prop · GA03112 · 1986-12-31 00:00:00 — Regionåklagarmyndigheteni : Dä förbundit sig att anpassa sina regler om anhållande och häktning till den tolkning av Euro pakonventionen angående skydd för de mänskliga rätUgheterna och de gmndläggande friheterna som fastslagits, saknas anledning alt argu mentera mot en sådan anpassning. Det är emellertid uppenbart att de regler för snabb domstolsprövning av frihetsberövande som kan tyckas självklara i de tättbefolkade centraleuropeiska ländema föranleder spe- 209 14 1986187.1 saml. ciella svårigheter i värtglest befolkade och geografiskt utsträckta land. 1986/87:112måste därför betonas, all en sådan förkortning av fristerna, som föreslås,medför praktiska problem och kommer all innebära ett avsevärt merarbete förbland andra polis, åklagare och domstolar ulan alt några säkra vinster för denfrihetsberövades rättssäkerhet är att vänta. Beträffandefrågan hur den Ullgängliga fyradagarsfristen skall fördelas mellan åklagare ochdomstol tillstyrks utredningens förslag. Regionåklagarmyndigheteni : har presenterat bl a ett förslag tilländring av vari regler om främst frislberäkning har anpassatstill konventionens innehåll. Förslaget innebär i detta avseende en god lösningutifrån de givna fömtsättningama. Utredningen synes något ha övervägt ettsystem med frislående häktnings-domare. Det kunde ha varit av värde om mannärmare hade uppehållit sig vid och belyst en sådan alternativ lösning.Åtskilligt talar för att en sådan hade kunnat bli lika effektiv men mindrekostsam. Då delta ej är utrett Ullstyrkes det framlagda förslaget i denna del. Regionåklagarmyndigheteni : Utredningen har avvisat ett system av frislående åklagare, somenbart prövar frågor om frihetsberövande, med ett konstaterande att en sådanordning vore systemfrämmande och kostnadskrävande. Den av utredningenföreslagna lösningen torde inte bli mindre kostnadskrävande. På gmnd av denkorta Udsfrislen måste man räkna med att åklagaren utom i de allra enklastemålen, vilka för övrigt vid borttagande av recidivfaran som häktningsgrund inteblir frekventa, måste närvara vid förhören. I stor utsträckning torde ävenförsvarare bli tvungna att närvara, enär några häklningspromemorior ellermotsvarande icke hinner bli utskrivna. Förhör och utredningsålgärder måste istor utsträckning pågå utom kontorstid såväl vardag som helgdag. Enligt avsnitt14.5 skall förhandling åtminstone delvis hållas i tingshus, vilket kräverIransportper-sonal, som drar kostnad utöver angivna domslolskostnader. Vidett system med "häklningsåklagare" såsom särskilda tjänster iregionerna, kan dessa vid sidan av häklningsfunktionen ha administrativauppgifter inom regionen och gå utanför det hierakiska systemet.Häkt-ningsförhandlingama kan hållas i anslutning till anhållningsavdelningarna,"häktningsåklagaren" ges befogenhet all förordna om offentJigförsvarare m.m. Häktningsbeslut skulle anmälas närmaste söckendag till dentingsrätt, som är behörig domstol. Denna handlägger fortsättningsvis målet.Ett system av denna typ torde ur ekonomisk synpunkt vara alt föredragasamtidigt som del torde medföra en smidigare och effektivare handläggning avhäklningsfallen. Regelnatt häktningsfrågan skall anmälas till domstol möjligt, d. v. s. i regel som anhållandet har skett eller dagen efter, kommer att medföra anmälningar, som inte leder häktningsförhandling, enär häktningsskälen bortfallit, men också fall där efter häktningsbeslut framställningar om frigivning blir frekventa. Sådant beslut måste i den misstänktes intresse fattas såväl utom kontorslid som och sönda gar. Utredarens ståndpunkt i avsnitt 14.5 om beredskap för domstolarna arbetsfria dagar under en begränsad tidsrymd av är således verklighetsfrämmande. Även anmälningar om tilltänkta häktningar och 210 frigivningav häktade måste få göras under andra Uder än ett par förmid- Prop.1986/87:112 dagstimmar, förslagsvis 08.00 - 22.00 . Enligtförslaget skall rätten pröva häktningsfrågan senast efter del denmisstänkte faktiskt frihetsberövals, d. v. s. gripits eller i visst fallanhållits. I det icke ovanliga fallet, att gripande skett före klockan24.00 men anhållandet skett uppstår enskillnad mellan beräkning av fristerna enligt föreslagen lydelse av 24 kap 10 §och 11 § . Denna diskrepans bör undanröjas. Regionåklagarmyndigheteni : Vilken mening man än må ha om nuvarande ordningens tidsfrister är detbara all konstatera alt de ej står i överensstämmelse med Europakonventionenskrav samt att en anpassning efter dem nu måste ske. Regionåklagarmyndigheteni : utgör ett bered-skapsomräde och beredskapen fördelasmellan regionens fem åklagarmyndigheter enligt en av regionåklagarmyndighetenårligen fastställd beredskapslista. Inom varje beredskapsmyndighet fastställerchefsåklagaren beredskapstjänstgöringen för respektive myndighets åklagare. Systemetmedför alt varje åklagare, som ej befriats av åldersskäl, fullgör omkring 3-4veckors beredskapstjänslgöring . Systemetfungerar överraskande väl med hänsyn regionens geografiska omfattning. Ävenanhållningsbeslut under lördagar-söndagar som ej häves redan av beredskapsåklagarenkan i allmänhet fullföljas med häktningsframställning av på målet lottad"ordinarie" åklagare under . Vid s. k. långhelgermåste däremot längre anhållningstider utnyttjas. Det förekommer endastundanlags vis att jouräklagaren gör häktningsframställningar i annat distriktän det egna under beredskapstjänstgöring. Denu framlagda förslagen om frister för anmälan av häktningsfråga (§ 10) och förförhandling (§ 11) skulle ur åklagarsynpunkl sålunda i de flesta fall kunnagodtagas utan ändring av tillämpade mtiner, om "synner-Uga skäl" (§10) också omfattar den fördröjning, som oundvikligen uppkommerunderlördagssöndagsdygnen innan kommunikation kan upprättas med ordinarie åklagarevid den myndighet som skall handlägga målet fortsättningsvis. Jagföreställer mig all denne skall hinna informera sig så alt anmälan omhäklningsfräga kan ske till domstolen . Alla gripanden under jourtidfredag-lördag-söndag skulle i så fall kunna hanteras utan attberedskapstjänstgörande åklagare måste inträda i målet med häktningsanmälanUll behörig domstol på annan ort. Förlånghelger skulle frågan i denna region kunna lösas genom alt åtminstoneåklagare i Sundsvalls- och åklagardistrikt har någon form av s. k.bakjour med skyldighet alt inträda vid häktningsfall som icke medger uppskovUll nästkommande arbetsdag. Om"synnerliga skäl" ej skall innefatta uppskov på gmnd av kommuni- kalionshinder den tid som erfordras för att ordinarie åklagare skall hinna övertaga målet i samband med vanliga veckoslut måste vårt beredskaps- syslem ändras väsentligt. En återgång till tidigare ordning med indelning 211 avregionen i tre beredskapsområden kan övervägas. Beredskapstjänstgö- Prop.1986/87:112 rande åklagare i regionen får då emellertid 7-9 veckors beredskapunder året. En annan möjlighet kan vara regelmässig "bakjour" avannan åklagare, som kan övertaga beredskapen om kollegan blir upptagen avvisst ärende. Även i detta fall ökar beredskapstiden för regionens åklagareavsevärt. Vilkakonsekvenser de korta fristerna kan medföra för polisarbetet kan ejöverblickas. Att väsentligt ökade utredningsresurser måste tillhandahållas somkriminaljour eller liknande än vad som är fallet enligt nuvarande ordning idenna regions polisdistrikt förefaller uppenbart om inte anspråken päutredningsunderlag för prövning av häktningsfrägorna i allt för hög grad skalleftersättas. Regionåklagarmyndigheteni : Några kommentarer bör även göras beträffande utredningens framlagdaförslag beträffande förkortning av nu gällande tidsfrister i samband medhandläggningen av anhållnings- och häktningsfrågor. Mot bakgmnd av anledningentill de framlagda förslagen torde del inte vara annat att göra än att accepteradem. Konsekvenserna av den nya ordningen för polis- och åklagarväsendets delkan emellertid inte överblickas . Det torde dock redan nu ståhelt klart att de nya reglerna kommer att kräva resursförstärkningar i en ellerannan form samt att detta i sin tur kommer att medföra kostnadsökningar. Omsådana förändringar inte skulle genomföras skulle med all säkerhet oacceptablaeffektivitetsförluster uppstå. Regionåklagarmyndigheteni : Låt mig först deklarera alt det nuvarande systemet med anhållande -häktning enligt min mening fungerar fullt tillfredsställande och alt deltillgodoser den enskildes intresse av en snabb domstolsprövning. Huvudregeln ärju att åklagaren skall avge häktningsframställning dagen efter anhållandet ochdomstolen håller sedan ofta häktningsförhandling ytterligare någon dagdärefter. I ett relativt litet antal fall behöver tiden utsträckas och då skerdet i den enskildes intresse. De skäl som framfördes av kritikerna till 1974års utredningsförslag såsom de framkommer pä sid. 145 i SOU 1985:27 synesalltjämt relevanta. Omman sedan accepterar all praxis skall vara utgångspunktmåste domstolsprövning ske från frihetsberövandet. Jag delarutredarens uppfattning att större delen av bör disponeras av polis åklagare. Däremot kan ifrågasättas om del bara är vid synnerliga skäl som tidenför häktningsframställning far utsträckas utöver . Det skulle geåklagaren mer tid all bedöma häktningsfrågan i svårbedömda fall och det skulleinnebära att man i betydligt mindre utsträckning skulle behöva begära någonhäktad om man använder sig av den nuvarande lydelsen och sade att om del behövsytterligare utredning för prövning av häktningsfrågan får åklagaren göraanmälan senast å tredje dagen. Statsåklagarmyndighetenför speciella mål: 1 den allmänna motivering en (sid 146) anför utredningen att åklagarens frist för att anmäla häktnings frågan bör vara absolut och att om anmälan inte görs skall den misstänkte friges (naturligtvis av åklagaren). I samma stycke anför utred ningen vidare: "Har däremot anmälan skett inom den föreskrivna tiden, 212 men förhandlingen intekunnat hållas inom fyradagarsfristen på gmnd av Prop. 1986/87:112ofömtsedda omständigheter av force majeure-karaktär bör del inte ställas uppnågon motsvarande regel. Frågan om frihetsberövandels bestånd får i sädanasituationer prövas med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall ochmot bakgmnd av proportionalitetsprincipen." Jaghar svårt att förstå dessa uttalanden av utredningen. Såvitt jag kunnat finnahar uttalandet om att domstolens fyradagarsfrist för hållande av förhandlinginte skulle vara absolut inte stöd i den föreslagna lagtexten. Om meningen äralt domslolsfrislen skulle vara relativ borde det även klart framgå vad som kanförlänga denna frist, vad som skall ske om fristen inte hålls, hur långt denkan utsträckas och vem som eventuellt skall fatta nytt beslut ianhållningsfrågan (jfr vad som skall ske, om åklagaren inte hållertredagarsfristen enligt 10 §). Åklagarmyndigheteni : Jag tillstyrker förslaget för den erforderligaanpassningen av fristerna till . Jag vill understryka alt denya bestämmelserna i detta hänseende kommer att ställa ökade krav på attåklagama fullgör sina arbetsuppgifter utanför ordinarie arbetstid. En ändringav den nuvarande beredskapstjänstgöringen blir nödvändig. För delsynes en övergäng jourtjänslgö-ring behövas, ett system som också fränandra synpunkter har betydande fördelar inte minst från rättssäkerhetssynpunkt.Emellertid kan en jourhavande åklagare inte i alla fall ersätta den ordinarieåklagaren. I vissa komplicerade mål krävs t ex alt åklagamppgiften vid enhäktningsförhandling utförs av den ordinarie åklagaren även när förhandlingenhålls . För del torde detta säkeriigen komma attinträffa inte så sällan. Härigenom ändras de förpliktelser som följer med enåklagar-tjänst i inte oväsentlig grad. Åklagarmyndigheteni : Med hänsyn ochEuropadomstolens avgöranden kan några invändningar inte resas motutredningsförslaget vad gäller såväl maximal tidsrymd från gripandet Ulldomstolsprövningen som fördelningen av den tillgängliga tiden mellan polis,åklagare och domstol. Däremot är jag kriUsk till den så gott som totala brislenpå diskussion med alternativa förslag lösningar vad gäller de många ochsvåra praktiska handläggningsfrågor som uppkommer. Denna till stora delar heltnya verksamhet kräver omsorgsfull planering med hänsyn till såväl kraven pågod funktion och rimliga arbetsförhållanden för alla inblandade parter somkostnadsaspekten. Den saknad av djup i praktiska frågor som belänkandetgenomgående visar tyder på viss obekantskap med hur arbetet kan komma attgestalla sig i åklagardistrikt med en pressad arbetssituation. Del är avstörsta vikt att dessa frågeställningar omgående penetreras. Härvid börgivetvis även en överarbetning ske ifråga om nödvändiga ändringar i det nufungerande systemet för åklagarnas beredskapstjänslgöring vilken med nuvarandeuppbyggnad inte minst i storstadsområden redan har nått maximalutnytl-jandegrad. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: De frister som utredning en föreslär för bl. a. domstols prövning av häktning kommer uppenbarligen inte alltid att gagna den misstänktes intressen. Del främsta problemet blir, 213 somutredningen konstaterat, att utredningstakten kommer all bli myckel Prop.1986/87:112 pressad och alt domstolen pä gmnd av den korta utredningstiden intesällan kommer att ha ett mindre omfattande beslutsunderlag vid häktningsförhandlingenän vad som är fallet med nuvarande regler. Delta torde emellertid bli enoundvikhg följd av de nya reglerna. Även om huvuddelen av fyradagarsfristenkommer att användas av polis och åklagare får man räkna med ett mindreutredningsmaterial vid häktningsförhandlingen. Tidspressenökas också av att fristerna beräknas utan hänsynstagande till helgdagar. Medhänsyn till alt de föreslagna reglema gmndar sig pä Europakommissionensuttalanden finner jag inte anledning att ytterligare beröra reglerna omtidsfristema och deras beräkning. Jag har inte heller någon synpunkt påutredningens förslag till beräkning av tidsfristema. Åklagarmyndigheteni Handens åklagardistrikt: Utredningen går helt förbi all förbereddsema enhäktningsförhandling kräver en inte obetydlig arbetsinsats. I inledningsskedetav en utredning arbetar ofta ett flertal personer från flera sektioner ochderas insamlade uppgifter skall sammanställas. Materialet skall nedskrivas ochkop''""as och tillställas åklagaren. Detta är häktningspromemorian.Finns åklagaren på samma ort kräver distributionen ingen nämnvärd Ud, menannars måste den gå med bud kanske flera mil. Åklagaren måste läsa över, värderasaml informera sig. När del gäller frihetsberövanden är del aUlid brådskandemen vet åklagaren att någon PM inte behövs förtån ,varför han och utredningspersonalen kan helt koncentrera sig påbrottsutredningen. Detta resulterar, vilket häktningsutredningen också funnit,i att häktning ofta underläts. Genom att tvinga fram en akUvitet i första handför frågan om frihetsberövandet och icke brottet kommer den misstänkte ibetydligt sämre läge. Ger man utredning något mer tid även inom ramen förEuropakonventionens krav, så kan man säkerligen hålla nere antalethäktningsförhandlingar. Det är bland annat i detta sammanhang man måste beaktakvaliteten på åklagarbeslulet. Detär naturligtvis viktigt att häktningsförhandling hålles möjligt.Häklningsutredningen har satt den fjärde dagen som absolut sista dag förförhandling. Jag menar, att ur rättssäkerhetssynpunkt borde del kunna finnas enmöjlighet med ett kortare uppskov. Detta skall naturligtvis inte ske pååklagarens begäran utan på försvarets. Mången anhållen med sociala problem ochsom sysslat med brott under en längre lid har fått en försvarare i tidigaremål, som han har förtroende för och som känner hans situation. Det kan vara ettväsentligt intresse för honom att få sin försvarare med vidhäktningsförhandlingen. Jag menar, att del absoluta kravet på Qärde dagen somsista dag för häktningsförhandling borde kunna på försvarels begäran förlängasmed ytterligare någon eller . Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Beträffande disposi tionen av den snäva tid inom vilken domstolsprövning av ett straffproces suellt frihetsberövande måste ske enligt Europakonimissionen, delar jag utredningens uppfattning. Dock anser jag mig redan inledningsvis böra framhålla, att den, som kommissionen värnar om, nämligen den misstänk te, är den, som drabbas av den föreslagna ändringen. också berör kommersäkeriigen antalet häktade personer att öka. Med de Prop. 1986/87:112nuvarande bestämmelserna kan ofta utredningen ge till resultat, att denmisstänkte kan friges efter tre- . Enligt de föreslagna ändringarnaär dä den misstänkte redan häktad. En viss tröghet att ändra häktningsbeslutinnebär kanske dä att detta består tills åtal väckts. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Vad gäller kärnpunkten i utredningen, de förkortadetidsfristerna är med hänsyn till styrningen frän knappast någotalt säga. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Utredningen har stannat för att föreslå att dennuvarande kompetensfördelningen i beslutförfarandet skall bibehållas. DenallernaUva lösningen att avdela självständiga åklagare med uppgift att som"fömndersökningsdomare" pröva frågor om frihetsberövanden, avvisaskortfattat med motivering alt en sådan ordning är syslemfrämmande för svenskrätt och skulle medföra avsevärda kostnader. Det måste befaras, att även denav utredningen föreslagna lösningen kommer att avsevärt fördyrabrottmålsprocessens inledningsskede förutom att den kommer att innebäraväsentliga förändringar i arbetsmtinema inom berörda delar av rättsväsendet. Åklagarmyndigheteni Sala åklagardistrikt: Först får medgivas alt vi på grund av kraven iEuropakonventionen tvingas avkorta tiden för inställande av misstänkt infördomare vid frihetsberövande. Varförskall den som har det mest betungande jobbet i målens inledning, nämligenåklagaren, vara den som skall fara och flänga för att häktning skall kunna skeinom förelagd tid. Det måste finnas enklare och ändamåls-enligare sätt att lösadessa problem. Som förundersökningsledare i dessa brott måste åklagaren alltidfinnas till hands för att kunna hålla i utredningen och ge polisen direktivangående utredningsverksamheten. Delskulle myckel väl i konventionens anda kunna tillsättas vissa häktningsdomareinom varje åklagarregion, vilka fick uppsöka de platser därhäktningsförhandlingen lämpligen kan hållas. Dessa domare kan mycket välplaceras hos regionåklagarmyndighetema, dit åklagama ringde och beställde lidför häktning. Helgjour skulle ej bli svår all anordna. Det är tveksamt om jourbehövs för häktningsdomaren vid vanliga . Åklagaren kan ringa så kan nog alla häktningar hållas . Endast dågärningsmannen gripits långt från brottsorten kan problem uppstå men ävendetta bör kunna lösas. Skall inställelsen t ex alllid ske fysiskt införhäktningsdomaren eller kan konferenslele-fon användas? Om detta vore möjligtskulle ju de flesta problem vara undanröjda. Kostnaderna behöver ej bli större.Att skicka åklagare och försvare olika platser, ha jour för flera personerpå domstolama och advokatbyråerna blir inte billigt. Viföreslår således all förnyad utredning verkställs angående häktnings-domare. Vifinner att utredaren avfärdat detta institut på tok för lällvän-digi. Nyutredare bör tillsättas. Den nuvarande skulle ej på rätt sätt kunna utföradetta uppdrag objekUvt, då han helt bundit sig för sill förslag. Åklagarmyndigheteni : Se under allmänna synpunkter. Åklagarmyndigheteni åklagardistrikt: Förslaget om att häkl- 215 ningsfråganskall anmälas senast dagen efter anhållandet (s 145 st 6) torde i Prop.1986/87:112 de flesta fall inte vålla några mera betydande svårigheter. Denlängre tidsfristen kan dock bli nödvändig, fömtom i de exemplifierade fallen,när för häktningsfrågan nödvändig utredning är särskilt komplicerad eller omfattande.Med hänsyn till att åklagarens anmälan om häklningsfräga fömtsätts i de flestafall komma att ske muntligen bör del till och med vara möjligt för åklagarenalt anmäla häktningsfråga tidigt på fjärde dagen under fömtsättning attåklagaren förvarnat tingsrätten om att häkt-ningsförhandhng kankomma att bli aktuell den fjärde dagen. Det bör således övervägas om RB 24:10inte skall ändras i enlighet därmed. Stockholmstingsrätt: Tingsrätten anser för sin del, att utredningsmannens förslag närdet gäller frister och förfarandet är väl genomtänkta och att det knappast gåratt tillskapa ett smidigare förfarande med iakttagande av kravet iEuropakonventionen på en snabb prövning. Tingsrätten ställer sig alltså bakomde lösningar, som läggs fram vad avser frågan hur man praktiskt skall kunnaåstadkomma en domstolsprövning senast efter gripandet. Också när detgäller konsekvenserna för bl. a. prövningen av häktningsfrågan, som så kortatider innebär, har tingsrätten ingen erinran mot utredningsmannens förslag.Detta innebär bl. a. ett tillstyrkande av förslaget om häktning på skäligmisstanke, s.k. utredningshäktning, och en omprövningsförhandling efter senasten vecka (24 kap 1 § 3 stycket och 18 § förslaget till ändrad lydelse av RB).Den föreslagna ordningen kan med de korta frister som ställs upp inte undvaras.En konsekvens av häktning på skälig misstanke torde emellertid bli att häktningstidernadrar ut längre än f. n. Visserligen blir anhållningstidema kortare medförslaget men tingsrätten kan inte befria sig från tanken, att tiden för detfaktiska frihetsberövandet före huvudförhandlingen i dessa fall kan tendera attdra ut något i förhållande till vad som gäller . SödraRoslags tingsrätt: Vi anser att det inte skall möta några större praktiskasvårigheter att hålla häktningsförhandlingen eller dagen efteråklagarens häktningsanmälan. Häktningsförhandlingar kan också tänkas i ökadomfattning än komma att hållas på polisstationen även på normalarbetstid. Göteborgstingsrätt: Med hänsyn till de internationella traktater har anslutitsig till och med beaktande av hur anser att art. 5(3) iEuropakonventionen bör Ullämpas framstår den föreslagna fyradagarsfristen somnärmast ofrånkomlig. Det bör rimligen inte sättas i fråga alt ej skallfölja sina internationella åtaganden. Delta innebär dock inte att tingsrättenanser att förslaget innebär enbart fördelar. Det finns en klar risk althäklningsfrågan kommer att bli sämre utredd, vilket i sin tur kan leda tillfler häktningar. Tingsrättendelar utredningens uppfattning att någon ändrad kompetensfördelning mellandomstol, åklagare och polis inte är lämplig. Närdet gäller hur frisltiden skall fördelas mellan domstol, åklagare och polis bör största delen av tiden kunna utnyttjas av åklagaren och polisen för alt uppnå bästa möjliga utredningsresultat. Därav följer att domstolen får myckel på sig för att hälla häktningsförhandling. Enligt tingsrät tens bedömning krävs del ingripande förändringar i domstolamas mtiner 216 för att motsvara dettakrav. Särskilt som antalet häktningsförhandlingar Prop. 1986/87:112sannolikt kommer att öka. FörGöteborgs tingsrätts del kan nämnas följande exempel: Nuvarande bmk atthäktningsförhandlingarna hålls på polishuset istället för på kommerinte att kunna bibehållas med oförändrad personalstyrka. Tidsförlusten isamband med alt domarna till fots skall bege sig till polishuset är redan nubesvärande. Eftersom utredningarna i allmänhet kan förväntas blibristfälligare och häktningspromemoriorna knapphändigare kommer större krav allställas på tingsrättens protokollering av vad som framkommer vidhäktningsförhandlingen. Det blir därför inte möjligt att behålla det nuvarandesystemet med att domaren själv för protokollet vid häktningsförhandlingen.Vidare torde del med hänsyn till övriga arbetsuppgifter inte vara praktisktmöjligt för varje brottmålsdomare att ständigt stå beredd alt ellerens kunna sätta av lid för en eller flerahäktningsförhandlingar. Del kommer därför att uppstå behov av särskildahäktningsdomare. Domstolsverket:Som redan nämnts har DV redan tidigare ställt sig positiv till all de olikafristerna vid anhållande och häktning nedkortas i stor utsträckning.