prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Som en erinran om dessaföreskrifter bör i nu förevarande paragraf lämpligen upptas ett tredje styckeav detta innehåll: "Beträffande anmälan om bodelning finns bestämmelser i9 kap. 1 § andra stycket (3 § andra stycket enligl lagrådets förslag)." Om vad lagrådet i det föregående har föreslagit i fråga omutformningen av 9 kap. vinner bifall, skall hänvisningen i andra stycket avförevarande paragraf till 9 kap. 1 § andra stycket ändras till 3 § andrastycket i samma kapitel. 1specialmotiveringen till förevarande paragrafs andra stycke uttalas all defall, då ena maken begär all den andra maken skall åläggas att avläggabouppteckningsed, skall handläggas som dispositiva tvistemål (jfr bet. s. 415).Lagrådet finner det naturligare att sådana mål behandlas enligt reglerna förindispositiva tvistemål (jfr m.fl. Nya s. 897 nederst,låt vara att där särskilt åsyftas mål vari åklagare eller annan myndighet förtalan; jfr JO:s ämb. 1963 s. 85 avseende utmätningsed). 1 linje med vad lagrådet har anfört vid 2 kap. I § tordeförsta meningen i andra stycket av förevarande paragraf böra ges denna lydelse:"En make som är missnöjd med bodelningen får klandra den - - - förordnatbodelningsförrättaren.'' Iförsta stycket bör orden "han eller hon" i första meningen ersättasmed förslagsvis "den parten" och samma tre ord i andra meningenutbytas mot "denne". Näri paragrafens inledning talas om "mål om äktenskapsskillnad som har avslutats" kan detta måhända ge intryck av att här möter problem vilka, såsom en pendang till de under 5 kap. 3 § och 9 kap. 9 § berörda frågorna om hur länge ett mål pågår, kräver närmare överväganden med anknytning till anhängighetsbegreppet. Så behöver dock ej alls bli fallet i den enkla handläggningsfråga som här regleras. För att markera att man här rör sig med beslutsdagen som skiljelinje kan paragrafens första mening lämpligen inledas med lydelsen: "Om handläggningen av ett mål om äktenskapsskill nad har avslutats utan att det har bestämts vem som ." (Jfr 18 kap. 14 §RB.) Förslagettill lag om ändring i Detprimära syftet med ändringsförslagen beträffande ÄB är alt stärka efterievandemakes arvsrättsliga position efter andra makens dödsfall. Grundlösningeninnebär att den efterlevande arvsrättsligt tills vidare tilldelas hela denavlidnes kvariålenskap, varvid skall gälla alt makarnas gemensammabröstarvingars arvsrätt (i detta avsnitt bortses från specialreglerna i frågaom den först avlidnes barn tillsammans med annan än den efterievande maken)reduceras till en efterarvsrält. Denna är av samma typ som gäller enligl 3kap. ÄB och är tillämplig för avliden makes arvingar, hänförliga lill andraarvsklassen. Lagrådet har alt särskilt uppmärksamma om del nuangivna rättspoU-tiska syftet på ett ändamålsenligt sätt blir tillgodosettgenom den föreslagna lagtekniska konstruktionen (8 kap. 18 § tredje stycket 4regeringsformen). Vadsom företrädesvis faller i ögonen när det gäller frågan, huruvida del nyssangivna primära syftet blir effektivt tillgodosett genom den föreslagnalagtexten, är att man i remissförslaget icke velat inskränka teslationsrättenför någondera maken. Till följd härav har godtagits atl den som råkar avlidaförst lagligen har haft befogenhet atl testamentera sin kvariålenskap tillannan än sin make. Detföreligger etl visst spänningsförhållande mellan det förat angivna primärasyftet med de nya arvsreglerna - att stärka efterievande makes ställning- och en bibehållen, oinskränkt testationsfrihet för envar make. Prop.1986/87:1 Nära till hands kan synas ligga att till värn för efterlevande makesarvsrätt Lagrådet tillgripa en lagloltskonstruktion, liknande den som nugäller för bröst- AB arvingar enligt 7 kap. ÄB. I remissförslaget har mandock inte valt den utvägen. Ett "laglottsliknande" skydd för denefterlevande maken har man i remissförslaget sökt uppnå på två andra vägar. Dels har i förslaget såsom enarvsrältslig föreskrift upptagits en basbeloppsregel som garanterar att enefterlevande make erhåller en ograverad lott av den egendom som utgjordemakarnas bo vid den först avlidnes frånfälle. I det stora flertalet fall tordedenna regel leda till att det undviks att ett bo splittras i anledning av attarvsfall inträffar. Dels är i sammanhanget av storbetydelse den i remissförslaget upptagna regeln i 12 kap. 2 § ÄklB, vilkenregel innebär att efterlevande make ges en ovillkorlig rätt att vid bodelningmed anledning av andra makens död behålla sitt giftorättsgods. Denna regleringmedför att en efterlevande make, oberoende av den bortgångnes testamente, kan iegen ägo behålla t.ex. en jordbruksfastighet eller en affärsrörelse som ingår ihans giflorättsgods. Såvitt lagrådet kan finna är denföreslagna regleringen sådan att den på ett tillfredsställande sätt tillgodoserdet rättspoliliska syftet att - trots förekomsten av "makefientligt"testamente av den först avlidne maken -ge den efterlevande maken en i detväsentliga tryggad position. För att övergå till ett annatspörsmål vill lagrådet fästa uppmärksamhet vid att den föreslagna regleringen ivissa fall kan föranleda ytterst invecklade räkneoperationer för att man skallkomma fram till de värdemässigt rikliga bodelnings- och skiftesresultaten. Isynnerhet gäller detta när arvs-förskott har förekommit, något som underlagrådsföredragningen har belysts genom speciellt kompliceradearvsberäkningsexempel. Lagrådet återkommer till frågan under rubriken till 6kap. Här må endast antecknas att det får förutsättas att kommande kommentarertill den nya lagstiftningen skall ge detaljerad handledning förberäkningssättet i speciellt komplicerade undantagsfall. Utöver del sagda finnerlagrådet anledning att fåsta uppmärksamheten på följande. En i praktiken vid dödsfall mycketvanlig situation är förekomsten av eflerievandeskydd i form avefterlevandepensionsförmåner eller på grund av försäkring utfallandeengångsbelopp. Utöver familjepensionsförmåner enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring (se 8 och 14 kap.) kan finnas efterlevandepensionsförmåner tillföljd av utfästelse av den avlidnes arbetsgivare eller pä grund avförsäkringsdisposilioner som den avlidne själv gjort i sin livslid eller somundantagsvis gjorts av någon efterlevande. I fråga om pensionsförmåner m.m. avhär behandlat slag kan skiljas mellan å ena sidan själva rätten lill förmånen och utbetalade belopp ä den andra. Vad beträffar rätten till förmånen finns i det remitterade förslaget regler om dess behandling vid bodelning i ÄktB, främst i 10 kap. 3 §. I denna fråga har lagrådet andragit vissa synpunkter och lagrådet får hänvisa till vad sålunda anförts. Till det där anförda finns i nu förevarande sam manhang anledning att göra det tillägget att en rättighet av här diskuterat 348 slag kan vara även enskild egendom till följd aväktenskapsförord. Vad detta får för konsekvenser skall strax belysas. I fråga om utfallande belopp måmärkas, att det finns särskilda bestämmelser om försäkringsförmåner i lagen(1927:77) om försäkringsavtal (FAL) av intresse för tillämpningen av ÄB. Dessabestämmelser återfinns främst i 104 § FAL men även 122 § bör observeras.Innebörden av bestämmelserna i 104 § är i korthet att försäkringsbelopp somutfaller efter en försäkringstagares död inte skall ingå i denneskvarlåtenskap. om förmånstagare är insatt. Här finns emellertid enundantagsregel, som gäller för beräkning av dödsbodelägares giftorätt, rättenligt den s.k. basbeloppsregeln i 13 kap. 12 § andra stycket GB, rätt tillvederiag eller rätt till laglott och när fråga är om belopp som utgår enligtett återkalleligt förmånstagarförordnande. Denna undantagsregel tillämpas dockinte på belopp som på grund av Qänstegrupplivförsäkring tillfaller en make(eller sambo) eller någon bröstarvinge. Lagrådet vill erinra om att fråganom behandlingen av förmånstagarför-värv fått en utförlig behandling ibetänkandet (s. 275 f). I lagrådsremissen har arvsfrågorna fått en annanlösning än den som lagts fram i betänkandet. Lagrådsremissen innehåller ingauttalanden lill ledning för hur förmånsta-garförvärv skall behandlas. Det tordefå förmodas alt denna fråga kommer att tas upp i ärendet om följdlagstiftningmed anledning av förevarande lagrådsremiss. Emellertid måste den reflexionengöras, alt även om frågan om förmåns-tagarförvärvens ställning vid bodelningoch arvskifte får sin lösning i följdlagstiftningsärendet - och en lämpligplats att ta upp dessa spörsmål torde vara i samband med ändringar i FAL förevarande spörsmål har en större räckvidd. Som framgår av det föregåendeutgår förmåner av här behandlat slag inte enbart på grund av försäkring.Utfallande pensionsförmåner lill följd av arbetsgivares utfästelser kan utgåpä annat sätt, vanligen genom direkt betalning av arbetsgivaren. Dessautbetalningar är till sin karaktär mycket lika försäkringsförmåner och torde iförevarande sammanhang böra behandlas på principiellt likartat sätt. Ett behovav övergripande lagstiftning torde således knappast kunna tillgodoses medändringar endast i FAL. En annan svårighet är att förmånerav här avsett slag kan vara enskild egendom på grund av äktenskapsförord. Dekommer då - om ingen särreglering sker - att falla in under begreppet enskildegendom vid tillämpningen av l.ex. 3 kap. I § andra stycket ÄB i detremitterade förslaget. Det nu sagda gäller f.ö. inte bara utfallande belopputan - som redan anmärkts av lagrådet - även själva rätten som sådan tillutfallande belopp, dvs. vad som utan äktenskapsförord skulle falla in under 10kap. 3 § ÄklB. Lagrådet saknar möjligheter atl iförevarande lagstiftningsärende lägga fram ett förslag till en lösning av deproblem som här antytts men vill med det sagda fästa uppmärksamheten pä dem. Med beaktande av det anförda ansersig lagrådet inle ha anledning alt resa några invändningar mot de allmännagrunder som uppbär de föreslagna ändringarna i ÄB eller mot de lagtekniskalösningarna i princip. 3 kap. Prop. Omden som är bröstarvinge till arvlåtaren men inte till den efterlevande maken ienlighet med vad som anges i 9 § avslår från rätten alt genast få ut sitt arvtill förmån för den efterlevande maken, blir denne tydligen att behandla somarvinge med fri förfoganderätt till egendomen på samma sätt som gällerbeträffande gemensamma bröstarvingars lotter. Detta synes böra framgå avlagtexten. Lagrådet föreslär därför att efter orden "dock inte en sådanarvinges arvslott" tillfogas ", om inle arvingen avstått frän sinrätt i enlighet med vad som anges 19 §". 1 andra stycket av paragrafen ges föreskrifter omvad en efterlevande make alltid har rätt att få ul ur kvariåtenskapen efter denavlidna maken (basbeloppsregeln). Den remitterade lydelsen innehålleruttryckssättet egendom som tillhör "honom eller henne" enskilt. Somframgått av lagrådets yttrande vid 2 kap. 1 § förslaget till ÄktB bör, för atttvekan och misstag när det gäller syftningen skall undvikas, de personligapronomina inte användas på det återgivna sättet i lagtext i sådant sammanhangsom det här är fråga om. I ÄB blir skrivsättet extra förvirrande genom attendast maskulinformen av pronomenet används i de delar av balken som inleberörs av remissförslaget. Medhänsyn till del sagda och då vissa ytterligare förtydliganden av lagtexten bör ske föreslår lagrådet att första meningen i andra stycket ges denna lydelse: "Den efterlevande maken har alltid rätt att ur kvarlåtenska pen efter den avlidna maken, sä långt kvarlåtenskapen räcker, fä egendom till sä stort värde att den tillsammans med egendom som den efterlevande maken erhöll genom bodelning eller som utgör den makens enskilda egen dom motsvarar fyra- för dödsfallet." Iparagrafens tredje stycke regleras vissa viktiga fall då arvingarna efter denförst avlidna maken skall utfå annan andel än hälften av den efterlevandemakens bo (dvs. fall då undantag skall ske från huvudregeln i paragrafensförsta stycke). Remissförslagets lagtext lar sikte på endast del fallet attavsteg frän hälftendelningsprincipen kan föranledas av alt den efterlevande"med stöd av 1 § erhöll - - - annan andel än hälften av makarnasegendom". Emellertid är att beakta att avsteg fränhälftendelningsprincipen också måste kunna föranledas av atl den efterlevandemaken haft enskild egendom eller egendom som enligl 10 kap. 3 § ÄklB ej ingåtti bodelning -alltså egendom som den efterlevande inte erhöll av kvarlåtenskapen"med stöd av 1 §". För att det klart skall framgå att förhållanden avnu angivet slag skall rubba hälftendelningsprincipen föresläs att paragrafenstredje stycke formuleras på följande sätt: "Om det som den efterlevandemaken erhöllav kvarlåtenskapen efter den först avlidne utgjorde annan andel än hälften avsumman av 1. den egendom som denefterlevande erhöll genom bodelning och arvskifte, 2. den enskilda egendom som denefterievande hade vid den först avlidnes död och 3. den efterlevande makens egendomsom enligt 10 kap. 3 § inte ingick i bodelningen efter denförst avlidne, skall arvingarna efter den först avlidne ta sammaandel i boet efter den sist avlidne." I tydlighetens intresse bör nuvarande andra stycketfå en motsvarighet i den nya regleringen; del är inte helt lätt atl avremissförslagets tredje stycke av förevarande paragraf lista sig till vilkengrundsats som skall gälla. Lagrådet föreslår därför att som ett fjärde srycke iparagrafen upptas följande föreskrift: "Har den först avlidna maken genomtestamente förordnat alt något av kvarlåtenskapen efter den maken skalltillfalla annan än den efterlevande maken eller har någon bröstarvinge efterden först avlidna maken redan vid dennes död helt eller delvis fått ut sittarv efter denne, skall avdrag för det göras vid andelens beräkning." Om lagrådets förslag beträffande ett nytt Qärdestycke följs, bör som en konsekvens i paragrafens första stycke göras denjusteringen atl orden "tredje stycket" utbyts mot orden "tredjeeller Qärde stycket". 1986/87:1 Lagrådet 3kap. Regleringeni paragrafens första stycke avser den situationen alt den efterlevande makenvid sin död levde i ett efter den först avlidna makens död etableratsamboförhållande. Lagrådet har inte något i sak att invända mot stadgandet föreslå den redaktionella jämkningen atl huvudsatsen i meningenformuleras enligt följande: "skall den efterlevande makensbehållna egendom delas enligt delta kapitel." Det remitterade förslaget i denna paragraf harföranlett lagrådet att uppmärksamma även 6 § i kapitlet. Bestämmelsen i 6 § föreslås inte ändrad ilagrådsremissen. Den är dock så till vida av intresse i förevarande sammanhangsom 7 § i det remitterade förslaget vilken därigenom får ett helt nyttinnehåll - avser alt reglera förhållandet mellan en efterievande make ochdennes sambo på samma sätt som 6 § gör i fråga om efterlevande make som gått inytt gifte. Det remitterade förslaget begagnar sig därvid av en redaktionellutformning av 7 § som nära nog på alla punkter där så är möjligt överensstämmermed utformningen i 6 §. Del finns dock ett par oöverensstämmelser, som på grundav paragrafernas närhet lill varandra och fullständiga parallellitet i sakligreglering kan förvilla läsaren och framkalla onödiga funderingar. Det är dessaoöverensstämmelser som föranlett lagrådet att uppehålla sig även vid 6 §. Den i 6 § respektive 7 § föreslagna texten skiljersig sålunda utöver vad som motiveras av skillnaderna i sak och en önskan attåstadkomma en modernare språkdräkt - på två punkter. Den första punkten gälleren formuleringi de båda paragrafernas andra stycken, där det i 6 § heter att av denifrågakomna egendomen före delningen skall "uttagas" egendom tillvärde, motsvarande vad enligt 1-4 §§ belöper på den först avlidnes arvingar. Påmotsvarande ställe i 7 S används i stället ordet "tas undan" egendomtill sådant värde. Den andra punkten gäller utformningen av paragrafernastredje stycken, som är olika i språklig uppbyggnad främst därigenom attvillkorssatsen har fått inleda remissförslaget till 7 § men står sist i 6 §. Vad beträffar de båda paragrafernas andra styckenföreslår lagrådet att uttrycket "tas undan" i den föreslagna 7 § bytsmot det i 6 § förekommande uttrycket "uttagas". Inget av de bådauttrycken är visseriigen idealiskt för att beteckna det som avses, nämligen attden ifrågakomna egendomen inle skall ingå i den bodelning med ny makerespektive sambo som i paragraferna förutsätts skola ske. Eftersom emellertiddet i 6 § andra stycket använda ordet uttagas inte vållat problem irättstillämpningen, finns inget skäl att föreslå ändring i 6 § i dettahänseende. I fråga om tredje styckena i de båda paragrafernagäller i princip samma resonemang, nämligen att 6 § inte lett till svårigheteri rättstillämpningen och enligt remissförslaget inte avses bli ändrad. Enframkomlig väg att nå bästa möjliga överensstämmelse mellan ordalydelserna istyckena synes då vara att formulera om tredje stycket i 7 § på förslagsvisföljande sätt: "Vad i 4 § föreskrivs för det fall, att egendom tillfallitden efterlevande maken i arv, gåva eller testamente skall gälla, om denefterlevande maken genom bodelning med en sambo har erhållit egendom utöver vadmaken förut hade." Enligl Qärde stycket i paragrafen avses i ÄB medsambor en ogift kvinna och en ogift man som bor tillsammans under äktenskapsliknandeförhållanden. Denna definition av begreppet sambor överensstämmer meddefinitionen i 1 § andra stycket i det remitterade förslaget till lag omsambors gemensamma hem. ÄB skall med andra ord i fråga om sambor ha sammatillämpningsområde som sambolagen. Som framgår av vad lagrådet i del följande anförvid behandlingen av sambolagen (se under dess rubrik och vid 1 §) förordarlagrådet ett annat laglekniskt grepp än det som har lagils i lagrådsremissen,när del gäller all fastslå sambolagens tillämpningsområde. Lagrådetsinställning i den lagtekniska frågan kommer till uttryck i förslag till ändradutformning av 1 § sambolagen och även av lagens rubrik. I linje med detförslaget bör Qärde stycket i nu förevarande paragraf i ÄB ges följandelydelse: "Vad i denna balk föreskrivs om sambor gäller endast sådanasambor pä vilka lagen (0000:000) om ogifta sambors gemensamma hem ärtillämplig." Till vad lagrådet nu anfört i anslutning tillförevarande paragrafs Qärde stycke är att tillägga följande. De nya bestämmelserna i och vissa avbestämmelserna i sambolagen tar sikte på rättslägen som gäller"efterievande sambo". Det citerade uttryckssättet synes adekvat fördet fallet att ett pågående samboförhållande är rådande vid en sambos död.Emellertid är att uppmärksamma också det fallet atl samboförhållandet upphörmedan båda samborna är i livet, men en av dem avlider innan bodelning harhunnit förrättas. 1986/87:1 Lagrådet 3kap. sambolagensvidkommande återkommer lagrådet till problemet i sitt yttrande till den lagens5 och 12 §§. Vadgäller ÄB:s skilda stadganden om den rättsliga situationen för den sambo som iegentlig mening är "efterlevande" (ett bestående samboförhållandebröts genom dödsfallel) är regleringen, såvitt lagrådet kunnat finna, av sådaninnebörd att den kan vinna tillämpning även när händelseförloppet är sådantatt det först inträffar upphörande av samboförhållandel och därefter etldödsfall innan bodelning hunnit förrättas. De nu avsedda situationerna synesför fall av sist åsyftad innebörd vara att lösa enligt samma mönster som deegentliga "efterlevandefallen"; de fall i ÄB som bör uppmärksammassåvitt gäller upplösning före dödsfall är - förutom förevarande paragraf - 18kap. 1 §, 20 kap. 2 §, 4 § tredje stycket och 6 § samt 23 kap. 1 §. 1986/87:1 Lagrådet 3kap. Syftetmed förevarande paragraf i den lydelse som föreslås i det remitteradeförslaget är att inskränka allmänna arvsfondens arvsrätt och i ställetförslärka arvsrätten för de arvsberättigade släktingarna. Ordet släkting kanmöjligen uppfattas så, att det anses inbegripa också efterlevande make i nyttgifte, när dennes avlidna make häratöver bara efterlämnade sädana efterarvingarsom var släkt endast med den avlidnas likaledes avlidna make i det tidigareäktenskapet. Med hänsyn till den stränga avgränsning som i ÄB upprätthållskring det med ordet släkting synonyma begreppet skyldeman (se 2 kap.) är detemellertid vanskligt att avgöra om en tolkning av ordet släktingar iförevarande paragraf skulle medge arvsrätt åt efterlevande make i det nyssskildrade exemplet. All undantaga den efterlevande maken från arvsrätt tordeemellertid inte ha varit avsikten. Föratt undanröja den tveksamhet om innebörden av ordet släktingar som här berörtsfår lagrådet hemställa att ordet utgår. Risken för alt en sådan åtgärd skullemotverka syfiet, nämligen alt utesluta allmänna arvsfonden från arvsrätt,förefaller inle särskilt stor. Allmänna arvsfondens rätt till arv reglerasförst i 5 kap. ÄB och beskrivs sålunda (1 §): "Finnes ej arvinge jämliktovan givna bestämmelser, skall arvet tillfalla en fond, benämnd allmännaarvsfonden." Förevarande paragraf slår redan i 3 kap. och torde kunnaanses ge föreskrift om en arvsrätt som går före allmänna arvsfondens. Meningenmed stadgandet torde vara all den som är bröstarvinge till arvlåtaren men intetill dennes efterlevande make kan avslå från atl ta ut sitt arv genast för atli stället bli att behandla på samma sätt som de gemensamma bröstarvingarna,sålunda som efterarvinge vid den efterlevandes död. Den efterlevande maken fårdå alltså även den egendom som belöper på den ej gemensamma bröstarvingens lottmed fri förfoganderätt under sin livstid. Eftersom ett blott"avstående" från en arvslott har inneburit att om denavstående har bröstarvingar det blir dessa som 23 1986/87. inträderi den avståendes rätt och detta bör gälla även i fortsättningen, bör iparagrafen uttryckligen krävas att avståendet sker till förmån för denefterlevande maken. Lagrådet föreslår, att paragrafen ges följande lydelse: "Om någon, som är bröstarvinge till den förstavlidna maken men inle till den efterlevande maken, till förmån för denefterlevande maken avslår från sitt arv efter den först avlidna maken viddennes död, har bröstarvingen i stället rätt att ta del i den efterlevandemakens bo enligt bestämmelserna i 2 §." Det kan anmärkas att hinder inte torde föreliggamot att den som är bröstarvinge till arvlåtaren men inte till den efterlevandemaken och som har egna bröstarvingar låter en del av arvslotten gå vidare tillde egna bröstarvingarna och en del få tillfalla den efterlevande maken med rättlill efterarv för den avslående (eller dennes bröstarvingar) i fråga om den delsom gått till den efterlevande maken. Beträffande avstående och om partielltsådant i arvsskattemål kan hänvisas till m.fl.. Skatt på arv och skatt pägåva s. 5:9 efter suppl. 2 och 3, och , samt 5:26 a eftersuppl. 2, , och 5:27 ff och från rättspraxis särskilt NJA 1966 s. 424. Det kan anmärkas, att totalt avstående enligt dennaparagraf får anses medföra att den avstående är att anse somdödsbodelägare efter den först avlidne. Enligt gällande rätt medför ett avstående av arv,med förbehåll att arvet dirigeras till annan än den som äger taga arv efter densom avstår, att den sistnämnde anses ha tillträtt arvet. 1 följd härav skallarvsskatt erläggas för den först berättigades (och sedan avståendes) förvärvoch därtill gåvoskatt uttas för det förvärv som görs av den person till varsförmån avståendet skett. Vid föredragningen har upplysts att vid utarbetandetav följdändringar lill bl.a. ÄB skall föresläs ändringar i arvs- ochgåvoskattelagslift-ningen, som medför att dubbelt skatteuttag inte kommer attske i sädana fall som förevarande paragraf åsyftar. 1986/87:1 Lagrådet 3kap. Avparagrafen framgår atl 3 kapitiets för efterlevande make gynnsamma bestämmelserinle gäller "om mål om äktenskapsskillnad pågick vid arvlåtarensdöd". Enligt specialmoliveringen till paragrafen är tanken att, ulanuttrycklig hänvisning, begreppsbestämningen i remissförslagets 9 kap. 9 § ÄktBskall vara vägledande vid tolkningen av de citerade ordalagen.