prop · GA0358 · 1986-12-31 00:00:00 — 1981/82:220)syflar detta tillståndskrav endast till att skydda naturmiljön och att motverkaatl allmänheten genom vilthägn utestängs från marker där man annars får färdasfritt. I propositionen förutsattes att jakt- och viltvårdsberedningen skullekomma att la upp frågan om tillståndstvång för alt motverka alt djurarter somär främmande för vårl faunaområde etablerar sig här i frilevande stammar. Beredningens förslag innebär atl det i den nya jaktlagentas in elt bemyndigande för regeringen eller förvallningsmyndighel atl meddelaföreskrifier om krav på tillstånd både för utplantering av vilt och för atthålla vilt i hägn. Avsikten är att med stöd av bemyndigandet föreskriva förbudmol att hälla främmande viliarter i hägn. Undantag från förbudet, som inte börgälla djurparker och andra zoologiska anläggningar, skall kunna medges avlänsstyrelsen. Dispens skall också under en övergångstid kunna ges för redanbefintliga hägn. Jag anser alt förslagel, som slöds av remissinstanserna,bör genomföras. Införs det föreslagna bemyndigandet ankommer det på regeringenatl avgöra vilken myndighel som skall handha tillståndsärendena. Etl tillståndatl hålla djur av en främmande viltart i hägn kan liksom en utplantering avsådana djur komma att få verkningar för stora delar av landels djur- ochväxtvärld. Det finns därför slarka skäl som lalar för att börvara lillsiåndsmyndighel. Vårt landlillförs emellertid nya viliarter även på annat sätt än genom utplantering eller rymningar från hägn. Främsl är det fråga om nya fågel arter som etablerar sig i landet. I de fall invandringen är en följd av att arlen naturiigt vidgar sill utbredningsområde finns det i allmänhel inle någon anledning all vidia några motåtgärder. Är invandringen däremot etl resultat av att en främmande viliarl har planterats ut i etl närliggande land finns det oftast lika starka skäl all söka hindra invandringen som att hindra en utplantering direkl i vårt land. Den åtgärd som ofta ligger närmast lill hands är att föranstalta om en jakl i syfle atl förhindra att arten etablerar sig här. har i sitl remissvar påpekat att erfarenheterna visar att man inte bör fästa alllför stor tilltro till jakten som en lösning på problemet med invandrande främmande arter. Enligt min mening finns det ändå fog för ett bemyndigande i den nya jaktlagen som gör det möjligt för regeringen att föreskriva all naturvärdsverket eller får för- 29 ordna omjakt för att förhindra eller undanröja nyetablering av vissa arter. Jagförordar all så sker. Landels våtmarker är av myckei: slor belydelse för villel.Våtmarkerna ger näringsunderlag för ett stort antal däggdjur och fåglar och ärdessutom vikliga som häcknings- och rastplatser för vissa fåglar. Mol denbakgrunden och med hänsyn till det förhållandet atl den nya vallenlagen ger deformella fömtsättningama föreslår beredningen atl skall få iuppdrag alt undersöka möjligheterna att ålerslälla markavvauningsföretag somhar förlorat sin betydelse. De företag som åsyftas är exempelvis utdikadjordbmksmark som har tagits ur produklion eller sjösänkningsföretag som intehar gett det resultat man räknat med. Genom atl med lämpliga åtgärderåterställa det torrlagda områdel helt eller delvis till ursprungligaförhållanden kan för viltet värdefulla biotoper skapas. Enligl den nya valtenlagen har kammarkollegiet möjlighetall föra talan hos vattendomstol om förverkande av bl.a. tillstånd fillmarkavvauningsföretag. Detla gäller också tillstånd som meddelats enligt denäldre vallenlagen. Sådant förverkande skall kunna ske bl.a. om underhållet aven anläggning har försummats allvsirligt eller om lillslåndel inte harutnyttjats och inle heller kan antas komma atl utnyttjas. Isamband med förverkandet kan staten eller en kommun ges rätt atl ta överunderhållet. Siaten, kommunen eller etl vattenförbund kan också utverkatillstånd till att vidta återställningsåtgärder i vatten för atl tillgodose delallmänna miljövårdsintresset. Deltagarna i etl markavvauningsföretag kan ocksåbegära omprövning av de bestämmelser som gäller för ulförande av företaget. Jag anser att del inte finns anledning altge elt sådant uppdrag som beredningen föreslagit. Jag utgår istället ifrån alt de ansvariga myndigheterna och enskilda intressenter lar tillvara den nya vattenlagens möjligheter i den utsträckning del är befogal avnaturvårdsskäl och möjligt med hänsyn till lillgängliga resurser. 2.2.2 Åtgärder mot viltskador m.m. IVIittförslag: I den nya jaktlagen las in en beslämmelse som innebär att redan enpålaglig risk för villolyckor eller allvariiga skador av vilt skall ge enmyndighet rätl att besluta om jakt för att förebygga eller minska skaderisken. Beredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Flera remissinstanser har invändningar mol att det inte längre skall krävaskonstaterad skada för förordnande om avskjutning. Skälen förmitt förslag: Jag har i det föregående anfört atl etl av målen för viltvårdenbör vara att främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressenlämplig utveckling av viltstammarna. Eh balans skall följaklligen Prop.1986/87:58 eftersträvas mellan å ena sidan intresset av atl ha slarkaviltstammar och å andra sidan främsl närings- och trafikintressena. Av denredovisning beredningen har lämnat framgår att vissa arter förekommer i såstora stammar alt det krävs särskilda älgärder om målet skall nås. Så t.ex.har älgslammens tillväxt lell till ett stort antal viltolyckor i trafikenårligen och betydande belesskador på gröda och skog. Andra arter som kan sägasförekomma i alllför individrika stammar lokall är bl.a. bävern och samtmås- och kråkfågd. Enmöjlighel alt komma till rätta med den obalans som råder är atl genomföra enökad avskjutning. Man bör dock inte övervärdera jakten som medel att lösaproblemen med övertaliga viltstammar. är andra meloder bättre.Beredningen ger exempel på detla och framhåller alt en varaklig minskning avmås- och kråkfågd förutsätter att man undanröjer de primära orsakerna tUlantalsökningen genom att exempelvis soptippar görs mindre lättillgängliga.Naturvårdsverket påpekar också atl vissa arter har egna mekanismer för atlreglera antalet individer. Jaktenär följakfligen inte del enda medlet för att minska en för stor viltstam. Ifråga om vissa viliarter är det emellertid nödvändigt att både bedriva enintensiv normal jakt och ha möjlighel att vid sidan om den vanliga jakten föranstaltaom en avskjutning för alt förebygga viltskador. Fören avskjutning i särskilda fall i skadeförebyggande syfle finns flerabeslämmelser i den nuvarande jaktlagen. Om utvecklingen av en viltart orsakaravsevärd skada på gröda, skog eller plantering kan åläggajakträttshavaren att vidta skadeförebyggande ålgärder. 1 jaktstadgan fmnsbestämmelser om hur skadorna skall konstateras. Följs inte föreläggandet fårlänsstyrelsen förordna om att jakt utförs av särskilt utsedda jägare.Länsstyrelsen kan också förordna om jakt genom särskilda jägare om detföreligger påtaglig fara för att sammanstötning mellan motorfordon och älgskall inträffa. Slutligen kan besluta om jakt inom områden därdet finns stammar av vildkanin, vildmink eller vildsvin i syfle atl utrotaeller minska stammarna. skall bestämma om jakten skall bedrivasav jakträttshavaren efter hans ålagande eller av särskilt utsedda jägare. Beredningenföreslår att de nuvarande reglerna ersätts med en beslämmelse som ulgår ifrånalt en tvångsvis avskjutning vanligen bör genomföras samordnat inom störreområden och att man inte kan räkna med att alla jakträitshavare inom områdelkan medverka vid en sådan avskjutning. Vidare bör myndighetens möjlighet attförordna om avskjutning vidgas. Även när del gäller gröda, skog ellerplantering skall redan en påtaglig risk för skada vara lillräcklig grund förett ingripande. Fleraremissinstanser har anmärkt mot förslaget att det inte längre skall krävas en konstaterad skada för förordnande om avskjutning. Kammarrät ten i och i län anser att den föreslagna bestämmelsen leder lill all myndigheiema slälls inför svåra avgöranden. kan inle acceptera den föreslagna utvidgningen eftersom det finns en påtaglig risk för omfattande skador av vill. Synsättet strider enligt verket dessutom mot den av statsmakterna fast- 31 lagdaprincipen atl varje näring har all låla viss skada av vilt. Jagdelar inte farhågorna att en beslämmelse, utformad i huvudsakligöverensstämmelse med beredningens förslag, kommer att leda lill särskildalillämpningssvårigheler. 1 vissa fall kan naturligtvis avvägningen mellanskilda intressen innebära problem för myndigheterna, någol som dock knappaslkan undvikas om möjligheten till tvångsavskjulning skall finnas kvar. Alt detskall vara fråga om en särskilt kvalificerad skaderisk följer av atl del avomständigheterna bör framgå atl risken för skada är överhängande och atl denskada som riskeras är allvarlig. Varje beslul om en avskjutning måste givetvisföregås av cn prövning där viltvårdsintressel ges slor tyngd. Detla följer avprincipen all var och en anses skyldig att låla etl visst måll av skada ellerannan olägenhet som en följd av atl det finns vUda djur. Bestämmelsen bör ocksåutformas så att regeringen kan beslämma att beslut om jakt efter vissadjurarter skall fattas av den centrala nalur-vårdsmyndigheten. Besväriigaavvägningsproblem kan uppkomma när del är fråga om en som bara myckellokall förekommer i etl anlal som innebär en alldeles särskilt slor risk förskador. Det jag främst syftar på är när rovdjur i etl område vuxil till ettantal som innebär etl specielll hot mot lamdjursskötsdn i samma omriide. Försådana faU kan det finnas anledning att föreskriva alt skallvara beslutsmyndighet. Jag föreslår, medhänvisning tiU vad jag har anförl, atl det i den nya jaktlagen tas in enbestämmelse med i huvudsak följande innehåll. Om det på grund av elt viltbeståndsstoriek finns en påtaglig risk för trafikolyckor eller för allvarliga skador avvilt, får den myndighet som regeringen bestämmer besluta om jakl för allförebygga eller minska skaderisken. I beslutet skall bestämmas hur jakten skallbedrivas, vem som skall bedriva jakten och hur del skall förfaras med de djursom dödas eller fångas. 2.2.3Hotade eller sårbara arter - bör utarbeta ell program förålgärder som syftar till att bevara hotade eller sårbara viltarter och svaraför en samordning av dessa insatser. - I den nya jaktlagen tas in en bestämmelse som gördet möjligt atl föreskriva krav på lillslånd och andra villkor för verksamhelensom konservator. För kontroll av verksamhelen ges som kontrollmyndigheträll tili tilllräde till en konservators arbelslokaler och lagerutrymmen. - Bestämmelser införs som ger stöd för föreskrifiersom reglerar handeln med vilt. - Straffmaximum för grova brott motjaktlagstiftningen höjs till fängelse . Därigenom förlängs ocksåpreskriptionstiden till . Beredningens förslag:Överensslämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna: De invändningarsom riktats mot beredningens för- slag harfrämsl gällt bestämmelserna för koniroll av konservatorernas Prop.1986/87:58 verksamhet. Skälen för mitt förslag: För del stora flertalel avlandels viliarter är livsbetingelserna goda. De för viltet allmänt sellgynnsamma förhållandena har letl till en positiv utveckling av antalet arter ilandel. Under detta sekel har ett fyrtiotal nya däggdjurs- och fågelarteretablerat sig här. Somjag har redovisat i del föregående avsnittet har någraarter genom födotillgång och frånvaron av nalurliga fiender gynnats i en sådanutsträckning att stammarna vuxit sig alltför slora. De rakt moisalta problemenfmns emellertid också. Några arter - del gäller tio däggdjursarter och femlonfågelarter -befinner sig i en så utsatt situation att de betraktas som akuthotade eller sårbara. Hoten mot arterna i fråga har främst sin grund i antingenmiljögifier eller exploatering av för arten nödvändiga biotoper eller enkombination av dessa orsaker. Utsläppen av PCB i har starki påverkatreproduktionen hos gråsäl och vikare. Möjligen har miljögifier påverkal ocksåutterns fortplantningsförmåga. Utbyggnaden av vattenkraft har också inneburilförsämrade förhållanden för uttern. har i sillremissyttrande särskilt pekat på de hol mol uttern som beslår i förväxling medandra djur vid jakl och den omständigheten att uttern fångas i fiskeredskap ochfällor avsedda för andra djur. Av fågelarterna har exempelvis havsörn,pilgrimsfalk, berguv och kornsparv drabbats av gifter, främst kvicksilver ochDDT. Som exempel på hol i form av biotop-förändringar kan nämnasskogsavverkningens inverkan på häckningsplat-serna för bl.a. havsörn, viiryggighackspett, berguv och gråspett samt avvaltning av våtmarker, här i landet ellerutomlands, som drabbat andfåglar i allmänhet saml fjällgåsen, ängshöken,kärrsnäppan och svarttärnan. Av hoten i övrigt kan nämnas bristen på lämpligaboplatser, i vissa fall i kombination med siörningar av olika slag. Det gällerför etl par fladdermusarter och tornugglan. För en av arterna, järven, är denillegala jakten del främsla holel. Del krävs omfattande och långtgående åtgärder vadbelräffar miljöskydd och nalurvård för all uppfylla viltvårdens mål när delgäller de mest utsatta viltarlerna. Det är bl.a. fråga om alt med slöd avlagstiftning och en lill denna knuten lillsyn skydda miljön mot giflspridningoch utsläpp av andra föroreningar och atl i vissa fall med stöd avnaturvårdslagens regler om områdesskydd reservera vissa marker för viltet. Delär vidare väsentligt alt i internationellt samarbete verka för molsvarandeskydd i andra länder. De ålgärder jag nu talar om syflar lill att varaktigtförbällra villkoren för viltet. De är av sådan karaktär alt det är staten sommåste ta ansvar för all de genomförs. I vänlan på en varaktig förbättring av förhållandena kandet vara nöd vändigl att vidta särskilda räddningsålgärder. Även i sådana fall kan del vara fräga om att samhället avsätter skyddsområden med slöd av natur vårdslagstiftningen. Fortsalla insatser av frivilligorganisationer behövs också. Flera sådana organisationer har myckel förijänslfulll engagerat sig för olika slag av räddningsålgärder. liolal viliarter är f.n. föremål för insatser från organisationernas sida. Jagdelar och beredningens uppfattning att åtgärderna Prop.1986/87:58 för de hotade och sårbara arterna behöver samordnas och att vid ensådan samordning en prioritering bör ske av insatserna. Det är inte möjligt attgarantera varje djurart som finns i landel gynnsamma förhållanden här för allframtid. I vissa fall skulle en sådan garanii kräva omfattande ingrepp för atlförhindra vad som av andra skäl betraktas som en önskvärd utveckling avbrukande- och bebyggelseformer. Det måsle godlas som ett led i en ständiglpågående process alt vissa viltarter lämnar vår fauna samlidigt som andralillkommer och etablerar sig här i landet. Atl resursema här liksom på andraomräden är begränsade innebär att del inle heller är möjligt att genomföra allade åtgärder som i och för sig vore önskvärda. Denmed hänsyn lill vad jag nu har anfört nödvändiga prioriteringen bör ske ienlighel med den av beredningen föreslagna principen. Del innebär alllillgängliga resurser i försia hand bör användas för åtgärder som kanförutsättas bli framgångsrika och som avser arter som i mera betydandeutsträckning är beroende av förhållandena här i landet. En sådan priorileringbör läggas lill grund för ett åigärdsprogram för de hotade och sårbaraviltarterna. Detbör ankomma på att uiarbeta elt åigärdsprogram och att svaraför en samordning av samhällels och de ideella organisationernas insalser. Jagavser all föreslå regeringen alt ges ell sådant uppdrag. Avde viltarter som kräver särskih skydd för att bevaras i landel intar rovdjurenen särslällning. För de fyra slora rovdjuren, dvs. björn, varg, järv och lo,bör bevarandel säkerställas genom restriktivitet i fråga om alt tillåta jakl.Fasla rovdjurstammar orsakar emellerlid skador för tamdjurs-skötseln och dåfrämst renskölseln. För all ge den som driver lamdjurs-skötsel möjlighel attskydda sina intressen finns i jaktlagstiftningen bestämmelser som innebär altjakl på rovdjur är tillåten under vissa beslämda förutsättningar. Beträffandevarg och järv kan endast sådan skyddsjakt komma ifråga. När del gäller björnoch lo lUlåts emellertid också annan jakt. För björn finns en särskild form avlicensjakt och för lodjuret gäller allmän jakttid inom vissa områden där detbedrivs renskötsel. Vårdenav de stora rovdjuren har hitlills hafl den inriktningen att djuren fredalsfrån jakl för att de skall utveckla livskraftiga stammar. För att göra en sådanviltvårdspolitik förenlig med renskötsel och annan tamdjursskötsel ersätlsrovdjursrivna tamdjur med allmänna medel enligt förordningen (1976:430) omersällning vid vissa skador av rovdjur. Enliglmin mening finns del inie anledning all i någol väsenlligl hänseende ändra dennuvarande inriktningen av vården av rovdjursstammarna. De medel som böranvändas är en fortsatt tillräcklig fredning av djuren i kombinalion med eltersättningssystem för de skador djuren orsakar. Vadförst gäller frågan om i vilken ulslräckning djuren bör skyddas från jakt har beredningen uttalat sig; för en mindre restriktiv bedömning än när del gäller alt avgöra om varg skall få skjutas inom renskötselom rådena. Uttalandet grundas på uppfattningen att en fast vargstam är svår att förena med rensköisel inom samma område. För att vi skall återfå vargen i krävs enligt beredningen all en stam etablerar sig i någon 34 trakt utanför renskölsdområdena. I sammanhangei hänvisastill den in- Prop. 1986/87:58 vandring av varg som sketl lill . Beredningens uttalande kritiseras av fleraremissinstanser. Det hävdas atl vad beredningen förordar beträffande avskjutningeninte,kan förenas med det såväl nationella som internationella ansvar samhällelhar för bevarandet av de arter som hör lill vår fauna. För egen del anserjagalt del finns fog för en försiktigare bedömning än den beredningen gör. För detförsta bör det, som och påpekar i sinaremissyttranden, inle komma i fråga alt i slörre ulslräckning än hitfills geavskjulningslillstånd inom renskölsdområdena förrän del visat sig att det finnsen forlplanlningsduglig stam utanför dessa områden. En fortsatt restriktivinställning till avskjutning av varg säväl inom som utom renskötselområdenakan emellertid vara befogad även på och oavsett hur det går med dennybildade vargstammen i . Etl nytl ersättningssystem för dem som drabbas avrovdjursskador inom renskötselområdel övervägs. bör betonas att delinle är möjligt all med ersäitning lösa alla de problem som förekomslen avrovdjur orsakar för renskölseln och annan lamdjursskölsd. Det är nödvändiglalt rovdjurslammarnas storlek kontrolleras genom viss jakt och att ocksåenstaka skadevållande djur skjuts borl. Beträffande kontrollen av stammarnasslorlek kan jag hänvisa till vad jag har anfört om åtgärder motviliskador. Det kan alltså finnas anledning atl låta nalurvårdsverkel beslutai frågan och då bestämma om vem som skall genomföra jakten. Det är rimligt allsamhällel i slörre utsträckning än lar ansvarei för genomförandet avden decimering av rovdjurstammarna som kan vara nödvändig. Med den ordning jagföreslår kan antingen jakträttshavaren åta sig jakten eller naturvårdsverketförordna någon annan att genomföra den. Inom renskötselområdel kan det, som delpåpekas i remissyttrandet från i , exempelvis varalämpligl att i vissa fall låta berörda myndigheters fällpersonal genomföra enbeslutad avskjutning eller annan decimering. Det andra viktiga medlet alt skapa förutsättningar förfasta stammar av rovdjur i landel är, somjag nämnl, att i skälig omfattningersätta de skador djuren orsakar. Inom pågår f. n. etlforskningsprojekt för att närmare undersöka möjligheterna atl tilldelarenägarna ell riskbidrag vars storlek blir beroende av rovdjursförekomsten. Ettsådant system har förutsatts kunna leda lill en ökad rovdjurslolerans hosrennäringen och ökade insatser för atl förebygga skador. Del beräknas allforskningsprojektet kan vara slutfört i sådan tid att naturvårdsverketsförslag på grundval av forskningsresultatet kan läggas fram . har i en skrivelse , som avregeringen överiämnats tili beredningen, och i silt betänkande (SOU 1983:67) Rennä ringens ekonomi föreslagit en kraftig uppräkning av de nuvarande ersätt ningsbeloppen i avvaktan på elt underlag för etl nytt ersättningssystem. Det är den del av ersättningen som går lill samebyn för merarbete och övriga olägenheter som enligt kommittén bör räknas upp. Naturvårdsver ket, som är ansvarig cenlral myndighel för frågor om ersällning för rov djursskador, anser däremot atl del inte finns lillräckligt 35 faktaunderlag för denföreslagna uppräkningen. Vid sådant förhållande Prop. 1986/87:58 anserjagatl frågan om en översyn av bestämmelserna om ersättning för skador av rovdjurbör anslå till dess förslag föreligger. Förflera av de hotade eller sårbara arterna gäller all deras redan utsattasiluaiion förvärtas genom illegal jakt i olika former. För alt ge viltet ettbättre skydd i del hänseendel föreslår beredningen flera olika åtgärder. Föratl göra det möjligt atl närmare reglera handeln med vill föreslås dels etlbemyndigande i förslagel till ny jaktlag om handeln inom landet, dels eltvidgal tiUämpningsområde för den särskilda lagen (1975:85) med bemyndigandeatt meddela föreskrifter om in- och utförsel av varor. Vidareföreslås en slraffskärpning när del gäller allvarligare broll mol jaktlagen.Slraffmaximum för brott som innebär grov olovlig eller olaga jakt föreslås höjlfrån nuvarande etl års fängelse tiU fängelse. Därigenom förlängs ocksåpreskriptionstiden till . Detföreslås också en beslämmelse som gör det möjligt att dels kräva särskiltlillslånd för den som viU bedriva verksamhel som konservator, dels fordra attkonservatorerna liksom hitlills för en förteckning över mottagna djur avsärskilt skyddsvärda arter. Det föreslås också en beslämmelse som syftar tiUalt ge polisen möjlighet alt få tilllräde tiU arbelslokaler och lagerutrymmenför alt konlrollera förteckningarna och vilka djur som finns hoskonservatorerna. Delär i huvudsak endast förslagen som rör konservatorernas verksamhet som harföranlett invändningar från remissinstansernas sida. Jagdelar den uppfattning som har förts fram av två konservalorer vidnaturhistoriska att del finns anledning att göra åtskillnad mellanen auktorisation av verksamhelen och elt krav på lillslånd för densamma.Auktorisationen bör utformas och administreras av branschen och vila påfrivillig grund. Tillstånd bör däremot meddelas av myndighet efter en prövningsom lämpligen inskränks fill atl gälla att vederbörande inle ort sig skyldigtill allvarligare brott mot jaktlagstiftningen eller annan lagsttftning avbetydelse för verksamheten. Jag föreslår att ett bemyndigande i den nyajaktlagen atl meddela föreskrifter för konservatorsverksamheten ulformas så alldet rymmer möjlighelen att föreskriva ett tillslåndskrav. Skulle branschengenomföra en auktorisation får det övervägas om denna bör komplelleras med ettkrav på lillstånd av myndighet. Under alla förhållanden förefaller del rimliglall begränsa ell tillslåndskrav lill alt gälla yrkesmässig verksamhet. Förslagetatt en kontroUerande myndighet, polisen, utan vidare skall få tillträde lill konservatorernas lokaler och lagerutrymmen har av flera re missinstanser anseits vara alltför långtgående. Jag vill i anledning av den kritiken erinra om all det i jaktstadgan tidigare fanns en regel om skyldig hel för bl.a. konservatorer att hålla varulager tillgängliga för polisens kontroll. Regeln togs borl uteslutande av formeUa skäl - bestämmelser av den karaktären skall numera meddelas i lag. Beslämmelser som ger möjlig het till liknande kontroll utan att misstanke om brott föreligger finns också i annan lagsliflning. Konlrollbestämmelsen skall självfallet inle uppfattas som elt ulslag av misstro mot företrädarna för en viss yrkeskår. Jag finner del angelägel atl understryka alt en beslämmelse av det här slagel främst 36