prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — I praktikeninnebär den nya regeln att en del av de s.k. utredningsanhållanden somåklagaren kan göra ersätts med domstolsprö-vade utredningshäktningar. Somframgår av lagtexten gäller presumtionen för häktning vid mycket svåra brott inte vid häktning på enbart skälig misstanke. Även vid brott av 72 denna typ måste såledesnågon av de särskilda häktningsgmnderna - risk Prop. 1986/87:112 föravvikande, försvårande av utredning eller återfall i brott föreligga för attutredningshäktning skall få ske. Enligt19 § i förslaget måste vid häktning på skälig misstanke enligt denna paragrafhäktningsfrågan omprövas vid en förhandling senast efter denförhandling vid vilken häktningen beslutades. Paragrafen,som bl. innehåller vissa inskränkningar i möjlighetema till häktning medhänsyn till den misstänktes personliga förhållanden, motsvarar med ett parspråkliga justeringar nuvarande 3 §. Avparagrafens/örs/a stycke, som motsvarar nuvarande 4 §, framgår att ett beslutom att häkta någon liksom nu alltid skall fattas av rätten. Till första styckethar av redaktionella skäl också överflyttats de nuvarande bestämmelserna i 16 §första stycket om vad som skall framgå av ett häktningsbeslut. Iett nytt andra stycke har tagits in en erinran om reglerna om hävning avhäktningsbeslut i 20 §. Paragrafen,som innehåller regler om anhållande, motsvarar nuvarande 5 §. Bortsett från enspråklig modernisering av paragrafen innebär förslaget att i andra stycketsregler om s. k. utredningsanhållande tydligare än nu markeras att sådantanhållande får äga mm endast om skälig misstanke om brott föreligger (jfravsnitt 2.3.6 i den allmänna moUveringen). Iförsta och andra styckena, som tar upp förutsättningama för gripande, föreslåsendast språkliga ändringar. Föreskrifterna i nuvarande tredje stycket om s. k.anhållningsförhör har förts över fill 8 §. Paragrafeninnehåller bestämmelser om anhållningsförhör och om anmälan avfrihetsberövanden fill åklagaren. De föreslagna reglerna, som genomgått enredaktionell och språklig bearbetning, motsvarar nuvarande 6 §, 7 § tredjestycket och 8 §. Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.5)föreslås polisen få en generell befogenhet att hålla anhållningsförhör utanformellt uppdrag från åklagaren i varje enskilt fall. Reglerna har utformats ienlighet med detta. Iförsta stycket regleras den situationen att ett beslut att anhålla någon i sin frånvaro verkställs. Anhållningsförhör skall dä utan dröjsmål hållas av 73 polisman eller åklagare.Liksom nu skall åklagaren skyndsamt underrättas Prop. 1986/87:112 omfrihetsberövandet om så inte redan skett. Åklagaren skall efter anhållningsförhöretgenast besluta om den misstänkte skall förbli anhållen eller omanhållningsbeslutet skall hävas (jfr 10 §). Ompolisen håller anhållningsförhöret kan anmälan till åklagaren omfrihetsberövandet i de flesta fall anstå till efter förhöret. Är saken tveksameller svår kan det emellertid vara nödvändigt att en anmälan om frihetsberövandetgörs redan före förhöret för att åklagaren skall kunna antingen själv höra denmisstänkte eller lämna instmktioner om vad den misstänkte skall höras om. ömförhöret inte kan genomföras , t. ex. på grund av att en tolk måsteengageras, bör detta inte fördröja en anmälan till åklagaren. Harverkställighet skett på annan ort än den där utredningen bedrivs behöveråklagaren på utredningsorten besked om verkställigheten omgående mot bakgmnd avden begränsade tid som står till förfogande för transport av den misstänktetill utredningsorten och för att åklagaren skall kunna ta ställning till hurutredningen i fortsättningen skall bedrivas. I fall som de nu nämnda bör alltsåen anmälan göras till åklagaren så snart anhållningsbeslutet verkställts. Andrastycket upptar regler om anhållningsförhör, anmälan till åklagare m.m. för detfall att någon gripits utan föregående anhållningsbeslut. Reglerna harutformats efter mönster av bestämmelsema i första stycket. Även i dessa fallhar polisman getts en generell befogenhet att hålla anhållningsförhör. Angåendefrågan i vilka fall en anmälan till åklagaren om frihetsberövandet bör skeredan före anhållningsförhöret hänvisas till vad som sagts i anslutning tillförsta stycket. Nären anmälan om ett gripande har skett åligger det, som framgår av de två sistameningarna i andra stycket, liksom enhgt gällande rätt åklagaren att i principomedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas eller om beslutet omgripande skall hävas (angående den sistnämnda termen, jfr avsnitt 2.3.7 i denallmänna motiveringen). Kravet på omedelbar prövning av anhållningsfråganutesluter givetvis inte att åklagaren i vissa fall genom kompletterandeutredning eller genom en kontroll av lämnade uppgifter skaffar sig bästamöjliga underlag för prövningen. Itredje stycket, som motsvarar nuvarande andra stycket och innehåller bestämmelserom efterlysning, föreslås endast språkliga ändringar. Iparagrafen, som innehåller regler om den anhållnes rätt att få del avbrottsmisstanken och om underrättelse till anhöriga m.fl., har endast gjortsspråkliga och redaktionella ändringar. 1paragrafen anges liksom nu att åklagaren skall fatta beslut om att frihets berövandet skall upphöra när det inte längre finns skäl för ett anhållnings beslut. I den föreslagna lagtexten har detta uttryckts som att åklagaren 74 skall häva beslutet omanhållande. Bakgrunden till den nya terminologin i Prop. 1986/87:112 dennadel har tecknats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.7). Paragrafeninnehåller liksom nu regler om tidsfristerna för åklagarens häktningsframställning.Reglerna har ändrats i överensstämmelse med vad som angetts i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.1 och 2.3.4). Iförsta stycket anges som huvudregel att, om inte beslutet om anhållande hävs,häktningsframställning skall göras som anhållningsbeslutet ellersenast dagen därefter. Framställningen kan göras skriftligen eller muntligenvid rätten. Det bör observeras att det inte som räcker med att åklagareninom fristen postar en häktningsframställning, utan framställningen måste varadomstolen till hända inom den föreskrivna fristen. I framställningen skallanges, fömtom den misstänkte, det brott som misstanken avser (jfr JO:sämbetsberättelse 1964 s. 106), gmnderna för häktningsyrkandet samt fidpunktenför det straffprocessuella frihetsberövandet, alltså gripandet ellerverkställandet av anhållningsbeslutet. Omdet föreligger synnerliga skäl får enligt andra stycket häktningsframställningengöras senast tredje dagen efter anhållandet. Här avses sådana situationer dådet föreligger hinder att åstadkomma en snabbare handläggning, t. ex. på grundav att den misstänkte är drogpåverkad eller att tolk måste anskaffas. Också närden misstänkte skall transporteras till utredningsorten kan det finnas behovav att utnyttja hela fristen. Med hänsyn till att domstolen alltid måste hållaförhandling i häktningsfrägan senast Qärde dagen efter det faktiskafrihetsberövandet bör åklagaren, om han inte kan göra häktningsframställningenförrän alldeles i slutet av fristen, varsko domstolen om att enhäktningsframställning kan komma att göras. Pågmnd av den föreslagna ändringen i 2 § lagen (1930:137) om beräk ning av lagstadgad tid kommer åklagarens frist för att avge häktningsfram ställning att bli densamma oavsett veckodag. Reglernai första och andra styckena tar i första hand sikte på fall där den anhållnevar berövad friheten redan vid anhållningsbeslutet. I tredje stycket har tagitsin en särregel för de situationer där anhållningsbeslutet meddelades i denmisstänktes frånvaro. Fristen för häktningsframställning räknas då från den dagdå anhållningsbeslutet verkställdes, dvs. då den misstänkte rent faktisktberövades friheten. Enligtfiärde stycket skall den anhållne eller hans försvarare genast underrättas om att en häktningsframställning gjorts. Ansvaret för underrät telsen bör av praktiska skäl ligga på åklagaren, men det bör givetvis vara möjligt för denne att delegera uppgiften. Underrättelsen måste i de flesta fall med hänsyn till de korta fristema ske per telefon. Anledningen att inte en ovillkorlig skyldighet föreskrivits att underrätta både den misstänk te och hans försvarare är att man inte skall behöva lägga ned alltför stor möda på att t. ex. försöka nå en försvarare, som av olika skäl kan vara svår att nå med kort varsel, särskilt under veckoslut och . Frågan om möjlighet för åklagaren att låta underrättelsen skötas av annan personal får regleras i administrativ ordning. Nuvarandeskyldighet att överlämna en häktningspromemoria i sam- Prop. 1986/87:112 band medhäktningsframställningen har slopats med hänsyn till den begränsade Ud somskall gälla för åklagaren att göra en häktningsframställning. Det böremellertid framhållas att, om åklagaren har möjlighet att före förhandlingensammanställa material som kan ha betydelse för häktningsfrågans bedömande,detta givetvis underlättar handläggningen. Tillhandahäller åklagaren protokollöver förhör eller motsvarande är det lämpligt att materialet lämnas bådedomstolen och den misstänkte eller hans försvarare. Paragrafenupptar regler om inom vilken tid domstolen skall hålla häktningsförhandlingbeträffande den som är anhållen. Bakgmnden förslaget har redovisats i denallmänna motiveringen (2.3.1). Huvudregelnenligt/örs/a stycket är att domstolen skall hålla häktningsförhandling sammadag som häktningsframställningen görs hos domstolen eller senast dagendärefter. Om synnerliga skäl föreligger kan enligt andra stycket förhandlingenhållas senare, dock senast på fjärde dagen efter det faktiskafrihetsberövandet. Som sagts innebär den omständigheten att ,söndag eller helgdag infaller under eller vid utgången av fristen inget giltigtskäl att dröja med förhandlingen. Inte annat än undantagsvis bör denomständigheten att domaren är upptagen av andra förhandlingar eller annantjänsteförrättning få påverka tidpunkten för förhandlingen i någon nämnvärdgrad. Däremot kan synnerliga skäl att dröja med förhandlingen anses föreliggaom den misstänkte skall transporteras från den ort där han har gripits tilldomstolen. Som nämnts i den allmänna motiveringen kan den misstänktes bestämdaönskemål om en viss försvarare vid häktningsförhandlingen kunna föranleda attförhandlingen senare-läggs något. Fråganom fristernas beräkning i vissa fall när gripandet föregåtts av någon annanform av frihetsberövande har berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt2.3.1). Demöjligheter som enligt paragrafens nuvarande lydelse finns för domstolen attuppskjuta häktningsförhandlingen för att kunna hålla en gemensam häktnings-och huvudförhandling har slopats med hänsyn till krav påen ofördröjlig inställelse för prövning av häktnings-frågan. Inget hindrarnaturligtvis att huvudförhandling hålls inom fyradagarsfristen om detta ärmöjligt. Detbör påpekas att den absoluta fyradagarsfristen enligt denna paragraf förhållande av häktningsförhandling inte påverkar möjligheterna enligt 15 § attbesluta om uppskov med en påbörjad förhandling. 14 och 15 §§ Idessa paragrafer, som behandlar parternas närvaroplikt vid häktningsför handling och innehåller regler om hur förhandlingen skall gå och om uppskov, har bara vidtagits språkliga ändringar. 24 kap. 16 § Prop. Reglernai första stycket om hur ett häktningsbeslut skall utformas har utan ändring isak förts över till 5 §. I stycket i övrigt har endast gjorts en språkligändring. Iandra stycket , som behandlar den situationen att häktningsyrkandet ogillas,har endast gjorts språkliga ändringar. a. har, i enlighet med vad somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.7), terminologin ändrats såatt lagtexten talar om hävande av ett anhållningsbeslut, inte om frigivande. Paragrafeninnehåller bestämmelser om häktning av den som befinner sig pä fri fot. Iförsta och andra styckena har endast skett språkliga och redaktionellaändringar. Enligttredje stycket skall en anmälan göras hos rätten så snart ett häktningsbeslutsom fattats i den misstänktes frånvaro har verkställts. Har pä gmnd av enframställning om utlämning av brott ett beslut om häktning verkställts i enfrämmande stat står det, som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt2.3.1), klart att tidsfristen för häktningsförhandlingen i inte kanbestämmas med hänsyn till tidpunkten för det faktiska frihetsberövandet somföregått utlämningen. Det hinder, som i dessa fall föreligger för denmisstänktes närvaro vid rätten, får anses upphöra så snart den misstänktebefinner sig i riket. Också i nu nämnda fall måste, så snart hindret för denmisstänktes närvaro vid rätten har upphört, en anmälan om detta göras tillrätten. Dennärmare regleringen av en anmälan om ett verkställt häktningsbeslut får ske iförordningsform - jfr 29 § förundersökningskungörelsen (1947:948). Kraveti på att den som berövats friheten i avvaktan på rättegångofördröjligen skall ställas inför en domare eller motsvarande medför attfrihetsberövandet måste prövas av en domstol inom den tidsfrist som anges i 13§ också beträffande den som häktats i sin frånvaro. Fristen räknas då från dentidpunkt då häktningsbeslutet verkställdes eller hindret för den misstänktesnärvaro vid rätten upphörde. 1 paragrafens fiärde stycke har därför tagits inen ny regel som innebär att rätten i sådana fall åläggs att hålla enförhandling i häktningsfrägan och att sådan förhandling skall hållas samma dageller senast dagen efter att en anmälan enligt tredje stycket har gjorts. Iöverensstämmelse med vad som gäller enligt 13 § får rätten, om synneriiga skälföreligger, dröja med förhandlingen, men förhandlingen måste alltid hållassenast Qärde dagen efter det att häktningsbeslutet verkställdes eller hindretför den misstänktes närvaro vid rätten upphörde. Fommregdni 19 kap. 12 § andra stycket innebär att en förhandling enligt fjärde stycket kan hällas också vid en annan domstol än den där häktningsbeslutet fattades. 24 kap. 18 § Prop. Enligtparagrafens första stycke skall rätten i samband med beslut om häktning sättaut den tid inom vilken åtal skall väckas. Denna princip behålls i förslaget. Denuvarande reglerna i första stycket innebär vidare att tid för åtal intebehöver bestämmas då rätten beslutar om häktning av någon som inte ärnärvarande. Denna regel har flyttats till ett nytt fiärde stycke, där ocksåintagits en regel om att tid för åtals väckande inte behöver bestämmas vid s.k. utredningshäktning enligt 3 §. Åtalstid skall i dessa fall i ställetbestämmas vid den förhandling som enligt 17 § fjärde stycket skall hållas näranmälan skett om att ett häktningsbeslut i den misstänktes frånvaro harverkställts eller att hindret för den misstänktes närvaro har upphört resp. vidden omprövningsförhandling som enligt 19 § skall hållas när utredningshäktningskett. Enligt19 kap. 12 § kan häktningsfrågan handläggas vid en annan domstol än den däråtalet kan komma att väckas. Även i dessa fall skall tiden för åtals väckandebestämmas av den domstol som prövar häktningsfrågan. Iövrigt har innehållet i paragrafen disponerats om med hänsyn till vad somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.8) om att häktningsförhandlingi princip alltid skall hållas med två veckors mellanmm. Reglerna i nuvarandetredje stycket om förlängning av ätalstiden har därför flyttats till andrastycket i förslaget. Förslaget innehåller i denna del den nyheten att denmisstänkte eller hans försvarare om möjligt skall beredas tillfälle att yttrasig över en framställning om förlängd åtalstid. Tredjestycket motsvarar nuvarande andra stycket med den skillnaden att i förslagetföreskrivs att förhandling som regel skall hållas med två veckors mellanrumoavsett om tväveckorsfristen överskrids redan frän början genom ett beslut ommer än två veckors åtalstid eller om detta sker därefter genom ett beslut omförlängning av åtalstiden. Dock behålls möjligheten enligt gällande ordning attunderlåta häktningsförhandling, om det med hänsyn till utredningen eller avannan anledning är uppenbart att förhandling intebehövs. 1 undantagsfall kan det vara uppenbart att en häktningsförhandling varQortonde dag inte skulle tjäna något syfte. Det kan t. ex. vara fallet i mål omgrova våldsbrott där åtalet är beroende av teknisk utredning. Denuvarande reglerna i paragrafen har flyttats till 20 §. I paragrafen har istället intagits regler om omprövning av beslut om s. k. utredningshäktningenligt 3 §. Bakgrunden till förslaget har redovisats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.3.6). Denföreslagna ordningen innebär att omprövningsförhandling alltid måste hållas inom när någon häktats med stöd av 3 § och att vid denna förhandling sannolika skäl för misstanke om brott måste föreligga för att fortsatt häktning skall kunna ske. Som nämnts i den allmänna motiveringen är det vikUgt att häktning på endast skälig misstanke fortgår 78 så korttid som möjligt och att utredningen bedrivs med sikte på att så snart Prop.1986/87:112 sommöjligt komma till ökad säkerhet i fråga om den misstänktes skuld. För attmarkera detta har i den föreslagna lagtexten åklagaren ålagts att göraanmälan till rätten så snart han anser att sannolika skäl föreligger för att denmisstänkte begått brottet. Rätten skall när sådan anmälan skett hållahäktningsförhandling i princip enligt den ordning som gäller enligt de allmännareglerna i 13 §, dock med den skillnaden att tiden i det nu aktuella fallet ären vecka från häktningsbeslutet. 24 kap. 20 § De nuvarande särreglerna i paragrafen om häktning i högrerätt har, av skäl som angetts under mbriken 24 kap. i specialmotiveringen,utgått i förslaget. I paragrafens första stycke har i stället tagits in reglerom när rätten skall häva ett häktningsbeslut. Reglerna motsvarar med enredak-Uonell och språklig bearbetning nuvarande 19 §. I förslaget talas om "hävandeav häktningsbeslut". Någon saklig skillnad i förhållande till gällanderätt är inte avsedd (jfr avsnitt 2.3.7 i den allmänna motiveringen). I enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.7) har i ett nytt andra stycke införts en möjlighetför åklagaren att, innan åtal har väckts, själv häva ett beslut om häktning. Isamband därmed har också föreskrivits en skyldighet för åklagaren attunderrätta rätten om han hävt ett beslut om häktning. Det åvilar åklagaren attockså se att ett av honom fattat hävningsbeslut blir verkställt (se avsnitt2.3.7). 24 kap. 21 § I paragrafen, som behandlar frågan om häktning i sambandmed rättens dom i målet, har endast gjorts dels en omformulering av beviskravetför flyktfara i konsekvens med den ändring som företagits i 24 kap. 1 §, delsspråkliga ändringar. 24 kap. 22 § Paragrafen innehåller regler om förvaringen av densom är häktad. Dessa regler bibehålls i förslaget med en språkligöverarbetning. I första stycket har dessutom tillagts en uttrycklig regel,enligt vilken den som är gripen, anhållen eller häktad skall tas i förvar.Regeln, som givetvis inte innebär någon saklig nyhet, motsvarar bl. a.inledningen till nuvarande 11 §. 24 kap. 23 och 24 §§ I dessa paragrafer föresläs endast språkliga ändringar. Iparagrafen har endast gjorts dels en omformulering av beviskravet för flykfarai konsekvens med den ändring som företagits i 24 kap. I §, dels språkligajusteringar. Paragrafenbehandlar frågor om beredande av brottmål i hovrätt. I första och tredjestyckena föresläs språkliga ändringar. Andra stycket föreslås oförändrat. Fjärdestycket är nytt och behandlar frågan när muntlig förhandling måste hållas ihovrätten för att pröva en häktningsfråga i ett vademål. En fråga om häktningkan komma under hovrättens prövning antingen genom att talan förs enbart mottingsrättens häktningsbeslut som sådant eller genom att talan förs i sambandmed överklagande av domen i övrigt. Av skäl som redovisats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.9) bör inte heller i fortsättningen ställas upp ettgenerellt krav på muntlig förhandling i hovrätten för prövningen av frågor omhäktning. Om hovrätten före huvudförhandlingen i ett vädjat brottmål häktar enmisstänkt som är på fri fot, måste emellertid med hänsyn tillEuropakonventionens krav den misstänkte inställas inför hovrätten. Detta skalli princip ske eller senast dagen efter det att häktningsbeslutet harverkställts. Föreskrifter om detta har tagits in i Qärde stycket genomhänvisning till reglerna i 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena. Somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.8) har fristen förhuvudförhandling i hovrätten i mål med häktad begränsats från åtta till sexveckor. I andra stycket har en ändring gjorts i enlighet härmed. I paragrafen iövrigt har endast vissa språkliga ändringar gjorts. Omnågon överklagar en tingsrätts beslut som meddelats i en häktnings fråga under rättegången, handläggs frågan i högre rätt som besvärsmål och förfarandet är i regel skriftligt. Av skäl som redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.9) bör det inte heller i fortsättningen ställas upp något generellt krav på muntlig förhandling i hovrätten i en dit överklagad häktningsfråga. Om hovrätten däremot beslutar att häkta någon som är på fn' fot måste emellertid, med hänsyn till krav, på samma sätt som vid tingsrätten den misstänkte inställas inför domstolen. Detta skall i princip ske eller senast dagen efter det att häkt ningsbeslutet har verkställts. om detta har tagits in i ett nytt andra stycke genom en hänvisning reglerna i 24 kap. 17 § tredje och fjärde styckena (jfr 51 kap. 8 §). 54 kap.5 § Prop. Idetta lagmm har endast språkliga ändringar gjorts, främst genom att uttrycket"frigivit häktad" ersatts med "hävt ett beslut omhäktning". Bakgrunden till denna språkliga ändring framgår av den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.7). Iparagrafen har - genom en hänvisning till 51 kap. 8 § fjärde stycket -införtsskyldighet för högsta domstolen att hålla förhandling i det fallet attdomstolen beslutat om häktning av någon som inte är närvarande vid rätten (jfrspecialmotiveringen till 51 kap. 8 §). En tillämpning av regeln torde komma attaktualiseras endast i ytterst få fall. I övrigt föreslås ett par språkligaändringar. Enligtförsta meningen i övergångsbestämmelserna skall de föreslagna ändringarna, medhänsyn behovet av förberedelseåtgärder, träda i kraft den dag regeringenbestämmer. Uppkommerefter det att ändringarna trätt i kraft en fråga om att använda tvångsmedelenligt 24 kap. skall enligt allmänna principer de nya reglerna tillämpas. Iandra meningen har införts en regel om att äldre lag skall Ullämpas i fråga omett frihetsberövande som ägt mm före den nya lagens ikraftträdande. Även i defall där de äldre reglerna formellt skall tillämpas bör givetvis eftersträvasatt såvitt möjligt upprätthålla den nya lagens intentioner om ett snabbareförfarande. 5.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1930:173) omberäkning av lagstadgad tid Iförsta stycket har endast gjorts språkliga ändringar. Undantageti andra stycket från den s. k. söndagsregeln har föranletts av kravet pä reglersom garanterar en ofördröjlig domstolsprövning av straffprocessuellafrihetsberövanden. Undantagsregeln har närmare diskuterats i den allmännamoUveringen (avsnitt 2.3.1). 5.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:98) medsärskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål 1952års lag innehåller tilläggs- och undantagsbestämmelser till den gmnd läggande regleringen i RB med avseende på dels personella tvångsmedel, dels beslag och telefonavlyssning vid vissa brott mot rikets säkerhet och andra grövre brott. Lagens giltighetstid är tidsbegränsad och gäller efter den senast gjorda förlängningen till utgången av (SFS 1986:1043). 6 1986/87. Närdet gäller de personella tvångsmedlen har i paragrafen tagits in bestämmelser,som avviker från om anhållningstidens längd. I förarbetena till 2 §framhålls att möjhgheterna till förlängning av anhåll-ningstiden är nödvändigamed hänsyn till den ofta komplicerade och svår-utredda beskaffenheten av debrott som omfattas av lagen. De långa anhållningstider som medges enligt 2 § äremellertid inte förenliga med kravet i pä en ofördröjligdomstolsprövning av ett straffprocessuellt frihetsberövande.