prop · GA0347 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag vill vidareframhålla vikten av att berörda myndigheter lämnar tillräcklig informalion ullallmänheten om de företagna ändringama. Huvudskäletlill den omläggning av ordningen för överklaganden som förelagils i FL ärenligt vad som framgår av motiven till propositionen atl besluismyndighetenskall få lillfälle att ompröva sitt beslut i samband med att det överklagas. Iavsnitt 4.5 förordar jag att det framtida omprövningsförfarandel i samband medöverklaganden på skalleområdel får en ulformning som relativt nära anslutertill det som kommer atl gälla enligt den nya förvaltningslagen. Ett sädanlomprövningsförfarande förutsätter att besvären ges in tUl beslutsinstansen.Vidare föreslär jag i avsnitt 3.1 atl rälien alt fatta de grundläggandetaxeringsbesluten förs över från taxeringsnämnderna till lokala och regionalaskattemyndigheter samt att besvärsreglerna förenklas avsevärt. Om dessaFörändringar genomförs blir det således möjligt att ytterligare anpassareglerna för anförande av besvär på skatteområdet till den ordning som anges iFL och FPL. Enomläggning av ordningen för ingivande av besvärsskrivelser kommer att föra med sig en del problem av övergångsnatur. Besvärshänvisningarna i olika blanketter måste t.ex. ändras och nya ruiiner måsle införas av beslutsmyndigheterna. Enligl min mening hade del varit önskvärt atl de nya reglerna angående ingivande av besvär på skatteområdet hade trätt i kraft vid årsskiflet 1986/1987, med den nya förvaltningslagen. har emellertid framhållit att del skulle uppstå slora prak liska svårigheler för de lokala skaltemyndigheterna atl klara av denna omläggning redan till nästa årsskifte vad gäller besvären över taxerings nämndernas beslul och över lokala skallemyndigheternas beslul om sär skild avgifi. Sistnämnda myndigheter kommer nämligen all få en ökad arbetsbelastning bl. a. på grund av de nya rutinerna för den förenklade självdeklarationen och arbetet års allmänna fastig helstaxering. Vidare krävs för att den ändrade ordningen för ingivande av besvär skall fungera smidigt att datorstödet lill de lokala skattemyndighe lerna anpassas lill de nya rulinerna. Inte heller delta kan vara klarl lill näsla år. Jag har mot bakgrund härav funnit del nödvändigt att skjuta på ikraftlrädandet när det gäller besvär över taxeringsnämndernas beslut och '02 lokalaskattemyndigheternas beslut om särskild avgift så att de nya reglerna blirtillämpliga först fr. o. m. 1988 ärs laxering. Särskilda övergångsbestämmelsermåsle införas på grund härav. Vad gäller övriga lyper av ärenden påskatteområdet bör enligt min bedömning de praktiska svärighelerna inte vara avsådan omfattning all det moiiverar att omläggningen skjuts upp. 2.3.2Besvär över taxeringsnämndernas beslut m. m. Mittförslag: Besvär av skallskyldiga och kommuner över en laxe-ringsnämnds beslulskall ges in lill lokala skaltemyndigheten i del fögderi där den skaltskyldigeshemortskommun för det taxeringsår besvären avser är belägen. Saknar denskattskyldige hemortskommun i riket skall besvären ges in till lokalaskattemyndigheten i fögderi. Besvär av länsskatlemyndighelen skallges in direkl till länsrätten. Prövningen av om besvären kommii in i rätt tidskall företas av länsrätten. Enbestämmelse motsvarande den i 28 § första stycket FL införs för del falltaxeringsnämndens beslul genom rättelse enligt 72 a § TL ändrats i enlighel medvad klaganden begärt. Besvären förfaller säledes i detta läge. Förbesvär över fastighelstaxeringsnämnds beslul skall molsvarande regler gällasom för besvär över taxeringsnämnds beslut. Besvär över beslutenligl lagen (1958: 295) om sjömansskatt ges in till beslutsinstansen som ocksäprövar om besvären kommit in i rält tid. Skälen för mitt förslag:För besvär över taxeringsnämndernas beslut måste en särskild ordning införassom avviker från den som i allmänhet kommer alt gälla för överklagande avbeslul. Taxeringsnämnderna arbelar endasl en del av ärel och upplöses vidtaxeringsperiodens utgång. Dessutom har taxeringsnämnderna ingen egenkansliorganisalion. Kanslifunktionerna fullgörs av lokala skattemyndighetenoch i viss utsträckning . Det är därför inle möjligt att ha enregel som föreskriver atl besvären skall ges in till den myndighel som harfaitat det överklagade beslutet. Enligt min mening bör i slället gälla altöverklaganden frän skattskyldiga och kommuner skall ges in tUl lokalaskattemyndigheten. Som jag nämnt i avsnitt2.2 om mellankommunala skatterätten har de s.k. utbotaxeringarna avskaffatsfr.o.m. 1985 ärs taxering för fysiska personer och dödsbon och ärstaxering har laxeringen fill inkomstskatt slopats för juridiskapersoner. Dessa ändringar innebär atl den skattskyldige laxeras enbart avtaxeringsnämnden i hemortskommunen. Besvären bör därför enligt min mening gesin till lokala skattemyndigheten i hemortskommunen för det aktueUataxeringsåret. Del är denna myndighel som i allmänhet prövar frågan om anståndmed inbetalning av kvarstående skalt och i flertalet fall har tillgång tilldeklarations-materialet. Om den skallskyldige saknar hemortskommun här i riketbör besvären ges in liU lokalaskattemyndigheten i fögderi efter- Prop. 1986/87:47 som dessaskattskyldiga laxeras i del för rikel gemensamma taxeringsdistriklel av engemensam taxeringsnämnd som finns i . Denya reglerna i FL och FPL innebär även som nämnls alt besluismyndigheten skallpröva om besvären har kommii in i rätt tid och om så inte är fallet avvisaöverklagandet. Vidare har införts en skyldighel för myndigheterna att i vissafall ompröva beslut som de har meddelat som försia insians. I förarbetena lilldessa beslämmelser (prop. 1985/86:80, s. 74) framhålls atl myndighelen ellerdomstolen har möjlighet att avvika från regeln om att för sent anförda besvärskall avvisas bara när det är uttryckligen föreskrivet. Som exempel pä sådanaföreskrifter i specialförfatlningar nämns 76 § TL. Vidare framhålls allmyndigheten också måste beakta regler om särskilda besvärsmöjligheter, t. ex.100 § TL. Prövningenav om besvärsskrivelsen kommii in inom ordinarie besvärslid är normall avenkel beskaffenhet. På skalleområdet finns emellertid i stor utsträckningregler som möjliggör all elt överklagande trots atl del kommit in efter denordinarie besvärsiidens utgång kan prövas om vissa särskilda omsiändigheterföreligger, s. k. extraordinär besvärsräll. 1 avsnill 3.3 kommerjag att lämnaen redogörelse för . Av denna framgår att reglerna omextraordinära besvär enligl 99 och 100 §§ TL är relativt invecklade och oftasvårtillämpade. Vidare kompliceras bilden när det gäller överklaganden tilllänsrätt av bestämmelsen i 76 § Qärde stycket TL, som innebär atl om enskattskyldigs besvär inkommii efler ordinarie besvärslid, febmari månad årelefter taxeringsåret, men före utgången av juni månad året efter taxeringsåret,får länsrätten pröva besvären om taxeringsintendenlen (länsskattemyndighelen)hell eller delvis biträder besvären i sak. Motbakgmnd härav är det enligt min bedömning inte lämpligt atl beträffande besvärtill länsrätt över en taxeringsnämnds beslut eller en lokal skattemyndighetsbeslut om särskild avgift låla lokal skattemyndighet företa prövningen av ombesvären kommii in i rätt tid. Delta bör i stället ankomma på länsrätten. Ensärskild beslämmelse bör således införas härom. Uiövervad jag anförde i lagrådsremissen villjag när del gäller överkla ganden i laxeringsmål av länsrätts och kammarrätts avgöranden göra del förtydligandet att det enligt min mening inle finns tillräckliga skäl atlfrångå de akluella reglerna i 7 § FPL, även om extraordinära besvär enligt 100 § TL i vissa fall prövas direkt av kammarrätt eller regeringsrätten. De nya bestämmelserna i medför att den länsrätt eller kammartätt som fattat del överklagade beslutet normalt skall avvisa en besvärsskrivelse som kommii in efler den i 96 resp. 98 § TL angivna besvärstiden. Anger emellertid klaganden i besvärsskrivelsen att han anför besvär i särskild ordning eller ger omständigheterna vid handen att det kan vara fråga om sådana besvär bör beslutsinstansen dock, såvida inte även tiden för anfö rande av besvär i särskUd ordning gått ul, överiämna skrivelsen till överin stansen för eventuell prövning av de extraordinära besvären. Det kan inle anses ankomma på beslutsinstansen all i övrigl gå in på frågan om fömt sällningarna för extraordinär besvärsrätt är uppfyllda. Enligt 69 § 3 mom. ompröva beslut när den Prop. 1986/87:47 skattskyldigebegär del eller skäl annars föreligger. Frägan om nyll beslut får inte prövasav taxeringsnämnden efler utgången av oktober månad under taxeringsåret ellernär den skattskyldige har anfört besvär över taxeringsnämndens beslul ochsärskilda skäl för prövning inte föreligger. Enligtmin bedömning får reglerna i TL om taxeringsnämndens ompröv-ningsskyldighelanses vara en sådan specialreglering som utesluter att reglerna i FL angåendeomprövning skall tillämpas. Jag anser inle atl det finns skäl att med anledningav de nya omprövningsreglerna i FL nu företa några ändringar i reglema angåendetaxeringsnämndernas omprövningsskyldighet. Somjag emellertid närmare kommeratl utveckla i avsnitt 3.3 bör dock omprövningsmöjligheterna avtaxeringsbeslut utvidgas avsevärt. har inte rätt att ompröva taxeringsnämndens beslul. Däremotkan lokala skatlemyndighelen företa vissa rättelser enligt 72 a § TL. Eflerutgången av maj månad året efter taxeringsåret får rättelse beslutas endasl omanmärkning i fråga om felaktigheten gjorts . Besvärsom kommer in före nämnda tidpunkt bör enligl min mening granskas av lokalaskattemyndigheten för bedömning av om rättelse enligt sistnämnda lagrum kanföretas. För de besvär som kommer in efter denna tidpunkt behövs emdlertidknappast någon närmare granskning från lokala skaltemyndighetens sida. Enligt28 § första stycket FL förfaller överklagandet om den myndighet som har faltalbeslutet själv ändrar det så som klaganden har begärt. Om taxeringsnämnden viden omprövning ändrar ett överklagat beslul i enlighet med klagandens yrkandeförfaller överklagandet säledes. Lokala skattemyndigheten behöver då inteöverlämna besvärsskrivelsen och övriga handlingar till länsrätten. Om däremottaxeringsnämndens beslut ändras av lokala skattemyndigheten eller länsstyrelsenmed stöd av 72 a § TL i enlighet med besvären blir regeln i FL inte tillämplig.En bestämmelse motsvarande den i 28 § FL bör därför enligl min mening införasför sistnämnda fall. Även här bör således gälla att besvären förfaller. JagvUl framhålla att den skattskyldige har kvar sin allmänna besvärsmöjlighelenligl 76 § TL i de fall lokala skatlemyndighelen, ellertaxeringsnämnden avskrivit etl besvärsärende eflersom besvären då aldrig varilunder länsrättens prövning. Jag vill i dellasammanhang vidare påpeka all del inle åligger lokala skatlemyndighelen all pröva om reglerna för måls anhängiggörande i 3 och 4 §§ FPL är uppfyllda. Ansvaret för denna prövning ligger pä länsrätten. Lokala skattemyndighetens möjligheter att företa rättelse enligt 72 a § TL är inte beroende av ansökan eller motsvarande från den skatiskyldige utan kan ske ex officio. Lokala skattemyndigheten har därför i regel inget behov av att t.ex. fullmakt företes. Det kan dock givetvis ofta vara praktiskt att lokala skattemyndigheten t. ex. i samband med alt någon personligen ger in en besvärsskrivelse kontrollerar sådana saker som alt besvärsskrivelsen är undertecknad och atl eventuell erforderlig fullmakt finns, m. m. Denna kontroll får dock inle medföra att handläggningen av ärendel fördröjs. Ilikhei med kommittén och anserjag alt endasl be- Prop.1986/87:47 svär av skallskyldiga och kommuner skall ges in till lokalaskallemyndigheten. Besvär av länsskallemyndigheten bör däremot ges in direktlill länsrätten. För dessa fall uppstår inte några fördelar när det gälleraktkom-plellering m.m. om besvären ges in till lokala skallemyndigheten, eftersomden akt som överlämnas samiidigi med besvärsskrivelsen normall är fullständig.Efter registreringen kan länsrätten således direkl delge den skattskyldige detallmännas yrkande. Om besvären ges in fill lokala skallemyndigheten uppkommeri stället en viss tidsförlust. Den olikformighet som uppstår medför enligt minmening inle några påtagliga nackdelar. Ävenbeiräffande ansökan av länsskaltemyndighet eller kommun om eftertaxering börden nuvarande ordningen enligt vilken ansökning skall ges in lill länsrättbibehållas med hänsyn till att dessa måls handläggning annars kan fördröjas. Förde skattskyldiga medför milt förslag angående ingivande av överklagandenenligl min mening betydande fördelar, främst genom alt möjligheterna attsnabbt få rättelse förbällras. Delokala skaltemyndigheterna kommer pä grund av förslaget att få en viss ökningav arbetsbelastningen genom att de måste registrera besvären saml företa enviss granskning och bedömning av dem bl. a. för atl kunna företa rättelserenligl 72 a § TL. Nya rutiner för hanteringen av besvärsskrivelser måslevidare läggas upp. Del kan även bli etl ökat anlal förfrågningar fränallmänheten. Som jag tidigare framhållit är dock en del av svårigheterna avövergående art. Registreringen av inkommande besvär bör kunna underiättas genomADB-slöd. En omläggning medför emellertid även vinster från arbetssynpunkt,främsl för länsrätternas del. Kompletteringen av akterna med deklarationerförenklas genom att länsrätten inte behöver rekvirera dem från de lokalaskattemyndigheterna. Etl ökat antal ärenden bör kunna avgöras genom omprövningeller rättelse hos laxerings-nämnd resp. lokal skattemyndighet. Vidareförenklas handläggningen av ärenden om anstånd med inbetalning av skall vidtaxeringsbesvär. Dessa vinster uppväger enligt min mening de nackdelar som kanuppslå i form av ökat arbete för lokal skattemyndighet. Sammantaget bör såledesomläggningen kunna medföra vissa rationaliseringsvinster. Konsekvenserna frånarbelssynpunkl kan därför inle anses lägga hinder i vägen för en reform. Enligtmin mening bör motsvarande regler gälla för besvär över fastighelstaxeringsnämndsbeslut som vid besvär över taxeringsnämndens beslul. Besvären bör således gesin till lokal skattemyndighet. Flertalel av de fördelar som kan vinnas med attskattskyldigs besvär i fråga om inkomstoch förmögenhetslaxering ges in filllokal skattemyndighet i stället för lill länsrätt uppkommer även i fråga ombesvär över fastighetstaxeringsnämnds beslul. Dessutom bör reglerna varaenhetliga. Besväröver sjömansskaltenämndens beslul enligt lagen om skatt bör enligt min mening ges in till beslutsinstansen och nämnden bör pröva om besvären kommii in i räll lid. är en permanent verkande, av regeringen förordnad, nämnd inom riksskattever ket. De hinder mot atl ge in besvären till beslutsinstansen som föreligger vid beslut av taxeringsnämnd finns således inte här. Reglerna angående '06 besväröver beslut enligl denna lag är inle heller av sådan beskaffenhel att det kanantas föranleda några svårigheter för nämnden all pröva om besvären kommii in iräll tid. Denna prövning lorde i regel vara av sådan enklare beskaffenhel atlnämnden enligt 21 § 2 mom. lagen om sjömansskatt kan delegera beslutsfattandet.Mitt förslag föranleder en ändring i 31 § i lagen. Prop.1986/87: 47 2.3.3 Besvär över vissa besiut av lokal skattemyndighet Mitt förslag: Besvär över beslul om skattetillägg ochförseningsavgift ges in till den lokala skattemyndighet som fattat detöverklagade beslutet. Besvär av länsskallemyndigheten över sådana beslut gesdock in till länsrätten. Länsrätten skall pröva om besvären kommit in i rättlid. Besväröver en lokal skattemyndighets beslut i frågor rörande debitering och uppbördav skatter och socialavgifter skall lämnas in lill samma myndighet som fallaldel överklagade beslutet. Denna prövar också om besvären kommit in i rätt lid. Skälen förmitt förslag: För besvär över beslut om skallelillägg och förseningsavgift börhuvudregeln atl besvären skall ges in till den myndighet som har fallat detöverklagade beslutet, alltsä lokala skaltemyndigheten, gälla. Förslagetföranleder ändringar i 116 1, 116 m och 116 o §§ TL. Regler om räll att anförabesvär i särskild ordning över beslut om skattetill-lägg finns i 116 o §. Ävendessa är av relativt komplicerad nalur. I likhei med vad jag föreslagitbeträffande besvär över taxeringsnämndens beslul bör det därför inte heller vidbesvär över särskild avgift ankomma på lokala skattemyndigheten att pröva ombesvären kommit in i rätt lid. Om länsskattemyndighet för självsländig talan om påförandeav särskild avgift talar samma skäl som jag anfört beträffande besvär avlänsskatlemyndighel över beslul av besvären skall gesin till länsrätt direkt och inte till lokal skallemyndighel. framhållil skulle det inle vara rimligt atllänsskattemyndigheten ger in yrkandet om inkomsttaxeringen lill länsrättenmedan yrkandel om skattetillägg baserat på yrkandet om taxeringshöjning ges intill lokala skattemyndigheten. Även beiräffande de lagar som reglerar uppbörd av skatteroch socialavgifter bör enligl min mening huvudregeln gälla, nämligen allbesvären skall ges in lill den myndighel som har fallal det överklagadebeslutet dvs. Lokala skatlemyndighelen bör ocksåpröva om besvären har anförts i rätt tid. Eftersom reglerom besvär i särskildordning inte förekommer på detta område bör denna prövning inle ge upphov tillnågra speciella problem. Vissa anpassningar behöver med anledning härav göras iuppbördslagen och lagen (1984: 668) om uppbörd av socialavgifter frånarbetsgivare. Förlagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundandeinkomst enligt lagen (1962:381) om aUmänförsäkring och lagen (1982:1006) om avdrag och uppgiftsskyldighei beträffandevissa uppdragsersätlningar kommer den nya ordningen för ingivande av besvär m.m. atl följa direkt av de ändrade reglerna i FL och FPL. 2.3.4 Besvär överbeslut angående mervärdeskatt, punktskatter m. m. Mittförslag: Besvär över länsstyrelses beslut enligt lagen om mervärdeskatt ochvägtrafikskallelagen (1973:601) samt besvär över beslutenligt lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter skaU ges intiU beslutsinstansen som också prövar om besvären kommit in i rätt fid. Skälenför mitt förslag: Såsom jag inledningsvis nämnt bör eftersträvas att reglernaom vart en besvärshandling skall ges in är enhelliga på hela beskaltningsområdel.Detta är enligt min mening etl starkt skäl för atl en omläggning av ordningenför ingivande av besvär bör göras också beträffande de indirekta skallerna.Även här uppkommer dessulom i regel liknande fördelar vad gäUer ökademöjligheter atl företa rättelser saml snabbare aktkomplettering som påtidigare behandlade beskattningsområden. Förbeslut enligt lagen om mervärdeskatl, lagen om punktskatter ochprisregleringsavgifter (LPP) och vägtrafikskallelagen bör således enligt minmening huvudregeln gälla att besvären skall ges in till den instans som fattatdel överklagade beslutet och att denna skaU pröva om besvären kommit in i rätllid. Jagföreslår således att lagen om mervärdeskall och LPP ändras i enlighel med vadjag nu anfört. I vägtrafikskallelagen behövs inga ändringar utan den ändradeordningen för ingivande av besvär kommer att följa direkt av de nya reglerna iFL och FPL. 2.3.5Besvär som ges in till fel myndighet Mittförslag: Besvär av en skatlskyldig eller en kommun över etl beslul av en taxeringsnämndeUer en faslighelsiaxeringsnämnd eller en lokal skattemyndighets beslul omsärskild avgifi skall prövas även om besvärshandlingarna getts in lill en annanlokal skallemyndighel än den till vUken besvären rätteligen skulle ha getts ineller till en taxeringsnämnd, en länsrätt eUer en länsskattemyndighet. Ättlänsskatlemyndighelen gett in sina besvär lill en annan länsrätt än den som haratt pröva besvären skall inte heUer utgöra hinder för målels prövning. Förövriga ärenden på skatte- och uppbördsområdet skall i detta hänseende reglernai FL och FPL gälla. Skälen för mitt förslag:Enligt 24 § FL skall en besvärsskrivelse inte avvisas om den inomöverklagandetiden har kommit in lill den myndighel som skall prövaöverklagandet. I sådanl fall skall denna myndighet vidarebefordra skrivelsentill den myndighet som har meddelat beslutet och lämna uppgtft omvilken dag skrivelsen kom in till den högre instansen. En motsvarande regel harinförts i 7 § FPL för det fall att besvären lämnats in till den domslol som haratt pröva överklagandet. Enligt 75 § TL ulgör denomständigheten att besvärshandlingen tillställts annan länsrätt än den som harall pröva besvären inle hinder för målets prövning. Handlingarna skall dåomedelbart översändas lill den länsrätt som har all pröva besvären. Den av mig nu föreslagnaordningen för ingivande av besvär över taxeringsnämnds beslut kommerförmodligen att åtminstone till en början medföra att ett relativt stort antalbesvär ges in till fel myndighel. Bestämmelsen i 75 § TL bör därför anpassaslill den nya ordningen och ulformas sä atl omläggningen inte leder tillrättsförluster. Stadgandets tillämpningsområde bör enligt min mening utvidgaslill att avse också de fall då besvär av en skattskyldig eller en kommun gettsin lill en taxeringsnämnd eller en länsskattemyndighet eller till en annanlokal skattemyndighet än den lill vilken besvären rätteligen skulle ha gettsin. Vidare bör gälla att inle heller besvär av länsskattemyndigheten skallavvisas om de inom överklagandetiden getts in till fel länsrätt. Motsvarandeändringar bör göras i 21 kap. 2 § faslighelstaxeringslagen. Genom bestämmelseni 116 t § TL kommer reglerna i 75 § att bli tillämpliga även på lokalskattemyndighets beslut om särskild avgift. Iövrigt bör enligt min mening de nya reglerna i FL och FPL i nu aktuelltavseende bli tillämpliga även på skatte- och uppbördsområdel. 2.3.6Ingivande av ansökningar från skattskyldiga Mitt förslag:Vissa typer av ansökningar från skattskyldiga som I en del fall skall prövas avlänsrätt, t.ex. om extra avdrag för nedsalt skatteförmåga, dödsbobefrielse m.m. skall ges in till lokal skaltemyndighet. Skälen för mitt förslag:Vissa ansökningar från skattskyldiga, l.ex. om extra avdrag för nedsallskalteförmåga, dödsbobefrielse m. m. skall under vissa förulsältningar prövasav länsrätt. De behandlas där i alll väsentligl som besvärsärenden. Del ärsåledes i regel samma slags aktmaterial som skall tas fram. Om man låter ävendessa ansökningar ges in till lokala skattemyndigheten kan man därför uppnåmotsvarande vinster när det gäller aklkomplettering m. m. Det bör ävenunderlätta för de skallskyldiga atl ha en enda myndighet alt vända sig till.Jag anser mol bakgrund härav all ansökningar frän skattskyldiga i följandeärenden bör ges in till lokala skattemyndigheten: I. ansökanom grundavdrag för dödsbo [49 § kommunalskallelagen (1928:370)], 2. ansökan om extra avdrag för nedsall skalteförmåga[50 § 2 mom. kommunalskallelagen och 9 § 2 mom. lagen (1947: 576) om slalliginkomstskatt], 3. ansökan om dödsbobefrielse [75 § I mom.kommunalskallelagen, 15 § I mom. lagen om slallig inkomstskatt saml 15 § I mom.lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt], 4. ansökan om skalleberäkning enligt lagen (1951: 763)om beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomsi, 5. ansökan om sådan skatteberäkning i anledning avdomstols dom (8 § samma lag), 6. ansökanom befrielse eller överförande enligl 3 § förordningen (1963: 587) om inkomstbeskattning av fideikomissbo m.m. Beträffande ansökningarenligt 1-3 föreslår jag att en bestämmelse om atl ansökningar av ifrågavarandeslag skall ges in till lokal skattemyndighet förs in i 73 § TL. För ansökningarenligt 4-6 bör behövliga författningsändringar göras i resp. förfallning. Mitt förslag: I 9kap. I och 2 §§ sekrelesslagen (1980: 100) införs bestämmelser om begränsningav sekretessen för sådana uppgifter som behövs för skattemyndigheternasdiarieföring av överklaganden lill domstol. För uppgifter som med anledning avöverklagande till domslol regislreras hos myndighel enligl 15 kap. 2 § förstaslyckel 3 eller 4 sekretesslagen skall således sekretess gälla endast om delkan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgtften röjs.