prop · GA0347 · 1986-12-31 00:00:00 — Som tidigare angetts är del framför aUt principiellt intressanta eller ekonomiskt betydelsefulla mål som bör komma i fräga för övertagande av verket. Med den här bestämmelsen som grund kan RSV bl. a. anordna del så alt eftergranskningen beiräffande t. ex. de allra största koncernerna ligger kvar på cenlral nivå. Bestämmelsen täcker också de lypfall som med slöd av bestämmelsen i nuvarande 3 § Qärde stycket föranlett förordnande av s. k. riksintendenter. För det fall atl RSV lar över processföringen anges vidare i en andra mening alt bestämmelserna om länsskattemyndigheterna skall ha motsvarande tillämpning. Föreskrtflen avser då alt klariägga bl. a. att RSV får ansöka om eftertaxering i samma utsträckning som länsskattemyndighelen. 22 § 1 mom. Prop. Iförsta slycket har en ändring gjorts till följd av att del kommunalagrundavdraget höjs. anges en beloppsgräns för skattepliktigabruttointäkter som förutsättning för deklaralionsplikl. Den gräns som avserfysiska personer, som varit bosatta här i landet under hela beskattningsåret,är . Det kommunala gmndavdraget höjs till . vid1988 års taxering och fill . Vid den slatliga beskallningenäterinförs samlidigt elt statligt grundavdrag på motsvarande belopp. För atlinte besvära skattskyldiga med alt avlämna deklaralioner som man redan påförhand kan bedöma inte kommer atl leda lill någol beskattningsresullal ochdärmed förenkla arbelel för myndigheterna är del angelägel all beloppsgränsenhöjs fill grundavdragens nivå. Med hänsyn till alt täta ändringar av deklarationspliktsgränsenmedför praktiska olägenheter har jag efter samråd med RSV funnit attövervägande skäl lalar för all höja beloppsgränsen i elt sleg. Det innebär atlgränsen bör ändras till . Eftersomgarantibeskatlningen avskaffats kan punkten 6 ulgå och punkten 7 betecknas punklen6. 22 § 3 mom. Ändringenberor pä all garantibeskatlningen har avskaffats. 24 § 2 mom. Denindividuella beskallningen av medlem i bostadsrättsförening har slopats. Somen konsekvens av detta avskaffas bestämmelserna i punkten 3 c. Ifråga om räntefria och lågförräntade lån från arbetsgivare har denne i ställetför att ange lånebeloppet och erlagd ränta ålagts att lämna uppgtft omförmånens slorlek. Det finns därför inte längre anledning atl undanta den somskall redovisa ränletillägg från möjlighelen alt lämna förenkladsjälvdeklaration om inkomstförhållandena i övrigt medger detta. Punkt 6 sominnehåller en beslämmelse om atl den som skall redovisa räntetillägg inte fårlämna förenklad självdeklaration utgår därför. I enlighet härmed slopas bestämmelsen i punklen 7 omgarantibelopp. Arbetsgivare skall i fråga om ränleliUägg lämna uppgift omförmånens storlek i kontrolluppgift. Den allmänna självdeklaralionen behöverdärför inte innehålla uppgtft om hur detla beräknats. Bestämmelsen om att gmndernaför beräkning av tillägget skall anges ideklarationen upphävs och nuvarande punkterna 8 och 9 numreras om. 28 § Prop.1986/87:47 1konsekvens med atl garantibeskatlningen slopats upphävs bestämmelserna i punklen6 om garaniibelopp. I punkl 6 har i stället tagils in sådant räntetillägg somden skattskyldige inte har fått meddelande om genom kontrolluppgift. Detlaberor på alt den som i sin självdeklaration skall redovisa ränteliUägg får fr.o. taxering göra det i en förenklad självdeklaration, jämförkommentarerna till 24 § 3 mom. Fysiskapersoner och dödsbon skall beskattas för all inkomst i hemortskommunen eller -om sådan saknas - i för gemensamt kommunalt ändamål. Regler omfördelning av beskattningsunderlag mellan kommuner och på församlingar harupphävts. I konsekvens härmed upphävs bestämmelserna om fördelning i 29 §. 37 §1 och 5 mom. Ändringarnahar behandlats i avsnitt 2.4.3. Föratt möjliggöra en kontroll av delägarnas inkomsi- och förmögenhels-förhållandeni handelsbolag m. m. föreskrivs atl bolagel skall lämna uppgift om deninkomst- och förmögenhetsandel som belöper på varje enskild delägare.Redovisning skall ske enligl reglerna för självdeklarafion som om bolagetsjälvt var skattskyldigi. Eftersom den särskilda självdeklaralionen slopats kanreglerna förenklas. Ändringen innebär att ifrågavarande bolag skall avfatta ochavlämna de aktuella uppgifterna enligt reglerna för allmän självdeklaration. Reglerom fördelning av beskattningsunderlag på församlingar har avskaffats, varför Iredjestycket kan upphävas. Ändringenföranleds av beslulel att slopa den individuella beskattningen av medlemmar ibostadsrättsföreningar. Skyldigheten att lämna uppgift om förmögenheisvärdet enligl42 § 1 mom. andra stycket och vissa undanlag från denna skyldighet i Qärde slyckelinfördes som den individuella beskattningen (prop.1978/79:209, SkU 1979/80:11, rskr. 42, SFS 1979:1018). Del primära syftet med uppgiftslämnandethar således fallit bort. När man överväger utformningen av de nödvändigaföljdändringarna måsle dock några andra aspekter beaklas. Ävenom någol kontrollbehov inte längre kommer att föreligga när det gällerinkomstbeskattningen kan det sättas i fråga om inte motsvarande uppgiflerfyller en nödvändig kontrollfunktion vid förmögenhetsbeskattningen. I detsammanhanget bör det först slås fast atl de nuvarande värderingsreglernai de allra flesla fall medför förhållandevis små förmö- Prop. 1986/87: 47genhetsvärden på bostadsrätterna. En belydande del av bostadsrättsföreningarna- del gäller framför alll nyare föreningar har lill föQd av delta medgellssådan befrielse från den nuvarande uppgiftsskyldigheten som avses i Qärdestycket. Med hänsyn till det skulle en generell skyldighet att lämna uppgifterom förmögenheisvärdena innebära en uividgning av den uppgiftsskyldighei somföreningarna har . Eftersom värdena i allmänhel är små och de allra fleslabostadsrättshavare inte heller har förmögenheier som når upp till skattepliklsgränsenär det enligt min mening inle rimligt all kräva en obligatorisk konlrolluppgiftsskyldighetför det omdiskuterade ändamålet. Det skulle rimma iUa medförenklingssträvandena om man nu inför en generell skyldighel all lämna uppgtfterom bostadsrätts-värdena. Enligt min mening får del - i enlighel med vad som gäUdeinnan den individuella medlemsbeskattningen infördes anses lill fyllest medden möjlighel atl anmana föreningarna all lämna uppgifler om förmögenheisvärdenasom följer av 42 § 2 mom. TL. Närjag intar den nu angivna ståndpunklen utgår jag från att föreningarna även ifortsättningen kommer att lämna sina medlemmar uppgifter omförmögenhetsvärdena. Det är självfallet angelägel att bostadsrättshavarna har lillgånglill dessa uppgifler när de skall upprätta sina självdeklarationer. Jusieringenföranleds av ändringen i paragrafens försia moment och är av redaktionellnatur. 43§ 5 mom., 51 och 53 § Bestämmelsernahar justerats med anledning av inrättandet av länsskaltemyndigheter. Det angesnu atl de berörda befogenheterna tillkommer länsskallemyndigheten eller lokalskattemyndighet i stället för vissa chefsQänstemän. Vilka Qänsleman som skallha befogenheterna bör bestämmas i administrativ ordning. Ändringenär av redaktionell art. Somantyddes i kommentaren lill 3 § knyts befogenheten att meddela beslul om taxeringsrevision liksom till chefen för den regionala skalteförvaltningen. Den nuvarande regleringen innehåller sär skilda behörighetsbestämmelser. Dessa innebär atl beslul om laxerings- revision får meddelas endast av skattechefen och av kvalificerad Qänste man som skattechefen gett sådant uppdrag ål. Bakgrunden lill detta är del stora ansvar som med hänsyn till befogenheterna vid genomförandet av en 170 revisionvilar på den som får besluta atl en revision skall inledas. Enligl Prop.1986/87:47 min mening bör de höga krav som bör ställas i samband medtaxeringsrevision även fortsättningsvis komma lill uttryck i lagen. Del börockså påpekas att utredningen om säkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen (USS)i sitt lämnade belänkande (SOU 1986:39) med förslag lill en lag omutredning för beskattning har ställt upp särskUda behörighetskrav i sittförslag fill lagbeslämmelser. Beslut om taxeringsrevision bör i första handmeddelas av chefen för länsskatlemyndighelen. Vidare bör befogenheten attmeddela sådana beslut liksom få delegeras lill andra kvalificerade Qänstemanvid länsskattemyndighet eller lokal skattemyndighet. I första slycket angesdärför också att länsskattemyndighelen får utfärda förordnande åt sådana Qänsteman. Iförsta stycket har dessulom förts in en bestämmelse angående vem som skallanses som granskningsledare enligt bevissäkringslagen (1975: 1027) för skatte-och avgiftsprocessen. Bestämmelsen knyter an lill 2 § sisinämnda lag och harsin molsvarighet i det nuvarande andra slycket av 3 § TL. Av den nya lydelsenföljer att uppdrag all meddela beslul om taxeringsrevision inle i och för sigmedför behörighet atl vara granskningsledare enligl bevissäkringslagen. Fördetta krävs alt länsskallemyndigheten särskilt förordnar om det. Ändringen ärbetingad av lagtekniska skäl. Vadgäller jusieringen i andra slycket hänvisas till kommentarerna i 6 a §. I sistastycket i momentet har en redaktionell ändring gjorts till följd avavvecklingen av skattechefsinslitutel. Sekommentarerna till 6 a §. Ändringenberor på all garantibeskattningen avskaffats. Genombestämmelsen i första stycket ges taxeringsmyndigheterna rätl att beträffandeen förenklad självdeklaration besluta om taxering på grundval av uppgifter somden skatiskyldige inte har lämnal eller annars fåll la ställning lill. a. kontrolluppgift enligt 37 § som avser inkomsi av Qänst ellerkapital. I bestämmelsen har kontrolluppgift avseende räntetillägg lagts till,eftersom räntefillägg får fr. o. m. taxering tas upp i en förenkladsjälvdeklaration och förfarandel då bör vara detsamma som beträffande inkomsiav Qänst. 67 § Prop. Paragrafensförsta stycke har ändrats redaktionellt på grund av avvecklingen av institutenskallechef och allmänt ombud för mellankommunala mål och av mellankommunalaskatterätten. Vidare har bestämmelserna rörande omräkning av inkomstupphävts, eftersom sådan inte längre skall ske. Iskattelängden införs numera alla taxeringsnämndsbeslut. Bestämmelsen i tredjestycket tillämpas således inte och upphävs därför. Ändringeni andra slyckel punklen 2 är en konsekvens av all garantibeskattningenslopats. Ändringen i punkten 3 beror på att del extra avdragel från inkomst av schablontaxeradfastighet har avskaffats. Ändringeni andra stycket punkten 3 och sista stycket beror på att garantibeskatlningenslopats. I punkterna 5 och 6 görs ändringar till följd av atl beskaltning i ulbokommunslopats så atl all inkomsi beskattas i hemortskommunen. Iparagrafen har omfattande ändringar gjorts. Försia stycket överensstämmer docki sak med del nuvarande. Bestämmelsernai de nuvarande andra-Qärde styckena, som anger i vilka fall den mellankommunalaskatterätten är räll forum i fråga om besvär över taxering, har tagits borthelt. Konsekvensen blir alt talan mot en taxeringsnämnds beslul om laxeringutan undantag skall föras hos länsrätt, närmare bestämi hos länsrätten i detlän där taxeringsnämnden varit verksam. Genom slopandet av utbotaxeringeninnebär delta atl i princip endast länsrätten i det län där den skattskyldigehar sin hemortskommun kommer i fråga för besvär över hans taxering. Detsammagäller beiräffande koncernbolag. Bestämmelserna hindrar emeUertid inte atl besvärenprövas av annan länsrätt och somjag tagit upp i avsnitt 2.2.2 avser jag föreslåatt det i en förordning ges föreskrifter om sammanföring av mål i olikalänsrätter. Därigenom skall överklaganden från t. ex. två eller flera bolag ien koncern kunna prövas av en och samma länsrätt även om taxeringsbesluten fatlalsav nämnder i skilda län. Forumregleringenblir sålunda lätl alt tillämpa. En ivekan och eventuellt etl onödigtomständligt förfarande skulle dock kunna uppstå i samband med tvist om var enskattskyldig skall taxeras. Del skulle sålunda kunna anses alt en ändring av enåsätt taxering till ett annal län förulsäller att dels länsrätten i del län där taxering verkställts undanröjerlaxeringen, dels Prop. 1986/87:47 länsrätten i del andra länel beslular omtaxering pä den nya orten. Med hänsyn lill bestämmelsen i första stycket kommertaxeringen i ell sådanl fall alt överklagas hos länsrätten i det län därtaxering verkställts för undanröjande av denna. Men denna länsrätt bör då med slödav den föreslagna lydelsen av 105 § första stycket även kunna flytla övertaxeringen till räll orl. De nya andra och tredje styckena i paragrafen föranleds avmitl förslag i avsnitt 2.3 om en ändrad ordning för ingivande av besvär. I det nya andra stycket anges fill en början att enskattskyldigs eller en kommuns besvär över taxeringsnämndens beslut skall gesin till lokala skattemyndigheten i det fögderi där den skattskyldigeshemortskommun för del aktuella taxeringsåret är belägen. Saknar den skattskyldigehemortskommun i riket skall besvären ges in till lokala skattemyndigheten iStockholms fögderi. Vidare föreskrivs alt lokala skatlemyndighelen skallöverlämna besvärsskrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den länsrättsom skall pröva besvären. Råder det tvist om vad som är rält hemortskommun bör i enlighelmed vad jag lidigare anfört besvärsskrivelsen ges in till lokala skattemyndigheteni det fögderi inom vilket den kommun där laxeringen åsatts är belägen, eftersomdet är denna myndighet som kan företa aktkompletleringen. Om emellertidbesvärsskrivelsen ges in till en annan lokal skattemyndighet uppslår ändå ingenrisk för rättsförluster på grund av bestämmelserna i 75 §. Någon särskild regelför del nu behandlade fallel behövs därför enligl min mening inle. Den föreslagna formuleringen av andra slycket får sammainnebörd som den beslämmelse i 116 j § TL som anger vilken lokalskallemyndighet som skall pröva frågan om särskild avgift. Som framgått avavsnitt 2.3.3 harjag föreslagit all besvär över särskild avgift i enlighet medde nya reglerna i FPL skall ges in lill den myndighet som faltal detöverklagade beslulel. Härigenom uppnår man även att en skatlskyldigsöverklagande av taxeringsnämndens beslut och lokala skattemyndighetens beslutom särskild avgtft ges in till samma myndighet om de rör samma års taxering.Att en sådan samordning sker är enligt min mening angelägel bl. a. med tanke påalt båda beslulen ofta överklagas i en och samma besvärsskrivelse. Som jag närmare angett i den allmänna motiveringenföreslår jag atl besvär av länsskallemyndigheten över en taxeringsnämnds beslulskall ges in direkl till länsrätten. En särskild regel med denna innebörd hardärför införts i tredje slyckel. Somjag angett i avsnitt 2.3 bör det ankomma på länsrättenalt pröva om en besvärsskrivelse kommit in i rätt tid. Delta anges i Qärdestycket. 1 femte slycket har lagils in en föreskrift som innebär atlell överklagande förfaller om taxeringsnämndens beslut rättats med stöd av 72a § TL i enlighel med vad klaganden yrkat. Enligt 28 § försia stycket FL förfaller ett överklagandeav en myndighets beslul, om myndigheten själv ändrar beslutet. Denna bestämmelse blir lillämplig i de fall taxeringsnämnden efter omprövning tillgodoser klagan dens yrkanden. Om lokala skattemyndigheten eller länsskattemyndigheten 173 genom rättelse enligl 72 a§ ändrar etl beslul av taxeringsnämnd i enlighet Prop. 1986/87: 47 med vadsom yrkats i besvärsskrivelsen kommer däremot inte regeln i FL atl bli lillämpligeflersom det inte är besluismyndigheten som ändrat det ursprungliga beslutet. Somjaganfört i avsnill 2.3.2 i den allmänna moliveringen bör för dessa fall en regelmotsvarande den i FL införas. Näretl överklagande förfaller på grund av alt lokala skattemyndigheten eller länsskatlemyndighelenmed stöd av 72 a § TL ändral del beslul av taxeringsnämnd som överklagats bör myndighelenla in en upplysning om della i rältelsebeslutet. Myndigheten är behörig alt konstateraatt överklagandet har förfallit i en sådan situafion och den behöver då intemeddela något särskilt avskrivningsbeslut i saken Qfr prop. 1985/86: 80, s.80). Själleslyckel anger att reglerna för ingivande av besvärsskrivelser skall tillämpasäven på vissa lyper av framställningar enligt KL, lagen om statlig inkomstskalloch lagen om statlig förmögenhetsskall. Sådana framställningar skall således ifortsättningen lämnas in till lokal skattemyndighet i stället för som lilllänsrätt. Enligtden nya lydelsen av 7 § FPL skall den myndighet som har meddelat detöverklagade beslutet pröva om besvärshandlingen har kommit in i rätl tid. Harhandlingen kommit in för sent skall myndighelen avvisa den. Om förseningenberor på att myndigheten har lämnat klaganden en felaktig besvärshänvisningeller om handlingen inom överklagandetiden har kommit in till den domstol somskall pröva överklagandet skall den dock inte avvisas. nu föreslagna lydelsen av 75 § TL tas in vissa bestämmelser som avvikerfrån reglerna i 7 § FPL, i syfte att förhindra rättsförluster på grund av attbesvärshandlingarna lämnats in till fel myndighel eller domslol. Jag hänvisar idenna del lill vad jag anförl i den allmänna moliveringen avsnitt 2.3.2 och2.3.5. Beiräffandebesvär av länsskattemyndighelen bibehålls den ordning som gäller för laxeringsiniendenlengenom alt särskilda regler införs härom i andra slycket. Förstastycket tredje meningen innehåller elt absolut krav på att allabesvärshandlingar skall översändas tUl lokala skattemyndigheten. Detta skalldärför ske även t. ex. då den skatiskyldige i skriftväxlingen i ett mål hoslänsrätten utvidgar sin lalan fill alt avse även ett annat laxeringsår. I ettsådant fall torde handläggningen hos länsrätten inte behöva avstanna i avvaktanpå lokala skattemyndighetens registrering m.m. Genomdet nya tredje stycket kommer reglerna rörande verkan av att en besvärshandlingges in till fel myndighet eller domstol att bli tillämpliga även på de framställningarsom anges i 73 § sjätle stycket. Itredje och Qärde slyckena har den justeringen gjorts all termen taxerings intendent ersätls med länsskattemyndighet. 100 § Prop. 1986/87: 47 Ändringen i första stycket beror på att garantibeskattningenavskaffats. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 105 § 1 och 2mom. Vissa justeringar har gjorts med anledning av avvecklingen av mellankommunalaskallerätlen. Som jag nämnde i kommentarerna till 73 § skall en länsrättmed stöd av förevarande paragraf första stycket bl. a. kunna flytla över en laxeringtill ett annat län. I andra stycket har hänvisningen lill 48 § 2 mom. KLslopats, eftersom grundavdraget numera är ell individuellt avdrag.Bestämmelserna i fjärde stycket utgår, eftersom all beskattning skall ske ihemortskommunen. 1 paragrafen har begreppet taxeringsintendeni bytts ut motlänsskallemyndighel. I första slycket har en redaktionell ändring gjorts. 1 andra slyckel första meningen anges att en skattskyldigskall ge in besvären till den lokala skattemyndighet som faitat det överklagadebeslutet. En särskild regel som anger att länsskatlemyndighelen skall ge insina besvär lill länsrätten har tagits in i andra meningen. Slutligen anges itredje meningen att länsrätten skall pröva om besvären kommit in i rätt fid.Del kan möjligen anses framgå av den hänvisning till övriga beslämmelser i TLsom finns i 116 t § att länsskattemyndigheten skall ge in besvären tilllänsrätten och att länsrätten skall pröva om de anförts i rätt tid. Av lydlighetsskälär det emellertid enligl min mening lämpligt att ta in ullryck-ligabestämmelser härom. 116 m och 116o §§ Av kommentaren till 116 I § framgår att besvären skall gesin lill lokala skattemyndigheten. Detta har föranlett vissa justeringar i 116 moch 116 o §§. Vidare har ordet "taxeringsintendeni" bytts ut mot "länsskaltemyndighet". Första stycket har ändrats på grund av bl. a. utmönstringenav skattechefs-insfitutet. Utöver vad jag anförde i lagrådsremissen villjag nämna attden föreslagna bestämmelsen i 18 § tredje stycket om all det allmännas talan iärenden enligtTL förs av länsskatlemyndighelen fär betydelse vad gäller besvärs- Prop.1986/87: 47 rätten i mål om utdömande av taxeringsvite. Enligt praxis är chefenför en lokal skattemyndighet behörig att anföra besvär över en förvaltningsdomstolsdom rörande vite med hänsyn bl.a. till atl det i TL saknasregler om besvärsrätt som omfallar också vitesfrågor. Den nämnda, uttryckligabestämmelsen i 18 § medför emellerlid alt del inle längre kan anses föreligganågon besvärsräll på lokal nivå. Rätlen för det allmänna att anföra besvärtillkommer alltså länsskatlemyndighelen även i del faUet att besvären avser endom som grundar sig på en anmälan tiU länsrätten av en lokal skattemyndighet. 129§ 3 och 5 mom. Ibestämmelserna har gjorts redaktionella ändringar föranledda av bl. a.bildandet av länsskattemyndigheterna. Somjag redovisat i den allmänna moliveringen avsnitt 2.3 är del av prakfiska skälinte möjligl atl genomföra en ändrad ordning för ingivande av besvär redan vid årssktftel1986/87 när del gäller besvär över laxerings-nämndernas beslul samt lokalaskattemyndigheternas beslul rörande särskUd avgifi. I punkl 10 avövergångsbestämmelserna har därför tagils in regler som innebär att dennuvarande ordningen i stort sett bibehåUs beiräffande 1987 och tidigare årstaxeringar. Bestämmelsen i 73 § femle slyckel bör med hänsyn härtiU inte hellertillämpas förrän vid laxering. I punkt 11 har därför tagils in en beslämmelseom della. Andrastycket har upphävis på grund av avvecklingen av MKSR. Ändringenberor på alt garantibeskatlningen avskaffats. Ändringenär en konsekvens av alt garantibeskatlningen slopats. Ändringenberor på att reglerna om beskattningsort ändrals. Den skallskyldiges inkomslerskall beskaltas i hemortskommunen. Till följd härav blir den särskilda regelnom möjligheten att debitera B-skatt med ledning av den debitering som gäller ihemortskommunen överflödig. 40 § Imom. Den skallskyldige skall inle debiteras skall i annankommun än i hemortskommunen. Till följd härav slopas den särskUda anmärkningenall B-skatten skall vara debiterad i hemortskommunen. Ändringarna beror på dels bildandet avlänsskattemyndigheterna, dels avskaffandet av garantibeskattningen. I ett försia siycke anges att RSV leder och ansvarar förskatteförvaltningens verksamhel enligt förevarande lag och lagen om uppbörd avsocialavgifter från arbelsgivare och att länsskattemyndigheten leder ochansvarar för verksamhelen i länet. Bestämmelserna har kommenterats i avsnitt2.1. 85 § 1 mom. Genomatt femte slycket tagils bort kommer bestämmelserna i och FPL att gälla förbesvär över lokal skattemyndighets beslut enligl uppbördslagen. Enligt de nuvarande iredje och Qärde meningarna i andra slyckelfår (länsskallemyndigheten) - i samband med att en domstol sätterned en laxering - underlåta att återbetala vad den skatiskyldige betalat förmycket. Detta får förekomma beträffande fall där taxeringen fastställts tilllägre belopp än taxeringsintendenten yrkat eller medgett om denne anmält hinderför återbetalning. Enligt min mening bör det emellertid inte tillkommalänsskattemyndigheten - som också skall ha hand om processföringen - att fåbestämma att verkställigheten av en domstols beslut i taxeringsfrågan skallanstå. De nämnda bestämmelserna i andra stycket har därför lagits bort.Detsamma gäller föreskrifterna i tredje stycket som innehåller en motsvarandereglering i fråga om mål där allmänt ombud har besvärsräll och mål om skattetiUäggeller förseningsavgift. Genom att orden "tUl länsrätten" lagils bortkommer av FPL att följa att besvären skall ges in lill beslutsmyndigheten. Jagvill i delta sammanhang vidare påpeka alt de nya reglerna i FPL om verkan avatt en besvärsskrivelse lämnats in till fel myndighet givetvis blirtillämpliga även på mervärdeskatteområdet. Av hänvisningen i 56 § till 104 § TLtorde emellertid följa atl reglerna i 75 § TL i tillämpliga delar skall gälla ifråga om besvär som anförs i särskild ordning enligl lagen om mervärdeskatl. 12 1986/87. 61 § Prop.1986/87:47 Iett nyll försia stycke anges atl RSV leder och ansvarar för skatteförvaltningensverksamhet enligl ifrågavarande lag. Bestämmelsen motsvarar den inledandebestämmelsen i 18 § TL.