prop · GA0390 · 1986-12-31 00:00:00 — När förhandling hälls, är det naturligt att rälien antingen meddelar beslutet vid förhandlingen eller vid dess slut underrättar de närvarande - som får förutsättas vara huvudintressenterna - om tiden för beslutets meddelande. Denna ordning är den som gäller för dom i tvistemål enligt 17 kap. 9 6 andra styckel RB. Med tanke pä hänvisningen i 2 8 första styckel andra meningen i förevarande kapitel lill vad som enligt RB gäller om huvudförhandling i tvistemål torde någon särskild bestäm melse i ämnet inte erfordras i konkurslagen. Flertaletbeslut i konkurssammanhang kommer emellertid all meddelas Prop. 1986/87:90 utanatt ha föregåtts av nägon förhandling. Atl generellt ålägga rätlen atl yg p 'beträffande sädana 'kanslibeslul', i analogi med föreskriften i 17 kap. 9 6Qärde styckel RB, skicka undertättelser lill de taleberättigade om fiden förbeslutet bör inte komma i fräga; en sädan skyldighet bör inle anses följa avden allmänna hänvisningen till i 2 8 första styckel förstameningen. Som konkurslagskommitlén har skrivit (SOU 1983:24, s. 388), färutgångspunkten vara atl del ankommer på berörda intressenter atl hälla sigunderrättade om förfarandet, så att de inte går miste om dem tillkommandeklagomöjlighel. Detförekommer likväl situationer då den som berörs av ett beslul, faltal utanförhandling, har särskild anledning att vänta sig ett besked om beslutet ochkan lida rättsförlust, om beskedet uteblir när beslutet har gått honom emot.Som exempel kan nämnas att en borgenär inte har fäll rättens gehör för eninvändning mot ett utdelningsförslag eller atl en borgenär genom rällensfaslslällelsebeslul har gått miste om utdelning enligt utdelningsförslageleller fått utdelningen reducerad med elt icke försumbart belopp. Ocksä enförvaltare vars arvodesyrkande har vunnit endast partiellt bifall har, för attla ytterligare ett exempel, ett närmast självklart anspråk på att bliundertättad om tiden för beslutet." låter del sig inte göra att i detalj ange när rätten skall skickaundertättelser om atl beslul har meddelats. Det torde i stället kunna anförtrosät rätten alt avgöra när undertättelser är mofiverade. I flertalet fall saknasanledning att underrätta andra än dem som har fört talan i nägon form i denfräga som avgörs genom beslutet. I övrigt bör beaktas hur pass nära en part ärberörd av beslutet. Finns särskild föreskrift om bekantgörande av beslutet,aktualiseras inte den nu föreslagna underrättelseskyldigheten. Föregen del ansluter jag mig till vad lagrådei sålunda har anfört. Enligt17 kap. 9 8 sista stycket RB skall rätten skicka en skriftlig underrättelsefill parterna om utgången i målet. Den bestämmelsen bör inle anses tillämplig ikonkurssammanhang. En särskild föreskrift om vad som gäller i detta hänseende ikonkursärendet har i stället tagils upp som en andra mening i det andrastyckel. Eltbeslul enligt 9 kap. I 6 all bevakning skall äga rum fär inle överklagas. Inleheller fär etl beslul av fingsrätten enligt 11 kap. 7 8 tredje stycket sominnefattar ålerförvisning av elt utdelningsförslag lill förvaltaren överklagas. Rällensbeslut i fråga om utdelning får överklagas endast av den som i rätt tid harframställt invändning mot utdelningsförslagel eller, om rälien beslutarfastställa utdelning som avviker frän förslaget, den vars rätt påverkas avändringen. Förvaltaren fär fullfölja talan i en fråga som gäller återvinning. Förstastycket andra meningen motsvarar närmast 16 kap. 4 6 KLförslagel och 185 f 6 iredje stycket tredje meningen KL. I övrigt saknar paragrafen motsvarighet i såväl KLförslagel som KL. 407 Paragrafen behandlar olikabegränsningar i rätlen att föra talan mot Prop. 1986/87:90 tingsrättensbeslut i konkursärenden. Den har utformats i enlighet med vad 16 kap.lagrådet har föreslagit. Enligtförsta slyckel första meningen fär talan inte föras mot ett beslut atl anordnabevakningsförfarande. Skälen härför är atl etl bevakningsförfarande måsteanses vara till nytta för boutredningen utan atl medföra annal än ganskabegränsade kostnadsökningar. beslul all anordna bevakningsförfarande skallkungöras genast. Om förfarandet måste ställas in pä grund avall högre rätt ändrat beslutet, har borgenärerna åsamkats besvär i onödan. Etlbeslut om inställelse skulle vidare behöva kungöras, vilket medför extrakostnader. Delbör påpekas att det inle uppställs nägot hinder mol att talan förs mot etlbeslut atl inte förordna om bevakning. Av 8 8 framgår att tillsynsmyndighetenär behörig alt överklaga etl sådant beslut. Ifråga om det fullföljdsförbud som upptas i första styckel andra meningenföreslog jag i lagrådsremissen en bestämmelse som överensstämmer med vad som gäller för mindre konkurs, nämligen all beslul att återförvisa etluldelningsförslag lill förvaltaren inte får överklagas. Av etl rättsfall frånhögsta domstolen (NJA 1983 s. 253) framgår dels att full-följdsförbudet igällande rätt träffar ocksä de anvisningar om utdelning som rälien har meddelati samband med återförvisningsbeslutel, dels atl förbudet gäller även besväröver ell hovrältsbeslul. kan det ändamålsenliga i gällande ordning såvitt gällerhovrällsbesluten ifrågasättas. Om man utgär frän att hovrätten i återförvisningsbesluteldirekt har tagit ställning till den omtvistade materiella frågan om hurutdelningen rätteligen skall genomföras, framstår det som otympligt att förstbehöva avvakta etl nytt utdelningsförslag från förvaltaren för att sedermerakunna nå fram till högsta domstolen och där få den egentliga tvistefråganslutligt prövad. Övervägande skäl talar därför enligt lagrådet för atlfullföljdsförbudet inle skall avse hovrättens avgörande. Som en bieffekt kanman härigenom också undgå de svårigheter som med etl fullföljdsförbudeventuellt skulle kunna uppkomma vid tillämpningen av 14 kap. 9 8 andrastycket. Därmed åsyftar lagrådet den situationen alt hovrätten ändrararvodesbeslutet men finner att den korrigering av utdelningen som föranledshärav skall efler ålerförvisning göras av förvaltaren. Ålerförvisningen börgivetvis ses som elt bihang till det överklagbara arvodesbeslulet. Jaggodtar den av lagrådet föreslagna begränsningen av fullföljdsförbudet. 1det enhetUga utdelningsförfarandet skall rätten alltid pröva utdelningsförslagetoch fastställa utdelningen. Den som vill framföra invändning mot förslagetskall inkomma lill rätten med sina invändningar. Detta gällerredan nu i mindre konkurser. Talan kan därefter föras mol faslställelsebesluiet. Densom inle inom rält tid kommer in med sin invändning skulle, om inle annat sägs, vara oförhindrad att föra talan mol rättens faslslällelsebeslul. Därigenom skulle en invändning kunna bli föremål för prövning i hovrätten utan att ha behandlats av tingsrätten. 1 syfte att undvika delta 408 hari andra stycket tagils upp en bestämmelse sbih innebär att rätt alt föra Prop. 1986/87:90 talan mol rällens beslut atl fastställa utdelningen tillkommerendast den 16 kap. som i rätt tid har framfört invändning motutdelningsförslagel. Rällensbeslut kan innebära att utdelningen fastställs annoriunda än vad som framgår avutdelningsförslagel. Del åligger rätten atl höra de borgenärer som i sä fallkommer all beröras av beslutet. Även dessa borgenärer mäste ges rält all föratalan mot beslutet. Detsamma gäller förvaltaren om han har påkallat återvinningunder utdelningsförfarandet men inle har fått rättens gehör för sininställning. Föreskriften om besvärsrätt för förvaltaren har tagits upp päinrådan av lagrådet. Molbeslul enligt 12 kap. 18 8 med anledning av en framställd anmärkning får talaninte föras. Mot följande beslul får talan inle föras särskilt, nämligen 1. beslut i fräga om vägratåtertagande eller om ändring i ett ackordsförslag enligt 12 kap. 14 8, 2. beslut enligt 12 kap. 19 8 attborgenärerna på nytt skall pröva ackordsfrågan. Paragrafenöverensstämmer i huvudsak med 16 kap. 3 och 17 68 KLförslagel och motsvaras av161 6 första stycket tredje meningen, 165 6 andra meningen och 166 8 iredjestycket andra meningen KL. Paragrafenhar utformats i enlighet med lagrådets förslag. 1paragrafen anges vissa undantag frän huvudregeln 15 6. Samtliga undantag avserbeslut under ett ackordsförfarande i konkurs. Gemensamt för besluten är all depåverkar del fortsatta ackordsförfarandet men alt det först på elt senarestadium visar sig om beslutet inverkar på frågan huruvida ackordet skallfastställas eller inte. En besvärstalan är onödig om klaganden ändå uppnår delhuvudsakliga syftet med eventuella besvär genom alt tingsrätten senarefastställer resp. vägrar alt fastställa ackordet. Förstastyckel innebär alt den som är anmärkningsberälfigad inle inom ramen förprövningen av ackordsförslaget skall kunna få en framställd anmärkningsjälvständigt prövad. Om nämligen utgången av omröstningen om ackordsförslagelberor pä om anmärkningar godkänns eller inte, behöver rätten inle prövaanmärkningarna i vidare män än som behövs för all utgången av omröstningenskall slå klar (12 kap. 18 8). Bestämmelsen bör inle uppfattas så all den somför talan mot tingsrättens beslut i ackordsfrågan inte får åberopa denomständigheten att omröstningen om ackordsförslagel till följd av atl enanmärkning blivit felaktigt bedömd har fält en oriktig utgång. I andra stycket punkt Ihar införts en regel som motsvarar den som återfinns i 161 8 första stycket iredje meningen KL. Där sägs att särskild talan inle fär föras mot etl beslut rörande återtagande eller ändring av ett ackordsförslag. Mol elt sådant beslut får alltså talan föras endast i sam band med beslul om all ackordet fastställs eller faststäilelse vägras. I likhet med vad lagrådet har anfört bör förbudet all föra särskild talan träffa 409 endast beslul om vägratåtertagande av ell ackordsförslag. Om gäldenären Prop. 1986/87:90 tilläts att återta sitt ackordserbjudande kan del inle längre prövas. Iandra styckel punkt 2 slås fast att beslul att underkasta etl ackordsförslagborgenärernas prövning på nytt inte fär överklagas för sig. Ett sådant beslulkan behöva fattas om rätten inle kan fastställa ackordsförslaget därför attärendet inle har handlagts i föreskriven ordning och ackordsförslaget inte äratl anse som förkastat av borgenärerna. Rättens senare beslut atl fastställaeller all vägra fastställa ackordsförslaget fär naturligtvis överklagas ivanlig ordning. Tillsynsmyndighetenfär överklaga fingsrättens beslut, om beslutet rör 1. utseende eller entledigande avförvaltare, antalet förvaltare eller delning av förvaltningen mellan fleraförvaltare, 2. arvode, kostnadsersättningeller förskoll fill förvaltare, 3. reseförbud, skyldighet förgäldenären att lämna ifrän sig sitt pass, förbud atl utfärda pass, hämtningeller häktning eller föreläggande eller utdömande av vite, 4. uppdrag som eller arvode tillrådgivare eller förlikningsman, 5. avslag på en framställning omatl inleda bevakningsförfarande, 6. avskrivning av konkurs enligt10 kap. I 6. frågor som avses i första styckel förs del allmännas talan i högstadomstolen av riksskatteverkel. Paragrafenöverensstämmer i huvudsak med 16 kap. 5 8 KLförslagel. Det första stycketöverensstämmer i huvudsak med 210 a och 211 a 86 KL medan det andra styckelsaknar motsvarighet i KL. Beträffandede i del första stycket angivna besluten kan nämnas atl punkt 5 närmastmotsvarar den rätt som tillkommer tillsynsmyndigheten alt föratalan mot konkursdomarens beslut om handläggningsform. Enligt 6 8 får talaninle föras mot rätlens beslut atl bevakningsförfarande skall äga rum. I syfteall motverka en oenhetlig rättstillämpning bör det däremot finnas en möjlighetatt överklaga etl beslul som innebär att bevakningsförfarande inte skall ägarum. Om förvaltaren gör en framställning om elt sådant förfarande måste rätlenfalla beslut i frågan. De enskilda borgenärerna torde sällan ha elt sådantintresse av all fä ett bevakningsförfarande till stånd att de kan förväntasföra talan mot ett avslagsbeslut. Denna rätt bör därför tilläggas ocksätillsynsmyndigheten. Delfinns i del här sammanhanget anledning atl fästa uppmärksamheten vid detförhållandet atl tillsynsmyndigheten i de nu angivna fallen i hovrätten intarställning av part i målet. Rätten att där företräda staten som borgenär ikonkursen tillkommer dock som riksskatteverkel (RSV). Bestämmelseni andra styckel är ny. Av 20 6 lagen (1946:804) om införande av RB följer attdet allmännas talan i frågor som avses i första stycket skall föras avriksåklagaren. Starka skäl talar för all RSV och inle riksåklagaren bör, ienlighet med kommitténs förslag, föra det allmännas talan i dessa mål i högstadomstolen. EnligtRSV bör av den nu förevarande paragrafen framgå atl tillsyns- 410 myndighetenfär föra talan mol en tingsrätts beslul i mål om av Prop. 1986/87:90förvaltarens slutredovisning. Det föreligger emellertid en principiellt bely-16 kap. delsefull skillnad mellan beslul som avses i denna paragraf och entingsrätts avgörande av mål om av slutredovisning. De förra fattas ikonkursärendet medan de senare avgörs av fingsrätten i vanlig rättegång. Däravtorde följa all en tillsynsmyndighet som har väckt talan om avslutredovisningen ocksä är berättigad atl föra talan mot domen i målet. Det böremellertid ankomma pä RSV att ocksä i dessa mål föra tillsynsmyndighetens talani högsta domstolen. En bestämmelse med denna innebörd har lagils upp i 13 kap.8 8. Eltsådant beslul av lingsräiten som avses i 5 6 fär överklagas genom besvär tillhovrätten. Överklagandet skall ske från den dag dä beslutetmeddelades. Är det fråga om ett konkursbeslut eller ett beslut om nedläggningav en konkurs pä grund av frivillig uppgörelse, räknas dock fiden föröverklagande frän den dag dä kungörelsen om beslutet var införd i Post- ochInrikes Tidningar. Beslutom åläggande av reseförbud, om skyldighet för gäldenären atl lämna ifrän sigsitt pass, om förbud atl utfärda pass samt om någons häktande ellerkvarhållande i häkte får överklagas utan inskränkning lill . Detsammagäller klagan mot ell beslut pä den grunden atl förfarandet onödigt uppehållsgenom beslutet. Paragrafenöverensstämmer i huvudsak med 16 kap. 6 6 KLförslagel. Del första stycketmotsvaras i viss män av 25 8 andra styckel och 210 6 första och andra styckenaKL. Det andra slyckel saknar motsvarighet i KL. Paragrafenhar redaktionellt utformats i enlighet med vad lagrådet har föreslagit. Av52 kap. 1 6 första stycket RB framgår bl.a. att besvärstiden såvitt gällerbeslul under rättegäng som har meddelats annorledes än vid sammanträde förförhandling räknas frän den dag då klaganden erhöll del av beslutet. Dennaordning passar mindre väl i konkurssammanhang eftersom elt stort antal personerkan vara taleberättigade och delgivning av beslut sällan eller aldrig kan kommai fråga. I princip skall därför besvärsliden beräknas frän dagen då beslutetmeddelades. Detta tar bara sikte pä tingsrättens beslul i frågor som enligtkonkurslagen skall prövas av rälien, dvs. de beslul som avses i 5 6. Paragrafenhar utformats i enlighet härmed. 1dag gäller att besvärstiden för annan än gäldenären såvitt gäller klagan överkonkursbeslutet räknas frän den dag dä kungörelsen om konkursbeslulel infördesi Post- och . Samma beräkningsgrund filllämpas i de fall dåkonkursen läggs ned efler frivillig uppgörelse. Även enligt den nyakonkurslagen skall dessa båda beslul alllid kun göras. Nuvarande utgångspunkt för beräkningen av besvärstiden bör lämp ligen behällas. Dessa två undanlag har därför tagits upp i iredje meningen av första stycket. Enligt KL gäller den särskilda utgångspunkten för be svärstiden vid konkursbeslulel endast annan än gäldenären. Del saknas dock, med tanke på att skillnaden praktiskt sett fär myckel liten betydelse, 411 skäl atl behälla dennasärregel. Den särskilda beräkningsgrunden bör såle- Prop. 1986/87:90 desgälla ocksä för gäldenärens besvärslalan. Del bör anmärkas all den 16 kap.särskilda beräkningsgrunden inle är tillämplig på andra beslut som kan fallas isamband med konkursbeslulel. Iandra stycket upptas ytterligare särbestämmelser vad gäller fiden förbesvärslalan mot beslut enligt konkurslagen. Av 52 kap. 1 6 första stycket RBföljer bl.a. atl klagan över tingsrätts beslut om någons häktande ellerkvarhållande i häkte eller om åläggande av reseförbud inte är inskränkt lillviss lid. Detsamma gäller en talan enligt 49 kap. 6 8 på den grunden attförfarandet onödigtvis uppehälles genom elt beslut. Iklarhetens intresse har motsvarigheter till dessa regler tagils upp iförevarande paragraf Dessutom bör, som kommittén påpekar, beslul om skyldighetför gäldenären atl lämna ifrån sig sitt pass i detta hänseende likställas meddessa beslul. Även i fråga om etl sådant beslut bör talan fä föras utaninskränkning lill viss lid. Delsamma bör ocksä gälla beslul enligt 2 kap. 12 8och 6 kap. 6 6 om förbud alt utfärda pass. Lagrådeihar berört frågan om fullföljdshänvisning i rätlens beslul. En tillämpning av 26 i detta kapitel leder enligt lagrådet närmast fram till föreskriften i 17kap. 13 8 andra stycket RB att den som vill föra talan mol beslutet hos rälienkan erhålla undertätlelse om vad han har atl iaktta. Det ligger ä andra sidannära till hands all rätten upptar en fullföljdshänvisning i ett beslutvarigenom den sliter en tvist eller annars avgör en kontroversiell fräga Gfr17 kap. 7 8 tredje stycket och 12 8 andra stycket RB). I likhet med lagrådetanser jag atl man kan avslå från atl reglera frågan i konkurslagen. KLavslutas med ell antal paragrafer som på olika sätt berör frågor om 17 kap.skadestånd och straff 1 212 och 213 86 KL straffbeläggs överträdelse avnäringsförbud resp. det förfarandet art borgenär för sin röst vid ell borgenärssammanträdebetingar sig en särskild förmån av gäldenären. I 215 6 anges all böter ochviten som utdöms enligt KL skall tillfalla kronan. Enligt 216 6 kan en borgenäråläggas att utge skadestånd till gäldenären om han inger en obefogadkonkursansökan. I 217 6 KL ges en allmän åklagare rätt atl vid misstanke ombrott som avses i 11 kap. fä fillgång till alla handlingar som rörboel och som kan lämna upplysning om saken. 219 6 slutligen innehåller vissaförfaranderegler i samband med talan om straff och skadestånd. Medundanlag för 215 6 KL har konkurslagskommitlén sammanfört motsvarigheter tilldessa paragrafer i etl särskilt kapitel, 17 kap., rubricerat Skadestånd ochstraff. Kommittén har också i kapitlet tagit upp några beslämmelser som saknarmotsvarighet i KL och som rör förvaltarens skadeståndsskyldighel tillkonkursboet, konkursborgenär och gäldenären (1 och 2 88 KLförslagel).Dispositionen har lämnats ulan erinran under remissbehandlingen och den harocksä lagts till grund för utformningen av detta kapitel i mitt förslag. IKL finns inte några regler om förvaltarens skadeståndsansvar. 1979års ändringar fanns i 87 8 KL en bestämmelse som angav all skade- Prop.1986/87:90 ståndsansvaret var solidariskt, om flera förvaltare eller förvaltareoch 17 kap. rättens ombudsman var ansvariga för skada. Därav framgick indirektatl en förvaltare kunde åläggas skadeståndsskyldighel för skada som han vållatvid fullgörande av sitt uppdrag. Ävenom KL således numera saknar beslämmelser om förvaltarens skadeståndsansvartorde det stä klan att elt sådant ansvar kan uppkomma gentemot konkursboet,konkursborgenär och gäldenären, om skadan tillfogas uppsåtligen eller avoaklsamhei. Efler skadeståndslagens (1972:207) tillkomst får också anses klartatt förvaltarens skadeståndsskyldighel kan jämkas om den är oskäligtbetungande. Vidare torde skadeståndslagens regler om solidariskt ansvar förskadeståndsskyldighel som har ålagts flera förvaltare gälla, liksom reglerna omden slutliga fördelningen av skade-ständsbeloppel mellan dessa. Atl talan motförvaltaren om skadestånd i princip skall föras som av förvaltarensslutredovisning anses ocksä stä klart. Detär däremot mer oklart i vilken omfattning förvaltaren är skade-sländsskyldigför skada som han fillfogar tredje man, dvs. någon som inte är direkt inblandadi konkursen. I den rättsvetenskapliga litteraturen har antagits atl förvaltarenansvarar gentemot tredje man i vart fall om skadan åsamkats genom åsidosättandeav en uttrycklig till Iredje mans skydd meddelad lagbestämmelse (Welamson,Konkursrätt s. 183). Det anses slutligen stä klart att en skadeståndstalan avtredje man får väckas även efler del alt tiden för väckande av klandertalan harlöpt ut. Ståndpunkten har bekräftats i rättspraxis (NJA 1977 s. 816). Konkurslagskommitlénföreslär att huvuddragen av vad som anses vara gällande rättsåvitt gäller förvaltarens skadeståndsansvar i förhållande lill konkursboet,konkursborgenär och gäldenären kommer till direkt uttryck i den nyakonkurslagen. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat del utan erinran.Även jag biträder förslaget. Fråganom förvaltarens skadeståndsansvar gentemot konkursboet, konkursborgenär ochgäldenären hör nära samman med reglerna om av förvaltarensslutredovisning. Som nämnts anses gälla atl skadeståndstalan iprincip skall föras genom talan om av slutredovisningen. Syftet medall klandra slutredovisningen kan vara antingen all förmå förvaltaren attupprätta en ny - mer klargörande eller rättvisande -slutredovisning eller allförmå förvaltaren all öka del saido som slutligen slår fill borgenärernasförfogande för utdelning eller till gäldenärens förfogande, om egendomen iboel skall återställas lill denne. Del först angivna syftet saknar intresse idelta sammanhang och fortsättningsvis bortses från detta. Klanderi syfte att öka saldoi kan ha olika grund. En grund kan vara all samtliga tillgångar inle har lagils upp i redovisningen eller alt försäljningen av någon tillgång har inbringat eller borde ha inbringat mer än vad som framgår av redovisningen. Del kan ocksä vara fräga om att en utgiftspost inle motsvaras av någon kostnad för boel eller alt en utgiftspost är onödig eller har upptagits till för högt belopp. En klandertalan pä angiven grund behöver inte nödvändigtvis innebära att förvaltarens agerande kan åsamka 413 Tvisten om slutredovisningen kan ha föran- Prop.1986/87:90 letts av atl förvaltaren och den klandrande har olika uppfattningari saken. Enhell annan grund för klandertalan kan vara atl förvaltaren vid utförandet avsill uppdrag förfarit på elt sådant sätt att han är skadeständsskyl-diggentemot boel i följd varav behållningen kan komma att öka. Det är naturligtalt en sädan talan förs genom av slutredovisningen. En skadeståndstalanbehöver emellertid inte allfid rymmas inom klanderprocessen. En gäldenär kanl.ex. drabbas av skada om konkursen inle avslutas inom rimlig lid eftersom haninte får driva näringsverksamhet under konkursen. Detsagda talar för atl del inle i konkurslagen las upp någon regel om att enskadeståndstalan alltid måste föras genom av slutredovisningen. Åandra sidan behövs en bestämmelse som, i enlighet med vad som anses gälla,begränsar tiden för atl väcka skadeståndstalan mol förvaltaren till den fid somstår till buds för att klandra slutredovisningen. Åtminstone när det gällerskadeståndstalan som förs av gäldenären eller en borgenär eller för boetsräkning kan detta lämpligen uppnås genom föreskrift om att en sådan talan skallföras genom av slutredovisningen. Ensärskild fråga är om det finns behov av att i konkurslagen reglera även fråganom förvaltarens skadeståndsansvar gentemot Iredje man. Denna fråga äremellertid betydligt mer komplicerad än frågan om förvaltarens skadeståndsansvarmol konkursboet, konkursborgenär och gäldenären. Frågan har endast i mindreomfattning varit föremål för prövning i rättspraxis. Jag delar därförkommitténs uppfattning atl saken bör lämnas oreglerad i den nya konkurslagen. Molden bakgrunden möter det inte något hinder mot att föreskriva atl sådanskadeståndstalan som enligt vad jag anfört skall regleras i den nya lagenalltid skall föras genom av slutredovisningen. I17 kap. mitt förslag har i enlighet med vad som har sagts i 1 8 tagits uppregler om förvaltares skadeståndsansvar. 12 8 anges inom vilken tid och var ensådan talan måste väckas. Nuvarande regel om borgenärs skadeståndsansvar vidobefogad konkursansökan tas upp i 3 6.