prop · GA03127 · 1986-12-31 00:00:00 — Del finns därför skäl all här närmare gå in på regionslyrelsernasarbetsuppgifter. Som har nämnts är det i första handregionstyrelsernas uppgift 12 atl fördela anslaget för lokala och individuella linjeroch enstaka kurser Prop. 1986/87:127 som starkt har kritiserats. Framför alllfrån universiteten och de siörre högskolorna har det ofta framhållits alt de s,k. LIE-medlens "omväg" via regionslyrelserna fördröjer och försvårarhögskoleenheternas egen planering och budgelering. Del har därför oftaföreslagits alt anslagen för lokala och individuella linjer och enstaka kurserbör fördelas direki till olika högskoleenheter av . Mol delta kan anföras all regionslyrelserna genom sinsammansättning och genom att de har stått mera fria från olika lokala intressenhar haft goda förutsättningar att utveckla både de lokala linjerna och utbudetav enstaka kurser i enlighet med högskolereformens intentioner. Regionstyrelsernahar utan tvekan verksamt bidragit lill det tidigare nämnda stora utbud somnumera finns av såväl kurser utanför högskoleeorlerna (s.k. decentraliseradekurser) som kurser för studerande som bor på andra orter än kursorten (s. k.distanskurser). har den oklara ansvarsfördelningen mellan regionslyrelsernaoch högskoleenhelerna när del gäller utbudet av enstaka kurser varitpåfallande. Nedläggningen av olika kurser har med rätt eller orätt oftaföranlett kritik av regionslyrelserna, medan nya kurser eller andraförbättringar mera sällan har uppmärksammats. Myckel av diskussionen om regionstyrelsernas fördelning avmedel för enstaka kurser kan föras tillbaka lill den grundläggande frågan omkonstruktionen av anslaget för enstaka kurser. Enligl högskoleförordningen 4kap I § skall enstaka kurser inom grundläggande högskoleutbildning tillgodosesådana behov av fortbildning eller vidareutbildning och sådana andra behov aveller önskemål om utbildning som inte motsvaras av linjer. Vidare skall enstakakurser kunna tillgodose behov av kompletterande utbildning för studerande somönskar övergå lill forskarutbildning. Detta innebär att anslaget för enstaka kurserskall räcka för kurser av vilt skilda slag och för utbildning av olikakategorier av studerande utan alt riksdag och regering har givit några närmareanvisningar om hur de tilldelade medlen skall fördelas. De medel som avsättsför enstaka kurser skall således användas för såväl s. k. ämneskurser inom deförutvarande filosofiska fakulteternas ämnesområden som mer eller mindrestarkt yrkesinriktade kurser inom vård, teknik, administration etc. I denutsträckning som inle regionstyrelserna har givit anvisningar om tilldelademedels fördelning på olika ämnesinriktningar och kurstyper harhögskoleenheterna själva gjort fördelningen. En slordel av de enstaka kurserna har - som tillträdes- utredningen visat i sitt belänkande (SOU 1985:57) Tillträde till högskolan - så få sökande att alla sökande kan beredas plats. Mänga sådana kurser har t. o. m. ett slort antal outnyttjade kursplatser. förekommer det kurser med elt mycket stort antal sökande, vilket medför alt endasi en mindre del av de sökande till dessa kan antas. Del är därför nödvändigt med en fortlöpande omprövning av kursutbudet bl.a. med utgångspunkt i efterfrågan från de studerandes sida. I detta sammanhang måste beaktas all kurser med ett fåtal studerande kan vara väsentliga för alt inom landet upprätthålla kompetensen inom olika ämnes områden eller för atl säkerställa rekryteringen till forskarutbildningen 13 Elt ökat samarbete mellan olikahögskoleenheter är därför Prop. 1986/87; 127 angeläget för alt tillgodoseskilda krav på elt regelbundet utbud av kurser åven inom ämnesområden med fästuderande. Vid tillkomsten av nuvarande regionindelning förutsattesall varje region skulle beslå av en naturlig krets av elt universitet och eneller flera högskoleenheter som samarbetade sinsemellan. Gränsdragningen mellande olika regionerna är emellertid inle självklar. Gränserna för samtligaregioner kan i etl eller annat avseende ifrågasättas. Exempelvis omfattarLinköpings högskoleregion endast två högskoleenheter och tvä län med inbördessvagt samband medan högskoleregion omfattar tolv högskoleenheter iStockholm - alla mer eller mindre riksrekryierande -som regionenförutom även omfattar . Vidare ulgör Stockholmshögskoleregion tillsammans med den tätast befolkade delen av Uppsalahögskoleregion sammantagna en region ur arbetsmarknads- och näringslivssynpunkl. I flera fall har det också visat sig att samarbete kringbestämda projekt eller problem måste ske över regiongränserna. Ett exempel ärstödet till Bergslagen, som berör delar av både och Göteborgshögskoleregioner som det är angeläget att även tekniska högskolan iStockholm medverkar vid teknisk utbildning i Bergslagen, Regionslyrelserna har i många fall samarbetat för allmöjliggöra utbildning, som är av intresse utanför den egna regionen. Olradilionellalösningar har också fått tillgripas för att förlägga högskoleutbildning tillde län som saknar egen högskola, nämligen och . har varit hänvisad lill att taregionalpolitiska hänsyn inom den egna regionen med de resurser som riksdag ochregering har ställt till förfogande för respektive region. Vid högskolereformen1977 fanns stora skillnader mellan regionerna i fråga om sedan tidigarebefintliga utbildningsresurser. har vid upprepadetillfällen diskuterats hur en utjämning mellan regionerna skulle kunna göras.En jämförelse mellan LIE-anslagels fördelning budgetåren 1977/78 och Tabell 4 Anslaget för lokala och individuella linjer ochenstaka kurser fördelat på högskoleregioner. Region av anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser (procenl) 1977/78 1986/87 1986/87visar emellertid atl den procentuella fördelningen mellan regioner- Prop.1986/87; 127 na endasi i ringa grad har ändrats av riksdag och regering underperioden, se tabell 4. Den fortsatta utvecklingen av högskolans anslags- ochstyrsystem De förslag rörande högskolans organisation somjag kommer atlredovisa i det följande bör följas av en period av ekonomiadministraliviutvecklingsarbete både pä lokal nivå och centralt. Därvid är det enligt minmening särskilt tre synpunkter som bör vara vägledande. För del första och övergripande bör strävan vara atlpositivt förändra relationen mellan den tid som lärare och forskare ägnar ålall skriva, läsa, undervisa, experimentera och bearbeta material å ena sidanoch den lid som åtgår för skilda former av kringverksamhel å den andra. Mängdenirrelevant pappersexercis och onödigt sammanlrädande bör kunna fås all avsevärtminska. Styr- och anslagssyslemel som helhet bör kontinuerligt ses över fråndenna synpunkl. Generellt finns del skäl alt räkna med en växande vilja ochförmåga bland forskare, lärare och studerande att själva la ansvar för sillarbete och verksamhetens utveckling på . För det andra - och som led häri - bör strävan vara attlångsiktigt och kontinuerligt stärka även den tekniska och administrativapersonalens yrkeskunnande. Forskning och högre utbildning blir alltmersofistikerade som verksamheter betraktade. Det kräver etl växande personelltstöd av skilda slag - inte bara i form av ingenjörer, mekaniker,laboratorieassistenter och bibliotekarier ulan även i form av ekonomiad-minislrativexpertis. Också i det senare fallet är de växande kraven en fråga om kvalitet.Högskolans förvaltning måste kunna hantera det med nödvändighet alltmerkomplicerade fiödet av anslag och bestämmelser, som utgör förutsättningen för etlkonkurrenskraftigt vardagsarbete i lärosalar, laboratorier och bibliotek.Såväl högskolans egna anställda som dess styrelse och överordnade myndighetermåste översiktligt kunna bedöma den samlade innebörden av all disponeraresurserna på skilda säll. "Byråkratin" låter sig inte avskaffas.Att tro någol sådant vore att hänge sig ål illusioner. Därmed inte sagt all delvore fel att ställa ökade krav på densamma. Enligl min mening bör det gå allavsevärt förbättlra del slöd, som "byråkratin" ger de ytterstansvariga - forskare och lärare i deras yrkesarbete å ena sidan och deförtroendevalda på skilda nivåer i deras styrelsearbete å den andra. För det tredje och slutligen bör strävan vara atllångsiktigt utveckla och upprätthålla en balans mellan utbildning och forskning på egel program ansvar å ena sidan och skilda former av utifrån kommande uppdrag å den andra. Finansieringen av högskolans verksamhet kommer ur många olika källor. Del skaparen samordningsproblem på institutions- och högskoleni vå. Vad som skall samordnas är inläkler och styrsignaler av i princip tre olika slag; reguljära anslag inom ramen för ulbildningsdepariementels hu vudtitel, långsikliga och permanenta satsningar inom ramen för andra departements huvudtitlar saml kortsiktiga uppdragsinkomster från myn digheter, kommuner och företag. Ansvaret för att forskning och utbildning 15 även pålängre sikt skall kunna förbli internationellt högtstående bör i princip bärasav alla typer av finansiärer. Även skilda former av sektors-forskning och uppdragsinläklerbör långsiktigt kunna bidra till alt vidmakl-hålla och utveckla högskolansbasorganisation. Samtligadessa tre olika synpunkter bör vara vägledande för det admini-slraliva ulvecklingsarheteipå alla nivåer inom högskolan. Perspektivet bör vara delsamma vare sig manarbetar på en institution, verkar i en högskolestyrelse eller söker överblickaoch ge verksamhelen en god inriktning på stalsmaklsnivå. Jag avser atlåterkomma till högskolans anslags- och styrsystem i budgetpropositionen 1988. I regeringsförklaringen vid öppnande år 1986framhöll slatsmi-nisiern bl. a. atl den gemensamma sektorn är en viktig grundför välfärdspolitiken. Han förutskickade åtgärder för all höja effektivitetoch produktivitet i den offentliga verksamheten och alt förslag skulleframläggas för atl motarbeta byråkrati i dålig mening och för atl främjaservice och effektivitet. I regeringens fortsatta arbete har särskilt förenklingarinom ulbildningsdepariementels, och bosladsdeparlementelsområden prioriterats. I linje härmed har under del inomutbildningsdepartementet pågått en översyn av högskolans administration.Överläggningar har fortlöpande skett med företrädare för olika berörda organoch organisationer. 1 budgetpropositionen (prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 210)har jag redovisat förslag till vissa förändringar av högskolans anslagssystem.1 det följande redovisar jag förslag till förenklingar av högskolansadministrativa system. Ytterligare förslag lill förändringar inom dessa områdenräknar jag med alt kunna redovisa i budgetpropositionen 1988. Till konsekvenserna för UHÄ;s del av de förslag som härhar redovisats avser jag att återkomma i budgetpropositionen 1988. 3.1 Ansvaret för lokala och indivi(Juella linjer samtenstaka kurser Mittförslag: Medel från anslaget för lokala och individuella linjer och enstakakurser bör fr. o. m. /89 anvisas direkt till berördahögskoleenheter. Högskolestyrelsen skall därvid ansvara för all statlighögskoleutbildning inom det eller de län där högskolan är lokaliserad. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Högskolestyrelsen skall ha det samlade övergripandeansvaret för högskolans hela verksamhet. skolestyrelsenbör även svara för de prioriteringar som är förknippade med Prop. 1986/87;127 fördelningen av medel för lokala och individuella linjer och enstakakurser. Skälen för mitt förslag: Anslaget för lokala ochindividuella linjer och enstaka kurser föreslås för budgelårel 1987/88 uppgå lilldrygl 400 milj. kr. Delta anslag finansierar utbildning för drygl 50000studerande /86, dvs. bortåt av högskolans studerande iindivider räknat och ca 30 procenl av de studerande räknat i antalet årssludieplaiser. 1 enlighet med förslaget ovan om ett ökal ansvar förhögskolestyrelserna för verksamhetens omfattning och inriktning är det rimligtatt medlen för lokala och individuella linjer och enstaka kurser fr. o. /89 fördelas direkt till resp. högskoleenhet inom ramen föranslagen för grundläggande högskoleutbildning. Medel för lokala ochindividuella linjer samt enstaka kurser bör utgöra elt egel anslag. Huvudprincipen bör vara alt varie högskoleenhet erhållermedel för de kurser som ges vid denna och på andra orter inom del län därhögskolan är belägen. För högskolan i /bör delta innebära etlansvar för utbildning såväl i som . Samtidigtgäller all alla högskoleenheter även fortsållningsvis skall vara riksrekryierande. För ett effektivt utnyttjande av högskolans samladeresurser och för au hälla hög kvalitet i utbildningen är det viktigt att olikahögskoleenheter även i fortsättningen samarbetar kring olika kurser. Som eltalternativ lill alt bygga upp kompetens inom nya områden skall variehögskoleenhet i första hand pröva all ge kurser i samarbete med andrahögskoleenheter och därvid mot ersättning utnyttja dessas personal och övrigaresurser. Samverkan av detta slag mellan olika högskoleenheter bör kunna skeinte bara mellan närbelägna högskoleenheter ulan mellan alla högskoleenheter ihela landet. Universiteten och övriga siörre högskoleenheter bör såledesregelbundet medverka lill all kurser anordnas även utanför del egna länet.Beträffande de två län som saknar högskoleenhet återkommer jagi del följande. Den enskilda högskoleenheten bör i fortsättningen fattabeslut om utbudet av enstaka kurser inom de ramar som och regeringenanvisar. Detta blir en av högskolestyrelsens viktigaste frågor i samband med budgetbehandlingen. Statsbidrag för enstaka kurser inom kommunalhögskoleutbildning av vårdpersonal bör i konsekvens med detta förslag utgådirekt lill utbild-ningsanordnarna i respektive län i förhållande lill denlandstings- och primärkommunala utbildningens omfattning inom varie län. Härvidbör även beaktas behovet för olika överbryggande kurser och åtgärder förforskningsanknytning. De studerande på individuella linjer är förhållandevis fåoch följer i stor utsträckning samma kurser som de studerande på enstaka kurser. Det är därför mesl rationellt att fortsättningsvis sammanföra medel för individuel la linjer och enstaka kurser lill en anslagspost. Till detta bör även föras medel för lokala linjer, för alt därigenom ge högskoleenheterna en reell valfrihet mellan atl anordna lokala linjer eller enstaka kurser. En sådan anslagspost, för vilken det för varie högskoleenhet anges ett belopp och etl 17 mol dettasvarande anlal årssludieplaiser, innebär på samma sätl som ingen möjlighetför riksdag och regering atl direki påverka kursutbudets inriktning ifråga om bl.a.ämnesområden, nivå, studieform och arbels-marknadsinriktning. Alt centralt idetalj styra kursutbudet vid varje högskoleenhet i dessa avseenden är intemöjligt. och regeringens styrning när del gäller utbudet av lokalalinjer och enstaka kurser får därför åiven i forlsällningen ha formen av mergenerella ställningstaganden. Det är emellertid viktigt att såväl utbudet somutnyttjandet av dessa linjer och kurser följs upp så all riksdag och regeringfår möjlighel atl följa effekterna av sin politik på delta område. Beträffandede enstaka kurserna för personalutbildning för skolväsendels behov sombekostas från riksstatsanslaget Dll. avser jag atl återkomma vid elt senare tillfälle. Mitt förslag: Högskolestyrelserna skall i fortsättningennormalt bestå av elva ledamöter, varav sex företrädareför allmänna intressen tre företrädareför de anställda har rält att ingå i styrelsen en företrädare för de studerandehar rätt att ingå i styrelsen Suppleanter bör inte förekomma. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Med det ökadeansvaret för högskoleenheternas verksamhet och därmed bl.a. behovet av attkunna fatta beslut om olika prioriteringar bör styrelsens majoritet beslå avpersoner som inle år anställda vid högskoleenheten. som styrelsentillförs kunskaper och erfarenheter utifrån bör styrelsen genom att rektor ochföreträdare för anställda och studerande kommer alt ingå i denna vara välförtrogen med högskolan som arbetsplats betraktad. Vidare bör styrelsennormalt inle ha mer än 11 ledamöter för atl kunna arbeta smidigt och aktivt. Skälen för mitt förslag: Inledningsvis har jag berört dendecentralisering av verksamhetsansvaret som sedan långl tillbaka har skettstegvis inom högskolan. Del i budgetpropositionen 1987 aviseradeutredningsarbetet om ett ökat lokalt ansvar även för lokaler, inredning ochutrustning kommer att ytterligare öka högskolestyrelsernas ansvar förplanering och nödvändiga prioriteringar inom de ramar som beslutas av riksdagoch regering. 1 den framlagda forskningspropositionen (prop1986/87:80 bilaga 6 s. 44) har jag pekat på atl ett optimalt resursutnyttjandeinom forskning och forskarutbildning kräver en ständig beredskap lillomprövning och omprioritering beträffande såväl ansvaret för del egnaforskningsprogrammet som för olika slag av externt finansierad verksamhet.Nämnder och styrelser inom högskolan måste ha en överblick överförändringsmöjligheterna inom sina respektive områden och ha en beredskap atlfalla de ofta svårabeslut som krävs för all verksamhelen skall kunna ges en delvis ny Prop.1986/87:127 inriklning. 1 sista hand är del styrelserna som måste falla de avgörandebesluten om de ekonomiska konsekvenserna av sådana lokala omprioriteringar. Den ökade omfattningen av externfinansiering, dvs. bidrag lillverksamheten från bl.a. forskningsråd, sektorsorgan, stiftelser och förelag,ställer ökade krav på en medveten avvägning mellan den forskning och utbildningsom bedrivs på eget programansvar å ena sidan och skilda former avuppdragsforskning och uppdragsutbildning å den andra. Varie högskoleenhetmåste själv kunna bedöma och fördela de tillgängliga medlen mellan icke sällanmotstridiga intressen inom högskolan. Övergripande beslut i dessa avseendenmåste fallas av högskolans styrelse. Högskolestyrelserna kommer därför iframliden atl få ett alll siörre ansvar för den egna högskolans verksamhel,såväl vad avser dess inriktning som ifråga om dess ekonomi.Prioriteringsfrågorna blir centrala. Det skärper kraven på en ansvarsfullledningsfunktion inom högskolan. Förnyelsen inom högskolan måste kunna ske såväl genomnytillskott som genom omfördelning av redan existerande tillgångar. En sådan omprioriteringär alllid svår all genomföra. Om majoriteten av styrelsens ledamöter äranställda eller studerande inom högskolans olika delar år del i praktiken svårtall falla beslut som innebär omfördelning av resurser mellan högskolans olikaverksamheter. Minst motsättningar uppstår normall om besluten innebärbevarande av en oförändrad situalion, trots att detta ofta kan hämma högskolansutveckling. Med ökade krav på styrelserna vid universitet ochhögskolor på del sätt somjag här har redogjort för, är det motiverat att ändrahögskolestyrelsens sammansättning, så alt styrelsen kommer alt bestå av enmajoritet av personer som är starkt intresserade av högskolan men som samtidigtär oberoende i den meningen atl beslut som fattas inom högskolan inle påverkarderas egna eller deras kollegers arbetsförhållanden. Den rekrytering utifrån, som en högskolesstyrelse behöver,avser personer som först och främst har ett starkt personligt engagemang förhögskolans utveckling och därutöver är särskilt förtrogna med områden som påolika sätl har anknytning lill högskolans egel verksamhetsområde. Sådanaområden kan vara annan utbildning och forskning, statlig eller verksamhel,kulturell, facklig eller ideell verksamhet, näringsliv, riksdag, landstingeller primärkommunala organ. Även personer som inle har någon sädan anknytning,t.ex. ledande kulturpersonligheter, bör kunna komma ifråga. Personer mederfarenhet från dessa olika områden kan tillsammans tillföra högskolestyrelsenkunskap och auktoritet. De bör tillsammans med företrädarna för de anställdaoch de studerande kunna utgöra en effektiv och självständig ledning förhögskoleenheten som väl kan tillvarata dess intressen. Jag övergår nu till atl mera i detalj motivera minaförslag. I högskolelagen 18 § föreskrivs all i styrelsen skall ingå företrädare för allmänna intressen och företrädare för verksamheten. Vidare sägs att företrädare för anställda och studerande får ingå i styrelsen. Företrädare för allmänna intressen skall utgöra omkring en tredjedel av antalet styrel- 19 seledamöler.Regeringen har i högskoleförordningen meddelat närmare föreskrifter omstyrelsernas sammansättning. Där skiljs mellan å ena sidan styrelser förenheter med fasta forskningsresurser och förvaltningschef och å andra sidanövriga högskoleenheter. Beslämmelserna innebär följande: Högskoleenhet med tasla forskningsresurser 1. sex företrädare för allmänna intressen. 2. högskoleenhetensreklor, 3. fem lärare somföreträder verksamhelen vid enheten. 4. ire represenlanterför de anställda, 5. ire represenianlerför de studerande, Summa 18 ledamöler jämle mol-svarande anlal suppleanter 1. fem företrädareför allmänna intessen, 2. högskoleenhetensreklor, 3. ire lärare somföreträder verksamhelen vid enhelen, 4. tre represenianlerför de anställda. 5. ire represenlanterför de studerande. Summa 15 ledamöter jämle motsvarande antal suppleanter har en majoritetav allmänföreträdare i styrelsen. Detsamma gäller i är en enskild högskola. Innan högskolorna i (1954) och i (1960) blev statliga universitet, hade dessa också styrelser med majoritet förexterna representanter. För vissa av högskoleenhelerna för konslnäriig utbildningi gäller särskilda bestämmelser om styrelsens sammansättning, därföratt styrelsen även fungerar som linjenämnd. Hänsyn måste även i fortsättningenkunna tas härtill. För atl understryka styrelseledamöternas personliga ansvaroch för atl göra arbetet inom styrelserna mera effektivt och smidigt bör dessai framtiden vara mindre än . Styrelserna bör enligt min meningbestå av elva ledamöler. Av dessa bör sex företräda allmänna intressen.Högskolans reklor bör alllid ingå i styrelsen. Vidare bör tre representanterför de anställda samt en representant för de studerande ha rätt atl ingå istyrelsen. För atl ytterligare markera det personliga ansvaret bör ingasuppleanter ulses. Med denna uppläggning får företrädarna för de anställda enannan ställning inom högskolan än vad regeringen föreslagit i den s. k.verksledningspropositionen (prop. 1986/87:99, s. 94 ff). Förslaget är där auföreträdare för personalen bör ha närvaro- och yttranderätt men ej rösträtt vidsammanlräden i statliga lekmannaslyrelser. eller en högskolaär enligl min mening inte atl betrakta som något "verk" i den meningsom verksledningspropositionen avser. Vad som ger arbetet inom högskolan desssärskilda mening och karaktär är all det bedrivs på egel programansvar inomramen för en arbetsgemenskap, som i grunden är internationell. I detperspektivet faller del sig enligt min mening naturiigt atl låta de anställdaoch de studerande inom högskolan ta etl bredare ansvar för verksamheten än vadde gör inom annan statlig verksamhet. Styrelsen bör ulses av regeringen för av högst treår ål gången. Regeringen bör utse styrelsens ordförande. Därvid bör såvälhögskoleenhetens rektor som någon av allmänföreträdarna kunna komma ifråga. De förändringar beträffande styrelsen somjag har föreslagilinnebär atl Prop. 1986/87; 127 18 § högskolelagen måste ändras. Jag föreslår atldirekt i lagen anges såväl antalet styrelseledamöter som fördelningen av ledamoisposlerna.Det bör dock i likhet med vad som är fallet vara möjligt atlgöra undanlag vad gäller sammansättningen av styrelsen för lantbruksuniversitetoch för högskoleenhelerna för konstnärliga utbildningar. Lagen talar förnärvarande enbart om sistnämnda enheter i . Även om del nu inle finnsmotsvarande enheter på annan ort är begränsningen till Slockholm onödig. Någraändringar i nu gällande av regeringen utfärdade föreskrifter för de här nämndastyrelserna föreslås inle. Jag har i denna fråga samrått med chefen för jordbruksdeparlementel. , med den sammansättning somjag här harföreslagit, motiveras inle endast av högskolans möjligheter att företaprioriteringar inom den egna verksamhelen. Den av mig föreslagna sammansällningeninnebär ocksä all den egna högskolans självständighet stärks.