifter, lönevillkor och stationeringsort. Reglerna omförordnandepension blir också tilllämpliga, eftersom de innefattar tjänstermed förordnande för en bestämd tid. Meddet innehåll som jag har angett kan den föreslagna förflyttningsskyldighetensomjag ser det knappast anses försämra verkschefernas anställningstrygghet. Jagvill för tydlighets skull särskilt anmärka att jag med den nu föreslagnaförflyttningsskyldigheten för verkschefer inte har för avsikt atl utvidgamöjligheten atl förflytta dem som är förflyttningsskyldiga. Dennya regeln bör tas in i 7 kap. 10 § , varvid de nuvarande 9 11 §§ gespåföljande paragrafnummer. I den nya regeln bör uttryckligen anges att den fårtillämpas bara om det är påkallat av organisatoriska skäl eller annarsnödvändigt av hänsyn till myndighetens bästa. VerkstäUighet:Etl beslut om förflyttning enligl 7 kap. 8 § får enligt gällande lag inteverkställas förrän beslutet har prövats slutligt efter talan som avses i 16kap. 2 § eller rätten till sådan talan förlorats (17 kap. I §). Talan skallväckas från den dag då arbetstagaren fick del av beslutet. Omhan inte väcker talan inom , är rätten till talan förlorad (16 kap. 6§). Ettförflyttningsbeslut enligt den nu föreslagna regeln i 7 kap. 10 § böremellertid kunna av regeringen ges omedelbar verkan, om det finns synnerligaskäl till det. En föreskrift med denna innebörd bör tas in i 17 kap. 3 §.Sädana synnerliga skäl kan exempelvis vara att stora ekonomiska värden står påspel eller atl en myndighet eljest inte leds på ett från allmän utgångspunktgodtagbart sätt. Möjlighetenatt hos domstol föra talan mot ett förflyttningsbeslut bör regleras i enlighet med 16 kap. 2 § . Sådana mål skall handläggas 70 enligl lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister(omtryckt 1977:530, ändrad senast 1984:818). Därvid bör domstolen ges möjlighetatt inhibera ett beslut om omedelbar verkställighet (17 kap. 3 §). Ikraftträdande m.m: De nya lagreglerna om förflyttning (7kap. 10 § ) bör träda i kraft den . Inga särskildaövergångsbestämmelser föreslås. Förflyttningsskyldigheten kommer alltså allomfatta också dem som är förordnade när lagen träder i kraft. Genom remiss beslulade regeringen altinhämta lagrådets yttrande över förslag till lagstiftning somjag förordat. 1förslaget ingick också förslag till föreskrifter om entledigande avaffärsverkschefer. Jag återkommer lill del förslaget senare (9.6.3). Det lilllagrådet remitterade lagförslaget bör fogas till prolokollet i detta ärendesom bUaga 1:8. Lagrådet har i yttrande lämnatförslaget ulan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 1:9. Lagförslagetbör med vissa redaktionella ändringar och det tillägg som jag återkommer till iavsnitt 7.4.2 föreläggas för beslut. 7.4.2 Beslutande myndighet i fråga om förflyttning avarbetstagare som har en militär tjänst Mittförslag: Regeringen bör bemyndigas att besluta vilken myndighet som skallfatta beslut om förflyttning av arbetstagare som har en militär tjänst. Dettabör ske genom en ändring i . Skälen för milt förslag: Regeringen har berett riksdagentillfälle (prop. 1986/87:36) atl ta del av vad som har anförts ompersonalfrågor inom försvaret. Därvid har anförts (s. 7) att i princip börarbetstagarna vid myndigheter som hör till försvarsdepartementels område varaanställda vid den myndighet där de tjänstgör . Detta medför enligtden nämnda propositionen att den rätt all tillsätta tjänster som tillkommerförsvarsgrenscheferna - var och en inom sitt område - bör flyttas ned till delokala myndigheterna. Enligl 7 kap.8 § i den lydelse som gäller fr. o. m (se SFS 1986:647) fårinom försvarsmakten en arbetstagare som har en militär tjänst och som äranställd med fullmakt eller förordnande tills vidare förflyttas lill en annanstatlig tjänst som tillsätts med fullmakt respektive en annan militär tjänst.Frågor om sådan förflyttning till en tjänst som tillsätts av samma myndighetsom har anställt arbetstagaren prövas av myndigheten (15 kap. 2 §). Frågor omförflyttning i andra fall prövas av regeringen. Gällande ordning innebärsåledes att del är respektive försvarsgrenschef som fattar beslut omförflyttning till en tjänst vid en annan myndighet i de fall denne tillsättertjänsterna vid båda myndigheterna. Den nya ordningen vad gäller personalfrågorna inomförsvaret leder emellertid lill all förflyttning i de angivna fallen skulleprövas av regeringen i stället för försvarsgrenscheferna. En sådancentralisering är emellertid Därför bör15 kap. 2 § ändras även i detta hänseende så atl regeringen bemyndigas attlämna över sin beslutanderätt till någon annan myndighet. Denna ändring av ärinle av den karaktär att lagrådets yttrande behöver inhämtas. 7.4.3Tillfälliga tjänster för verkschefer Mitt förslag:Regeringen bör bemyndigas att för tillfälliga uppgifter m. m. för verkscheferoch motsvarande inrätta särskilda tjänster. Verksledningskommitténsförslag: Överensstämmer i alll väsentligt med mitt, men begränsar bemyndigandettill tjänster med placering i . Remissinstanserna:De som utvecklat synpunkter på frågan har i allmänhet varit positiva ellerlämnat kommitléförslagel utan erinran. Bland de instanser som anmäler avvikandemening finns /SR som hänvisar till risken för att de föreslagna tjänsternaskulle få karaktären av reträltposter. Även RRV anmäler invändningar mot atttjänster för generaldirektörer inrättas i . Skälenför mitt förslag: En verkschef bör, somjag angett, kunna byta till andrauppgifter en eller under sin bana. Därvid kan, som ett led ikarriären eller av andra skäl, en tillfällig placering vara lämplig. Det kangälla uppdrag som utredningsman eller sakkunnig inom skilda områden. En sådanplacering skulle också kunna förekomma i samband med introduktion för en nyverkschefsljänst eller något annat uppdrag. Undernuvarande förhållanden är emellertid en sådan rörlighet bland verkschefer svåratt åstadkomma i praktiken. Verkschefen kanvisserligen bli tjänstledig från sitt förordnande som chef för myndigheten. Haneller hon är då alltjämt generaldirektör eller motsvarande med den ställningoch anställningsstrygghet som är förknippad med den tjänsten. Detta innebäremellertid olägenheter både för regeringen och för den nytilllrädande verkschefen.Den som förordnas ersätta generaldirektören kan då bara få ett förordnande somtillförordnad generaldirektör. Ökar röriighelen bland verkscheferna, innebärdet en risk för att vi får mänga verkschefer som bara är tillförordnade. Det ären dålig lösning både för regeringen och för vikarien eftersom ett sådantvikariat skapar oklarheter om chefskapet. Därmed försvåras verkschefens arbeteonödigtvis. Väljs däremot den lösningen att den tidigare chefen hell lämnarsill verkschefsförordnande, uppstår inga problem av detta slag. Detär från dessa utgångspunkter verksledningskommittén föreslår att regeringenskall ges ett bemyndigande att vid behov kunna inrätta ordinarie tjänster iregeringskansliet med beteckningen p. Enligtmin mening bör möjligheter öppnas för regeringen att inrätta tillfälligatjänster (med beteckningen p) med placering i eller inommyndighet för verkschefer eller högre militära chefer. Min uppfattning grundaspå min övertygelse alt arrangemang av detta slag blir hell nödvändiga för atluppnå en önskvärd rörlighet och cirkulation. Milt ställningstagande görs ocksåmed utgångspunkten att sådana tjänster utnyttjas på etl sådant sätt att deinte präglas av all vara reträttplatser för mindre väl fungerande verkschefer.Visseriigen skall det kunna förekomma all en verkschef placeras i en sådantjänst t.ex. i samband med att regeringen påkallat förflyttning, men de fallenbör utgöra undantag. Jag villsåledes framhålla atl det huvudsakliga syftet med tjänsterna är all främjachefsutveckling och karriärplanering saml att åstadkomma önskvärd röriighetoch vid behov tillföra eller en myndighet särskilda resurser. Gemensamtför de olika fall där en verkschefstjänst av nu avsedd typ avses inrättas börvara att den skall vara av tillfällig art. Det skall alltså vara fråga om entjänst för en tidsbegränsad uppgift, för att tillfälligt tillföraregeringskansliel eller en myndighet viss kompelens, i avvaktan på övergängtill annan verkschefstjänst eller annan uppgift. Dessa tjänster skall endastkunna tillsättas med befattningshavare som redan tidigare innehar tjänst somverkschef eller motsvarande. 7.5 Åtgärder som regeringen får besluta om 7.5.1 Tidsbegränsade chefsförordnanden för avdelningschefer Minbedömning: Tidsbegränsade chefsförordnanden för avdelningschefer ellermotsvarande skall i ökad utsträckning kunna utnyttjas i syfte atl ökaröriighelen på dessa nivåer. Verksledningskommitténsförslag: Kommittén pekar, utan att lämna konkreta förslag, på nödvändighetenav en större flexibilitet på nivån närmast under verkschefen. Remissinstanserna: De som yttrat sig i frågan har allavarit positiva till åtgärder för ökad röriighet för högre chefer. Skälen förmin bedömning: Resonemangen om de positiva värden som en ökad rörlighet förverkschefer kan inrymma, och somjag inledningsvis har utvecklat, är självfalletockså tillämpliga på andra nivåer i myndigheterna. Jag delarverksledningskommitténs bedömning angående önskvärdheten av större flexibilitetpå chefsnivån närmast under verkschefen. Jag vill i detta sammanhang ocksåerinra om att regeringen i sin skrivelse (skr. 1984/85:202) till omförnyelsen av den offentliga sektorn pekat på behovet av att överväga ändringari anställningsformerna för chefsnivån närmast under verkschefen och därigenomkunna åstadkomma en ökad röriighel. Jag ärdock inte beredd förorda atl avdelningschefer normalt skall anställas påtidsbestämda förordnanden på samma grunder som gäller för verkschefer dvs. medrätt lill förordnandepension efter ett minsta antal år. Däremot vill jag förorda en utökad tillämpning av denordning med chefsförordnanden för avdelningschefer och i vissasärskilda fall byråchefer som utnyttjas inom flera myndigheter, l.ex. Vallenfall,försvarels forskninganstall och . Förfarandet innebär attchefer inom ramen för sin anställning i myndigheten placeras på en i tidenavgränsad uppgift, t. ex. , som chef för en viss funktion. 1 god tidföre denna lidsperiods utgång prövas frågan om de fortsatta uppgifternadärefter. Vid bestämmandet av lämplig tidsperiod i en fortsatt chefsfunktionbör i likhet med vad jag förordat i fråga om verkschefer 1.ex. - kunna bestämmas. De nya arbetsuppgifterna bör givetvis allmänt sett varalikvärdiga med de tidigare. Likvärdigheten bör avse arbetsuppgifternaskvalifikalionsgrad och ansvar i allmänhet eller inom ett specialområde ochbehöver alltså inte vara kopplat lill etl chefsansvar. Arbetsgivarens nuvaranderätt att inom ramen för tjänsten placera en arbetstagare på olikaarbetsuppgifter så snart del fmns sakliga skäl för del avses inte bliinskränkta i och med delta.