prop · GA0390 · 1986-12-31 00:00:00 — Genom alt vidga utrymmet för förlidautbetalningar av borgenärerna tillkommande utdelningar kan reglerna anpassaslill den praxis med underhandsutdelningar som har kommit all utvecklas. 1 KL finns regler om konkurskosinader intagna pä skildaställen. Tvä huvudgrupper av regler kan urskiljas. Det är dels fräga om sädanaregler som anger hur förvaltarens arvode skall beräknas och förfarandet vidprövningen av dennes arvodesanspråk. Dessa regler återfinns i 81-86 a 88 KL.Genom en hänvisning i 187 8 KL gäller samma principer för beräkning av arvodelockså i mindre konkurs. Förfarandet vid prövningen av förvaltarensarvodesanspräk är emellertid enklare i mindre konkurs än i ordinär konkurs.Arvodet bestäms i allmänhet efler taxa om konkursen avskrivs pä grund avbristande tillgångar. Vidare behöver konkursdomaren inte sälla ut enförhandling för prövningen av anspråket. Den andra gruppen av regler anger vem som skall bärakonkurskostnaderna. Uttryckliga regler härom finns bara beträffande mindrekonkurs i 188 § KL. Beträffande ordinär konkurs är del underförslätl atl kostnadernaalllid skall bäras av boel. 1 188 § andra styckel KL sägs dock all kostnadernai en ordinär konkurs som avskrivs på grund av otillräckliga tillgångar skall,om de inle kan las ut ur boet, utgå av allmänna medel. Enligt paragrafenstredje stycke skall delsamma gälla om konkursen har upphört på nägot annalsätt. Kommittén föreslär ändringar i sak av reglerna omförvaltarens arvode pä fyra punkter. Förbudet i 82 8 iredje stycket KL atlräkna arvode efler lid slopas. Rättens handläggning av arvodesfrågor i slorkonkurs förenklas och förvaltares möjlighet atl uppbära förskoll vidgas.Slutligen föreslår kommittén en utvidgning av tillämpningsområdet förarvodestaxan i mindre konkurs. Jag lar i del följande upp vissa av de förslag tilländringar rörande arvodesbestämningen m.m. som sålunda har aktualiserats. Iövriga frågor får jag hänvisa lill specialmoliveringen. 2.8.2 Beräkning av förvaltares arvode Mittförslag: Förbudet all räkna förvaltararvodel efter lid slopas. Kommitténs förslag överensstämmer med mitt förslag(betänkandet SOU 1983:24 s. 243). Remissinstanserna: Förslaget har berörts endast avSveriges advokatsamfund, som kritiserar det (remissammanställning I s. 81). Skälen förmitt förslag: Arvode lill förvaltare i ordinär konkurs skall enligt 82 8 förstaslyckel KL alltid fastställas av domstol. I samma paragrafs andra stycke slåsfast alt arvode lill förvaltare inte får sättas till högre belopp än som medavseende på del arbeie uppdraget krävt, den omsorg och skicklighet varmeduppdraget ulföris samt boets omfattning fär anses utgöra skälig ersättning. I 82 8 tredje slyckel KL sägs all arvode inle får beräknasefter lid. Därmed torde ursprungligen ha avsetts atl arvodet inle fårbestämmas efter Prop. 1986/87:90 konkursens varaktighet. En sädanberäkningsgrund skulle motverka önskemålet all konkurser avvecklas snarastmöjligl. Bestämmelsens ordalydelse har emellertid också i praxis ansettsutesluta atl arvode bestäms efter den lid som förvaltaren faktiskt har lagt nerpå arbetet med konkursförvallningen. Det anses alt avgörande förarvodesbeslämningen skall vara en allmän bedömning av arbetets kvantitet ochkvalitet. Del har vidare anlagils atl ell förfarande bestående i att särskiltarvode fastställs för varje åtgärd skulle leda lill en stegring av arvodetstotalbelopp. Därför föreskrivs det i 83 8 första slyckel KL att arvode lillförvaltare i princip skall fastställas lill visst belopp i etl för allt. Vid arvodesframställningen skall förvaltaren bifoga delsen specificerad räkning som utvisar hur del fordrade beloppet fördelar sig päde olika förvallningsätgärderna och dels en redogörelse för del arbeie somuppdraget har medfört. Konkursdomslolen skall alllid inhämta tillsynsmyndighetensyttrande över förvaltarens arvodesframställning. Ofta sänder förvaltaren insin arvodesräkning direkt till tillsynsmyndigheten, som senare översänderräkningen med sitt yttrande till konkursdomaren. I mindre konkurser skall konkursdomaren enligt 187 8 KLbestämma förvaltarens arvode efter atl ha hört tillsynsmyndigheten. När enkonkurs avskrivs enligt 185 d 8 KL bestäms förvaltararvodel enligt taxa.Konkursdomaren skall i mindre konkurser också alllid fastställa förvaltarensersättning för kostnader eftersom staten ofta får slå även för dessakostnader. De ändringar i KL som genomfördes i samband med 1979 årsreform syftade främst till att fä lill ständ en effektivare förvaltning avkonkursbon. Förvaltarens ställning stärktes som högre kompetenskravställdes på den som skulle kunna komma i fräga för uppdrag som konkursförvaltare.Å andra sidan skulle bl.a. de då nylillskapade tillsynsmyndigheterna i konkurserverka för att kostnaderna för förvaltningen höll sig pä en acceptabel nivå. Delbetonades därvid all tillsynsmyndigheterna fyllde en särskild uppgift i sambandmed prövningen av förvallararvodena. ansågs ha godaförutsättningar all få elt tillfredsställande underlag för sin bedömning avframställda arvodesanspräk. Det nya lillsynssysiemel ansågs också medföraförbättrade möjligheter all fä lill stånd enhetliga riktlinjer över hela landetför arvodesprövningen. Det finns tecken som lyder på all reform i justdetta avseende fallit ut mindre väl. Sålunda har kronofogdemyndigheten iKristianstad i en skrivelse lill anfört atl gällanderegler för arvodesprövningen är otillräckliga och föreslagit atl bestämmelsernaom arvode till konkursförvaltare ses över. Saken har också tagits upp i enmotion lill 1983/(motion 1983/84:526). 1 denna föreslås atlregeringen föranstaltar om en översyn av bestämmelserna om förvaltararvodel. Motionärernaifrågasätter bl.a. om inle taxa borde införas ocksä i andra konkurser än mindrekonkurser som avskrivs enligt 185 d 8 KL. Motionärerna hävdar bl.a. atlenhetliga linjer för arvodesprövningen inle har uppnåtts. och Föreningen i re missyttranden över motionen all den framförda kritiken är berättigad och 157 förordaratl en översyn av de nu gällande bestämmelserna görs. 1986/87:90allt upplevs avsaknaden av riktlinjer för arvodesprövningen som besvärande. Dedomstolsavgöranden som finns ger enligt RSV sällan eller aldrig någonvägledning för framlida prövningar; detta trots alt ttllsynsmyndighelen imålet ofta har lagt ner elt omfattande arbete på yttrandet överarvodesframställningen. - (LU 1984/85:6) hemställde om avslag påmotionen med hänvisning lill alt arbetet med den nya konkurslagen inle bordeföregripas genom några uttalanden från sida. Utskottets hemställanbifölls av . Kommitténsförslag atl slopa förbudet atl räkna arvode efter tid har som nämntskritiserats av . Enligt samfundet har vissafillsynsmyndigheter börial la alltför slor hänsyn fill den fid som lagts ner påuppdraget. Denna utveckling anser samfundet olycklig eftersom den intetillräckligt premierar kunniga och specialiserade konkursförvaltare. Samfundetanser all del nu gällande förbudet atl räkna arvode efter tid utgör en behövliggaranti mot alt tidsaspekten tillmäts alltför slor betydelse. Delär naturligtvis viktigt all konkurskostnaderna hälls pä en rimlig nivå. Denstörsta kostnadsposten är i allmänhet förvaltarens arvode och det säger sigsjälvt atl prövningen av arvodesanspråket bör ske så noggrant som möjligt. Isamband med den kritik som förts fram angående formerna för arvodesprövningenhar inte från någol häll ifrågasatts all prövningen bör ankomma pä nägon annanän rätten. Det bör således alltjämt vara rätten som slutligt prövar ochfastställer arvodel. I22 8 första slyckel rättshjälpslagen (1972:429) och 21 kap. 10 § första stycketrättegångsbalken sägs uttryckligen all vid bedömningen av vad som skall ansesvara skäligt arvode lill biträde enligt rätlshjälpslagen resp. offentligförsvarare särskild hänsyn skall tas till den tid som har lagts ned pä uppdraget.Vid prövning av arvodesanspräk enligt dessa båda lagrum har också den uppgivnalidsålgången i praxis kommit atl tillmätas avgörande betydelse. Närdel gäller prövning av ersättning till biträde enligt rätlshjälpslagen och tilloffentlig försvarare i brottmål har domstolen ofta en ganska klar uppfattningom uppdragets natur och om de speciella svårigheter som kan ha mött viduppdragels fullgörande. Denna kunskap vinner rätten pä etl naturligt sätt genomsitt eget sysslande med målet. Motsvarande gäller inte vid prövningen avkonkursförvaltares arvodesanspräk. Domstolens arbetsuppgifter ikonkurssammanhang ger normall inle grund för några säkra slutsatser omförvallaruppdragels natur och om de speciella förhållandena i de enskildakonkurserna. Tillsynsmyndigheternahar, näst efter förvaltarna, den bästa kunskapen om de enskilda konkurserna. Det kan också antas all tillsynsmyndighe terna numera har samlat en bred kunskap om de olika problem som kan förekomma vid arvodesprövningen. Tillsynsmyndigheternas yttranden över förvallarnas arvodesframställningar bör därför tillmätas stor betydel se vid rällens prövning av arvodesanspråket. Om därför domstolarna, vilket tillsynsmyndigheterna och RSV hävdar, inle fäster så stor vikt vid dessa yttranden kan delta sannolikt förklaras med bl.a. de svårigheter som 158 generellt är förknippademed prövningen av arvodesanspråk. Mot intresset all hälla kostnaderna nere slårju skyldigheten atl bestämma en skälig ersättning för del arbeie somförvaltaren faktiskt har ulfört. Avsaknaden av normer ochriktlinjer för prövningen försvårar onekligen både tillsynsmyndighetens ochrällens arbeie. Vid tillkomsten av de nya tillsynsreglerna är 1979 förutsattesatt myndigheternas arbeie skulle avsätta sig bl.a. i en utvecklad praxis, sommed liden skulle underiätta prövningen. Det synes emellertid som om dettaskett bara i en begränsad omfattning. En bidragande orsak tilldetta är troligen atl förbudet atl räkna arvode efter lid medför atl rätten ochtillsynsmyndigheten inle fär etl tillräckligt underlag för sin bedömning.Förbudet har medfört alt förvallarna i sina arvodesräkningar inle anger den tidsom uppdraget har krävt. Varken rätlen eller tillsynsmyndigheten har därförmöjlighet all bedöma om den faktiska tidsätgängen eller den tillämpadetimdebileringen är rimlig. De båda faktorer som normalt tillmäts den störstabetydelsen vid arvodesprövningar är alltså inte kända. Om förbudet all räknaarvode efler lid slopas, torde förutsättningarna för en meningsfull prövningförbättras avsevärt. haruttryckt farhågor för all slopandet av förbudet atl räkna arvode efter lidkommer atl medföra alt den kunnige och specialiserade konkursförvallaren intepremieras tillräckligt. Jag anser dessa farhågor överdrivna. slopande avnämnda förbud medför i delta hänseende endast all det går all kontrollera enskilde förvaltarens uppfattning om sin egen skicklighet stär i rimligöverensstämmelse med rätlens och tillsynsmyndighetens uppfattningar. När förbudet nu slopas,bör förvaltarna naturligtvis i sina arvodesräkningar ange den lid som åtgåttför uppdragets utförande. Den angivna lidsålgången och timdebileringen kommerhär liksom i andra sammanhang där arvodesanspråk prövas all tillmätas storbetydelse. Jag vill emellertid betona atl förhållandena i konkurssammanhangskiljer sig från andra situationer där arvodesprövningar av rätten förekommer.Alltjämt bör gälla atl förvaltararvodel skall bestämmas lill visst belopp i ellför allt och atl hänsyn därvid skall las inle bara lill arbetets omfattningulan också lill dess kvalitet. Ett system med fastlagda limkoslnadsnormerpassar inle särskilt bra i konkurssammanhang. Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Jag föreslår alltså all förbudet mol all beräkna konkursförvaliarensarvode efler tid slopas. Härigenom skapas etl bättre underlag för rätlens ochtillsynsmyndighetens prövning av framställda arvodesanspråk. Möjligheternaförbättras ocksä för atl i praxis utveckla normer och riktlinjer förarvodesprövningen. Mitt förslag: Nuvarandeutrymme för förvaltartaxa bibehålls i huvudsak oförändrat. Kommitténs förslag:Taxeområdet utvidgas atl omfatta också sådana Prop. 1986/87:90 mindrekonkurser vari utdelning i förenklad form äger rum (betänkandet SOU 1983:24 s.371). motsätter sig en utvidgning av det taxesatla området.Riksskatteverket ifrågasätter om del går alt utforma taxan så att den gerrimliga resultat i av kommittén föreslagna fall. lövriglhar inga synpunkter påförslaget framförts (remissammanställning I s. 72-83). Skälenför mitt förslag: Med slöd av ett bemyndigande i 187 8 KL har domstolsverketutfärdat en konkursförvaliarlaxa. Taxan omfattar i princip alla mindre konkursersom avskrivs enligt 185 d 8 KL, dvs. på grund av att tillgångarna inle räckertill för att beiala konkurskostnaderna. I dessa fall utgår förvaltarens arvodenormalt enligt taxan, med . (DVFS 1986:15). Taxan fåröverskridas om skäligt arvode befinnes överstiga laxebeloppel med minsthälften. Gränsen för överskridande blir alltså . Konkurslagskommitlénföreslår att taxa skall kunna tillämpas för arvodesbestämningen också i sådanamindre konkurser som avslutas med utdelning i förenklad form, dvs. genomdirekta utbetalningar lill bäst prioriterade borgenärer. tidigare berörda motionen 1983/84:526 framförs krav på att systemet medtaxebundna förvaltararvoden skall utvidgas. Ingen av de remissinstanser somyttrat sig lill lagutskottet har tillstyrkt en utvidgning av del laxebundnaområdet. Flertalet av remissinstanserna - däribland - harställt sig direkt avvisande lill en sådan utvidgning. Som tidigare nämnts harmotionen avslagits. Delarbeie som förvaltare måste lägga ned i lillgångskonkurser varierar högstavsevärt, bl.a. beroende på konkursboets omfattning, om konkursgäldenärendrivit rörelse och vilket slag av rörelse del gäller, antalet fordringsägarem.m. Enligt min uppfattning är det därför mycket svårt atl genomföra enutvidgning av det taxesatla området lill all omfatta även konkurser medutdelning. Även om det bland tillgängskonkurserna skulle gå att urskilja eneller annan typisk konkurs som skulle kunna tjäna som riktmärke vid en laxesättningär del tydligt all man för alt undgå slötande resultat måste kunna frångå taxani åtskilliga fall, kanske de flesta. Härigenom bortfaller emellertid delviktigaste argumentet för atl införa en taxa. Kommitténhar föreslagit all del taxesatla området utvidgas till atl omfatta även sådanakonkurser som enligt kommilléförslaget skall avslutas med utdelning iförenklad form. Som framgår av vad jag har anfört tidigare (avsnitt 2.7.1) kanjag emellertid inte annal än i begränsad omfattning biträda det senareförslaget. Den motsvarighet till kommitténs förslag som jag föreslår är attbetrakta som en form av avskrivning av konkurs och faller därför utan vidareinom del laxebundna området. Molbakgrund av det sagda anser jag atl nuvarande principer för att avgränsa del taxesatla området bör behällas oförändrade. Med det enhet liga förfarandet följer att även de konkurser som avskrivs enligt 186 § KL, s.k. efterföljande fatiigkonkurser, formellt kommer all omfattas av del taxesatla området. 1 praktiken torde del dock i sådana konkurser ofta 160 finnasanledning all frångå taxan. 2.8.4 Rättenshandläggning av arvodesfrågor Mittförslag: Nuvarande krav i ordinär konkurs att förhandling vid prövning avförvaltarens arvodesanspräk alllid skall hållas får inte nägon motsvarighet iden nya lagen. Rätten får hålla förhandling i arvodesfrägan om den finner skällill del. Kommitténsförslag överensstämmer i princip med mitt förslag (betänkandet SOU 1983:24 s.349-350). Remissinstanserna:Förslaget har berörts i enstaka remissyttranden. En kronofogdemyndighet anseralt möjligheten alt hälla förhandling i arvodesfrägan bör slopas helt(remissammanställning 1 s, 72-83). Skälenför mitt förslag: Enligt 85 8 KL skall konkursdomaren då framställning ombestämmande av arvode i en ordinär konkurs har kommit in sätta ut enförhandling för ärendets handläggning hos rälien, års konkursreformskulle konkursdomaren kungöra kallelse till förhandlingen. är dettillräckligt atl konkursdomaren skickar underrättelser om förhandlingen tillförvaltaren, gäldenären och sådan borgenär som begärt atl bli underrättad omförhandlingen. Rätten är enligt 2118 Iredje stycket KL vid prövningen domförmed en lagfaren domare. Av fjärde stycket samma paragraf framgår att om parteller annan uteblir från förhandlingen, utgör detta inte hinder för målelshandläggning. Reglernaom handläggningen av förvaltares arvodesanspräk i ordinär konkurs gäller inle imindre konkurs. I sådana bestämmer konkursdomaren arvodel efler att ha hörttillsynsmyndigheten. förekommer det i ordinär konkurs endast undantagsvis att nägonborgenär begär att få bli underrättad om förhandlingen. Särskilt med tanke pätillsynsmyndighetens roll i samband med arvodesprövningen synes del enligtkommittén inle påkallat att i alla lägen kräva muntlig förhandling. Mångagånger är förhållandena sådana att arvodesfrägan kan avgöras på handlingarna.Kommittén föreslår därför att kravet pä obligatorisk förhandling för prövningav arvodesfrägor slopas. Delenhetliga konkursförfarandel medför behov av elt enhetligt prövningsförfarande.De mer utbyggda förfarandereglerna för ordinär konkurs bör i och för sig utansvårigheter kunna anpassas till del enhetliga konkursförfarandel. Därvid böremellertid kravet pä förhandling mjukas upp. Jaganser inle all del i lagen behöver anges i vilka fall som rätten skall hällaförhandling. Del bör vara tillräckligt all rälien ges möjlighet att hällamuntlig förhandling när den finner skäl lill det. yttrandeöver förvaltarens arvodesanspråk bör enligt min mening tillmätas stor betydelsevid bedömningen av behovet av muntlig förhandling. Mitt förslag: Del blirlättare för förvaltare atl få förskott på arvodel. 11 1986/87. Kommitténs förslagöverensstämmer i princip med mitt förslag (betan- Prop. 1986/87:90 kandetSOU 1983:24 s. 350-352). Remissinstanserna:Ingen remissinstans har haft några invändningar mot förslaget. Skälenför mitt förslag: Ursprungligen saknades hell möjlighet för förvaltare attuppbära förskoll pä sill arvode. infördes i en ny insatt paragraf, 86 a§ KL, en sådan möjlighet. Bestämmelserna, som i huvudsak gäller oförändrade , ger uttryck för en restriktiv inställning i fräga om sådant förskott. Somförutsättning för atl förskott skall kunna utgå lill förvaltare anges iparagrafen att det med hänsyn till omfattningen av det arbete uppdraget harmedfört, den lid under vilken konkursen har varat och ytterligare beräknas pågåsaml övriga förhållanden finnes påkallat av synnerliga skäl atl förskott utgär.I sin framställning om förskott skall förvaltaren ange de skäl för förskoll somhan åberopar. Han skall också bifoga en arbetsredogörelse liksom en uppgift omboets ekonomiska ställning. Innan konkursdomaren beslutar om förskott skallhan inhämta yttrande av tillsynsmyndigheten. Imindre konkurs finns inte några formella möjligheter atl ge förvaltarenförskott pä arvodet. KL:srestriktiva attityd gentemot förskott på förvallararvode har medfört problem iprakfiken, särskilt reform. Den krets av personer som kankomma i fräga för uppdrag som förvaltare är begränsad och den förutsätts beståav specialister med tillgång till en välutvecklad konlorsorganisation. Eftersomuppdragen har koncentrerats till vissa förvaltare har dessa personersmöjligheter att äta sig andra uppdrag minskal. Ölägenheterna av atlbetalningen för arbetet kan dröja accentueras därmed. Det sägs ha förekommitatl förvaltare har tvingats ta upp lån för all klara sina kostnader i avvaktanpå betalning. Det har å andra sidan upplysts om atl bestämmelserna pä vissahåll i praktiken har kommit att tillämpas mer generöst än som egentligen harvarit avsett. Kommittén föreslår mol den bakgrunden all bestämmelserna omförskott görs mindre restriktiva. Jaganser för egen del atl del nu gällande kravel pä synnerliga skäl för förskottär onödigt betungande. I och med tillskapandet av dagens tillsynsorganisationhar möjligheterna all bedöma skälighelen av yrkade för-skoltsbelopp ökat.Tillsynsmyndigheten har i allmänhet en någorlunda klar bild av förvaltarensdittills nedlagda arbeie, återstående handläggningstid och boets ställning. Jagansluter mig därför lill kommitténs förslag om uppmjukning av förutsättningarnaför atl förvaltarna skall fä uppbära förskott på arvodet. Konkurslagskommitténsförslag om ändrade regler om förskott på för vallararvode tar sikte endast pä ordinära konkurser. Behovet gör sig emellertid gällande även i en hel del av de mindre konkurserna. 1 ett enhetligt förfarande bör gälla all förskott bör komma i fräga endast i mer omfattande konkurser. Vidare bör förvaltaren ha nedlagt ett betydande arbete pä konkursen. Förskott bör inte heller utgå i andra fall än då konkursen beräknas pågå under ytterligare så lång fid att det framstår som obilligt atl kräva alt förvaltaren skall invänta konkursens slut innan han får 162 Del finns emellertid knappast någon anledning attuttryckligen Prop. 1986/87:90 undanta vissa konkurser fråntillämpningsområdet. Förfarandet vid prövning av en begäran om förskott börvara delsamma som . Rätlen skall alltid inhämta yttrande fråntillsynsmyndigheten innan förskoll beslutas. Det bör betonas att ett beslut omförskoll inle innebär all arvodets skälighet prövas. Givetvis bör densituationen undvikas att förvaltaren i konkursens slutskede tvingas återbetalamedel som han har uppburit i förskott. Vid förskottsbetalningen tillerkännsförvaltaren endast ell belopp ä conto som skall avräknas frän det slutligaarvodel. 2.9 Information om beslut och åtgärder under konkurs Såväl KL som KF innehåller en mängd olika bestämmelser omspridande av information om beslut och åtgärder i konkurs. Ytterligare reglerom detta finns i annan lagsfiftning, bl.a. i lagen (1977:654) om kungörande imäl och ärenden hos myndighet m.m. (kungörandelagen). Dessa reglerom spridandeav information ulgör ell nödvändigt komplement till konkursräl-tens regelsystemi övrigl. Många av förutsätter att en viss information kommer olikaintressenter lill del. Sålunda skulle exempelvis borgenärerna inle veta hur deskall gä fill väga för alt göra sina fordringar gällande om de inteinformerades om handläggningsform, bevakningslider m.m. Det förhållandet att reglerna om spridande av informationi konkurs återfinns pä flera ställen medför att regleringen är svårtillgänglig.Den är inle heller enhetlig. Allt detta medför svårigheter för de personer somhar atl tillämpa bestämmelserna att sätta sig in i regelsystemet. har vid flera olika tillfällen uttalalsönskemål om all om kungörande skall ses över. I belänkandet (Ds Ju1979:16) "Kungörelseannonsering men till vilket pris?" förordadesvissa riktlinjer enligt vilka om spridande av information bordereformeras. Syftet skulle därvid vara atl sänka kostnaderna för kungörandesaml alt effektivisera kungörelseannonseringen. Konkurslagskommitlén har undersökt möjligheterna att nä desålunda uttalade målen beträffande snart sagt alla de olika beslut elleråtgärder i konkurs som del skall informeras om. Kommittén har därvid vägletisav det uttalande som redovisades i del nämnda betänkandet angående kungörandei samband med konkurs, nämligen atl sådana kungörelser som kan betecknas sominterna procedurlekniska meddelanden av betydelse endast för dem som harintressen i konkursen borde ersättas av direkta underrättelser lill dessa. Jag kommer i del här sammanhanget att närmare beröra treav de förslag som kommittén har framfört, nämligen omfattningen av informationsskyl digheten, utbyte av kungörelse mot särskilda underrättelser och frågan om kungörelseannonsering i de fall som kungörande inte behöver ske enligt 163 k. breda principen enligt 3 8 kungörandelagen. I övriga frågor hänvisar jagfill specialmotiveringen i anslutning till 15 kap. Kommitténsförslag har fäll ell i huvudsak positivt bemötande av remissinstanserna(remissammanställning I s. 29-41). Även jag kan i allt väsentligt instämma iförslagen. Förutsättningarna kommer emellertid, med del enhetligakonkursförfarande som jag förordar, delvis atl förändras. Det enhetligaförfarandet förutsätter alt reglerna om information samordnas.