prop · GA0372 · 1986-12-31 00:00:00 — Ett exempel på det är atl boendekostnader ochmånga andra fasta utgifter som gäldenären har tagil på sig utifrånförutsättningen alt två löner flyter in till hushållet inte låtersig anpassas liU endast en löneinkomst. Under en övergångstid kan därföravsevärda betalningssvårigheter uppstå. Sloraoch hell opåräknade förändringar i gäldenärens egna inkomstför hållanden kan under en övergångstid också resultera i betalningssvårig heler. Här, liksom i övriga fall då jämkning kan komma i fråga, gäller emellertid kravel att gäldenären inte själv får vara huvudsakligen skyldig till att han saknar ekonomisk möjlighel alt betala i lid. Om skälet lill atthan 19 har råkat ibetalningssvårigheler är atl han har skuldsatt sig för kraftigl och Prop.1986/87:72 under alla omständigheter inle skulle ha kunnal beiala en skuld irätt tid, kan jämkning självfaUet inte komma i fråga. Jämkningkan bli aktuell inte bara när underlåtenheten att betala i rätt tid beror påbeialningsoförmåga ulan också om en betalningstidpunkt har försuttits på gmndav t. ex. sjukdom trots att betalningsförmåga har förelegal. Del lorde dockvara ovanligt atl dröjsmålet med betalningen i sådana fall blir så långt attfull dröjsmälsränta framslår som direkt oskälig. Genomdet i paragrafen uppställda kravel på alt full dröjsmälsränta skall framstå somoskälig uppnås atl jämkning inte kan ifrågakomma om dröjsmålet med betalningenhar varit obetydligt eller räntebeloppet av andra skäl är litel. Över huvudtaget innebär detla krav att jämkning bara skall förekomma i undantagsfaU. Jämkningenkan avse den tillämpliga räntefoten så atl denna sätts lägre än den som skagälla enligt lagen. Jämkningen kan också verkställas på så sätt atl den tidunder vilken ränta annars skulle utgå förkortas. kan det kanskefinnas anledning atl jämka dröjsmålsräntan till noll. 4.2 Förslaget till lag om ändring i 18 kap. Ersättningför rättegångskostnad skall fulll motsvara kostnaden för rättegångensförberedande och talans utförande jämle arvode till ombud eller biträde, såvittkostnaden skäligen varil påkallad för lillvaralagande av partens rält.Ersättning skall ock utgå för partens arbele och lidsspUlan i anledning avrättegången. Såsom ålgärd för rättegångens förberedande anses förhandling förbiläggande av tvistefråga som har omedelbar betydelse för partens talan. Ersättningför rättegångskostnad skall även innefatta ränta enligt 6 § räntelagen(1975:635) då målel avgörs liU dess betalning sker. (förslag lill lag om ändring i ) Ändringen innebäratl räntan på rättegångskostnader höjs från gällande fasta räntesats på sexprocenl lill den räntesats som enligt räntelagen gäller för förfallnafordringar, dvs. lill en ränta som motsvarar det av fastställdadiskontot med ett tillägg av . Räntan på rättegångskostnaderkommer således - på samma sätt som enligt räntelagen gäller för ränta påfordringar i allmänhel - att bli beroende av förändringar i det allmännaränteläget. 4.3 Förslaget till lag om ändring i avtalslagen Harnågon begagnat sig av annans trångmål, oförständ, lättsinne eller beroende ställning tiU att taga eller betinga sig förmåner, vUka stå i uppen bart missförhållande till det vederlag, som må hava blivit eriagt eUer ulfäst, 20 ellerför vilka något vederlag icke skall ulgå, vare rättshandling, som Prop.1986/87:72 sålunda tillkommit, icke gällande mol den förfördelade. Lagsamma vare, där sådant otillbörligt förfarande, som i första stycket avses,ligger annan till last än den, gent emot vilken rättshandlingen företogs, ochdenne ägde eller bort äga kunskap därom. Omavtal rörande bärgning gälle vad särskilt är stadgat. Ändringeninnebär att orden "i förhållande till honom" har fått ulgå urlagtexten i försia stycket. Skälen för ändringen har redovisats i avsnitt 2.7 iden allmänna motiveringen. 4.4 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) Iansökningsmål får sökanden åläggas atl beiala ersällning för motpartersrättegångskostnader även om deras lalan inte har blivit prövad slutligt viddomstolen. Ersättningen skall även innefatta ränta enligt 6 § räntelagen(1975:635) för beslutet tUl dess betalning sker. Ändringenär av samma slag som gjorts i (se avsnitt 4.2). Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen lill 1. lag om ändring i räntelagen (1975:635), 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingarpå förmögenhetsrättens område, 4. lag om ändring i vattenlagen (1983:291). Regeringenbeslutar i enlighel med föredragandens hemställan. Utdragur protokoll vid sammaniräde Närvarande:f.d. justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådels yttrande överförslag till 1. lagom ändring i räntelagen (1975:635), 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingarpå förmögenhetsrättens område, 4. lag om ändring i vattenlagen (1983:291). Förslagenhar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessom . Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , Hjelm- , , S. , , , , , , , , , , G.Andersson, Lönnqvist Proposition om ändring i räntelagen (1975:635) m.m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss faitat vidregeringssammanträde ) över förslag tiU 1. lag om ändring i räntelagen (1975:635), 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandUngar påförmögenhetsrättens område, 4. lag om ändring i vattenlagen (1983:291). Föredragandenupplyser att lagrådet har lämnal förslagen utan erinran och hemställer attregeringen föreslår att anta förslagen. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Sammanfattning av betänkande (SOU 1985:11) avräntelagsutredningen Närden snart tioåriga räntelagen ändrades så att räntefoten fördröjsmålsräntan blev diskontot plus , ställde sig många undrandetill om del var lämpligl alt ha en så pass hög ränla också i konsumentförhållanden.Höjningen ansågs dock då kunna genomföras generelll för alla slag avfordringsförhåUanden, eflersom uppställandet av särskilda ränteregler förkonsumentförhållanden ansågs vara en fråga som borde behandlas i ett vidaresammanhang av den särskilde utredaren för en mera allmän översyn av räntelagensom regeringen avsåg att tillkalla. Delförslag som räntelagsutredningen nu lägger fram innebär i enlighet härmed attnuvarande regler i räntelagen utökas med fyra nya paragrafer under mbriken"Särskilda bestämmelser för privatpersoner och konsumentförhållanden".Genom dessa bestämmelser, 8-11 §§, modifieras och kompletteras räntelagensnuvarande regler. 1-7 §§ i gällande lag återfinns alltså även i den nyaräntelagen, i allt väsentligt helt oförändrade. De nya bestämmelserna blirtUlämpliga när räntelagen ska lillämpas på en privatperson, vare sig denne nuär gäldenär eUer borgenär i fordringsförhållandet. Den särskilda regleringenär alltså tillämplig på rena privatförhållanden där båda parter ärprivatpersoner, men också på konsumentförhåUanden där privatpersonens motpartär en näringsidkare. Företagare emellan gäller däremot endast de regler somsvarar mot den nuvarande räntelagen, dvs. ett i stort sett oförändraträttsläge. Räntefotenär enligt de nya reglema lägre än annars, när en privatperson eller konsument är antingen gäldenär eller borgenär. Tillägget till diskontot ska i dessa fall aUtid vara två procenl, dvs. dröjsmålsräntan och den s.k. avkastningsräntan får en räntefot som är lika hög och sammanfaller. En enheflig räntefot kommer alltså atl gälla för "konsumenträntan",vUket bl.a. innebär en betydande förenkUng av systemel. Anledningen tUl att ränian sätts lägre för privatpersoner och konsumenter är att de skäl som föranlett den höga räntan för näringsidkare inte är gångbara när man ser till de enskUda människomas privata förhållanden. De har inte som inom före tagen sin hushållsekonomi organiserad efter affärsmässiga principer. Den aUmänna dröjsmålsräntans räntefot, som har en bindning tUl räntenivån hos de inom näringslivet vanligast förekommande formerna av kommersi ell rörelsekredit, passar inte för privatförhållanden. Där beror inte dröjs målen på medvetna kalkyler över vilka ekonomiska aUernativ som kan vara mesl lönsamma. Orsaken till atl en räkning inte betalas är som regel att den skickats ut för sent för att komma med vid den genomgång av räkningar och vid den samlade utbetalning, vanligtvis genom posten, som genomsnitlskonsumenten gör en gång varie månad i samband med att han får ut sin lön. Eller också beror dröjsmålet på att han helt enkelt är ulan pengar. Mot den bakgranden har den räntenivå som ska gälla för privatper- 24 sönerfastställts uttfrån andra överväganden än dem som varit bestämman- Prop.1986/87:72 de för nivån inom det kommersieUa näringsUvet. Problemen gestaltarsig olika i den ena och den andra typen av förhållanden och skillnaden ireglema speglar denna realitet. Denlägre räntefoten ska gälla också när en privatperson eller konsument harställning av borgenär. Utredningen har funnit att en dröjsmålsränta efterdiskonlol plus ofta skuUe innebära en påtaglig överkompensationsett från en privatpersons synpunki. En sänkning av ränian är även av deltaskäl motiverad. Detta innebär bl.a. att försäkringsbolagens ofta framfördaönskemål om en lättnad i räntebördan vid försäkringsersättning tillgodoses.Regleringen av försäkringsskador, inle minst vid personskador, drar ofta mednödvändighet ut på liden utan atl detta därför behöver bero på långsamhet ihanteringen hos bolagen. I sådana fall har räntekostnaderna för bolagen som etlresultat av den nuvarande höga räntefoten ansetts onödigt slora, särskilt medbeaktande av atl räntan på den ersätlningsberältigades sida inneburiten icke obetydlig överkompensation. Dessa problem bortfaller med det syslemsom nu föreslås. Enannan nyhet i lagen är alt en begränsad möjlighet tUl jämkning av skyldighetenalt betala ränta öppnas för vissa undantagsfall. Reglema om ränta i räntelagenär schabloniserade. Så måste det vara. Efler mönster av vad som gäUer i deövriga nordiska ländema har därför en möjlighet tiU avsteg från dessa stelaregler tillskapats för de fall då en långtgående skyldighet att betala räntaskulle framstå som obillig. Det är dock bara i två spectficerade undantagsfallsom en jämkning ska kunna komma i fråga. Dels ska så kunna ske när enprivatperson, som är gäldenär, med hänsyn tUl alt rättslägel varit oklart haftskälig anledning att tills vidare hålla inne en belalning. Dels ska jämkningkunna äga mm när en privatperson råkat i dröjsmål därför atl han lill följd avsjukdom eUer annan genomgripande personlig händelse huvudsakligen ulan egenskuld råkat i betalningssvårigheter och synnerliga skäl för jämkningföreligger. IkonsumentförhåUanden, dvs. när en konsument har en näringsidkare till motpart,ska räntelagen i dess helhet - inte bara de nya särskilda bestämmelsernasåledes, utan även nuvarande regler i 1-7 §§ - vara tvingande tiUkonsumenternas förmån. Fömtom den belydelse detta får för den legala ränianshöjd - den enhetliga "konsumentränlan", diskontot plus ,blir sålunda en tvingande maximinivå som inte får överskridas - innebär detlaalt fordringar som redan före förfallodagen löper med ränta, l.ex. banklån,inte får ha en särskild förhöjning av dröjsmålsräntan avtalad i de faU därredan den s.a.s. ordinarie räntan ligger över lagens maximinivå fördröjsmålsräntan. Den ordinarie räntan fortsätter alltså att utgå oförändrad,såsom har varit fallet, enligl 7 § räntelagen. Del nya är attäven denna reglering nu blir tvingande i konsumentförhållanden. Ofta har, särskilt frånbankhåll, påtalats den ofullkomlighet i systemet som i vart fall i prakliken anseits föreligga beiräffande brottslingars skyl dighet alt utge ränta, t.ex. när en bedragare lurat liU sig pengar genom obehöriga förfaranden med checkar. Gämingsmannen kan vara svår att få tag på eller ibland hell okänd, vilket gör att ränteberäkningen inte kan 25 komma i gång. Förslagettill nya regler råder bot på denna brist, eUer i vart Prop. 1986/87:72 fallpå oklarheten om vad som gäller. Det sägs nämligen nu uttryckligen att påskadestånd i anledning av uppsåtligt brott utgår ränla, oberoende av om kravframställts och utredning lagts fram, från den dag skadan uppkom. Enligtsina direkliv ska utredningen också behandla frågan om tidpunkten förbetalning av faktura. I denna fråga har utredningen funnil att det system som iövrigt föreslås kan förväntas av sig själv leda tUl att särskilda kortare tiderän en månad för betalning inte kommer atl tillämpas av företagen. Den ränlefriafrist om en månad som f.n. föreskrivs i 4 § räntelagen kommer nämligen altomfattas av den tvingande regleringen och det finns inte något rättsligenhållbart skäl för atl, beträffande fordringar som förfaUer vid anfordran,också avtala om en särskUd betatfrisl. Något rättsligt beaktansvärt skäl förall, beträffande fordringar som förfaller vid anfordran, också avtala om ensärskild betatfrisl finns nämligen inte. De särskilda mycket korta frister, somf.n. ibland förekommer, kan därför antas komma att försvinna. Del hävdas attdet , mot bakgmnd av det nu föreslagna tvingande systemel, kommer attframstå som närmasl vilseledande och därmed oskäligt atl ange en särskild fristför betalning, som är kortare än den månadsfrist som ska löpa innan räntaböriar utgå. Förekomsten av sådana klausuler bör därför kunna komma att stävjasgenom ingripande från KO:s sida. Avieroch andra räkningar, avseende exempelvis el och vatten, får alltså förutsättasi framliden förenklat komma att ange en enda sisla betalningsdag. Denna skasammanfalla med den dag dröjsmålsränta böriar utgå och tidsmässigt ligga minsten månad efler den dag räkningen avsändes. Härigenom ska belalning inte behövaske tidigare än atl en månadslön alllid hunnit flyta in tiUhushållet. Slutligeninnehåller förslaget en regel som ska motverka det tilltagande ofoget att utanstöd i avtal avkräva konsumenterna en särskild fakturaavgift i samband med atten vanlig räkning eller betalningspåminnelse skickas ut. sådana rättsligenogrundade krav liksom f.ö. även krav på högre ränta än den som följer avräntelagen ska enligt vad som uttryckligen fastslås i lagen alltid anses somen otillbörlig handling enligl marknadsföringslagen. Ingripande av KO och iförlängningen ell utdömt vitesbelopp kan alltså bli följden, om näringsidkareninte ser till att han träffar ett särskilt avtal med konsumenten i de fall hannödvändigtvis vUl ta ut en avgtft för faktura, avisering eller annanbetalningspåminnelse. Därmed kan det också bli föremål för prövning enligtavtalsvillkorslagen om det är skäligt atl vid en viss typ av avtal statuerasådana avgifter. Dethar även ingått i utredningens uppdrag atl se över de f. n. otidsenliga reglemaom ränta på rättegångskostnadsersättning. Här föreslår utredningen atl dennuvarande bestämmelsen i 18 kap. 8 § rällegångsbalken anpassas tillräntelagens regler om ränta. Räntefoten för den ränta som ska utgå efter detatt målet avgjorts genom dom höjs alltså från nu gällande otillräckliga ochabsolut fixerade till den nivå som - beroende på om det är enprivatperson eller näringsidkare - ska gälla enligt de aUmänna reglema omdröjsmålsränta. Hämtöverföreslås emellertid en ytterligare och helt ny regel om ränta 26 påsådana utgifter som part ådrar sig under rättegångens själva förlopp och Prop.1986/87:72 som sedermera visar sig utgöra ersättningsgill rättegångskostnad.Ersättningen för sådan koslnad ska innefatta ränla på utgivet belopp efter tioprocent om årel från den dag beloppet erlades till och med den dag då måletavgörs. Anledningen till att i detta speciella fall räntefoten bestämts till enfixerad procentsats är atl domstolarna inte onödigtvis ska åläggas alt görakomplicerade uträkningar som innebär ett merarbeie som inte står i proportiontiU frågans ekonomiska betydelse. Tio procenl har ansetts ungefärUgen motsvaraden genomsnitlliga nivån för avkastningsräntan, sett i elt något längretidsperspektiv. Utöverde nu berörda lagändringarna har förslag lagts fram till följdändringar i ettflertal av de talrika specialförfattningar som innehåller hänvisningar tillräntelagen. Avsikten har här varit all den lägre räntenivån för privatpersonerska slå igenom även i specialförfattningamas räntebestämmelser. Utredningens lagförslag 1 Förslag till Räntelag Härigenom föreskrivs följande. 1 §Denna lag är tillämplig på penningfordringar inom förmögenhetsrät tens område. Lagengäller i den mån ej annat är avtalat eller utfäst eller särskilt föreskrivet.För privatpersoner och konsumentförhållanden finns särskilda bestämmelser 18-11§§. 2 §Ränta på en fordran ulgår inle för lid innan fordringen är förfallen till betalning. Påen fordran som avser återgång av betalning då avtal hävts till följd avbetalningsmottagarens kontraktsbrott eller på liknande grund ulgår dock ränlaför tiden från den dag betalningen erlades tUl och med den dag återbetalningsker eller, om återbetalning inte sker i rätt tid, den dag från vilken räntaböoar ulgå enligt 3 eller 4 §. 3 §Försitts betalningstiden för en fordran vars förfallodag är bestämd i förväg, utgår ränta på fordringen från förfallodagen. Påen fordran som gmndar sig på sysslomans eller annans skyldighet att redovisaför medel som han mottagit av huvudmannen eUer tredje man utgår ränta fråndagen för redovisningen eller, om denna ej avges i rätt tid, från den dagredovisning bort ske. 4 §I andra fall än som avses i 3 § utgår ränta på en förfaUen fordran, för vilken betalningstiden försitts, från den dag som infaller efter det borgenären har avsänt räkning eller på annat sätl framställt krav på betal ning av elt bestämt belopp med angivande all underlåtenhet atl betala medför skyldighet alt utge ränta. Gäldenären är dock inte skyldig att erlägga ränta för tid innan räkningen eller kravel har kommit honom till hända. Avserfordringen skadestånd eller annan liknande ersättning som inte kan fastställasutan särskild utredning, utgår ränta på förfallet belopp från den dag sominfaller efter det borgenären har framstäUt krav på ersättning ochlagt fram utredning som med hänsyn till omständighetema skäligen kan begäras avhonom. Gäldenären är dock inte skyldig att erlägga ränta för tid innan kravetoch utredningen har kommit honom till hända. På en fordran som avser skadeståndi anledning av ett uppsåtligt brott utgår ränta, oberoende av om kravframställts och utredning lagts fram, från den dag skadan uppkom. Oavsettvad som föreskrivs i försia och andra slyckena ulgår ränla på en förfallenfordran senast för delgivning av ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande eller av stämning i mål om ulgivande av betalning. 5 § I fall som avses i 2§ andra stycket beräknas ränta för år enligt en Prop. 1986/87:72 räntefot som motsvarar det av faslstäUda, vid varie tid gäUande diskontot med ett tilläggav . 6 § I sådana fall som avses i 3 eller 4 § beräknasränta för år enligt en räntefot som motsvarar det av fastställda,vid varie tid gällande diskontot med ett tillägg av åtla procentenheter. 7 § Löper en fordran med ränta när den förfaller tillbetalning och försitts betalningstiden, utgår ränla i fortsättningen enligtsamma räntefot som gällde vid förfallodagen. Räntan skall dock ulgå lägstenligt den räntefot som anges i 6 §, såviit gäller fordran som avses i 3 §första stycket genast och såvitt gäller fordran som avses i 3 § andra stycketeller 4 § från den dag som där föreskrivs för varje särskilt fall. Särskildabestämmelser för privatpersoner och konsumenter 8 § Är en privatperson i egenskap av konsument ellereljest gäldenär eUer borgenär skall tillägget till diskontot enligl 6 § . 9 § Har en privatperson som är gäldenär, med hänsyntill atl oklarhet förelegat om rättsläget eller eljest om någol förhållande avavgörande betydelse för betalningsskyldigheten, haft skälig anledning alt tUlsvidare hålla inne betalningen, kan den ränta som skall utgå enligt bestämmelsei denna lag jämkas. Detsamma gäller om betalningstiden försuttits därför attprivatpersonen till följd av sjukdom eller av annan genomgripande personlighändelse huvudsakUgen utan egen skuld råkat i betalningssvårigheter ochsynnerliga skäl för jämkning föreligger. 10 § Avtalsvillkor mellan en konsument och en näringsidkare som i jämförelsemed andra bestämmelser i denna lag än 2 § första slycket är till nackdel förkonsumenten, är utan verkan mot denne. Dock får, under föratsätlning atl bådaparter härvidlag tillförsäkras samma förmån, avtal träffas alt upplupen räntaenligt denna lag, som understiger etthundra kronor, inle behöver utges. 11 § En näringsidkare får inte framställa krav mot en konsument på ränla,utöver vad som följer av denna lag. Gör han del skall det anses uigöra en sådanhandling som avses i 2 § marknadsföringslagen (1975:1418). Detsamma gäller kravsom avser särskild avgift för faktura eller eljest för avisering eller annanbetalningspåminnelse, som inle är inkassoåtgärd enligt inkassolagen (1974:182),såvida inle särskilt avtal träffats om atl sådan avgift skall utgå. Dennalag Iräder i kraft , då räntelagen (1975:635) skall upphöra altgälla. 1 fråga om ränta för tid före ikraftträdandet gäller dock den gamlalagen. Omdet i en lag eller annan författning hänvisas till den gamla lagen lillämpas istället den nya räntelagen. Lag om ändring i Härigenomföreskrivs att 22 kap. 5 § och 25 kap. 7 § skall ha nedan angivnalydelse. Föreslagen lydelse 22 kap. Å legal, som avser visstpenningsbelopp, äger leslamenlslagaren såviit ej annat framgår av testamentet,lillgodonjuta ränta, förflutit från testators död. Räntanberäknas enligt 5 § räntelagen (1975:635) för tiden fram till dess legalelenligl 1 § i detta kapilel skall utgivas och enligl 6 § räntelagen för tidendärefter. Å legal, som avser visstpenningsbelopp, äger leslamenlslagaren såvitt ej annat framgår av testamentet,lillgodonjuta ränta, förflulit från leslators död. Räntanberäknas enligt 5 § räntelagen (1986:00) för tiden fram till dess legalelenligl 1 § i detta kapilel skall utgivas och enligl 6 eller 8 § räntelagen förtiden därefter. Finnesden dödförklarade sedermera vara vid liv, skall envar, som i följd avdödförklaringen tillträtt egendom, bära den åter. Samma lag vare, där dendödförklarade finnes hava avlidit å annan tid än den som antagits såsom dödsdagoch med hänsyn därtill annan är berättigad till kvarlåtenskapen. Har egendom som skallåterbäras blivil till annan överlåten, är jämväl denne ålerbäringsskyldig, därhan ej var i god tro då han åtkom egendomen. Då egendomen ålerbäres,skall ock utgivas avkastning som belöper efter det innehavaren vannkunskap, att annan ägde bättre rätt lill egendomen, eUer stämning blev honomdelgiven. Har han för egendomen hafl nödig kostnad, skall den ersättas: nyttigkostnad skall ock ersältas, där den ej var gjord å tid som sagts. Utgöresegendomen av penningbelopp, skall ränta gäldas på beloppet enligt 6 § räntelagen(1975:635) från den dag innehavaren vann kunskap att annan ägde bättre rätttill beloppet eller stämning delgavs honom. Då egendomen ålerbäres,skall ock utgivas avkastning som belöper efter det innehavaren vannkunskap, att annan ägde bättre rätl till egendomen, eller stämning blev honomdelgiven. Har han för egendomen haft nödig koslnad, skall den ersältas; nyttigkostnad skall ock ersättas, där den ej var gjord å lid som sagts. Utgöresegendomen av penningbelopp, skall ränta gäldas på beloppet enligt 6 eller 8 §räntelagen (1986:00) från den dag innehavaren vann kunskap att annan ägdebättre rätl till beloppet eUer stämning delgavs honom. Denna lag träder i kraftden . Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande ifråga om ränta förtid före nämnda dag. 3 Förslag till Prop. Lag om ändring ijordabalken Härigenomföreskrivs att 9 kap. 12 a §, 12 kap. 55 a, 60 och 65 a §§ samt 13 kap. 19 §jordabalken skall ha nedan angivna lydelse.