prop · GA0374 · 1986-12-31 00:00:00 — Delikvida medlen och andra finansiella placeringar har blivit en allt viktigareinkomstkälla för induslrin. Totall beräknas finansiellt kapital uppgä till nära35 % av det lotala kapitalel är 1986. Av detta svarade aktier Figur 3.4Industrins räntabilitet m. m. 1970-1985 samt prognos (procent) 70 717273 74 757677787980 818283848586(3 Källa: SCB, Finansstatistiken för företag. i svenska och utländskadotterbolag för , övriga aktier för , Prop. 1986/87: 74likvida medel för och långfristigt utlånade medel för resterande . Detfinansiella kapitalel bidrog med drygt halva den beräknade avkastningen påsysselsatt kapUal imder 1986 på . Mankan också grovt jämföra direktavkastningen på finansiellt och arbetandekapital (=lotalt kapital minus finansiellt kapital). Under den studeradeperioden är del endasl som det arbetande kapilalel givit likvärdigavkaslning som det finansiella kapitalet - . Vid dethöga ränteläge som råder erhålls en hög riskfri avkastning på likvidamedel. driver upp förtäntningskravet på reala investeringar där även enriskpremie måste kalkyleras in. Skall dessulom en investering delvislånefinansieras, medför ell högt ränteläge ytterligare en bromsande effekt förnysatsningar. Man kan säga alt en hög ränla sätter dubbel press på viljan ochförmågan atl investera. Lönsamhetenär av avgörande betydelse för företagens tillväxlmöjligheler genom dess"kaphalskapande" funkfion. Del gäller all: - skapa en tillräckligsjälvfinansiering, - klara de krav som bankernaställer för långivning, - attrahera kapital från börsen(nyemissioner). Indireklkan man säga att om kravet på självfinansiering är uppfyllt, mer ellermindre automatiskt de båda övriga kraven. Ett mått på självfinansiering ärsoliditeten, som visar hur stor del av del totala kapitalet som är finansieratmed eget kapital (inkl. obeskattade reserver med avdrag för latentskatteskuld). Ifigur 3.4 framgår soliditelens utveckling . Mellan åren 1970 och 1977sjönk soliditeten Irendmässigt från . Med andra ord var räntabilitetenlägre än tillväxten i del toiala kapitalet . var soliditeten i stort sett oförändrad. Detta kan synasnågot förvånande med hänsyn lill den svaga räntabnitelen. Förklaringen är delsatt industrin - i första hand de statliga företagen -fick stora statliga slödsom inte medräknats i räntabiliteten, dels atl perioden präglades av lågnominell tillväxt. har soliditeten åter höjts och beräknas år 1986uppgå lill . Itabell 3.2 redovisas utvecklingen av de olika komponenter sompåverkar soliditeten. karaktäriserades av låg nominell fillväxt.Realt sett - nomineU fillväxt minus inflationstakt -innebar åren 1980-1982ungefär noUfillväxt. Att soliditeten ökade 1982 trots låg räntabilitet beroddepå stora fondemissioner mol uppskrivningar av anläggningstillgångar. Tabell 3.2 Räntabilitet, tillväxt och soliditet 1980-1985samt prognos för Prop. 1986/87: 74 1986 (procent') -0,1 -0,9 -t-1,6 -h0,4 "Real" räntabilitet' Källa: SCB, Finansstatistiken för företag. ' med minst 20 anställda. Avser inflationstakten december/december. ' Räntabilitet minus inflationstakt - en grovapproximation av real räntabilitet. Jämförelser av indusirins lönsamhet i olika länderförsvåras av skillnader i redovisningspraxis, skatteregler m. m. och av att realalönsamhetsberäkningar inte är generellt förekommande. En av de få internationella jämförelserna avräntabiliteten har ulförts av Business and to theOECD (BIAC). Det är svårl alt dra några säkra slutsatser från BlAC:sstudie, bl. a. på grund av anlagandena vid skatteberäkningarna samlskillnaderna i inflationstakt. Av allt atl döma har dock lönsamheten i Sverigeunder som helhel varit lägre än i de flesta av vårakonkurrenlländer på grund av den myckel låga lönsamheten . Industrin finansiellt väl för framtiden Genom del förbättrade lönsamhetslägel efter den senasledevalveringen slår industrin åter väl för framtiden. Soliditetenuppgår till och ligger därmed endasl obetydligt under nivån vid1970-talets börian. Ränlabilketen ligger realt selt väl i nivå med de bästaåren . Industrin har aldrig hafl så god likviditel och har ellstarkt positivt finansnelto. Man måsle dock komma ihåg all denna beskrivning avser dentotala industrin i genomsnitt. Spridningen i lönsamhet mellan olika förelag är fortfarande slor och synes inte ha minskat. Sålunda gick vart fjärde indu striföretag med föriust under de vinstrika . Dessa förlust förelag svarade för ca en sjättedel av antalel anställda i industrin. Etl fåtal slora koncerner svarade för halva vinstsumman 1985. Detta är väsentligl mer än deras andel av sysselsättningen (figur 3.5). Figur 3.5Vinstkoncentration 1985 (procent av hela industrin) Prop.1986/87:74 33 -40 -30 201- 5 största Källa: SCB, Finansstatistiken för företag. En oroande lendensför närvarande är att rörelsemarginalen har försämrats i följdoch är tillbaka på ungefär samma nivå som 1982. Detta förhållande döljsdelvis av den positiva utvecklingen av finansnettot och kommer inte heller framtydligt i räntabilitetstalen. I avsaknad av en genomarbetadinflationsredovisning är det också svårt att avgöra i vad mån den försämraderörelsemarginalen är reell eller en effekl av den fallande inflafionstakten.Det står dock klart au den egentliga industrirörelsen gav ett lägre resultatunder än vad induslrin tjänade på finansiellt kapital - i båda fallenföre räntekostnader. Bruttoinvesteringarnai realkapital (maskiner, transportmedel, byggnader och inventarier) nådde år1976 sin högsia volym . varbmltoinvesleringarnas andel av indusirins förädlingsvärde i genomsnitl drygt18 %. var motsvarande andel i genomsnitt drygt14 %. var andelen uppe i (figur 3.6). Under 1970-talels andrahälft var investeringsviljan svag vilkel delvis berodde på altkapacitetsutnyttjandet var lågt, varför del helt enkelt inte behövdes någonomfallande utbyggnad av industrins produktionskapacitet. Den krafiigaförsämringen av lönsamheten i industrin torde vidare ha påverkat företagensförväntningar om lönsamheten på investeringar i negativ riktning. Den skärptakonkurrensen på världsmarknaden och den snabba tekniska ulvecklingen tordesamtidigt ha ökat riskerna i industriell verksamhet och därmed också ökalavkastningskraven. Den krafiiga förbättringen av lönsamheten under 1980-taletborde dock ha slärki invesle- Figur 3.6Bruttoinvesteringas andel i procent av förädlingsvärdet i industrin 1970-1985 5' I i I I I r I I I I I I i i I I 70 717273 74 757677787980 8182838485 Källa:SCB, Nationalräkenskaper. Mask-inv/' <örädl-v ringsviljan,men då avkastningen på finansiella placeringar är högre än på företagensarbetande kapital hämmas investeringsviljan. Industrinsinvesteringar har omfördelats från basindustrierna(gruvorna, skogsindustrin samtjärn- och stålindustrin) lill framför alltverkstadsindustrin (exkl. varv) (se figur 3.7). Förskjutningen är inte särskiltstor, men trenden är likväl klar. Sålunda svarade basindustrierna åren1971-1975 för i genomsnitt av industrins investeringar, mot åren1981-1985. Motsvarande tal för verkstadsindustrin (exkl. varv) är 28 resp. . För att få en rättvisandebild av förnyelsen av det fysiska kapitalet måste man vid sidan av industrinsinvesteringar ta hänsyn lill förelagens "leasing" av maskiner,fordon och inventarier, som harökai . Enligl uppgifter från SCBhar "leasing" av ulrusining motsvarat av industrinsbruttoinvesteringar under försia . Den högsta andelennåddes är 1983. Ibörjanav svarade "leasing" för ungefär I% av investeringarna. Vidare hyr industriföretagen lokaler i störreutsträckning . I vissa fall har stora industrikoncerner bildatfristående fastighetsbolag. Utrustning och lokaler som industriföretagen hyrregistreras i statistiken som investering hos maskinulhyraren ellerfastighetsförvaltaren, dvs. Delta innebär att förnyelsen avrealkapitalet i industrin varil mer omfattande än vadstatistiken över industriinvesteringarna anger. Förskjutningen i industrinssiruktur från realkapitaliniensiva branscher som skogsindustri och stålindustrilill mer "humankapitalintensiva" branscher, exempelvis inomverkstadsindustrin, har medfört att industrins behov av realkapital perförädlingsvärdekrona är mindre än . Däremot harsatsningar på forskning och utveckling, kunskapsuppbyggnad saml långsikligasatsningar på marknadsföring med sikte på att öppna nya marknader (immateriellainvesleringar) ökat i betydelse. Figur 3.7 Industrinsinvesteringar 19701985 fördelade på vissa branschgrupper (andelar i procent) Verkslads-:, industri ; exkl. varv 1970 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 Källa: SCB,Nationalräkenskaper. Sådanaverksamheter ingår inle i del iradilionella investeringsbegreppel. Enundersökning av SCB tyder på att förelagens immateriella investeringar nu ärstörre än investeringarna i maskiner och byggnader. Spännvidden mellan olikabranscher är dock stor. I verkstadsindustrin beräknas exempelvis deimmateriella investeringarna vara så stora som de maleriella, medan förhållandeli järn- och stålindustrin är omvänt. I figur 3.8 redovisasutvecklingen av materiella investeringar inkl. leasing av utmstning, kostnaderför forskning och utveckling (FoU) samt marknadsinvesteringar itillverkningsindustrin enligt beräkningar av SIND och SCB. Omman tar hänsyn till såväl immateriella som maleriella invesleringar skulleinvesteringsvolymen enligt dessa beräkningar överstigit nivå. Tillskillnad från investeringarna i fysiskl kapital har industrins utgifter för FoUsom andel av förädlingsvärdet ökat i stadig takt. Om man jämförFoU-kostnadernas andel av företagssektorns förädlingsvärde i olika Figur 3.8 Materiella och immateriella investeringar itillverkningsindustrin Prop. 1986/87:74 1975-1985 (milj. kr, 1980 årspriser) Källor: SCB och SIND. länder, finner man att intar en lälplats. Detlaframgår av tabell 3.3. Tillväxten i FoU-kostnaderna i har dock sedanmilten av varit långsammare än i t.ex. och FörbundsrepublikenTyskland. Det exislerar ingen officiell statistik över företagensmarknadsinvesteringar. Olika undersökningar tyder emellertid på, all derasandel av den toiala omsättningen i industrin ligger på . Den färskasteundersökningen har genomförls av SCB och visar alt verkstadsindustrinsmarknadsinvesteringar uppgick lill av omsättningen. Molsvarandetal för järn- och stålindustrin var knappl . Svårigheterna atl göraåtskillnad mellan löpande försäljningsomkoslnader och marknadsinvesteringar ärdock stora, varför omfaltningen av förelagens marknadsföringsinvesle-ringartorde vara överskattade. Tabell3.3 Forsknings- och utvecklingskostnaderna i procent av förädlingsvärdet iföretagssektorn A:ä//or-OECDoch SCB. Denstrukturella omvandling som ägt rum inom industrin harpå många sätt påverkat sysselsättningen. Sammantaget har antaletindustrisysselsalia neltomässigl minskal med 74 000 personereller . Minskningen har varit något större för män än för kvinnor, vilketmedfört att andelen kvinnor ökat från . Nedgången i anlalelsysselsatta har mera markanl kunnat vändas först fr. o. m. sista halvårel 1983.Under perioden 1983-1986 ökade induslrisysselsättningen med drygt 40000. Altinle ökningen varit större trots en relativt kraftig högkonjunktur och enframgångsrik devalvering hänger samman med att industrin i första handutnyttjade redan lidigare ledig kapacitet samt att övertidsullaget ökade. Figur3.9 Industrisysselsättningen (1 OOO-tal personer, 1674år) I I I I I I I I I 7D717375767779 818Z83M858G -Totalt" Kvirror 'Hän Källa: SCB,Arbetskraftsundersökningen. Underperioden redovisad sysselsättningsförändring har varierat kraffigt mellan olikabranscher. Medan exempelvis träindustrin samt textil-, läder-ochkonfekfionsindustrierna fått vidkännas kraftiga sysselsätlningsminskningar harandra branscher, som massa- och pappersindustrin, haft en relativt slabilsysselsättningsutveckling. Till de sysselsältningsmässigt tillväxandebranscherna hör främsl delar av verkstadsindustrin, specielll transportmedels-och elektronikindustrierna. Tabell3.4 Sysselsättningsförändringar inom vissa branscher åren 1970, 1976, 1982,1986 (1 OOO-tal) Källa:SCB, Arbetskraftsundersökningen. Destrukturella förändringarna inom olika branscher har haft en sysselsältningsmässigtkraftig regional effekt (se även avsnitt 8.6). Om man undantar neddragningeninom varvsindusirin - som i huvudsak drabbade Göleborg, , Landskronaoch - har strukturförändringen främst påverkat regioner och orter medensidig eller åldrande industriell siruklur. De regioner som i första hand harfått del av företag i branscher under slark sysselsättningsmässig expansion harvarit och i viss män . Elektronikindustrin har såledesfått en kraftig koncentralion till Slockholmsregionen medan bilindustrin ökatstarkt inom och näraliggande orter. Tillföljd av den strukturella förändringen och lekniska ulvecklingen inom industrinhar den relativa fördelningen mellan arbetare och tjänstemän kraftigtförändrals. Andelen tjänstemän inom induslrin uppgick således fill32,mot . Tabell3.5 Procentuellt antal arbetslösa inom industrin 19701986, fördelat påstorstadsregioner, skogslän och övriga regioner 2,2 2,0 1,2 3,6 3,9 2,7 2,4 2,2 1,5 Källa: SCB, Arbetskraftsundersökningen. Som en följd av att industrin snabbt utvecklas mot atl blialltmer kunskapsintensiv och därmed ökar efterfrågan på arbelskrafl med nyayrkesprofiler, har en utbildningsstrukturell obalans uppståti mellan tillgångoch efterfrågan på arbetskraft. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder av belydandeomfattning via AMS, AMU, SIFU m.fl. statliga institutioner men ocksåutbildningsinsatser av näringslivsorganisaiioner och enskilda företag har tillviss del kunnat eliminera denna brist. Även om nya utbildnings- och yrkesprofiler slänger ule mångaarbetstagare från nya arbeten synes det i första hand drabba personer med låggrundutbildning. Som framgårav figur 3.10 och 3.11 innebären förgymna-sialutbildning (folkskola, grundskola) fyra gånger slörre risk för arbetslöshet änom man har eftergymnasial utbildning. Figur3.10 Relativa arbetslöshetstal inom olika utbildningsnivåer för män, (procent) Pl I I I I I I I I I I I I i I i 717273 74 757677787980 8182838485 ' Kort <3Jii-nasial utb Källa:SCB, Arbetskraftsundersökningen. Figur3.11 Relativa arbetslöshetstal inom olika utbildningsnivåer för kvinnor, 1674år (procent) I I I I I I i I I I I I I I I 717273 74 757677787380 8182838485 Källa: SCB, Arbetskraftsundersökningen. Trols att arbetskraftens allmänna utbildningsnivå ökalkraftigt och mer än befolkningen i sin helhel varandelen personer utan gymnasial eller längre utbildning . Att arbetskraften ökat utbildningsnivån mera änbefolkningen i sin helhel sammanhänger med atl uppgifterna omfattar åldrarna16-74 år. Det kan med säkerhel antas att åldersgruppen tillhör deförgymnasiala årgångarna och därmed medverkar till att befolkningens förgymnasialautbildningsnivå inte minskar i samma takt. Vidare kan noteras att medan den totala arbetskraften medförgymnasial utbildning uppgår till är motsvarande siffra förarbetskraften inom induslrin . Av totalt ca 1 miljon induslrianställda harsåledes ca 450000 förgymnasial utbildning i form av folkskola eller grundskola.Till övervägande del är dessa . Tabell3.6 Utbildningsförändring i procent inom arbetskraften och hela befolkningen iåldrarna 3343 28-»37 Vid en avSCB genomförd undersökning vad avser personalulbildning visade sigalt av arbetskraften inom tillverkningsindustrin inte erhållit någon formav utbildning genom företagets försorg. Endast de anställda inom jord-,skogsbruk och fiske saml inom byggnadsindustrin Av andra undersökningar kan man anla atl de som Prop. 1986/87:74 inte har erhållit någon utbildning i första hand är kategorin arbetare medförgymnasial utbildning. Mol bakgrund av att de anställda med förgymnasialutbildning löper fyra gånger så slor risk att bli arbetslösa som deeftergymnasialt utbildade är detta oroande. En uppgradering av utbildningsnivånför de med förgymnasial utbildning skulle inte enbart minskaarbetslöshetsriskerna utan också underiätta för företagen vad gäller acceptansav teknikhöjande åtgärder. Den slutsats man kan dra av denna kortfattadegenomgång är att de fortsatta krav på strukturomvandling som reses kommer attmedföra ett stort utbildningsbehov inom industrin. Diskussioner om industrins konkurrenskraft baseras ofta påjämförelser av hur arbetskraftskostnaderna per producerad enhet ulvecklas iSverige och i de viktigaste konkurrentländerna. Enhetsarbetskostnaderna, som bestämsav utvecklingen av löner och kollektiva avgifter, produktivitet ochväxelkurser, påverkar exportpriserna och därmed efterfrågan på svensk exporl.Enhetsarbetskostnaderna äremellertid inte den enda faktorn som bestämmerprisutvecklingen. Man måsle också ta hänsyn lill priserna på insatsvaror,energi samt kapitalkostnader. Dessutom påverkar faktorer vid sidan av prisetvalet av leverantör, t.ex. leveranssäkerhet, produktanpassning och service. Ipraktiken kan det därför krävas betydande relativprisförändringar innan etlföretag byter leverantör resp. för en leverantör, som prissatt sig urmarknaden, alt få lillbaka sina kunder. Om man ser tillbaka på utvecklingen , finner manalt de relativa enhetsarbetskostnaderna i den svenska lillverkningsinduslrinräknat i nationella valutor ökat trendmässigt (figur 4.1). Ökningarna varmyckel kraftiga resp. 1984-1986. var orsakenfrämsl dels att de sociala avgifterna ökade, dels att produktivitetsutvecklingenvar svagare än i i genomsnitt. Sammantaget var limlöneökningarnaunder lägre än i konkurrentländerna i . Under perioden1984-1986 har dock timlönerna i den svenska industrin ökat i snabbare takt än iOECD, vilket är den främsta orsaken till ökningen av de relalivaenhetsarbetskostnaderna. Räknal i enheilig valuta, l.ex. svenska kronor, har dockSveriges relativa enhetsarbetskoslnader varit avsevärt lägreän (figur 4.1). De relativa enhetsarbeiskoslnaderna beräknasår Figur 4.1 Relativa arbetskraftskostnader per produceradenhet inom tillverkningsindustrin; i förhållande fill 1970-1987(index 1980 = 100) 19 1986/87. 1986ha varit lägre än 1970. Delta beror givetvis på devalveringarnaåren 1976, 1977, 1981 och 1982, som alltså fått en krafiig och beståendeeffekt på kostnadsläge vad arbetskraflskostnaderna beträffar. Dessutomhar den inlernalionella valutakursutvecklingen medförten effekfiv depreciering av den svenska kronan. Relativprisetpå bearbetade varor (varor exkl. jordbruksprodukter, livsmedel, malm, massa,trävaror och pelroleumprodukler) - dvs. priset på svensk export jämfört med ettvägt genomsnitt av våra viktigaste konkurrenters exporl - var drygt 3%lägre än (figur 4.2). Relativpriset har sålunda inte sjunkilproportionellt mot enhetsarbeiskoslnaderna. Detta beror dels på atl företagenutnyttjat en del av devalveringarna lill alt höja sina vinstmarginaler, dels påall devalveringarna medfört att importerade insatsvaror blivit dyrare. Detsenare slår hårdare på bearbetade varor än på t. ex. råvaror. Ilabell 4.1 redovisas en beräkning av det relaliva kostnadsläget i hela densvenska tillverkningsindustrin saml en prognos för år 1987.Jämförelsen avser de 14 viktigaste konkurrenterna inom fill den svenskaindustrin. Enligl dessa beräkningar var del svenska relativa kostnadsläget år1986 lägre än . Kronans värde skrevs ned med sammanlagt 23%åren 1981 och 1982 samt sjönk ytterligare i effektiva termer och1986 (en följd av valutakorgens konstruktion) på grund av dollarfallet ochuppgången för D-mark och Yen. Utan denna sistnämnda effektiva deprecieringskulle det relativa kostnadsläget bara vara lägre än . Del ärsärskilt de svenska insats-vamkoslnaderna per producerad enhet som ökat isnabbare takt än i omvärlden. Den relaliva insatsvarukostnaden i gemensamvaluta var lägre än , medan de relafivaenhetsarbeiskoslnaderna var lägre. Figur 4.2Relativa priser för export av bearbetade varor till 1970-1986(index 1980 = 100) Underår 1987 bedöms de relafiva insatsvarukostnaderna vara oföränd- Prop.1986/87: 74 rade, medan de relativa arbetskraftskostnaderna ökar med en procenl.Sammanlaget skulle därmed del relativa kostnadsläget vara oförändrat under1987. Till delta resultat bedöms en fortsatt effektiv depreciering av densvenska kronan bidra med . Olikaorsaker förlusten av marknadsandelar etl relativt långt perspektiv har andel av den inlernationellahandeln minskat. Detla har dokumenterats i ell flertal utredningar ochkonjunkturrapporter . Bilden av fallande svenska andelar blirlämligen likarlad oavsett om man mäter den svenska exporten som andel avvärldshandeln, den svenska exporten som andel av samlade exporteller den andel av samlade import som köps från . Närman studerar exporten och dess konkurtenskraft från den mer kortsiktigastabiliseringspolitikens synpunkt är det naturligt atl tillmäta denövergripande pris- och kostnadsutvecklingen en avgörande belydelse. 1 ellnäringspolitiskt sammanhang är även andra aspekter viktiga. En fråga man kanslälla är i vilken utsträckning de minskade marknadsandelarna beror på att densvenska exporten varil inriktad på varor där efterfrågelillväxten i omvärldenvarit jämförelsevis svag. På liknande sätt kan man fråga sig om exporten haften länderfördelning som missgynnat , dvs. om som sina främslaavsättningsmarknader hafl länder med en jämförelsevis långsamefterfrågetillväxl. Omdet är så att förlorat marknadsandelar på grund av en oförmånligsammansättning hos exporten i dessa avseenden, är del intressant atl veta ivilken mån exportens sammansättning ändå förändrats mol en mer gynnsam strukturmed hänsyn till efterfrågelillväxten - eller om den i värsta fall förskjutilsmol en mindre gynnsam. Man kan med andra ord ställa frågan hur mycketlångsammare (eller möjligen snabbare) exporttillväxlen varit omvamsammansättningen resp. länderfördelningen varil hell oförändrad under denstuderade perioden. Tabell4.1 Relativa priser, kostnader och marginaler per producerad enhet inomtillverkningsindustrin 19801986 samt prognos . jämfört med 14OECD-länder (enhefiig valuta, index 1980=100) 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 I987P Anm.:De 14 industriländerna är sammanvägda med vikter som avspeglar vatje landsbetydelse som konkurrent till på OECD-marknaden. Närman bedömer ulfallel av beräkningar av detta slag bör man komma i Prop.1986/87: 74 håg att del inte i alla hänseenden är praktiskt möjligl alt anpassaexportens sammansättning i en gynnsam riktning. Vissa lyper av råvaror kan exempelvisinle produceras i , hur kraftigl efterfrågan på väridsmarknaden än kantänkas växa. För bearbelade produkter borde det mer generellt vara möjligl altanpassa branschstrukturen på ett framgångsrikt sätl. Undantag kan emellertidfinnas även här: somliga varor är kanske omöjliga att tillverka i tillkonkurrenskraftiga priser, även om eflerfrågan på dem ökar snabbi. Skälenhärtill kan vara många, t.ex. patenrättigheler, brist på induslriell traditioneller utbildad arbetskraft eller proteklionism i omväriden. En gräns finnssjälvfallet också för hur snabbi anpassningen kan gå på grund av trögheter påarbets- och kapitalmarknaderna och i implementeringen av teknik. Det äremellerlid etl av näringspolitikens syflen att undanröja sådana trögheler. Aandra sidan får strukturanpassningen inte ske så snabbi all det uppstår storaomslällningskoslnader på grund av efterfrågeförändringar som visar sig vara avmer tillfällig natur. Ävennär del gäller exportens länderfördelning kan det finnas liknande begränsningari anpassningsmöjligheterna. Trögheter på marknadsområdet finns, vilka också hörlill näringspolitikens uppgift att reducera. Det är ändå troligt och rimligtalt också kommer all avsätta en förhållandevis slor del avsin export lill närmarknader såsom de nordiska länderna, även om dessa skulleha en långsammare efterfrågetillväxl än vissa andra länder. Vinsterna av enhögre tillväxt måsle ju vägas mot de extra kosinader och risker som del innebäratt exportera lill mer avlägsna marknader. Deförluster av marknadsandelar som inle kan förklaras av varu- ochländersammansältningseffekler är ullryck för konkurrenskraftens försvagning ien mer renodlad förelagsekonomisk mening.