prop · GA03166 · 1986-12-31 00:00:00 — Skyldigheten avser även andrauppgifter och handlingar än dem som rutinmässigt skall lämnas angåendetransportmedel och medförda varor enligt föreskrifter i tullagen eller med stödav i tullagen meddelade föreskrifter. Exempelvis är en resenär enligt dennabestämmelse skyldig att på lullljänslemans begäran uppge varifrån han kommeroch visa upp sitt pass, allt för att tulltjänstemannen skall få underiag föratt bedöma smugglingsrisken. Självfallet får tulltjänstemännens befogenheter idelta avseende inle användas i annal syfte än all kontrollera efterlevnaden avde bestämmelser som har all övervaka. Som en följd av alt förevarande paragraf anknyter lill 64§, vilken i förhållande lill förslagel i lagrådsremissen fåll en delvis annanutformning, har även denna paragraf omformulerats något i enlighel medlagrådels förslag (s. 233). Föreskrifterna i 66 § om all tullmyndigheter får anbringalås, förseglingar och igenkänningsmärken på transportmedel och varor, som stårunder tullkontroll, motsvaras närmast av beslämmelserna i 61 § andra slyckeloch 65 § andra stycket lullsladgan. Bestämmelsen atl registreringsbevis och andra handlingarfår las om hand tillfälligt motsvaras närmast av 63 § lullsladgan. Syftet medelt sådant omhändertagande är att hindra etl transportmedels avgång. I ellflertal författningar hänvisas till denna befogenhet som har enligtlullsladgan, exempelvis för all säkerställa etl ekonomiskt krav, se bl.a. 6 kap. 22 § utsökningsförordningen (1981:981) och 28 § förordningen (1982:914) om lotsavgifter. Till följd av den omredigering av 46-51 §§ som gjorts iförhållande till förslagel i lagrådsremissen har i förevarande paragrafs andrastycke hänvisningen ändrats från 46 § till 48 § första styckel. 67 § motsvarar 64§ andra styckel lullsladgan. Med stöd av bestämmelsen kan l.ex. ett kajavsnitlslängas av tillfälligt för alt säkerställa att lastbilar och passagerare somlämnar en färja passerar genom lullfiliren och för atl förhindra obehörigpersonkontakt. 68 § motsvarar 57§ lullsladgan. Enligt första stycket får lullmyndighelerna preja farlyg inomtullområdet. I 59 a § sjölagen (1891:35 s.l) och i föreskrifter som utfärdatsav finns bestämmelser om vad som åligger befälhavaren på ettfartyg som prejas. Bestämmelserna i andra stycket kan tillämpas endasl påsvenska fartyg som befinner sig på internationellt . Något avtal medfrämmande stal, som medger atl dess fartyg inbringas eller alt fartyg inbringasfrån dess territorium till det svenska lullområdel under förulsällningar somanges i paragrafen, finns inle. Lagrådet har vid sin granskning av paragrafen i delremitterade förslaget uttalat (s. 233234), all de rättigheter som i delta avseende föreslås tillagda lullmyndigheterna är vittgående och av djupt ingripande nalur saml atl de uppenbarligen kan innebära begränsningar i den grundlagsskyddade rörel- " 7 1986/87. Med hänsyn lill detta och med beaktande av alt sådana Prop.1986/87:166 begränsningarinte får gå utöver vad som är nödvändigl med hänsyn till det ändamålsom har föranlett dem, se 2 kap. 12 § andra slyckel RF, bör enligt lagrådetsmening i paragrafen närmare anges när en tullmyndighel får tillgripaen sådan åtgärd som avses. Således bör enligt lagrådet anges, alt prejningsrättenendast får utövas, när del behövs för all möjliggöra lullverkelsövervakning av införsel eller utförsel av varor, och att inbringan- derältennormalt endast får utnyttjas, om befälhavaren inte efterkommer en anmaning alt återvända till tullområdet. Paragrafen harutformats i enlighet med vad lagrådet har förordat. 69 § motsvarar i huvudsak 36 § den nuvarande lullagen.Sammanfattnings vis anger paragrafen de skyldigheter som åvilar uppgifislämnare när tullmyn digheter skall kontrollera uppgifter enligt 63 §. I paragrafens andra stycke föreskrivs atl fårutföra transport, uppackning, provtagning m.m. på uppgiflslämnarens bekostnad,om denne undandrar sig all tillhandahålla arbetsbiträde. Kostnaderna skallkunna tas ut genom indrivning på samma sätl som tull, annan skatt och avgift.Motsvarande bestämmelser finns f.n. i 66 § lullsladgan. I sista meningen anges att tullmyndigheten hell ellerdelvis kan befria uppgiftslämnaren från ersätlningsskyldighel. Beslämmelsen kanvara tillämplig när elt ersättningskrav skulle framstå som oskäligt. Lagrådets synpunkler på utformningen av paragrafens andrastycke (s. 234-235) har beaktats. 70 § ger befogenhet alt undersöka och la prov på varorsom slår under tullkontroll även när detta inle sker på grundval av uppgifier som har lämnats om varan, l.ex. i fall då "herrelösa väskor" anträffas på flyg- eller färjeterminaler eller när smuggelgods påträffas. Motsvarande bestämmelse finns i 65 § första stycketlullsladgan. 71 § behandlar lullmyndighelernas möjligheter atl anlitasärskilda sakkun niga när del behövs för all få fram upplysningar saml regleringen av kostnaderna för sådana sakkunniga. Beslämmelsen har med i sak oförändrai innehåll överförts från 37 § den nuvarande lullagen. Vidare innehåller paragrafen en bestämmelse om alt kosinadsom haft, men som skall bäras av annan, får las ut av denne genomindrivning på samma sätl som tull. annan skatl och importavgift. 72 §, som med oförändrat innehåll överförts från 37 a §den nuvarande tullagen, föreskriver skyldighet all lämna uppgift om organisations- eller personnummer, när en vara anges lill förlullning eller anmäls lill ulförsel. Den föreskrifisrält som ges ål regeringen kan enligt 115 § delegeras vidaretill generaltullslyrelsen. Bestämmelserna enligt 73 § om polismyndigheternas,postverkels och järnvägsförelags medverkan i lullverkels kontrollverksamhetfinns i 68-70 och 77 §§ tullstadgan. Denna medverkan innebär allpolismyndigheterna enligt 68-70 §§ bislår lullmyndighelerna på deras begäraneller i vissa särskilda situationer, medan järnvägsförelag och poslverkelenligt föreskrifterna i 77 § självständigt utövar tullkontroll för lullverkelsräkning. Sådan medverkan i kontrollverksamheten bedöms blinödvändig även i framtiden.1 del lill lagrådel remitterade förslaget innehöll paragrafen elt Prop.1986/87:166 bemyndigande för regeringen alt meddela föreskrifter i dettaavseende. Vidare angavs att de kontrollbefogenheter som enligt 6.3-70 §ijtillkommer tulltjänsteman ochtullmyndigheter även skulle gälla vid polismäns och polismyndighets medverkan. Lagrådelhar förordat (s. 235) all del uttryckligen anges i lagtexten alt polisen ärskyldig all medverka i kontrollverksamheten och alt föreskrifterna i 63-70 §§inte skall gälla i fräga om medverkan av järnvägsföretag eller postverket.Vidare har lagrådet föreslagit atl en bestämmelse om regeringensföreskriftsrätt las in som ett tredje stycke i paragrafen. Lagrådets förslaghar följts. Transporlförelag som befordrar resande från ullandet skallulan kosinad för staten ställa de lokaler och anordningar till tullverketsförfogande som enligt vad generallullslyrelsen bedömer behövs för undersökningoch tulltaxering av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör ochkroppsvisitalion av resande samt för lullpersonal under uppehåll itjänstgöringen. I paragrafen föreskrivs om skyldighet förtransportföretag, som befordrar resande och fordon från ullandet, att ställavissa lokaler och anordningar lill förfogande. Bestämmelsen larfrämst sikte på trafiken med fartyg och luftfartyg. Enligi nuvarande regler i 67 § lullsladgan gällerlokalhållningsskyldigheten för transportförelag som befordrar resande frånutlandet. Enligt bestämmelsen skall lokalerna liksom anordningarna i övriglställas fill lullverkels förfogande ulan kosinad för slalsverkel. Bakgrunden till bestämmelsen är ett regeringsbeslut frånår 1964. Beslutet innebar all städernas s.k. lullhusbyggnadsskyldighetbegränsades, se prop. 1964:157 s. 64 f. Genom beslutet gjordes en uppdelning avkostnadsansvaret så all slalen skulle svara för kostnaderna för tullverkelsadminislrationsloka-ler. Till dessa räknades t.ex. expeditionslokaler förtullaxering, uppbörd, redovisning samt personalrum. För sådana lokaler sombehövdes för godsförvaring och liknande vid hamnar och andra trafikplatserskulle städerna däremot även i forlsäUningen bära del ekonomiska ansvaret. Hiträknades exempelvis varumagasin och i varumagasin eller på kajer inrättadeutrymmen för godsundersökning, bevakning eller annan kontroll. Ävenvisilaiionslokaler för passagerare hänfördes hit. Samma principer skulletillämpas på flygplatserna och för de särskilda tullavdelningarna för järnvägstrafiken. I samband med att systemet med privat godsvård infördes år1974 avskaffades den kvarvarande tullhusbyggnadsskyldigheten för kommunerna. 1fråga om lokaler som behövdes för kontrollverksamhet, och som inteutgjordes av administraiionslokaler, ålades i stället vederbörandetransportföretag i 67 § lullsladgan all tillhandahålla lokaler och anordningar.Behovet av varumagasin avsågs bli tillgodosett inom ramen för tullupplags-ochtullagerinslituten. Tullstadgans bestämmelser omfattar inte lokaler ochanordningar som behövs för undersökning av lastfordon. Konlrollen av lasibilslrafiken kräver särskilda anordningar, exempelvis visilalionshallar och iruckar. beredningsgruppensförslag skulle även sådana lokaler och anordningar Prop. 1986/87:166 liksomvad som behövs för konlrollen av resandetrafiken och för lullpersona-len underuppehåll i ijänslgöringen, bekoslas av näringslivel. Flera näringslivsorganisationer, såsom , , , och , avvisar beredningsgruppens förslag.Detsamma gör . Kritiken mol förslagel går ul på alt del ledertill en oacceptabel kostnadsökning för transportföretagen och atl det är ovisstom det, med hänsyn lill markresurser och annal, finns förutsättningar altfullgöra sådana skyldigheter som föreskrivs i beredningsgruppens förslag. I en promemoria från Nationella Facilitationskommitién,NAFAL, som överlämnats lill beredningsgruppen, anförs bl.a. att den ordning somföreskrivs i 67 § lullsladgan angående lokalhållningsskyldigheien på lullplalseravviker från vad som gäller för andra myndigheter som utövar gränskontroll.Således belalar polismyndigheterna genom för de lokaler somman disponerar på flygplatserna. Enligt kommiltén framstår den annorlundabehandlingen av tullverkels lokalbehov som inkonsekvent. Vidare anför kommitténall del i 9 anges som "Recommen-ded Praclice" att"space and facilities for the aulhoriiies in charge of clearance controlsshould as far as possible be provided al public expense" och atl, enligtkommitténs uppfattning, masta meddela genom en s.k. notificationof difference all svensk lagstiftning hindrar tillämpningen, om statsverketinte slår för kostnaderna i fråga. har anfört attlokalhållningsskyldigheten bör omfatta även utrymmen för lillfällig förvaringav hundar och andra sällskapsdjur, beträffande vilka införselvillkoren inte äruppfyllda. Det är onekligen en prakfisk ordning, som också varit ibruk etl antal år, att de transportföretag som lar i anspråk lullverkelsresurser i främst hamnar och på flygplatser ställer sådana lokaler och andraanordningar till lullverkels förfogande, som behövs för tulltaxering ochkontroll av de varor och personer som fraktas av företagen. behov idessa avseenden gäller givetvis också i fråga om fordon som fraktas lill ochfrån tullområdet samt, liksom enligt den nuvarande ordningen, beträffandelokaler som tullpersonalen kan vistas i under uppehåll i tjänstgöringen. Detkan emellertid inte uteslutas atl en sådan utvidgning som föreslås avberedningsgruppen av företagens skyldigheter att hålla lokaler och andraanordningar som behövs för lullverksamheten i vissa fall skulle leda lillomfattande kostnadsökningar för förelagen. Mol den bakgrunden har den ordningsom föreskrivs i 67 § tullstadgan behållits. För konlroll av all anmälnings- och uppgifisskyldigheienligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagenfullgjorts rikligt och fullständigt får tullmyndigheten, utöver undersökningenligt 63 §, förelägga den som är uppgiftsskyldig aft för granskning tillhandahållatullmyndigheten räkenskaper, anteckningar och andra handlingar som rör hansverksamhet. Även den för vars räkning en vara införts eller ulförts och annansom bedriver verksamhet av sådan beskaffenhet att uppgift som är av beiydelse för konlrollen kan hämtas ur anteckningar eller andrahandlingar, som rör Prop. verksamheten, kan föreläggas alt tillhandahålla handlingarsom behövs för I beslut om granskning enligt 75 § skall tullmyndighetenförordna en eller flera tjänstemän att verkställa granskningen. Tullmyndighetenfår, när det behövs, bestämma tid och plats för granskningen. Om del är möjligt, skall granskningen ske på sådant sättoch att den inte hindrar verksamheten för den vars handlingar ärföremål för granskning. Om räkenskaper och andra handlingar skall granskas pånågon annan plals än där de förvaras, skall de mot kvitto överlämnas till densom skall verkställa granskningen. Handlingarna skall lämnas tillbaka så snartsom möjligt. Den som verkställer granskningen får la del av handlingarsom är av betydelse för denna även om den, vars handlingar är föremål förgranskning, är skyldig att iaktta tystnad om deras innehåll. Föreligger sådanskyldighet eller anser den vars handlingar skall granskas all handlingensinnehåll inle bör komma lill någon annans kännedom, får länsrätten på talan avhonom besluta atl handlingen skall undantas från granskningen, om synnerligaskäl motiverar det. Länsrättens beslut får inte överklagas. I fråga om granskning som avses i 75-78 §§ gällerbestämmelserna i 69 och 71 §§ i tillämpliga delar. Den vars handlingar ärföremål för granskning skall också lämna upplysningar och på annal sätt lämnadet biträde som krävs för alt granskningen skall kunna verkställas. skall meddela resultatet avgranskningen till den hos vilken granskningen skett och, om del behövs, lämnadenne tillfälle atl yttra sig. Dessa paragrafer behandlar den s.k. efterkonlrollen, somfrämst rör hemtagares imporlverksamhel. Beslämmelserna motsvarar 35 § den nuvarandelullagen men har gjorts något utförligare. Ledning har hämtats från motsvarandebestämmelser om skatterevision i LPP, 3 kap. 7-15 §§ LPP. Någon ändring i sak iförhållande till nu gällande lag och praxis är inte avsedd. Tullskyldighet i särskilda fall I fråga om varor som inkommer lill tullområdet ipostförsändelser är adressalen lullskyldig, om varorna inle anmäls lillförlullning av någon annan. Har försändelsen kommil adressalen tillhanda, skallvad som föreskrivs i 19-23 §§ om omtulltaxering och efterlulllaxering gällahonom, även om han inte lämnat oriktig uppgift eller underlåtit atl lämnauppgift till ledning för tulltaxeringen. Någon bestämmelse om vem som är tullskyldig för enpostförsändelse finns inte f.n. utom när del gäller varor som inkommer lillhemtagare. föreskrifteri 206 § generaltullslyrelsens lullordning anges en vara lill Prop.1986/87:166 förlullning genom postverkets försorg och detla "anses ske påadressalens vägnar om poslverkel inle uppger annat". Särskild tullräkningutställs på postverket. Det råder oklarhet om vad som gäller i fråga omomtulltaxering och framför allt eftertulltaxering av varor som införts medpost. Mol denna bakgrund har i paragrafen tagits in särskildabestämmelser om lullskyldighel för adressater av postförsändelser, omomtulltaxering och efterlulllaxering, även om det inte är adressaterna som harlämnat uppgifterna eller underlålil atl lämna uppgifter lill ledning förtulltaxering. Paragrafens andra mening har i förhållande till lydelsen idet lagrådsremit-lerade förslaget omformulerats något i enlighet med vadlagrådet förordat (s. 236). Föreskrifterna i 83 §§ om tulltillägg gäller inte försådana lullskyldiga som del här är frågan om. Beivrandet av felakligluppgiftslämnande sker med tillämpning av det straffrättsliga sanklionssysiemet. Om en oförtullad vara går förlorad när den införs tilltullområdet eller sänds under tullkontroll inom detla, är fraktförarentullskyldig för varan. Om ingen fraktförare åtagit sig all befordra varan, ärden som befordral varan tullskyldig för den. Om varan anmälts till försändningenligt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 § första styckel 1, är dock densom gjort anmälningen tullskyldig. Om en oförtullad vara går förlorad när den förvaras påtullupplag eller tullager eller i exportbulik eller frihamn, är innehavaren avupplaget, lagret, exportbuiiken eller tullskyldig för varan. Om en oförtullad vara går förlorad när den innehas medtemporär tullfrihet, är den som åtnjöt den temporära tullfriheten lullskyldigför varan. Den som visar atl förlust av en vara inte beror på feleller försummelse av honom eller, i fall som avses i första stycket sistameningen, av den som befordrat varan eller av nägon för vilken dessa svarar ärinte tullskyldig enligt första-tredje styckena. Om det finns särskilda skäl,kan tullmyndighet medge nedsättning av eller befrielse från lull eller skatt ifall som avses i denna paragraf. I fråga om lullskyldig som avses i försla-lredje styckenagäller bestämmelserna i 13-24 §§ i fillämpliga delar. Paragrafens tre första stycken innehåller bestämmelser omtullskyldighel i särskilda fall, nämligen för en vara som gått förlorad isamband med införseln till tullområdet, under försändning inom tullområdet,under förvaring på tullupplag eller tullager eller i exportbufik eller frihamn,eller sluthgen medan den innehades med temporär tullfrihet. Bestämmelserna harmed i huvudsak oförändrat innehåll överförts från 39 § den nuvarande tullagen. När det gäller varor som gåll förlorade under försändninginom lullområdel föreskrivs dock aU lullskyldighelen i förekommande fall skallåvila den som har gjort anmälan om en sådan försändning. är delden som har befordrat varan, i första hand fraktföraren, som är tullskyldig förvaror som går föriorade under försändning. Del har ibland förelegal svårigheter all ideniifierafraktföraren och la ut tull annan skall och avgift av honom med tillämpning av 39§ den nuvarande Problemen med alt identifiera fraktföraren haräven medfört Prop. 1986/87:166 svårighet för tullmyndigheterna när detgäller atl bedöma om säkerhet bör krävas för lullar, andra skatter ochavgifter, innan en försändning medges. I paragrafen föreskrivs därför att tullskyldigheten åvilarden som är "motpart" i fråga om försändningen, dvs. densom har gjort anmälan om försändningen. Molsvarande gäller enligt denförsändningsord-ning för tullgods som tillämpas inom EG. Av paragrafens fjärde slycke framgår, alt del är den somanges som tullskyldig i de tre första styckena, som har bevisbördan för atlhan, eller någon för vilken han svarade, inte har varit försumlig, om han villundgå tullskyldigheten. Om särskilda skäl föreligger kan enligt den nuvarandeordningen generaltullstyrelsen medge nedsältning av eller befrielse från tull,annan skalt och avgifl. I paragrafens fjärde stycke andra meningen föreskrivsatt denna befogenhet, som avser beslut i särskilda fall och inle normgivning,tillkommer tullmyndighet. Sista slyckel innebär bl.a. alt den lullskyldige skalllämna lulldeklaralion avseende de förlorade varorna och all tulltaxering samleventuell omtulltaxering, eflertulllaxering eller skönstulltaxering sker påvanligt sätl. Om någon införl eller lålil införa en vara utan att denangetts till förlullning eller annan tullklarering, är han skyldig all betaladen lull och annan skall som skulle ha utgått om varan förlullals vidinförseln. Delsamma gäller den som i samband med införsel av en vara i annatfall vidtagit sådan åtgärd atl risk uppkommit för att varan skulle undgåförtullning. Den som förfogat över en oförtullad vara, som avses i 7 §första styckel, i strid mol föreskriven inskränkning i förfoganderätten är skyldigatt betala den lull och annan skatl som därigenom undandragils eller kunnalundandras. Den som förfogat över en förlullad vara i slrid mot föreskrivenförutsättning för befrielse från eller nedsättning eller återbetalning av tulleller annan skall får inle ålnjula förmånen. Bestämmelserna i 17-24 §§ tillämpas även i fall som avsesi första och andra styckena. Den tullskyldige skall på begäran avtullmyndigheten lämna sådana uppgifier om varan som behövs för lulltaxeringen. Om del finns särskilda skäl, kan lullmyndighet medgenedsättning av eller befrielse från tullen eller skatten eller medge befrielsefrån lullskyldighel för varor som blir föremål för behandling enligt 7 § förstaslyckel. Frågor om lullskyldighel enligt denna paragraf får inleprövas senare än efter utgången av den månad, under vilken varaninfördes eller det olovliga förfogandet ägde rum. Dock skall vad i 21-23 §§föreskrivits om lider för prövning av efterlulllaxering i särskilda falllillämpas på motsvarande sätt. Paragrafen motsvarar 40 § den nuvarande tullagen. Denuvarande bestäm melserna trädde i kraft och anger särskilda fall av tullskyldighet. Paragrafen reglerar i huvudsak sådana fall som objektivt motsvarar varusmugglingslagens bestämmelser om dels illegal införsel av varor "utan att ge det till känna", dels olovligt förfogande överoförtullade, i vederbörlig ordning införda varor eller över varor, för vilka vid förtullningen meddelats tullfrihet, tullnedsättning eller liknande förmån under vissa IQ3 förutsättningar.Bestämmelsen i andra stycket första meningen innebär Prop. 1986/87:166exempelvis atl den som har medgells temporär tullfrihet för en vara blirlullskyldig, om inte varan blir föremål för klarering innan tullfrihetenupphör. I övrigl kan hänvisas till specialmoliveringen till 40 § den nuvarandelullagen, se prop. 1984/85:50. I Iredje styckel har tagits in en bestämmelse som görföreskrifterna om tulltaxering samt om-, efler- och skönslulliaxeringlillämpliga även vid sådan tullskyldighet som del här är fråga om. Såsomvarusmugglingsulredningen anförde i betänkandet SOU 1976:37 Smugglingsbrotl ochlulltillägg (s. 190) bör någon skyldighet att lämna tulldeklaration inteföreskrivas i dessa fall. Det bör emellertid finnas möjlighet förlullmyndighelerna all kräva sådana uppgifter om varorna som behövs förtulltaxeringen. Särskilt gäller detla uppgifter om tullvärden. En bestämmelse ienlighel med detla har tagits in i paragrafens iredje slycke. Enligt 40 § tredje stycket den nuvarande tullagen kangenerallullslyrelsen om särskilda skäl föreligger medge befrielse från tulleneller avgiften i fall som avses i paragrafen. Molsvarande möjlighet harstyrelsen alt befria från lullskyldighel om varan lullklareras på annal sätt ängenom förtullning, t.ex. återutförs. Dessa regler har tagils in i denföreslagna paragrafens iredje stycke med den ändringen attdispensbefogenhelerna har getts till tullmyndighet. Bestämmelserna i paragrafens sista stycke motsvararföreskrifterna i 40 § sista stycket den nuvarande lullagen. Till dessa har, ienlighet med förslag av varusmugglingsutredningen i det ovannämnda belänkandetSOU 1976:37, fogats en möjlighet att pröva frågor om tullskyldighel även eflerden angivna femårsperioden, om den lullskyldige samtyckt lill del. Tulltillägg, förseningsavgift, straff och vite Har den som är tullskyldig och skyldig atl lämnatulldeklaration, i en tulldeklaration eller ett annat dokument som avgetts lillledning för fastställande av tull eller annan skatt, lämnat en uppgift sombefinns vara oriktig, skall han påföras en särskild avgifl (luUtillägg),Tulltillägget är tjugo procent av den tull och annan skatt som inte skulle hapåförts, om den oriktiga uppgiften godtagils. Detsamma gäller, om denlullskyldige skriftligen har lämnal en sådan uppgift i ettomtulltaxeringsärende eller elt överklagat ärende som avser fastställande avtull eller annan skall. Om avvikelse från tulldeklarafion har skett vidskönstulltaxering skall den tullskyldige påföras tulllillägg. Tulltilläggel ärtjugo procent av den tull och annan skatt som vid laxeringen påförs denlullskyldige utöver vad som annars skulle ha påförts honom. Till den deltaxeringen innefattar rättelse av en oriktig uppgift från den tullskyldigepåförs dock tulltillägg enligt första stycket.