prop · GA0358 · 1986-12-31 00:00:00 — 2.13 Skogs- och jordbrukets forskningsråd: är hellöverens med beredningen om viklen av att hänsyn tas till viltet vid skogs- ochjordbrukets markanvändning genom att tex våtmarker och löv- och fjällskogsområdenbevaras i största möjliga utsträckning eller genom biolopförbältringar. SJFRdelar beredningens mening att det i en ny jaktlagstiftning bör ingå ettreglérsystem för fridlysning, som innebär att alla viltarter är fredade. Medundanlag för råttor och möss bör jakl ej få bedrivas under fåglarnashäckningsfid eller däggdjurens föryngringsfider. Vilthållningi hägn bör regleras för att förhindra atl oönskade arter etablerar sig här. VUtarler som spontant invandrar fill vårt land genom 142 utplantering i våragrannländer bör kunna tolereras om de inle konkurrerar Prop. 1986/87:58 meddet inhemska viltet. 2.14Länsstyrelsen i jän: delar beredningens principiellaåsikl alt främmande djurarter inle skall få inplanleras i landet (27§). Molbakgrund av erfarenheter av hur främmande viliarter bhvit frilevande i Sverigeslöder beredningens förslag om förbud mol alt hålla främmandedjurarter i hägn och atl tillslåndsplikl införs för uppförande av vilthägn. Ianslulning härtill bör 18§ komplelteras med möjlighet all införaanmälningsskyldighet även för andra viltarter. Del är angeläget att föreskrivaanmälningsskyldighet för fällt vilt av främmande arter som kan antas vara underelablering i den svenska faunan såsom vildsvin, mufflonfår, mårdhund,vitsvanshjorl och Wapitihjort. Det är även nödvändigl med anmälningsskyldighetav viliarter för vilka fällavgift skall erläggas (32§). Länsstyrelsenanser i likhet med beredningen att biotopvården (tillgång till mal, vatten ochskydd) är av avgörande betydelse för vUlet. Då markanvändningen regleras i enmängd andra lagar är del viktigt att dessa lagar kompletteras med hänsynsreglerliU naturvårdens och viltels iniressen. 2.15 i län: Fridlysning av villel.--- Enligllänsstyrelsens mening bör den allmänna jaktfiden i län med riklig fillgång pårådjur förlängas lill atl omfatta även de dagar under senare delen av decembersom i bla län ingår i licensjakten på rådjur. Genom dennaåtgärd skulle även administrativa förenklingar uppnäs för berördalänsstyrelser och genom atl dessa skulle avlastas etl storlanlal licensansökningar resp. 2.16 i : Beredningenföreslår atl del skapas centralt utarbetade regler för hur viltintresset skallbeaklas i planeringsarbetet. Dessa iniressen tillvaratas redan i den fysiskariksplaneringen varför behov av yllerligare reglering i delta hänseende inteföreligger enligt mening. 2.17 i : I beiänkandeiföreslås alt hänsyn lill viltet skall tas i den fysiska planeringen. Dåviltvården är en del av naturvården, bör detta vara självklart. Både denfysiska riksplaneringen och den översiktliga fysiska planeringen i kommunernahandlar om markanvändning, som innebär större ingrepp på marken eller ivattnet och kan därmed vara avgörande för djurlivets lokala villkor ochexistens. Dessa frågor bör därför aklualiseras i erforderlig utsträckning i detkommunala planeringsarbetet. Det bör noteras atl kommunernas planmässiga naturvårdsansvartorde öka sedan den nya har införts. 2.18 i : Skogsdikningensbiotopförbättrande inverkanär-- av den betydelsen alt den bör ha en framskjuten plals i Många jaktlag lorde kunna hänvisa tiU"dikningslraklen" som den rikaste lokalen på jaktmarken. Beredningenanför på sidan 251 värdet av alt skogsimpediment sköts så att del blir tillnytta för villel. Del kan då vara anledning att i vissa områden med Sloratorvmarker där skogsdikning för virkesproduktion inte anses lönsam undersökafömtsättningarna för att även använda skogsdiknings-lekniken i aktivbiolopvård. Därvidfinns anledning att uppmärksamma det hjälpmedel som den nya 143 vegetationskartan kan bliför aktiva viltvårdsåtgärder. Inte minsl den långt Prop. 1986/87:58 gåendeklassindelningen av våtmarker tillför helt nya möjligheter i planeringen avmarkanvändningen. Del ter sig därför angelägel atl förutsättningar tillskapasför bland annat jaklsammanslutningar atl fillägna sig kunskap om denna produktsanvändbarhel. 2.19Umeå universitet: Enligl vår mening har vilistatisliken fått en alltförofullständig behandling av beredningen. Vi anser att vilislatistiken är av fundamental betydelse förviltvården . Detförefaller som om beredningens syn på den nuvarande viltslalisti-ken, vad avserflertalet viltarter, är överdrivet negativ. Den väsenlliga information somvilistatistiken torde kunna ge, ulan orimliga koslnadsökningar, är trots allluppgifter om respeklive viltstams relaliva sloriek och utveckling. Dettainnebär inte alt nuvarande vilislatisfik inte kan förbältras. Delta borde,enligl vår mening, kunna ske genom: - atl uppgifter om ansträngningsmåll för jakten krävsin vid jaktvårdsområdens avskjutningsrapportering. En uppgtft om lolalaanlalet (påbörjade) jaktdagar inom området vore önskvärd. En kvaltficeradgissning är bättre än atl ansträngningsmåll saknas. - att jaktvårdsområdens avskjuiningsslatistik inleredovisas länsvis som , utan att redovisning provas för ekologiskt merenhetliga (och därmed sannolikt oftast mindre) områden. Redovisning av statstikenför hela län är knappasl motiverad annat än ur administrativa synpunkter. - atl öka andelen jaktvårdsororåden som rapporteraravskjuiningsslatistik, vilket bäsl lorde ske genom all påverka deras attitydatt rapportera. För detla är det fundamentalt alt värdet av vilistatistikenför vUlvården understryks. Dessutomborde möjlighelen övervägas all kompleltera denna traditionella lyp avvilislalistik med annan information som jägarna kan bidra med. Detta kan varatex genom vinginsamling (av norsk eller finsk lyp) eller liknande insamling somger uppgtfter om olika viltarters reproduk-fionsförhållanden och uppgift orneventueUa siörningar i dessa. Denna typ av verksamhel har fördelen att intevara beroende av ansträngningsmåll. Delsynes oss viktigt alt precisera SNV:s och SvJF:s roll angående det övergripandeansvarei för 1) alt vilislatistiken utvecklas t.ex. med hjälp av ovanståendesynpunkier 2) alt analysera vUlslatisliken. Vi anser all del övergripandeansvarei för detla bör åligga SNV, medan det prakliska ansvaret förvillstafisfikens säkerställande bör åligga SvJF. Enligl vår mening är detnödvändigt all kompetenta villforskare ges del prakfiska ansvarei för altutveckla och analysera viltstalistiken. Då viltstatisfiken kräver konlinuerliganalys borde en fast resurs, molsvarande ålminstone en heltidsanställdvillforskare, skapas för detta ändamål. 2.20Jägarnas riksförbundLandsbygdens jägare: delarberedningens uppfattning om behovel av bäitre hänsynslagande till den vildafaunans levnadsbetingelser. Delta gäller både vid samhällsplanering ochenskild verksamhel som negafivt kan påverka vUlet och dess livsmiljö. --- Detframslår som självklart alt de vilda djur- och fågelarter som påett naturligt sätt fillhör den svenska faunan, så långl detta är praktiskt möjligt, bör bevaras i livskraftiga slammar. Däremot intar beredningen en överdrivet negaliv inslällning lUl fömtsällningarna för evenluella nya djur arter att etablera sig i landet. Del kan förvänlas att nya arter, i första hand fågelarter, kommer all invandra från söder och väster. Detla behöver inte nödvändigtvis få några negaliva följdverkningar på den beslående faunan. utsättning avfasan gav goda resultat. Samma förhållande gäller Prop. 1986/87:58 ävenkanadagåsen. Nya arter som kan förutsättas vålla mera betydande skador måstedock förhindras från alt etablera sig inom landel. --- Riksförbundetvidhåller-- beslämt sina mångåriga yrkanden omalt allt vilt- även sä kallade "skadedjur" skall vara fredade frånjakl och andra störningar under den mest känsliga föryngringstiden. Beredningensförslag är i dessa avseenden otillfredsställande. 2.21------------ : LRF instämmer i beredningens förslag om skärpta beslämmelser när det gäller vilthägn och utplantering av främ mande viltarter.- --- Viltvårdenmåste betraktas som en produktionsgren av belydelse förde areella näringarnas utveckling. Ett bäitre lillvaralagande av dessamöjligheter är därför av vitall inlresse. För att åstadkomma detta krävs ensamverkan mellan flera markägare för atl nå en god avkaslning. I regel ärenskilda markinnehav för små för att kunna få en rationell användning. Det ärdärför av betydelse att berörda organ och viltvårdande myndigheleruppmärksammar och verkar för dessa näringssynpunkler. Det är vidare angelägetatl förbättra den totala avkastningen genom atl samordna jakt, fiske ochlurism. Genom all öka utbudet av rekreationsmöjligheler tiUgodosessamhällsintressen som det ekonomiska utbytet av jakten slärks. 2.22 Nationalföreningenför trafiksäkerhetens främjande (NTF): För atl tydligare än hitlills understryka den enskilde bilförarens ansvar, dvs. skyl digheten all anpassa körningen med hänsyn fill risken för villolyckor föreslår beredningen att 61 § väglrafikkungörelsen skall kompletteras med en sådan bestämmelse. Tyvärrmåste NTF konstatera all förarna i slor utsträckning visar bris tande respekl för de nuvarande hastighetsbestämmelserna och därför sy nes någon störte effekt på hastighetsanpassningen inle kunna förväntas av den föreslagna bestämmelsen. NTF vUl erinra om alt NTF i sitt yllrande över betänkandet "Vilt och trafik" bla anförde följande om viltvarningsmärke och hastighetsbegränsning: "För alt man skall kunna aklivera bilförarna att avsöka vägmiljön efler älg måste viltvar- ningsmärkets uppmärksamhetsvärde höjas. Etl sätt all göra detta kan vara atl viltvarningsmärket kompletteras med begränsning av tillålen hastig het. Beredningenskortfattade redogörelse för informationsverksamheten om vilt och trafik kan geintrycket att någon sådan inte bedrives efter den riksomfattande kampanjen, somgenomfördes under millen av . Här bör framhållas alt ell omfattandeinformafionsarbete bedrives av såväl myndigheler som organisafioner. Särskildainsalser görs också i de mest älgrika länen. Tillskillnad från beredningen anser NTF att det är naluriigt alt slalensnaturvårdsverk som den cenirala myndigheten för viltvårdsfrågor även harhuvudansvaret när det gäller uppföljningen av villolyckorna och ulvärderingenav effekterna av olika åtgärder. Detta måsle självfallet ske i samråd medberörda myndigheter och organisaiioner. EnligtNTF:s mening behövs icke någon särskild arbetsgrupp utan del bör överlåtas på nalurvårdsverkel som ansvarig för uppföljning och utvär dering och NTF som ansvarig för den pläderande informalionen att lillsam- I45 10 1986/87.1 saml. mans utforma verksamheteni samråd med berörda myndigheter och orga- Prop. 1986/87:58 nisafioner. 2.23 Skogsindustriernas samarbetsutskott: All kommunernafår bättre informafion och vägledning för sin fysiska planering även vadgäller faunafrågor kan bara vara av värde. vill emellertid varna för tillför ännu ett regelverk i markanvändningen som kan komma i konflikt medredan existerade förordningar, främsl naturvårdslagen och skogsvårdslagen. Förskogsbmkets vidkommande är hänsynen tUl faunan ingående behandlad i 21 § SVL. -Skall centrala anvisningar utarbetas enligt beredningens förslag bör della,enligl vår uppfattning, ske i samråd mellan planverket och . 2.24 : Det ärmöjligl alt mer konkret utformadeanvisningar för hur planeringen ska bedrivas för atl större hänsyn ska tas lilldel vilda skulle förbättra situafionen. Föreningen lillstyrker därförberedningens förslag i detta avseende. Dämtöver är det viktigt alt ävenkomplettera de lagar som reglerar markanvändningen med särskUdaregler om hänsyn till naturvärdena. Ett ökat inslag av naturvårdsexpertisi samhällsplaneringen är också en åtgärd för att öka hänsynstagandet tillnaturens värden. Närdel gäller ålgärder för alt förebygga eller kompensera skador på viltet vidmark- och vatlenexploatering har föreningen inga invändningar mot beredningensförslag. Föreningen anser dock atl den översikfliga inventering av landelsvåtmarker som har påbörjai måste priorileras högre än den avberedningen föreslagna inventeringen av torrläggningsföretag, som kan bliföremål för restaurering. Beredningenföreslår alt den nu gällande huvudregeln i jaktlagsfiftningen att alla djur somlagen avser (med vissa undantag) i princip är fridlysta ska bestå även ifortsättningen. Föreningen slöder delta helhjärtat. Beredningenföreslår atl mark- och jaklrällsinnehavarna bör åläggas etl ansvar för atljakten bedrivs på elt sätt som främjar målen för viltvården. Föreningen serdetla som etl ultryck för betänkandets betoning av viltvården som det primäraoch jakten som etl medel för atl uppnå målen för viltvården. Beredningenbetonar också alt jakten inte får utövas på ell sådant sätt att viltförekomstenäventyras. Detta är mycket viktigt och inpräntar synsättet om hushållning mednaturresurserna som det primära. Föreningen vill ånyo betona all del anfördainte har avseende endast på del jaktbara viltet ulan på alla de djur som lagenbör avse. Föreningendelar beredningens åsikl att för vårt faunaområde främmande arter inte ska fåinplanteras i landel. Kommer de in genom olagliga ålgärder bör om möjligt enutrotning ske möjligt. En spontan invandring av arter som finns iangränsande länder bör däremot kunna beiraktas som en naturlig expansion avutbredningsområdet. Några arter intar en mellanställning. Vildsvinet lillhörvårt faunaområde och utrotades först i sen lid. Genom rymningar från hägn haren fast stam etablerat sig på flera håll i landel. SNF har, i likhei med t.ex.naturvårdsverket, hävdat att vildsvinet har hemortsrätt i landel och bör fåfinnas kvar. FöreningenlUlstyrker beredningens förslag om alt del i princip inte ska ges lillstånd tiUhållande av främmande djurarter i hägn. 2.25Sveriges djurskyddsföreningars riksförbund: Fleragoda förslag för alt nedbringa antalet viltolyckor framföres . Behovetav en fortsatt bred och saklig information fill allmänheten är 146 Det är angeläget atl vad här anföres i betänkandet ävenresulterar i prakfiska ålgärder tiU skydd såväl för djur som människor. De störningar som skoler- och motorbåtslrafiken liksom iviss mån den ökade kanotsporten ulövar på djurlivet är av primärtdjurskyddsintresse atl komma tillrätta med. Den akluella lagsiiftningen synesböra skärpas. Främst berörs väl här naturvårdslagen med följdförfattningar samlterrängkörningslagen där en alllför generös fillämpning hitlills har rått. Ur djurskyddssynpunkt är del angeläget med utgångspunkifrån allmänt gällande regler alt moderdjuret skall vara skyddal under den tidungarna är heh och direkt beroende av henne. Undanlag härifrån bör dock även ur djurskyddssynpunktkunna göras där en utrolningsjakt bedöms vara nödvändig. Sådan jakt måste dockske under etiskt godtagbara former. 2.26 : Enligl nu gällandebestämmelser kan läns styrelsen med stöd av 14§ naturvårdslagen och I5§ naturvårdsförordning en inskränka jakten inom vissa områden, l.ex. vid och veckoslut. --- För jägarna kan detla vara mycket besvärande och förmarkägarna föranleda ekonomisk förlust. Det kan inte godiagas, altvissa markägare åsamkas sådan ekonomisk skada ulan rält till ersättning.Jaktlagstiftningen måste i delta avseende kompletteras med ersäliningsreglerenligt samma principer som gäller för naturvårdslagen. Som ett komplement lillersättningsbestämmelser bör ges möjligheter alt utsträckajakttiden. Genom utsträckt jakttid kan man ibland i viss mån kompensera deolägenheter som uppkommer, l.ex. genom förbud mot jakt under veckosluten. Uppfödning och hållande av djur i vilthägn är enproduktionsgren som får allt större omfattning. vägrat lillslånd all uppförahägn kan innebära en belydande förlust för markägaren. Enligl vedertagna ochför rättssamhället grundläggande principer bör sådan skada ersättas.Bestämmelserna om rätt för myndigheterna atl vägra tillstånd att uppföra hägnmåste därför kompletteras med bestämmelser om rätl till ersällning. Motsvarandebör även gälla för vägrat tillstånd att utplantera vilt av sådana arter somredan finnes vilda i . 2.27 länsjaktvårdskonsulenters förening : Föreningarna delar beredningens uppfattning om behovel av ökal hänsynslagande till viltet i den fysiska planeringen och har intel att erinra mot de förslag som läggs om centralt utarbetade regler eller allmänna råd. Problemet med viltolyckor är på flera håll i landelallvarligt. Mer eller mindre realistiska förslag har också framlagts tillåtgärder i syfle atl nedbringa antalet sådana olyckor. Inte sällan resessålunda krav på drastiska nedskärningar av främsl älgstammen. Medtillfredsställelse noterar föreningarna därför, atl beredningen betonar viktenav andra ålgärder, såsom beaktandet av viltproblemet vid planering avvägdragning och undervisning och saklig information till körkortsaspiranteroch bilister och dessulom undersiryker den enskilde bilförarens skyldighel atlanpassa sin körning med hänsyn lill risken för villolyckor. Föreningarna villemellertid också framhålla vikten av alt alla nyanlagda större vägar i områdendär risk finns för kollisioner med klövvilt förses med nälslängsel. Föreningarna har ingel alt erinra mol förslaget att detsom villkor för vattenkraftutbyggnad skall kunna föreskrivas, att företagaren skall utföra ålgärder som kompenserar intrånget för viltet. Föreningarna tUlstyrkerockså förslaget om skyldighel all anmäla ener- Prop. 1986/87:58 giskog för samråd enligt naturvårdslagen. --- Eninlensifierad forskning rörande jordbrukels inverkan på villel börkunna ge svar på många för såväl viltvården som jordbmkel väsenfliga frågor.Forskningsresultaten bör läggas tiU gmnd för sådana föreskrtfter omnalurvårdshänsyn som beredningen föreslår skall införas i lagen om skötsel avjordbruksmark. --- Enligtföreningarnas uppfattning är del väsenfiigt med ett ökal hänsynslagandefill viltet från det rörliga friluftslivets sida. Föreningarnatillslyrker bifall tiU förslagen avseende principer för fridlysning av viltetoch beslutsordning för fastställande av allmänna jakttider. Föreningarnadelar beredningens uppfallning om värdet av planmässiga vilivårdsåtgärder,utförda i samverkan inom slörre områden. Föreningama vill framhålla vikten avfåltförsök som kan resultera i råd och anvisningar för hur ettbioiopvårdsarbete bör ulföras för atl ge bästa resultat. 2.28Viltforskarföreningen: Enligl vår mening har vUlstafisliken fåll en ofuUsländigbehandling av beredningen. Även om en arbelsgmpp ser överbehovet, är frågan om villslafislik alllför belydelsefull för jakl, viltvårdoch forskning för all få en så rudimentär behandling i en utredning av dettaslag. Många av beredningens antaganden om viltstammens numerär och utvecklingbygger på lösan gmnd främst p.g.a. en dålig statistik. 3 Åtgärder i anledning av alltför individrika viltstammar 3.1 : Trafiksäkerhelsverketser-- posi fivt på atl--- ge möjlighelen alt besluta om tvångsvis avskjutningredan då risk för trafikolyckor föreligger. 3.2 Skogsstyrelsen:- Föratt balansera älgstammen krävs som en förstaförutsätlning elt system för den framtida älgjakten som leder tUl atl jägarnaanpassar älgslammen efler bl.a. betestillgång och skador på skog och gröda.Beredningens allmänna mål för jakt- och viltpolitiken samt dess krav påutformningen av den framlida älgjakten, nämligen en produkfionsanpassadavskjutning, enkel administration och stabila jaktområdesbildningar, är därförenligt bedömning bra grundstenar för En andra förutsättning för en älgstam i balansär atl vid extraordinära fillfällen, t.ex. vid koncentration av vandringsälgar,kunna decimera stammen i slörre mängd och över . --- Detär---- som en tredje förutsättning för all åstadkomma en älgslami balans nödvändigt att ersättningsfrågorna för skadegörelse på skogtas upp lill förnyad prövning.--------------------- skogsslyrelsen anser att ersättningsfråganbör omprövas enligt de riktlinjer som styrelsen angav i yttrandet överbeiänkandei VUtskador. Skogsvårdsslyrelsernai och har berört bäverns skadegörelse på skog. Ett handlingsprogram för bäver stammens storlek och ulbredning är motiverat så att man inte tappar kontroll över ulvecklingen. 3.3 :----------------------- i vissa avseenden ger betänkandet ut tryck för en viss övertro på jakt som problemlösande faktor. gångerlöses problem med övertaliga viltstammar belydligl bäitre med 148 andra meloder än genomjakl. har också den akluella djurarten egna Prop. 1986/87:58populalionsreglerade mekanismer, långt effeklivare än jakten, vilket denmoderna vUlforskningen kunnal påvisa. Somen åtgärd med anledning av alltför individrika viltstammar föreslår beredningenäven att får vidgad möjlighel atl besluta om jakt för atl minskaeller förebygga skador av vill. Verkel vUl i det sammanhanget poängterabetydelsen av alt beslut i sådana fall föregås av en prövningdär skaderiskerna vägs mot viltvårdsintressel. 8§Bestämmelsen innebär med den föreslagna utformningen en belydande uividgning iförhållande tUl vad som gäller i fråga om rätten atl besluta om jakl föratt undanröja eller minska skadegörelse. En sådan utvidgning, innebärande alldet i fortsättningen endast skall krävas "pålaglig risk" föromfattande skador av vill för atl skyddsjakt skall kunna tUlgripas, kan verkelej acceptera. "Pålaglig risk" för omfallande skador av vilt finns del nämligennästan aUlid. Dessutom strider ett sådant synsättmol den numera av siatsmakterna fasflagda principen att varje näring har attlåla viss skadegörelse av vilt. Godtas den av beredningen föreslagna lydelsen iförsta stycket, innebär detla all den nämnda principen sätts ur spel.Naturvårdsverket motsätter sig detla bestämi. Verketanser att paragrafen måste utformas så atl den kommer att motsvara 19 §jaktstadgan. Det skall alltså krävas inträffad avsevärd skadegörelse ellerolägenhel eller men för jaktvärden för att skyddsjakt skall få tillgripas. Iövrigt vill framhålla all paragrafens ulformning är sådan atl del är oklart om den är avsedd all tUlämpas enbart i enskilda fall eller också mera generelll. Vad beredningens egentliga avsikl är förefaller oklart. Vidare kan del slarki ifrågasättas, om det bör ankomma på länssty relsen att besluta om utrotning av en främmande djurart. föreslårdärför atl paragrafen delas upp så att beslut i konkreta fall berörande vissfaslighel läggs på , medan beslul av mera aUmän karaklär,inklusive frågor om utrotning av främmande djurarter, läggs på regeringen medrätl för denna att överlåta beslulen på förvaltningsmyndighet, dvsnaturvårdsverket. 3.4 Kammarrätteni : I 8 § fordras påtaglig risk för trafik olyckor eller omfattande skador. Denna skrivning kan medföra svårigheter vid - och vid överklagande kammarrällens - bedömning. Vad som redovisas i beiänkandei ger inle heller närmare vägledning när del gäller frågan vilken utredning som skaU krävas och vem som skall svara för denna. Denmotsvarighet fill 8§ i förslagel, som delvis finns i 24§ Imom jaktlagen, gällerden siluationen atl tiU följd av viss vUlebrådsarts utveckling avsevärd skadaorsakas på gröda, skog eller plantering. Sådan skada är avsevärt lättare altkonstatera än den abstrakta fara för trafikolyckor, som utgör en av grundernaför ingripande enligl 8 § i förslaget. 3.5 i : Nuvarandebestämmelser i dessa hänseenden är klart otillräckliga och har medfört altingripanden som varit befogade p.g.a. irafik- och andra skaderisker inle kunnatske. tillslyrker därför atl möjligheterna tillmyndighetsingripanden vidgas i dessa fall. 3.6 i län: Beredningen föreslåratt redan risken för omfattande skador av vilt eller för trafikolyckor skallvara tillräcklig gmnd förlänsstyrelsen att ingripa genom beslut om tvångsvis avskjutning. danamöjligheter ställer inför myckel svåra avväganden. Risk Prop.1986/87:58 förtrafikolycka föreligger t.ex. så snart elt djur uppehåller sig i närheten aven trafikerad väg. Det lorde alllför läll kunna hävdas atl risken är en följdav viltbeståndets storiek. finner det rimligl att en förutsättningför dylika beslul bör vara all de ordinarie jaktmöjligheierna visalsig otillräckliga eller, i fråga om Irafikolycksrisken, att faran är Från krav på sådana förutsättningar bör dock undanlas jakt på främmandeviltarter.