prop · GA03145 · 1986-12-31 00:00:00 — Häravses sådan förening eller sådant aktiebolag som bildats före den 1 juh 1930.Det har ansetts att en sådan andel eller aktie utgör fullgod säkerhet under fömtsättningatt nyttjanderätten till en lägenhet är utan lidsbegränsning fast knuten lillandelen eller aktien. Så är fallet om nyttjanderätten till lägenheten enligtföreningens stadgar eller bolagets bolagsordning är oskiljaktig från andeleneller aktien. Regeringen har godkänt ändringar i bolagsordningen för vissakreditaktiebolag så atl denna form av kreditgivning blivit möjlig. Jag anseratt stadshypoteksföreningarnas belåningsrätl bör utsträckas på motsvarandesätt. Därför föreslär jag att ett nytt andra stycke med denna innebörd införs i19 §. 3Föredragandens överväganden beträffande ändringar i landshypotekslagen Prop.1986/87: 145 Mittförslag: Hypoteksbanken får möjlighet atl låna upp medel för kortfristigutlåning i avvaktan på atl lånen kan placeras om till långfristiga lån. Hypoteksbankensframställning: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har tillstyrkt en ändring i landshypotekslagen såatt hypoteksbanken får möjlighet att låna upp medel för kortfristig utlåning. och förenings-bankers förbund har uttryckt tveksamhetinför förslaget att helt slopa kravet pä långfristighet i föreningarnasutlåning. Skälenför mitt förslag: Av hypoteksbankens framställning framgär alt utvecklingen påkapitalmarknaden lett till att intresset för papper med kortare löptid blivitallt större. Med landshypoteksföreningarna konkurrerande insfitut(sparbankerna och föreningsbankerna) förfogar över andra möjligheter atttillgodose lånlagarnas behov än vad föreningarna har fill-gång lill. DeUagäller särskilt möjligheter aU ge korta lån i avvaktan på omplacering av lånentill lån med längre löptid. Tendensen är att de länga länen, vilkatidigare placerats i landshypoteksföreningarna, tas över av jordbrukskreditinstilutinom sparbanks- och föreningsbanks-sfären. Hypoteksbanken har därför ettintresse av att låna upp medel för kortfristig utlåning i avvaktan på attföreningarna kan placeras om lånen till långfristiga län. Stadgandeti 32 § landshypotekslagen atl landshypoteksförening skall lämnas långfristigalån för vissa ändamål speglar den urspmngliga gmnd-tanken bakom hypoteksinstitutionen.Att lämna långfristiga lån skall självfallet fortfarande vara den huvudsakhgaverksamheten för landshypoteksföreningarna. Dock bör föreningarna gesmöjlighet att som ett led i sin utlåningsverksamhet lämna kortfristiga lån iavvaktan på att de kan placera om lånen til! Jag föreslår ienlighet med det anförda att huvudregeln i 32 § slår kvar och att etl nyttandra stycke angående kortfristiga lån införs. I samband därmed börbestämmelsen om garantilån för tydlighetens skull flyttas till 41 §. 3.2 Annan säkerhet än panträtt Mitt förslag: Föratt ge hypoteksföreningarna möjlighet att ge lån till arrendalorer tillålsföreningarna godta annan betryggande säkerhet än panträtt i fast egendom. Hypoteksbankensframställning: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Hypoteksbankensframställning har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av allaremissinstanser utom stadshypotekskassan. Kassan har anfört alt man bör väntamed ändringar i lagstiftningen i detta hänseende tills man gjort en grundligutredning inför en ny författningsreglering. Skälenför mitt förslag: I och med att prioriteringssyslemet avskaffats får landshypoteksinstitutionen(liksom stadshypoteksinstitufionen) nu konkurrera om låntagarna på sammavillkor som övriga kreditgivare på den oprioriterade marknaden. Landshypolekhar bl.a. mot denna bakgmnd tappat en del av marknaden till andra institut,vilka har möjlighet att genom kortfristig utlåning knyta låntagare lill sig påett tidigt stadium. De osäkra framtidsutsikterna för jordbrukets del har ocksåbidragit till en viss slagnation av verksamheten för landshypolek. Medhänsyn till den relativt snäva krets av låntagare som landshypoteksinstitutionenvänder sig lill anser jag del rimhgl att föreningarna ges möjlighet att, genomatt få godta annan säkerhet än panträtt i fast egendom, erbjuda även arrendalorerlån. Sådan säkerhet kan vara företagsinteckning, bankgaranti eller borgenunder fömtsättning att denna säkerhet kan anses jämförbar med faslighetspanlen.Jag föreslår all bestämmelsen i 41 § att lån får beviljas endast den sominnehar fast egendom med äganderätt m. m. tas bort samt att till bestämmelsenom att andra län än garantilån får lämnas endast mot inteckningssäkerhet fogas"eller annan betryggande säkerhet". 3.3 Hypoteksbankens utlåning till föreningarna Mitt förslag: Hypoteksbankenfår, i likhet med stadshypotekskassan, fastställa räntesatsen ochåterbetalningsvillkoren för lån som lämnas fill förening. Skälen för mitt förslag: I21 § landshypotekslagen finns bestämmelser om hur återbetalning av lån till hypoteksbankenskall ske. Denna bestämmelse är så gott som identisk med 9 § första stycket stadshypotekslagen,vilken behandlats i avsniu 2.2. För hypoteksbanken gäller, hksom för stadshypotekskassan,att modellen med total motsvarighet i lånevillkoren pä upp- och utlåningssidani dag inte kan tillämpas. Av samma skäl somjag anfört beträffande stadshypotekskassansframställning i detta hänseende, anser jag alt hypoteksbanken bör få fastställaräntesatsen och ålerbetal-ningsvillkoren för lån som lämnas till förening. Jagföreslår därför en ändring i 21 § landshypotekslagen i enlighet med vad jaganfört. Enligt24 § landshypotekslagen är förening skyldig att till banken erlägga bl. a.bidrag som behövs för bankens förvaltningskostnader och för avsättning tillbankens reservfond. Jag anser att denna bestämmelse bör omredigeras och fåsamma lydelse som 17 § stadshypotekslagen. Bestämmelsen i 24 § andra punktenangående förenings skyldighet att erlägga ränta vid dröjsmål med inbetalninganser jag vara överflödig. sin lydelse tillämplig påpenningfordran inom förmögenhetsrättens område Prop. i den mån annat inteavtalats, utfästs eller föreskrivits. Jag föreslår därför 1986/87: 145 atl bestämmelsen i 24 §andra punkten landshypotekslagen tas bort. Mittförslag: Bestämmelsen om hypoteksbankens ensamrätt att ge ul prioriteradeobligationer för finansiering av jordbrukets, skogsbrukets ellerträdgårdsnäringens långsiktiga utveckling upphävs. Skälenför mitt förslag: Genom en ändring i 20 § landshypotekslagen (prop.1982/83; 135, FiU 46, rskr. 405, SFS 1983:588) begränsades hypoteksbankensensamrätt all ge ut obligationer för utlåning mot säkerhet i jordegendom tillalt endast avse prioriterade obligationer. Detta åstadkoms genom att sammavillkor för hypoteksbankens kreditgivning angavs i 9 § lagen (1974:922) om kredilpolitiskamedel och i landshypotekslagen. På den opriorilerade marknaden har hypoteksbankenvad gäller jordbruksfinansiering sedan lagändringen konkurrerat med dekreditaktiebolag som enligt bestämmelser i sina bolagsordningar får lämnakredit avseende jordbmksfastighet. Ioch med avskaffandet av prioriteringssyslemet har 20 § landshypotekslagenkommit att sakna betydelse. Lagmmmet kan därför utmönstras ur lagen. Deföreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom ändring i lagen (1968; 576) om stadshy potekskassa och om stadshypoteksföreningar, 2. lagom ändring i lagen (1970; 65) om allmänna hypoteksbank och om landshypoteksföreningar. Förslagen är enligtmin mening av den beskaffenheten att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Medhänvisning till vad jag ovan anfört hemställer jag all regeringen föreslårriksdagen aU dels anta de inom upprättade lagförslagen, delsbemyndiga fullmäktige i att utfärda en garantiförbindelse på17,att utgöra stadshypotekskassans grundfond i ställel förden nuvarande förbindelsen på . 7 Beslut oP' 1986/87; 145 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genomproposition föreslå atl anta det föreslag som föredraganden lagtfram. Stadshypotekskassan Bilaga I Prop. 1986/87: 145 Styrelsen för stadshypotekskassaingav en framställning om vissa ändringar i lagen (1968:576) omKonungariket stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar. Blandde föreslagna ändringarna ingick en ökning av kassans gmndfond, dvs den avriksgäldsfullmäktige utfärdade garantiförbindelse som sätter gränsen förkassans upplåningsrätt. Efter beslut har också en sådanökning kommit till stånd och gmndfonden uppgår därigenom numera till 15,5miljarder kronor (SFS 1986:767). Kassastyrelsen kan emellertid konstatera attefterfrågan pä lån från varit sådan att en ytterligare ökningmåste aktualiseras . Till grund för kassans upplåningsrätl ligger summan av gmndfondenoch kassans egna reserv- och kapitaltäckningsfonder (13 § i stadshypotekslagen).Sammanlagda beloppet av kassans låneskuld får inte översliga fio gånger dennasumma (7 §). I den tidigare framställningen anförde kassastyrelsen attkassans upplåningsrätl med då gällande förutsättningar uppgick till högst ca152,, medan låneskulden per uppgick till ca142,. Styrelsen hemställde, mot bakgmnd av den kraftigautlåningsexpansion som kunde fömtses, om en gmndfondsökning med 3 miljarderkronor, . Upplåningsrätten skulle därmedöka med . Utöver genom gmndfondsökningen har kassans upplåningsrättnu också ökat till följd av bokslut. Det redovisade årsresuitatet omca ökar kassans reservfond och ger en ökning av upplåningsrättenmed . Sammanlagt uppgår denna därför f n till ca 185,8miljarder kronor. utlåning - och därigenom ocksä kassansupplåning - har emellertid kommit att öka ännu mer än vad kassastyrelsen kundeförutse . Till detta har inte minst slopandet avprioriteringssystemet bidragit, eftersom det medfört en engångseffekt när entidigare lång kö kunnat tillgodoses genom avlyft i snabbare takt än som skullevarit möjlig med bibehållen ransonering. Stadshypotekskassans låneskuld /87 varca . Utelöpande obligafioner uppgick fill 148,7, kapitalmarknadsreverserfill 4,8 och certifikat till . Därtill kom en tillfälligupplåning om , varav dock 0,5 miljarder motsvarade ejlikviderad del av obligationsupplåningen och alltså måste dras av för atl undvikadubbelräkning. Netto hade kassan således en tillfällig upplåning om ca 2,7miljarder kronor. Det återstående upplåningsutrymmet var således vid 1987års böijan ca . Det är vanskligt att nu bedöma hur låneef terfrågan kan komma all utvecklas. Å ena sidan torde engångseffeklerna 17 av avpriorileringen och deslopade volymbegränsningama ännu inle ha Prop. slagit igenom fullt. Å andrasidan har ränteutvecklingen på marknaden /87: 145 inledningsvis under åretvarit sådan att läneefterfrägan den senasie tiden varit mer dämpad. Mot bakgmndav den långa tid man måsle räkna med i elt lagstiftningsärende, frän framställanlill lagakraftvunnet beslut, gör kassastyrelsen dock den bedömningen all detvore oförsvarligt atl dröja med ärendet. bör ökningen av grundfondenemellertid kunna göras mindre än beslut. Kassastyrelsen anser att enökning med kan vara en lämplig avvägning. Motbakgmnd av del anförda får styrelsen således hemställa om en ökning av Stadshypotekskassansgrundfond med , . Kassastyrelsenvill slutligen framhålla att den nuvarande ordningen med ett särskiltriksdagsbeslut för varje ökning av Stadshypotekskassans grundfond inte ärtillfredsställande. Det är i det nya helt fria konkurrensläget päkreditmarknaden mycket svårt atl prognosticera i vilken takt utlåningen kankomma atl utvecklas. Det beror bl a på ränteläge, konkurrensen medbankutlåning, byggnadsverksamheten mm. krävs en ganska långframförhållning, med hänsyn till den lid det lar alt få fram en lagändring. Föratt gardera sig mot risken att hamna i en situation där hela låneverksamhetenmåste avbrytas, tvingas kassan därför begära grundfondsökningar som är störreän vad som egentligen kan bedömas behövligt. Ensmidigare ordning skulle vara om regeringen kunde få fullmakt av atl inomen förhållandevis vid ram successivt öka Stadshypotekskassans grundfond i taktmed ulläningstillväxten. Kassan skulle därigenom också slippa att betala fören avsevärt större grundfond än som reellt utnyttjas. Statens faktiskagarantiåtagande blir också mindre. Kassastyrelsen hemställer därför attregeringen i samband med en översyn av författning också tar uppdenna fråga till prövning. Ibehandlingen av detta ärende har deltagit styrelsens ordförande ,ledamöterna samt suppleanterna ochAnders . Stadshypotekskassan Bilaga 2 Prop. ,1986/87; 145 Styrelsenför stadshypotekskassa får härmed göra framställning omvissa ändringar i lagen (1968:576) om stadshypotekskassaoch om stadshypoteksföreningar (stadshypotekslagen). Dämlövertar styrelsen upp fyra punkter där de snabba förändringarna på kreditmarknadenoch i de allmänna betingelserna för verksamheten får nuvarande detaljbeslämmelseri stadshypotekslagen atl framstå som föråldrade och restriktiva på ettolämpligt sätt. De fyra punkterna avser - de allmänna bestämmelserna förkassans utlåning till stadshypoteksföreningarna, - omfattningen av och formernaför stadshypotekskassans likviditetshållning, - bestämmelsema om kassans ochföreningarnas vinstdisposition och egna fonder, samt - beskrivningen av de tillåtnabelåningsändamålen. Beredningav författningsfrägoma har skett av en särskild kommitté utsedd av styrelsen.Synpunkter har också inhämtats från stadshypoteksföreningarna. .Allmännabestämmelser för stadshypotekskassans utlåning m.m. Stadshypotekslagenär, utan alt del någonstans är uttryckligen stadgat, uppbyggd kring tanken attvarje lån till en slutlig låntagare har en entydig motsvarighet påupplåningssidan. Kassan förutsätts lämna lån till stadshypoteksföreningarnamed exakt den ränta som följer av upplåningen, medan föreningen enligtuttryckligt stadgande skall lämna lånen vidare på exakt de villkor som gällerför motsvarande lån från kassan. Hela institutionens marginal är enligt dennatanke uttryckt i det förvaltnings- och fondbidrag som föreningen tar ut av sinalåntagare/medlemmar. Om kassan behöver det för att täcka sina kostnader, fården besluta om alt i sin tur ta ut ett förvaltnings- och fondbidrag frånföreningarna. Avstegfrån denna principmodell har i och för sig förekommit i vissa situationer sedan. Sålunda omsattes t.ex. redan på 1950-lalet, med statsmaktemas uttryckliga tillskyndan, förfallande äldre hypotekslän till aktuell marknadsränta trots att bakomliggande obligations lån fortsatte att löpa med oförändrad ränta. Likväl är det först i och med den snabba utvecklingen av den moderna oprioriterade långivningen som modellen har visat sig helt överspelad. Inom den oprioriterade sektorn finns ingen entydig motsvarighet mellan upp- och utlåning. Under de första ' 9 årenefter 1980 berodde detta i första hand pä att kassan skulle utnyttja Prop.flera olika upplåningsformer med olika villkor (obligationer, s.k. A-re-1986/87; 145 verser och s. k. B-reverser), medan utlåningen måste ges enhetligavillkor. Dessa villkor - och då i första hand räntan - måste bestämmas mot bakgrundav en sammanvägning av den totala upplåningens villkor under en viss period.Numera sker visserligen all upplåning åter mot obligationer, men i ställetsker försäljningen av dessa till löpande dagskurs. Upplåningsräntan varieraralltså och utlåningsräntan får anpassas efler ett genomsnitt av dessavariationer. Kassastyrelsenvill betona atl del inte bara är så att utlåningsräntan mäste anpassas till etlgenomsnitt av olika upplåningskostnader , utan därtill kommeratt kassan också måste betinga sig en egen marginal. Enligt riksbankensföreskrifter fär nämligen inte vinstmedel som uppstått i den traditionella,prioriterade verksamheten användas för atl finansiera uppbyggnaden av den nyaoprioriterade rörelsen. Denna mäste alltså stå för alla sina kostnader,inklusive kostnaden för en fonduppbyggnad i takt med utlåningens expansion.Kassastyrelsen har därför redan från starten av den oprioriterade verksamhetenvarit inställd pä att kassan inom denna mäste betinga sig en egen räntemarginalutöver den genomsnittliga upplåningskostnaden. har styrelsen ocksåkunnat konstalera alt föreskrifter i fråga om räntesättningen påden prioriterade utlåningen vid olika fillfallen kommit attleda till en riskexponering för kassan i samband med ändringar av denprioriterade räntan. I sådana situationer kan det uppstå differenser mellanupp- och utlåningsräntan även inom denna sektor. Motden angivna bakgmnden anser kassastyrelsen atl det är motiverat att i stadshypotekslagenmarkera att räntesatsen på utlämnade lån inte automafiskt följer avupplåningsvillkoren, utan är nägot som kassan har att besluta om. Lämpligeninföres ett sådant nytt stadgande i stadshypoleksla-gens 9§, som behandlarallmänna villkor för kassans utlåning. Därigenom ges också en referenspunkt förbestämmelsen i 29 § som knyter föreningarnas utlåningsvillkor till kassans. Attkassan numera har en räntemarginal för egen del pä vissa delar av sin utlåninginnebär inte att bestämmelsen i sladshypotekslagens 17 § om förvaltnings- ochfondbidrag från föreningarna kan slopas. Även om kassans intäkter i form avavkastningen på de egna fonderna ihop med en lämpligt avvägd räntemarginal kange tillräckliga inkomster för att täcka normala löpande kostnader ochavsättningar, måste det finnas en möjlighet atl möta plötsliga förändringar.Varken fondavkastningen eller räntevillkoren på redan befintliga lån är junågot som kassan kan påverka om ökade intäkter skulle behövas. Som exempel kanman här peka på statsmakternas beslut att pålägga kassan en särskildgrundfondsavgift, vilket föranlett kassan att fr. o. m. just utnyttjamöjligheten att från föreningama ta ut bidrag enligt 17 §. En annan länkbarsituation skulle kunna vara om kassans fonder har nedgått till följd av någonstor förlust och snabbt måste byggas upp igen. Enviss omredigering av 17§ kan dock enligt kassastyrelsens mening vara motiverad mot bakgrund av de förhållanden som faktiskt 20 råder.Förvaltnings- och fondbidraget från föreningama är inte kassans Prop. huvudsakligainkomst, vilket man skulle kunna tro med hänsyn till lagtex- 1986/87: 145 tensnuvarande lydelse. Det borde klarare kunna framgå att bidraget är en resurs somkassastyrelsen har möjlighet att utnyllja när andra intäkter inte förslår. Isladshypotekslagens 9 § finns ett stadgande om vilka former föråterbetalning som får förekomma för institufionens lån. Den väsentliga innebördenär att normalt skall lämna lån som till någon del amorteras underlöptiden; helt amorteringsfria lån får endast lämnas om särskilda skälföreligger. Sådana lån får då ges högst löplid. Bestämmelsenom att utlåningen normalt skall vara förenad med viss amortering infördes i stadshypotekslagenår 1970, men går tillbaka på en kreditpolitisk diskussion från slutet av1950-talet. Då förelåg en situation där det ansågs kreditpolitiskt angeläget atlså långl möjligt öka kapaciteten för ny kreditgivning till det expanderandebostadsbyggandet, varför amorteringarna på äldre lån ansågs skola snabbas upp.Amorteringsplikl skulle därför införas även för bottenlån, vilka tidigare oftalämnats som stående lån. Amorteringskravet genomfördes i praktiken inom ramenför den kreditpolitiska regleringen, helt oberoende av atl stadshypotekslageni och för sig angav att institutionen hade rält att lämna stående lån. Närmarkeringen mot stående län slutligen kom att föras in i stadshypotekslagenvar del alltså mer som en bekräftelse av ett kreditpohfiskt faktum än som ennyhet med praktisk verkan. Numeraär den kreditpolitiska situationen en helt annan. Något behov av att tvingafram amorteringar för att bereda utrymme för nyutlåning finns inte. Inom denprioriterade sektorn, där statsmakterna helt bestämmer villkoren, harupplåningen redan gjorts amorteringsfri. Utlåningens amortering påverkar därförinte längre återflödet till obligationsköparna. På samma sätl förhåller del siginom den opriorilerade sektorn, där upplåningen med statsmakternas gillandeockså numera är amorteringsfri. Slopandet av de volymmässiga restriktionernagör ju också amorteringskrav tämligen verkningslösa som medel att tvinga framett sparande hos lånlagarna, eftersom amorteringar kan kompenseras genom nyupplåning.1 den aktuella diskussionen om bostadsfinansieringens framtida utformning koncentrerasvidare intresset på möjlighetema att hålla nere kapitalutgifterna i början av låneliden,varvid amorteringsfrihet för bottenlån är en nära till hands liggandemöjlighet. Kassastyrelsenanser mot den angivna bakgmnden att föreskriftema om återbelalningsvillkor i stadshypotekslagen bör kunna väsentligt förenklas. Enligt styrelsens mening bör det vara tillräckligt med en bestämmelse om att kassan skall fastställa återbetalningsvillkoren för lån som lämnas till föreningarna. Humvida återbetalningen skall ske helt eller delvis genom amorteringar under länets löptid eller ej skall inte behöva regleras i denna lagstiftning, lika litet som det finns några sådana bestämmelser i lagstift ningen eller bolagsordningarna för de bostadsfinansierande kreditaktiebo lagen. Om stalsmaklema önskar få till stånd speciella amorteringsregler för vissa lånetyper finns alla möjligheter fill detta genom de kreditpolitiska medel som förfogar över. Med den föreslagnaförenklingen kan också den nuvarande särregeln om Prop. Den gmndläggande bestämmelsen för kassans 1986/87: 145 utlåning,att förfallotiden för lån skall bestämmas så att den är förenlig med villkorenför kassans förbindelser, bör dock kvarstå oförändrad. aktuella 9 § av stadshypotekslagen finns ocksä en bestämmelse omformerna för utbetalning av kassans lån fill föreningarna. Denna bestämmelsebör i förenklande syfte kunna utmönstras helt. 1 sladshypotekslagens11 § finns en bestämmelse om kassans placering av likvida medel. Till sin gmndläggandeutformning har denna varit oförändrad . Utgångspunktenför bestämmelsen är tanken att kassans medel helt och hållet skall varaplacerade i utlåning till stadshypo-teksföreningama. Delta gäller alltså intebara för upplånade medel, utan ocksä för medel som svarar mot kassans egnafonder. Endast i den mån medel inte kan användas till sådan utlåning får deplaceras på annat sätt. Två grundläggande fall synes därvid vara fömtsatta. Detena avser en länkbar brist pä läneefterfrägan från stadshypoteksföreningarna,trots att kassan disponerar medel som i och för sig är lämpade för utlåning. situationen har kassan givits rätt att på egen hand låna ut medlen, t. o. m.i form av direkta fastighetslån. Det andra fallet föreligger när kassan får in medeli form av amorteringar eller räntebetalningar från föreningarna utan altsamtidigt ha motsvarande utbetalningar på sin upplåning. I den situationenföreligger alltså en tillfällig likviditet, som inte kan användas för utlåning,och då får dessa medel göras räntebärande på i paragrafen angivna sätt. Utvecklingenmotiverar nu enligt kassastyrelsens mening att den aktuella bestämmelsenomformuleras och förenklas. har kassan i sin rörelse på ett helt annat sätlän tidigare behov av en finansiell rörelsefrihet. Som tidigare framhållits harsambandet mellan upp- och utlåningen blivit mycket mindre direkt än tidigare.För utlåningen tillämpas t.ex. normalt amorteringsplaner som bygger pålånetider , medan upplåningen är fem- eller tio-årig. Utlåningenhar visserligen formellt samma begränsade löptid, men i realiteten har Stadshypoteketl oavvisligt krav på sig att kunna erbjuda en omedelbar omsättning fill ettnytt lån när löpfiden för det första lånet gått ut. Delta förutsätter då ocksäatt medel allfid finns tillgängliga för att lösa den förfallande upplåningen.Tidigare skedde delta inom den prioriterade sektorn genom utgivandet avsärskilda konverte-ringsobligationer, men numera har denna ordning avskaffats. Sävälinom den prioriterade som inom den oprioriterade sektorn får kassan alltså numerasjälv se till att genom ny upplåning trygga omsättningen av förfallande äldrelån. Med de volymer som därvid skall omsättas på en given dag innebär detta imånga fall att upplåningen mäste spridas över för att kunnagenomföras.