prop · GA0399 · 1986-12-31 00:00:00 — Min bedömning:Justitiekanslern bör få tillsyn över tjänstemän och uppdragstagare iaffärsverken som för verkens räkning fullgör uppdrag i verkens dotterbolag.Frågan regleras i etl kommande lagförslag. Verksledningskommitténsförslag: Överensstämmer i sak med min bedömning. Remissinstanserna:Flera remissinstanser däribland JO och JK tillstyrker all justitiekanslernsinsyn utvidgas. Skälenför min bedömning: Statliga myndigheter samt anställda, uppdragstagare ochandra som är knutna lill sådana myndigheter står enligt en särskild lag(1975:1339) under justitiekanslerns tillsyn. Justitiekanslern får som särskildåklagare väcka åtal mot befattningshavare som begått brottslig gärning genomalt åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget.Justitiekanslern kan också påkalla atl den som har en sådan befogenhet beslutarom disciplinansvar. Vid allvarligare brott eller upprepade tjänsteförseelserkan justitiekanslern påkalla avskedande eller avstängning. Genomden s. k. ämbelsansvarsreformen avskaffades det straffrättsligaansvaret för tjänstefel. Kvar slår som straffrättsligt ansvar endast ansvaretför oriktig myndighetsutövning, mutbrott och brott mot tystnads- Därutöver kan försummelser sanktioneras genomdisciplinansvaret enligl . De tjänstemän och ledamöler som upprätthålleranställningar eller uppdrag i affärsverkens dotterbolag lyder i sin gärningdär under bl. a. aktiebolagslagens ansvarsregler. De statliga bolagen är inteunderkastade justitiekanslerns tillsyn. Jag redogör senare (9.6.5) för nödvändigheten av atttjänstemän och uppdragstagare i affärsverken också i viss omfattning fullgöruppdrag i verkens dotterbolag för atl garantera samordningen inom verkskoncernerna.Dessa skall alltså agera i bolagen utifrån den offentligrättsliga ställningsom de har i verken och se till att de riktlinjer som regeringen eller verkenställt upp följs. Del faller sig därför naturligt atl dessa uppdragstagare ibolagen också ställs under justitiekanslerns tillsyn. De förslag till utformning av denna tillsyn som kommitténlämnat och avgränsningen av en sådan tillsyn fär närmare övervägas i dellagstiftningsärende om bl.a. justitiekanslerns ställning som för närvarandebereds i . 9.6 Ledningsfunktionerna inom verk och bolag Min bedömning: Affärsverken bör ledas av styrelser, somockså är koncernstyrelser. Styrelsens ordförande och övriga ledamöter bör utses avregeringen i sänder. Annan än verkschef bör utses till ordförande i styrelsen. Styrelseledamöter bör kunna entledigas från uppdraget medomedelbar verkan. Personalförelrädarebör ges samma ställning som övriga styrelseledamöter. förslag: 1. Kommittén förslår attordföranden bör lämna sitt uppdrag vid ett regeringsskifte. Mandattiden börenligt nuvarande praxis vara . Kommittén föreslår alt lokala personalföreträdareendast bör ges närvaro- och yttranderätt. Remissinstanserna: 1. , ,domänverketoch RRV anser inte atl ordföranden bör ställa sin plats till förfogande vidett regeringsskifte. , SJ och RRV anser alt mandatperioden förstyrelseledamöterna bör vara och att uppdraget bör gällatills vidare. I övrigl tillstyrks kommitténs förslag vad gällervillkoren för ledamöterna. , , , domänverket, TCO-S, SF ochLO avstyrker kommitténs förslag vad gäller personalföreträdarnas ställning ochförordar att dessa ges beslutanderätt i styrelserna. Skälen för min bedömning: Enligt min mening böraffärsverken ledas av en styrelse med uppgift alt inför regeringen, som högstabeslutande organ. svara för verkels verksamhet. Styrelsen bör också somkoncernslyrelse inför regeringen svara för all verksamheten inom de bolag, däraffärsverket direki eller genom dotterbolag har elt bestämmande inflytande, följerde riktlinjer som och regeringen fastställer för bl.a. verksamheteni affärsverkskoncernen. Enligt min mening bör mandattiden för samtliga ledamötervara ett är. Härigenom kan en omprövning ske , vilket lämpligen kangöras i samband med att regeringen fastställer boksluten för affärsverkskoncernerna.Med hänsyn lill bl. a. de stora ekonomiska värden som står på spel iaffärsverkskoncernerna bör del, liksom , finnas möjlighet atl entledigasamtliga styrelseledamöter med omedelbar verkan. Med hänsyntill den cenlrala roll, såväl i kontakter utanför som inom koncernen, somstyrelseordföranden förutsätts få anser jag, såsom kommittén föreslår, allannan än verkschefen bör utses till ordförande i styrelsen. Eftersomkoncernstyrelsen ges elt ansvar inte bara för verksamheten i affärsverket utanäven för bolagens verksamhet kommer personalförelrädarna i styrelsen attföreträda de anställda i hela koncernen. Mot denna bakgrund anser jag attpersonalföreträdarna bör ges samma befogenheter och ansvar som övrigastyrelseledamöter. De bör också tillsättas av regeringen. Vad jag tidigare (8.3 och 8.5) uttalat om nominering,utbildning, m.m. vad avser ledamöter i förvaltningsmyndigheternas styrelser böri stort kunna gälla även här. Minbedömning: Verkschefen bör också vara koncernchef. Verkschefen bör också ifortsättningen utnämnas av regeringen. förslag: Chef i affärsverk börutses av regeringen efter förslag från styrelsen. Remissinstanserna:Affärsverken förordar att verksstyrelsen ges rätt att utnämna verkschefen eflergodkännande av regeringen. RRV och statskontoret föreslär att styrelsen ges enodelad utnämningsrätt. JO betonar i sitt yttrande att del är regeringens sakatt formellt och reellt ta det fulla ansvaret för vilka personer som utses tillinnehavare av sådana viktiga chefsbefattningar, eftersom regeringen haransvaret för landels styrelse. Skälen förmin bedömning: Chefen för elt affärsverk bör enligt min mening också varakoncernchef och inför styrelsen svara för den löpande förvaltningen enligt deanvisningar som styrelsen meddelar. Verkschefens befogenheter utgår såledesfrån verksstyrelsen och han ansvarar också inför denna. Regeringen har i skrivelsen (skr. 1984/85:202, FiU 35,rskr. 407) om den offentligasektorns förnyelse markerat sin vilja alt använda sig av en mer aktivutnämningspoliiik vid rekrytering och tillsättning av myndighetschefer. Delsynsäiiet präglar också mina överväganden rörande regeringenslillsättningsansvar somjag redovisar i denna proposition. I konsekvens härmed bör cheferna för affärsverken ävenfortsättningsvis utnämnas av regeringen. 9.6.3 Särskilt entledigande av affärsverkschefer Mittförslag: Visstidsförordnade affärsverkschefer skall med omedelbar verkan kunnaskiljas från sin tjänst. En regel av detta innehåll bör tas in i . förslag: Överensstämmer i sak (s.174) med mitt förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser berör intefrågan om en särskild form av entledigande. Samtliga sju affärsverk hartillstyrkt kommittéförslaget eller lämnat det ulan erinran. Hovrätten förNedre och forskningsnämnden vid juridiska fakulteten i avstyrkerförslaget. Skälen för mitt förslag Affärsverken och deras chefer: det förut anförda harframgått atl affärsverken för sin ledning kräver affärsmässig kompetens i högregrad än flertalet andra myndigheter. Deras chefer bör sålunda ha en annan bakgrundän chefer för mer renodlade förvaltningsmyndigheter. Det system medförflyttningsskyldighet under angivna omständigheter som jag i del föregående(7.4.1) har föreslagit för myndighetschefer i allmänhet lämpar sig därförmindre väl för affärsverkscheferna. Med hänsyn till den specifika bakgrund somde förväntas ha blir de nämligen ofta mindre användbara för nya uppgifter inomden statliga förvaltningen. Detta synsätt har godtagits av flertaletremissinstanser. Att det i regeringens myndigheter är regeringen somföreträder arbetsgivaren gentemot verkschefen innebär av naturliga skäl inteatt regeringen kan ha samma fortlöpande tillsyn av en verkschef som t. ex.styrelsen i ett aktiebolag har av verkställande direktören i bolaget. Men regeringen bör enligt min mening i varie fall hamöjlighet atl avbryta ett mindre väl fungerande chefsskap i enaffärsverkskoncern. Ytterst bör det sålunda vara möjligt att även motverkschefens vilja entlediga honom eller henne, dvs. all skilja verkschefenfrån tjänsten på samma sätt som detta i allmänhet är möjligt beträffandeverkställande direktörer inom det privata näringslivet. Detta bör kunna ske, l.ex. om verkschefen missköttförvaltningen av koncernen. Ett annal sakligt skäl kan vara att han eller honhar förlorat styrelsens förtroende eller har uppenbara svårigheter attsamarbeta med den. Jag vill liksom i fråga om förflyttningsskyldighetenbetona atl det nu anförda bara utgör exempel och inte är avsett atl uttömmandeange de fall som böromfattas av det nya enlledigandeinstitulet. Del avgörande bör Prop.1986/87:99 även här vara vad som anses nödvändigt med hänsyn lill verkelsbästa. En sådan ordning förulsälter bl. a. allanställningsvillkoren i övrigt utformas annorlunda än för flertalet andraverkschefer. De ekonomiska villkoren - bl.a. frågan om avgångsvederlag - börregleras i det enskilda anställningsavtalet i de delar generellt tillämpligaregler inle är tillfyllest. Jag kan här bara nämna all de ersätiningar somutgår till verkställande direktörer inom näringslivet alllid regleras iindividuella anslällningskon-iraki mellan styrelsen och verkställandedirektören. Men t. ex. inom del område därArbetsgivarföreningen träffar kollektivavtal är del vanligt all enverksslällande direktör, som tvingas avgå, har räll lill av lönenunder första året, och under det tredje året. 1 detenskilda avtalet bör också regleras eventuell samordning mellanavgångsvederlag och inkomst av tjänst. Entledigandeinstliuiets närmare innebörd: Som jag tidigarenämnt under avsnittet om förflyttningsskyldighelen (7.4.1) måste regeringens handlande enligl1 kap. 9 § regeringsformen alllid präglas av opartiskhet och objektivitet.Detta skall naturligtvis också gälla frågor som rör tvångsentledigande avaffärsverkschefer enligt mitt förslag. Regeringen måste således ha en sakligtsett grundad anledning för varje förekommande beslut att tvångsentlediga enaffärsverkschef En förutsättning för ett entledigande bör som anförts varaall verkets bästa kräver ett skifte på chefsstolen. Den nya regeln om skiljande från tjänst bör tas in i 7kap. Där bör uttryckligen anges alt denna särskilda form aventledigande bara får användas, om det är nödvändigt av hänsyn lill verkelsbästa. Styrelsen bör vara skyldig atl till regeringen anmälasådana förhållanden som kan leda lill ett entledigande av det slag som jag nuhar föreslagil. Del får ankomma på regeringen att meddela de föreskrifter sombehövs i detta hänseende. I 15 kap. I § andra stycket bör en föreskrift tas inenligl vilken regeringen prövar frågan om att skilja en affärsverkschef fränsin tjänst på det sätt som föreslås. Verkställighet: Etl regeringsbeslut om att med stöd av dennya regeln skilja en affärsverkschef från tjänsten bör gälla . om detta bör tas in i elt nytt första stycke i 17 kap. 3 § . Ett beslut om entledigande skall - på samma sätl somföreslås gälla för beslut om förflyttning kunna överprövas hos domstol enligtlagen om rättegången i arbetstvister. Möjligheten att hos domstol söka ändringi ett beslut om atl skilja någon från sin tjänst bör på samma sätt reglerasenligt 16 kap. 2 § . Därvid bör i 17 kap. 3 § införas en föreskrift om altdomstolen i enlighet med vad som föreslås beträffande beslut om förflyttningkan besluta om inhibition av elt sådant beslut. Ikraftträdande m. m.: Den nu föreslagna regleringen omsärskilt tvångs- entledigande (7 kap. 9 §) bör träda i kraft den ! Men ett beslut om sådant skiljande från tjänst får anses vara en så ingripande åtgärd, atl den bör kunna tillämpas först i och med de förordnanden som börjar löpa efter ikraftträdandet. En övergångsbestämmelse av den innebörden bör därför 121 Den nyaregeln blir naturligtvis därmed tillämplig, om regeringen efler överenskommelsemed en nu förordnad verkschef ersätter dennes nuvarande förordnande med etlnytt förordnande som avser tiden efter ikraftträdandet. Lagrådethar som tidigare framgått (7.4.1) lämnat förslaget även i denna del utanerinran. Det av lagrådet granskade förslaget bör justerasredaktionellt i några hänseenden och därefter föreläggas för beslut. 9.6.4Chefer direkt under verkschefen Min bedömning: Styrelsen i ett affärsverk bör kunna gesansvaret alt på förslag av verkschefen utnämna chefer som lyder direki underverkschefen. förslag: Överensstämmer med miltförslag. Remissinstanserna: Så gott som samtliga instanser somyttrat sig i frågan har tillstyrkt kommiiténs förslag. JO avstyrker förslagel med samma motivering som anförts ifrågan om tillsättningsansvaret för verkschefen. Skälen för min bedömning: I och för sig skulle JO:sprincipiella uppfattning att regeringen inte bör avhända sig utnämningsansvaretför viktiga chefsbefattningar kunna vara tillämplig också här. Att jag ändå kommit till en annan slutsats i denna frågaberor på följande. Mina övriga förslag i detta sammanhang syftar nu till atlinom de ramar som regeringen och fastställer bl.a. ge affärsverken enmera självständig ställning. bör koncernstyrelsen ges vidgade befogenheteroch ökat ansvar. Den ordning som kommittén föreslagit tillämpas redandelvis inom område i så måtto, atl regeringentill verkschefen delegerat tillsättningsansvaret för chefer som lyder direkiunder denne. Mol bakgrund av vad jag nu har uttalat anser jag atl dendelegering av ansvaret för tillsättning av chefer närmast verkschef iaffärsverk, som tidigare beslutats i vissa fall, bör utsträckas till fleraffärsverk. Verkschefen får i dessa fall initiativskyldighelen medan styrelsenfår tillsättnings-ansvaret i nu nämnda ärenden. Det ankommer på regeringen attfrån fall lill fall besluta om en sådan delegering och om de närmare villkoreni samband med delegeringen. 9.6.5Personalunioner m. m. Min bedömning: En del personalunioner är nödvändiga föratt garantera att verksamheten inom affärsverkskoncernen samordnas och bedrivsenligt de riktlinjer som formuleras av och regeringen. Verkschefeneller någon annan chefstjänsteman bör i regel vara ordförande i de viktigastedotterbolagens styrelser, men i övrigl bör återhållsamhet med personalunioneriakttas särskilt vid utpräglade kund- och leverantörsförhållanden. förslag: Överensstämmer med minbedömning: Remissinstanserna: SJ, luftfartsverket. ,domänverket och RRV instämmer i kommitténs förslag. JO efterfrågar en mer ingående diskussion av bl.a. fråganhur långt en persons åligganden sträcker sig när han agerar som styrelseledamoti något av verkens dotterbolag. JK framhåller all personalunioner i koncernförhållandenalltid innebär risk för oklarhet om ansvarsfördelningen mellan verket ochbolagen. Personalunioner bör således så långt som möjligt undvikas, men JKdelar kommitténs uppfattning alt personalunioner i viss utsträckning är nödvändiga. Skälen för min bedömning: Den koncerntanke somjag tidigarepresenterat innebär atl del i vissa fall kan vara nödvändigt att eftersätta deenskilda enheternas frihet till förmån för helhetskravel. Jävsproblematiken kandärför behöva vägas mot det rättmätiga inflytande som ägarförhållande ochdireklivrätt ger. De jävsregler som finns uppställda i 11 och 12 §§förvaltningslagen (1986:223) syftar till att garantera ett handlande sompräglas av objektivitet och opartiskhet. De är med andra ord ett uttryck förden sedan gammalt hävdade objektivitelsprincipen (jfr 1 kap. 9 §regeringsformen). Denna grundsats innebär inle bara en skyldighet förmyndigheterna atl behandla lika fall lika, ulan också elt krav på alt denhandlande befattningshavaren inle låter sig påverkas av ovidkommande hänsyn.Dessa regler måste naturligtvis vara vägledande även i ett koncernförhållande. Aktiebolagslagens regler om jäv ger å sin sida uttryck förgrundtanken att bolagets intresse inte får sättas ät sidan på grund avstyrelseledamöters eller verkställande direktörers privata intressen. Regelnfmns i 8 kap. 10 § aktiebolagslagen och stadgar ett förbud för ledamöter istyrelser eller verkställande direktörer att handlägga frågor om avtal mellanbolaget och någon annan om de har ett väsentligt intresse i frågan och dettaintresse kan vara stridande mot bolagels. Jävsregeln innefattar däremot inteden situationen då avtal skall slutas mellan å ena sidan bolaget och å andrasidan någon som styrelseledamoten eller verkställande direktören företräder.Alt jävsregeln inle utvidgats till att omfatta denna situation som kan geupphov till pliktkollission för befattningshavarens del hänger samman medrisken för praktiska ölägenheter i etl koncernförhållande mellan bolag. Dessa regler bör vara tillämpliga i elt sådantkoncernförhållande som det är fråga om här. Trots all det sålunda inte finnsnågol formellt hinder kan del naturligtvis vara lämpligt att en styrelseledamotavhåller sig från att delta i behandlingen av elt mellanhavande med denmyndighet där han är anställd och bolaget där han är styrelseledamot och deilaär möjligt med hänsyn lill de besvärsregler som gäller. 1 de fall personalunionen ger upphov till sådanasituationer atl del finns risk att jävsreglerna träds för när bör den aktuellapersonalunionen ses över och eventuellt upplösas. I andra hand kan delövervägas om de olika enheternas verksamhet inom koncernen bör omfördelas såatt sunda ekonomiska mellanhavanden kan upprätthållas mellan koncernens olikadelar. Jag ser i detta inle någol motsatsförhållande till del berättigadeintresset atl kunna samordna koncernens verksamhet och att koncernens olikagrenar har en naturlig avgränsning mot varandra. Belräffande avvägningen avpersonalunionerna bör följande synsätt vara vägledande. - Styrningen börutövas i naturliga befogenhets- och ansvarskedjor och med sådan utnämning avtjänstemän och styrelseledamöter att styrande och kontrollerande roller inteblandas ihop på olika nivåer inom koncernen. - Affärsmässigabeslut i reella kund-leverantörsförhållanden bör så långl möjligt fattas avandra än de som utövar ägarfunktionen. Denna ståndpunkt kan konkret innebära atl verkschefeneller någon annan chefstjänsteman bör vara ordförande i de viktigastedotterbolagens styrelser. Med dotterbolag avses här bolag som lyder direkiunder verket. Om någon annan än verkschefen är ordförande bör verkschefen inlevara ledamot av styrelsen i fråga. Vidare bör det råda återhållsamhet med personalunionermellan verksstyrelsen och dotterbolagens styrelser. Någon verksstyrelseledamotbör dock lämpligen utses att tjäna som garant för att verksstyrelsens intentionerfullföljs. Minbedömning: Formerna för affärsverkens reglering av rättsförhållandet mellanverk och enskilda bör i tillämpliga fall ändras så, alt det klargörs i vilkadelar del har privaträtlslig karaktär. Kundråd bör finnas vid vissa affärsverk. Verksledningskommittén:Kommittén konstaterar alt affärsverkens relationer till sina kunder i vissafall regleras genom förfatlningsföreskrifter och i vissa fall genom avtalmellan affärsverk och kund. Kommittén föreslär att befintliga bestämmelser sesöver och ges en sädan utformning alt de tveklöst kan avses som avtalsvillkor.Därmed kan osäkerhet undvikas om i vilka fall t. ex. lagen om avtalsvillkor ikonsumentförhållanden är tillämplig. Vidare föreslär kommittén atl kundråd inrättas vidaffärsverken. Remissinstanserna: lillsiyrker kommitténsförslag atl formerna för affärsverkens reglering av rättsförhållandel med deenskilda i tillämpliga fall ändras så att de tveklöst kan anses somavtalsvillkor och alt därmed alla hinder för ingripande av KO ochmarknadsdomstolen undanröjs. anser att frågan bör utredasytterligare. , , , NO och Stockholmshandelskammare tillstyrker förslagel om kundråd. SJ har inle någon negaliv inställningtill olika former av råd, men anser all råden ej får göras lillonödiga obligatorier. Skälen för min bedömning: Rätlsförhällandet mellanmyndigheter och enskilda kan regleras genom antingen avtal mellan myndighetenoch den enskilde eller offenlligräitsliga bestämmelser. 1 den månrältsförhållandet regleras genom avtalsvillkor kan dessa prövas med slöd avbl.a. lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (ändrad senast1985:213). Ett uttalande av denna innebörd har bl.a. gjorts avriksdagens lagutskott (LU 1986/87:2). Frågan om i vilka fall lagen omavtalsvillkor i konsumentförhållanden är tillämplig eller en kund i en tvistmed ett affärsverk i ett enskilt fall kan få sin tvisl prövad i allmän domstolavgörs ytterst genom rättspraxis. Kommitténs slutsatser innebär att affärsverkenreglerar rättsförhållandena med de enskilda på ett oenhetligt sätt och i vissafall slumpmässigt använder avtalsvillkor och i andra författningsbestämmelser.Enligt min mening är del önskvärt all en bättre ordning kommer till stånd idetta avseende och alt formerna för verkens reglering har sin utgångspunkt irättsförhållandets karaktär. I de fall rättsförhållandet kan anses vara avprivaträtlslig art bör del om möjligt regleras i avtal mellan kunden ochaffärsverket. Jag avser att verka för atl en genomgång med denna inriklningkommer till stånd. 1 likhet med kommittén anser jag att kundråd bör finnasvid i första hand postverket, och SJ. Det bör ankomma på resp. verkatl närmare utforma hur kundråden bör organiseras, m. m. Min bedömning: Statens arbetsgivarverks (SAV:s) arbetsgivaransvar bör ävenfortsättningsvis omfatta affärsverken. förslag: Överensstämmer med mittförslag. , , , luftfartsverket. , domänverket, FFV,RRV, SAV och tillstyrker förslaget, i något fall medvissa invändningar. anser att det allvarligt börövervägas om inte staten som arbetsgivare i affärsverken bör företrädas genomArbetsgivarföreningen . Skälen förmin bedömning: För affärsverken är kopplingen till SAV tvingande. Denna ordningbör enligt min mening gälla även fortsättningsvis eftersom det är väsentligtalt regeringen genom SAV har ett vissl inflytande även över affärsverken, somsysselsätter en stor del av personalen inom statsförvaltningen. Jag förutsätter dock all SAV beaktar de särskilda villkorsom gäller för verksamheten i affärsverken. Ätgärder i detta syfte har ocksåvidtagits. SAV har således infört en ny sekloriserad organisation. En av dessasektorer avser affärsverken. Detta har också kommit till uttryck genom attparterna på det statligt reglerade områdei för avlalssperioden träffatsärskilda sektorsavtal för bl. a. affärsverken. Minbedömning: bör anslutas till ArbetsgivarföreningenSFO. : Kommittén redovisar tvä alternativför arbetsgivarfunktionen inom bolagen. Enligt del ena alternativet knytsbolagen till SFO och enligt det andra ges affärsverken självaarbetsgivaransvaret för bolagen. Remissinstanserna: , domänverket, FFV, SIF/HTF,Svenska Eleklrikerförbundel och SFO förordaratt bolagen knyts till SFO. TCO-S,SF och RRV anser att SAV bör ha elt samlat ansvar för personalpolitiken iaffärskoncernerna. SAV och luftfartsverket förordar att affärsverken själva gesarbetsgivaransvaret för bolagen. anser atl affärsverkskoncernensjälv skall få avgöra lill vilken arbetsgivarorganisation bolagen skall knytas.Postverket och SJ anser att branschanpassningen är avgörande, vad gäller val avarbetsgivarorganisation. Det är naturligt att vissa frågor blir föremål församverkan och samarbete mellan de båda arbetsgivarorganisationerna. Skälen för min bedömning: På det statliga området finnsdet två arbetsgivarorganisationer, SAV och . Destatliga myndigheterna är anslutna till SAV. Medlemskap i kan erhållas avsåväl statliga, kommunala som privata förelag saml ekonomiska föreningar,stiftelser, organisationer, etc. Del är naturligt att vissa frågor blir föremålför samverkan och samarbete mellan de båda arbetsgivarorganisationerna. anslöts knappt 20arbetsgivare med sammantaget mindre än 20000 anställda till SFO. Antaletanslutna arbetsgivare har därefter ökat i snabb takt. var ca 600arbetsgivare med tillsammans ca 120000 anställda anslutna till organisationen.Det innebär alt etl stort antal statliga företag numera är anslutna till SFO.Motsvarande gäller för huvuddelen av affärsverkens dotterbolag. Arbetsgivartillhörighe-leni sådana bolag beslutas av bolagsstyrelserna.