prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Denna bestämmelse ärförestavad av intresset att inte riva upp bestående äktenskap på grand av andraformfel än sådana av synnerlig betydelse (NJA II 1916 s.158). Som godtagbara behörighetsöverskridanden har i förarbetena till bestämmelsennämnts det fallet att en präst inom viger dem, som ej ärberättigade till statskyrklig vigsel, och det fallet all en borgeriigvigselförrättare viger utom sitt tjänstgöringsområde (NJA II 1916s. Andra fall av behörighetsöverskridande har inte närmare berörts, sannoliktdärför att de inte ansetts ha så stor praktisk betydelse. Så t.ex. finns intediskuterat det fallet att en präst inom eller annat trossamfundmed behörighet att förrätta kyrklig vigsel skulle ha förrättat en borgerligvigsel. Enligt det remitterade förslaget (4 kap. 2 § andrastycket) är en förrättning ogiltig som vigsel, om inte vid förrättningsaktenkvinnan och mannen varit närvarande och var för sig på fråga avvigselförrättaren givit lill känna att de samtyckt till äktenskapet samtvigselförrättaren därefter förklarat att de är makar. Vidare är förrättningenogiltig som vigsel om vigselförrättaren inte var behörig att förrätta vigseln.Av motivuttalanden torde få anses framgå att någon avgörande skillnad i sakbeträffande förutsättningarna för vigsels ogiltighet inte är åsyftad iförhållande lill gällande ordning. Här bör emellertid observeras att i lagrådsremissensförfattningstext saknas motsvarighet till avhandlade bestämmelse i 4 kap.9 § första stycket GB, nämligen att vigsel inte skall anses ogill på den grundatt vigselförrättaren överskridit sin behörighet. Behörig att vara vigselförrättare är enligt detremitterade förslagel (4 kap. 3 §) 1. präst i , 2. präst ellerannan befattningshavare i ett annat trossamfund, om regeringen har medgettsamfundet vigselrätt och har utfärdat ett intyg om prästens ellerbefattningshavarens behörighet, 3. lagfaren domare i tingsrätt, samt 4. densom har förordnat till vigselförrättare. Av förslagel (4 kap. 6§) följer vidare att vid vigsel vissa procedurregler skall iakttas. Dessaprocedurregler är olika vid olika fall. Vidare skall, om vigseln förrättas aven präst i , gälla föreskrifterna i kyrkohandboken eller andraföreskrifter för (4 kap. 6 § 1). Förtätlas vigseln av en prästeller någon annan i ett annat trossamfund än , skall den ordningtillämpas som gäller inom detta samfund (4 kap. 6 § 2). I andra fall än de härnämnda skall de föreskrifter gälla som regeringen meddelar. Av den här lämnade redogörelsen för vad detremitterade förslaget innehåller i fråga om behörighet för vigselförrättare ochvigsels ogiltighet till följd av bristande behörighet hos vigselförrättareframgår atl det råder oklarhet i frågan huruvida det bör vara någon skillnad irättsföljd mellan fall av obehörighet hos vigselförrättaren och fall där dennevisserligen inte varil heh obehörig all viga men överskridit sin behörighet.Det remitterade förslagets formulering "var vigselförrättaren inle behörigatl förrätta vigseln" leder nämligen lätt lill tolkningen atl ävenbehörighetsöverskridanden skulle kunna medföra vigselns ogiltighel. Somtidigare nämnts ger emellertid motivutlalanden vid handen alt någon skillnadmellan det remitterade förslaget och nuvarande ordning i delta hänseende inteär åsyftad. 1986/87:1 Lagrådet 4kap. En avgörande fråga i dettasammanhang synes mig vara huruvida det finns anledning att i ÄktB uppta reglerom skillnad mellan kyrklig och borgerlig vigsel. Det remitterade förslagel hari olikhet mot nuvarande ordning inget huvudsiadgande i saken men måste somtidigare nämnts till följd av reglerna om ogiltighet vid bristande behörighethos vigselförrättare och föreskrifterna om olika procedurer i 4 kap. 6 § ändåanses upprätthålla en sådan skillnad. Utgångsläget i denna diskussionsynes vara den antagna ståndpunkten att ett beslående äktenskapinte ulan synnerliga skäl bör ogiltigförklaras på grund av formfel. Dennaståndpunkt torde för övrigt väga ännu tyngre än tidigare, eftersommånga vikliga rättsverkningar som följer av etl äktenskap anses böra inträdaäven vid fall av samlevnad utanför äktenskapsformen. Det primära intresset avatl förklara elt äktenskap ogiltigt till följd av formfel torde närmastförefinnas hos parterna själva. Samhällets intresse härav synes numerapraktiskt tagel försvunnet. Emellertid torde inte kunna bortsesfrån de återverkningar som äktenskapslagstiflningen har i internationellthänseende. är bundet av konventioner på äktenskapsrättens område.Dessutom finns ett intresse av att äktenskap, som ingås här i landet, blirerkända också utomlands. Formkraven måste därför anpassas med tanke även pådessa internationella förhållanden. Ett lämpligt och praktiskt sätt alllösa del nu diskuterade problemet synes mig vara att såsom lill synes skett ilagrådsremissens lagtext upphäva skillnaden mellan kyrklig och borgerligvigsel. I 4 kap. 3 § kunde således som skett i del remitterade förslaget las inregler av innehåll atl behörig alt vara vigselförrättare är präst i , lagfaren domare i tingsrätt saml den i övrigt som på grand avföreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringenbestämmer (ev. ) förordnals till vigselförrättare. Vidare torde 4kap. 6 § kunna omredigeras så all däri föreskrivs att vid vigsel gäller iövrigt, om vigseln förrättas inom , föreskrifterna ikyrkohandboken eller andra föreskrifter för , och i andra fall deföreskrifter som regeringen meddelar. Den laglekniskt upprätthållna skillnadenhär mellan vigslar inom å ena sidan och övriga fall å den andraär motiverad endast av konstitutionella skäl, dvs. kravet på ochkyrkomötets medverkan i vad avser procedurer inom . Som straxskall framgå får den här berörda skillnaden ingen äktenskapsrältslig effekt. Behörighetsfrågan torde kunna fåsin lösning på det sättet att den föreslagna regeln i 4 kap. 2 § andra stycketuttryckligen förklaras avse endast det fallet att den som förrättade vigselnhelt saknade behörighet att förrätta vigslar. I lydUghetens intresse bör då deti stycket förekommande ordet vigseln i bestämd form bytas ut mol del obestämdauttrycket vigsel. Den här av mig skisserade lösningeninnebär en viss saklig ändring i förhållande lill gällande rätt. I praktikentorde dock denna ändring sakna betydelse. Prop.1986/87:1 Lagrådet 4 kap. ÄktB Lagrådetvill här erinra om att ovan under I kap. 5 § föreslagits att i förevarandekapitel intas en ytteriigare paragraf, 6 §. 1986/87:1 Lagrådet 5kap. Med hänvisning lillvad lagrådet har anfört vid 2 kap. I § föreslås alt i förevarande 5 kap. I §orden "hans eller hennes" utbyts mot "den makens" (jfrlydelsen enligt 11 kap. 1 § GB) och att i 2 § orden "han eller hon"ersätts med "denne". Iförevarande paragraf, som i det väsentliga motsvarar vad som gäller enligt11 kap. 3 § GB, anges i första meningen att betänketiden inleds när makaraagemensamt ansöker om äktenskapsskillnad eller när den ena makens"ansökan" om äktenskapsskillnad delges den andra maken. Av skäl somlagrådet utvecklar under 14 kap. 4 § bör ordet ansökan i meningens senare ledutbytas mot det i den nuvarande bestämmelsen använda ordet "yrkande". I den föreslagna paragrafens andra och tredjemeningar behandlas ver kan av att en av makarna efter minst sex månaders betänkelid "begär" dom pä äktenskapsskillnad resp. verkan av atl sådan dom inle"begärts" inom ett är frän betänketidens börian. I gällande lydelse används i stället uttrycket "framställer särskilt yrkande därom". Alt man i gällanderätt använt sistnämnda uttryck såsom teknisk term sammanhänger med atl del nu - liksom också enligt remissförslaget - föratsätts att det i ett äkten skapsskillnadsmål framställs två yrkanden om äktenskapsskillnad vid skilda stadier i processen (se härom prop. 1973:32 s. 142). Den tekniska termen "framställer särskilt yrkande därom" för att klargöra när manhar alt göra med ett skillnadsyrkande i det senare skedet av målet har sitt värde, och lagrådet föreslår därför att uttryckssättet används i paragrafens andra mening i stället för orden "begär det" och att tredje meningen får inledas med orden: "Har sådant yrkande inle framställts ---- ." Detta framstår som så myckel mer befogat som man i det remitte rade förslaget i andra sammanhang (14 kap. 10 § och 11 § andra stycket) behållit termen "särskilt yrkande". Utöver det sagda är att i anslutning tillförevarande lagrum fästa uppmärksamhet vid dess samband med det ibalkförslaget flerstädes förekommande uttrycket "den tid då ett mål omäktenskapsskillnad pågår" vilket uttryck i förslagets 9 kap. 9 § getts ensärskild definition. Under sistnämnda paragraf får lagrådet anledning atldiskutera det citerade uttrycket. Redan här finns dock anledning att, medhänsyn lill frågans betydelse för förevarande paragraf men även för att ge etlvisst underlag för den kommande diskussionen under 9 kap. 9 § i förslagel,anföra några syn- punkter på frågorna ombetänketidens startpunkt och slutpunkt och om Prop. 1986/87:1 innebörden av all ett mål "pågår" (är anhängigt) i 9 kap. 9 §:smening. Startpunkten för betänketiden blir enligtförevarande paragraf - i över- 5 kap. ÄktB ensslämmelse med gällande rätt - dentidpunkt då gemensam ansökan inges eller då en makes (ursprungs-) yrkande omäktenskapsskillnad delges den andra maken. Startpunkten enligt 9 kap. 9 § iförslaget - som blir utslagsgivande för del vikliga valet av bodelningsregleroch för makes arvsrätt enligt förslaget till 3 kap. 10 § (ÄB) - ärden tidpunkt då talan väcks, dvs. när gemensam ansökan eller, islämningsfallen, stämningsansökan inges eller eljest inkommer (13 kap. 4 §tredje stycket - RB). I stämningsfallen blir del alltså enolikhet. Alt startpunkten i förevarande paragraf förlagts senare istämningsfallen får anses naturligt; betänketid för den stämde maken bör juinle anses inledd förrän han formellt fått kännedom om att han har något att"betänka". Men det finns anledning alt observera att om make kärande eller svarande råkar avlida under liden mellan stämningsansökningensinkomstdag och dess delgivning 9 kap. 9 § i förslagel slår till, medkonsekvensen bl.a. all den efterlevande blir utan arvsrätt. Det bör påpekas atti arvshänseende redan gällande rätt har den nu angivna innebörden. Detföreliggande förslaget får tilläggseffekten att sådant dödsfall som nämntsföranleder att vid bodelning de för skillnadsfall givna reglerna blirtillämpliga i stället för dödsfallsreglerna (se remissförslaget 9 kap. 8 §första stycket). Vad angår betänketidens slutpunkt är atl anföraföljande. Döms efter särskilt yrkande lill äktenskapsskillnad uppkommergivetvis inga problem såvitt nu är i fråga. Detsamma blir fallet ombetänketiden utlöper ulan atl särskilt yrkande framställts; frågan om skillnadär då, liksom enligt gällande rätt, förfallen. Om målet slutar med avvisnings-eller avskrivningsbeslut, skall betänketiden också upphöra enligtremissförslaget som häralin-nan helt anknyter lill gällande rätt. Av intresseär då att konstalera vad gällande rätt innebär. Klart besked härom ges i 1973års lagstiftnings förarbeten (prop. 1973:32 s. 312) såvitt gälleravvisningsbeslut. Enligt vad som där uttalades av lagrådet - ulan gensägelseunder lagstiftningsärendets fortsatta behandling - fortlöper betänketidenunder prövning i högre rätt. Slutpunkten är alltså när avvisningsbeslulelvinner laga kraft. Tydligt är att samma ordning gäller för det fall altäktenskapsmälet avskrivs efter återkallelse. Delta framgår av att man, medhänvisning lill regleringen i IIkap. 3 § GB, i samma kap. 6 § och 13kap. 2 § samt 3 kap. 8 § ÄB använde formuleringar som, bortsett frånsituationen då skillnadsfrågan förfallit, angav vissa rättsverkningar av justalt talan (målet) var anhän-gig(-t). Elt mål är i avskrivningsfallotvivelaktigt anhängigt intill dess avskrivningsbeslutet har vunnit laga kraft(jfr JO:s ämb.ber. 1965 s. 58). Detta processuella förhällande rubbas inte avatt, efter avskrivningsbeslut med anledning av återkallelse, den återkallandeparten har ytterst små möjligheter alt i högre rätt få återta sin återkallelseoch få avskrivningsbe-slulet undanröjt (se NJA 1978 s. 55, jfr SvJT 1982 s.99). Del här anförda torde utvisa att såvitt angårbetänketidens slutpunkt ingen förändring i förhållande lill gällande rätt sker, något som remisspro tokollet eller betänkandet inte heller antyder. Det angivna förhållandet har 286 varit värt att påpeka förbetänketidens del, .eftersom remissförslagets 9 Prop. kap. 9 § för andra fall änbetänketidens slut anvisar en annan slutpunkt för Lagrådet avvisnings-och återkallelsefallen, nämligen beslutsdagen. Som redan har 6kap. ÄktB antytts återkommer lagrådet till delta spörsmål under 9 kap. 9 §. Somframgår i det följande vid 14 kap. 16 § föreslår lagrådet att i 6 § iförevarande kapitel skall upptas ett andra stycke. 2,5 och 7 §§ Underåberopande av vad som sagts vid 2 kap. I § får lagrådet föreslå atl iförevarande 2 § orden "hans eller hennes" ersätts med "denmakens" och orden "han eller hon" med "den maken", atti 5 # orden "honom eller henne" utbyts mot "den maken" samlatt i 7 J orden "han eller hon" på två ställen ersätts med "denmaken". Lagrådetvill beträffande denna paragraf hänvisa till vad som sägs nedan vid 14 kap. 16§. 1 förevarande1 § stadgas att varie makes egendom indelas i giflorättsgods och enskild egendom. Vad som närmare bestämt menas med giftorätt anges inte (jfr 6 kap. 1 § första stycket GB). Någon definition av giftorätts- begreppet torde inte heller vara alldeles nödvändig. Det synes tillräckligt atl det, såsom enligt lagförslaget, framgår vilken egendom som tillhör den ena eller den andra av de båda angivna kategorierna och vilken betydelse indelningen har. Utformningen av 1 § inger föreställningen att enmake alltid har såväl giftorältsgods som enskild egendom. Detta är likvälingalunda fallet och torde i praktiken inte ens vara det vanliga (jfr bet. s.219, 544 f och 579 fi). Normall utgör makars egendom giftorättsgods och dettaär också utgångspunkten för egendomsregleringen. Enligt lagrådets meningskulle detta komma bättre lill uttryck, om förevarande 1 § i stället gavsföljande lydelse: "En makes egendom är giflorättsgods i den män den inteär enskild egendom." Med denna utformning av 1 § bör första stycket iförevarande Om första stycket i 2 § enligt det remitteradeförslagel såsom lagrådet har förordat utgår, skall hänvisningen i paragrafens tredje stycke till andra 287 stycketi stället gälla första stycket. Motsvarande följdändring påkallas också i 7kap. 5 § Qärde stycket och 11 kap. 7 § första stycket i förslaget. Det är all notera att remissförslagels uppdelning igiftorättsgods respektive enskild egendom medför att det inträder en vissförändring i förhållande lill gällande rätt. Detta gäller i fråga om sådanegendom som enligt 11 kap. 6 § GB (jfr även 9 kap. 3 GB såvitt angår boskillnadsfall)är enskild. Enligt remissförslaget blir däremot sådan egendom som makeförvärvar efter det alt talan om äktenskapsskillnad väckts i princip giflorättsgodsäven om målet leder lill äktenskapsskillnad eller make avlider under måletsgång. Men egendomen blir en säregen art av giftorättsgods ily att den inteskall ingå i bodelningen. Denna skall ju enligt 10 kap. I § andra stycket iremissförslaget ske med utgångspunkt i egendomsförhållandena den dag när talanom äktenskapsskillnad väcktes respektive dödsdagen i fall som närmare anges iparagrafen. Lagrådethar hyst viss tveksamhet inför fenomenet att det enligt 7 kap. skulle existeragiftorältsgods som i följd av 10 kapitlets reglering likväl inte skall ingå ibodelning. Även om detta är någol av en skönhetsfläck uppslår det, såvittlagrådet kunnat finna, inte några praktiska ölägenheter av denna laglekniskakonstruktion. Någol ändringsförslag i berörd del framläggs därför inte. Enytterligare aspekt på fenomenet giftorättsgods som inte skall ingå i bodelninghar lagrådet dock atl anföra under 11 kap. 4 § tredje stycket, i vilket lagrumförslagsskrivaren har trampat i sin egen fälla; där avsedda försäkringar är juenligt förslagets begreppsbildning giftorältsgods men har enligt förslagelsavfaltning setts som icke-giftorättsgods. Beträffande 7 kap. 2 § vill lagrådetytterligare anföra följande. I 11 kap. 7 § första stycket ÄktB finnsbestämmelser om den s.k. övertaganderätten. Denna är en rätt för den make sombäst behöver makarnas gemensamma bostad eller bohag att vid bodelning fä dennaegendom i avräkning på sin lott eller, om värdet är ringa, utan avräkning.Övertaganderätlen kan enligt stadgandet omfatta även egendom som är den andramakens enskilda egendom, såvida egendomen inle är enskild enligt 7 kap. 2 §andra stycket 2-4 i remissförslaget. Enskild egendom enligl nämnda bestämmelserär egendom som erhållits i gåva av någon utomstående med del villkoret atlegendomen skall vara mottagarens enskilda (punkt 2), egendom som erhållitsgenom testamente med del villkoret all den skall vara mottagarens enskilda(punkt 3) samt egendom som ärvts och som enligl testamente av arvlåtaren skallvara mottagarens enskilda (punkt 4). Till reglerna om övertaganderätt i 11 kap. 7 § förstastycket ansluter sig regler om s.k. rådighetsinskränkning i 7 kap. 5 §.Rådighetsinskränkning-en innebär all make inte får förfoga över sådan egendomsom är underkastad inskränkningsbeslämmelserna ulan den andra makens samtycke.Frän rådighetsinskränkning är dock enligt 7 kap. 5 § Qärde stycket undantagnabostad och bohag som är enskild egendom enligt nyssnämnda bestämmelser i dettakapitels 2 § andra stycket 2-4 enligt remissförslaget. En fråga som i förevarande sammanhang inställer siggäller behandlingen av sådan egendom som utgör ersätlningsegendom för enskildegendom av det slag som här avses. Enligt 7 kap. 2 § andra stycket 5 är sådan 1986/87:1 Lagrådet 7kap. ersättningsegendomockså enskild egendom,;öm inte annat har föreskrivits genom den rättshandlingpä grund av vilken den ursprangliga egendomen är enskild. Den i 11 kap. 7 §första stycket och 7 kap. 5 § Ijärde stycket föreslagna lagtextens lydelse handen atl ersättningsegendom inle i nägot fall utesluts frånövertaganderätt. Av vissa motivuttalanden att döma synes dock tveksamhet råda idetta hänseende. Under 7 kap. 5 § Qärde stycket sägs beträffande enskildegendom som avses i 7 kap. 2 § andra stycket 2-4 att, om sådan egendom bytts utmot annan, den dock bör vara underkastad rådighetsinskränkningarna, om inteannat framgår av villkoren vid gåvan eller i testamentet. Enligl 11 kap. 7 §första stycket ÄktB, heter det vidare, föreligger nämligen övertaganderältbeträffande ersält-ningsegendomen, om inte annat har föreskrivits igåvovillkoren eller testamentet. Vid föredragningen inför lagrådet har upplysts attinnebörden av 11 kap. 7 § första stycket och 7 kap. 5 § fjärde stycket äravsedd att vara den att endast sådan ersättningsegendom som enligt gåvohandlingeller testamente uttryckligen förklarats skola vara undantagen frånövertaganderält skall omfattas av undantagsregleringen. Lagrådet vill först anmärka att den avseddainnebörden ej framgår av lagtexten. Om förslaget i sak skall vidhållas, måstejämkningar ske. I sakligt hänseende anser lagrådet att en regleringmed den innebörd som sålunda förklarats böra gälla kan ge upphov lill misstagav ett slag som strax skall beröras. Skälet till att lagrädsremissen - i olikhet med vadfamiljelagssakkunniga förde fram (se 11 kap. 7 § i bet. s. 22) - har frånövertaganderält tagit undan egendom som är enskild på grand av villkor frånutomstående är hänsynstagande till givares och testators vilja (rem. Såvitt lagrådet kan bedöma torde emellertid testators tystnad iett fall som det i nyssnämnda exempel angivna inte utan vidare kunna tolkas somatl han är införstådd med att enskild substilutegendom skall vara underkastadövertaganderätt. Så torde man inte heller böra uppfattaremissförslaget med den innebörd som det enligt det anförda avses skolaha. Fastmera synes det förhälla sig så alt en avvägning däri skett mellan engivares eller testators intresse i normalfallet ä ena sidan och det socialaskyddsintresset å den andra. Denna avvägning får emellertid till följd att engivare eller testalor i varje situation där en klausul om enskild egendom bliraktuell nödgas ta särskild ställning till vad som skall gälla i fråga omövertaganderätlen till eventuell substitutegendom, med ty åtföljanderådighetsinskränkning däri. Om en sådan givare eller testator uttryckligenföreskriver att övertaganderält skall vara utesluten, blir hans viljarespekterad enligt det remitterade förslaget. Ger han ingen särskildföreskrift, blir substitulegendomen föremål för övertaganderält ochrådighetsinskränkning. Enligt vad anförts torde man inle kunna ulgå frånatt en givares eller lestators tystnad på denna punkt alltid innebär att hanhar avsett att substitutegendomen skall omfattas av övertaganderätten. Den kanbero på ett förbiseende av kravet på särskild föreskrift om övertaganderätten ivad gäller just substitutegendomen. Därför kan uppkomst av övertaganderätt ochrådighetsinskränk- 1986/87:1 Lagrådet 7kap. 19 1986/87. ningarpå grund av misstag inte uteslutas. Den i lagrådsremissen föreslagna lösningeninnebär sålunda i princip att ett socialt skyddsintresse får tillgodoses, inteså mycket kanske mot en tredje mans intresse som med risk för att det sker påbekostnad av hans bristande insikter i fråga om lagstiftningens innehåll. Medbeaktande av faran för att givare och testatorer inte sällan kan råka ut förförbiseende av här avsett slag synes den i lagrådsremissen valda lösningenmindre tilltalande. För att undvika misstag av det slag som härangivits synes frågan om övertaganderätt till substitutegendom böra få en annanlösning än den som valts i det remitterade förslaget. Den lösning som bästskulle tillgodose det sociala skyddsintresset skulle vara att helt uteslutamöjligheten till förordnande om övertaganderält i fråga om substilutegendom.Denna linje innebär ett åsidosättande av principen alt tredje mans vilja skallrespekteras. Den kan dock motiveras av att intresset av atl viljanrespekterades här måste anses som uttunnat. Vill man upprätthålla principen,bör man emellertid av de skäl som lagrådet anfört i det föregående takonsekvensen av den presumtion angående viljans innebörd som avses skola gällai fråga om substitutegendomens rättsliga natur i övrigt. En sådan ordning tordeinle leda till etl uppoffrande av beaktansvärda skyddsiniressen. Lagrådet får sålunda med hänsyn till det anfördaföreslå en ordning enligt vilken substitutegendomen på alla punkter såledesäven beträffande övertaganderält och rådighetsinskränkningar får följareglerna för huvudegendomen om inte annat har föreskrivits genom denrättshandling varom fråga är. Lagrådets förslag på denna punkt föranleder förstoch främst ändringar i 11 kap. 7 § första stycket och 7 kap. 5 § fjärde stycketi det remitterade förslaget. Förslag till ett utförande av dessa ändringarkommer all lämnas vid nämnda paragrafer. Redan under förevarande 7 kap. 2 § bör emellertidlas upp följande ändringsförslag, som är motiverat av lagrådels förslag tilländring i 11 kap. 7 § första stycket och 7 kap. 5 § Qärde stycket. Eftersomsådan egendom som är substitut för egendom vilken är enskild på grund aväktenskapsförord alllid skall vara underkastad övertaganderält, synes lämpligtatl behandla denna substitutegendom för sig tillsammans med huvudegendomenenligt förevarande paragrafs andra stycke eller, om vad lagrådet föreslagitinledningsvis vid denna paragraf vinner bifall, dess första stycke, punkt 1.Punkten kan då få lydelsen: "1. egendom som till följd av äktenskapsförordär enskild och vad som har trätt i stället för sådan egendom, om inle annat harföreskrivits i äktenskapsförordet". Som en följd härav bör i punkt 5 isamma stycke hänvisningen i stället ske till "2-4". Genom del nu behandlade förslaget till ändring iförevarande 2 § kan de av lagrådet föreslagna ändringarna i 11 kap. 7 § förstastycket och 7 kap. 5 § Qärde stycket ske på etl enkelt sätt genom enbart enhänvisning till de punkter i förevarande paragrafs enligl lagrådets förslagförsta stycke som blir aktuella, nämligen punkterna 2-5.