prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis förordar vi alltså i första handalt någol förmånsta gareförordnande inle las in i försäkringsavtalslagen. Om ett legalt förord nande ändå bedöms som en angelägen reform, vill vi med hänvisning till det sagda föreslå att detta inte skall omfatta universella testamentstagare samt atl det inle görs tillämpligt på försäkringsbelopp som inle överstiger ett halvt basbelopp. Slutligen noterar vi att de sakkunnigas förslag till 230 legalt förordnande har fått en utformning som med gällanderättspraxis Prop. 1986/87: 1 troligen innebär att make inte kan avstå frånförsäkringsbelopp med verkan att arvingarna blir att betrakta somförmånstagare. Eftersom det i detta sammanhang knappast kan finnas nägot skälatt förhindra sådana avstäenden bör ett legalt förordnande enligt vår meningutformas så att avstående kan göras med avsedd verkan. Som en följd av förslaget tilllegalt förmånstagareförordnande vill de sakkunniga införa en bestämmelse omverkan av atl försäkringsgivaren i god tro betalar ut försäkringsbelopp tillnågon som felaktigt framstår som berättigad. 1 en sådan situation skallförsäkringsgivaren anses ha fullgjort sin prestation (115 a § förslaget tilllag om ändring i försäkringsavtalslagen). Den föreslagna bestämmelsen ärmotiverad framför allt av det förhållandet att det legala förordnandetomfattar universella testamentstagare. De sakkunniga är medvetna om desvårigheter som ligger i att förekomsten av ett testamente kan bli känd efter dödsfallet. Om de sakkunnigas förslag till legaltförmånstagareförordnande genomförs har inte något att erinra motförevarande förslag. Enligt de sakkunniga bör det intevara möjligt att i förmånstagareförordnande föreskriva att utfallandeförsäkringsbelopp skall vara mottagarens enskilda egendom. Förmånstagareförordnandesaknas följaktligen i den uttömmande uppräkningen av rättshandlingar - gåva ochtestamente -som kan innefatta ett sådant villkor med verkan alt egendomen skallundantas från bodelning (10:6 1 st förslaget lill äktenskapsbalk). anser i motsats lill desakkunniga att förmånstagareförordnande i detta avseende bör likställas medgåva och testamente. Det torde framförallt kunna motiveras med de väsentligalikheter som ändå finns mellan de nämnda instituten. I övrigt kan vi anslutaoss till vad experten i ett särskilt yttrande anfört i denna del. De sakkunniga anser allefterlevande makes rätt alt ur boel få egendom till ett värde av fyra basbeloppskall behållas men att regeln bör modifieras i elt par avseenden. Det ena avdessa är att den efterlevande skall vara skyldig atl avräkna egnaförmånslagarförvärv p. g. a. dödsfallel. Med hänvisning tiU att det är svårtatt finna några fullgoda sakliga motiv för den nuvarande ordningen, tillstyrkerFolksam förslaget i denna del. Familjelagssakkunnigas förslaginnebär atl pensionsförsäkringar i stor utsträckning lämnas utanför bodelning. föreslår som fram går under rabriken "Försäkring och bodelning" atl pensionsförsäkringar aldrig skall ingå i bodelning. Detta innebär att det om riksförbundets förslag genomförs - endast kommer att bli aktuellt med värdering av pensionsförsäkringar dä 10 kap. 7 § blir tillämplig. Om riksförbundets uppfattning att allapensionsförmåner skall undantas Prop. 1986/87: 1 vid bodelning inle skulleaccepteras måste pensionförsäkring bli föremål för värdering. Härvid måste denlatenta inkomstskatteskulden beaktas. Familjelagssakkunniga har uttalat att detenligt gällande rätt är oklart huruvida latent skatteskuld skall beaktas vidbodelning. Förbundet vill här nämna att bolagen vid förfrågningar införförestående bodelningar regelmässigt rekommenderar parterna att beaktaskatteskulden. upplyses om att hänsyn bör las lill även icketilldelad återbäring för att försäkringarna skall åsättas ett sä realistisktvärde som möjligt. De sakkunnigas uttalande om beaktande av befintligtäterbäringskapital stämmer alltså väl överens med bolagens syn. saknar däremot motsvarande uttalandeom den latenta skatteskulden. Det förefaller tämligen självklart att detillgångar som skall ingå i bodelning åsatts elt sä korrekt värde som möjligt.Eftersom pensionsförsäkringar alhid blir föremål för beskattning vidutbetalningen är det rimligt att detta kommer till synes i värderingen. instämmer i familjelagssakkunnigasbedömning att pensionsförsäkringar i det helt övervägande antalet fall endastavser all tillgodose rena pensioneringsbehov. Avdragsrällen förQänstepensionsförsäk-ringar och egenföretagares försäkringar är anpassad tillvad som motsvarar s. k. planpensionsnivå. Den som har A-inkomst och inte äregen företagare har möjlighet till visst avdrag för att ytterligare förstärkasin pension genom privat pensionsförsäkring. Även i sistnämnda fall rör det sigmånga gånger om anställda som saknar fulla pensionsförmåner från allmän försäkringeller allmän pensionsplan. I övriga fall är det fråga om kompletteringar somligger heU inom ramen för en rimlig pensionsnivå. Det finns därför inle längreskäl att behandla pension pä grand av individuell pensionsförsäkring enliglandra principer än annan pension. Enligl riksförbundels uppfattning bör det sagdagälla både för egen pension och efterlevandepension. Enligt förslaget skallendast rätt till egen pension, dvs. ålders- och invalidpensionsdelen iförsäkring undantas från bodelning. Delta strider mot huvudprincipen att rättlill pension inle ingår i bodelningen. De sakkunniga anför pä sid. 365 i betänkandet allom en pension böriat ulgå liU en efterlevande lill försäkringstagaren är pensionen i dennes hand också att anse som egen pension och ska därför inte ingå i en eventuell bodelning i elt nytt äktenskap. Något längre ner på samma sida sägs atl om bodelning sker på grand av försäkringstagarens död ska den efterlevandes pension betraktas som en rätt till egen pension och såvitt man kan förstå - på den granden vara undantagen från bodelning. Om försäkringen inne håller en "garanti" så skulle värdet av "garantin" dockingå i bodelningen. förstår skuUe dock efterlevandepensionen inklusive eventuell försöriningsränta falla utanför bodelningen pä grand av bestäm melsen i 104 § första stycket FAL även i dess föreslagna lydelse. det om alt"g.iranti" inte ska undantas från bodelningen bör därför istället Prop. 1986/87: 1 få betydelse för den förstnämnda situationen att efterlevandemake uppbär pension då bodelning ska ske i ett nytt äktenskap. En sådan regelkomplicerar ytteriigare de uppdelningsberäkningar som skulle behöva göras omendast rätten lill egen pension skulle undantas från bodelning. Det är vidare svårt att dra gränsen för vad somreellt sett är ålderspension resp. efterlevandepension. Det är visserligenmöjligt - även om detta skulle medföra ett administrativt merarbete förförsäkringsbolagen - att vid ett bestämt tillfälle rent försäkringsleknisktdela upp en försäkrings värde i egen pension respektive efterlevandepension. Ensådan uppdelning vid bodelningen skulle dock leda tUl etlmalerieUt felaktigt resultat. Eftersom det går att ändra en försäkring eftertecknandet utformas den ofta från börian sä att den skall ge högteflerievandeskydd . Det förekommer t. o. m. att enförsäkring som tecknas i syfte att utgöra en förstärkning av ålderspensionenunder själva premiebetalningstiden försäkringslekniskt utgör renefterlevandepension. I mångafall ändras försäkringen sedan före utbetalningen för att i stället ge hög ålderspension och endast så stort eflerievandeskydd som då är erfor derligt med hänsyn till familjens förhållanden. I vissa fall slopas efterlevan depensionen helt. har nedan under ett särskilt avsnittförordat atl den föreslagna bestämmelsen i 11 kap. 4 § andra stycketäktenskapsbalken slopas. Om bestämmelsen ändå skuUe komma atl införas blir denenklare alt tUlämpa om en uppdelning av pensionsförsäkringen i egen pensionresp. efterlevandepension inte behöver ske. Enligt 10 kap. 4 § andra stycket äktenskapsbalkenavses med pension, om denna är grandad på försäkring, sådan där utfallandebelopp skaU beskallas som inkomst. I specialmotiveringen anges atl därmed menaspensionsförsäkring i kommunalskattelagens mening. Det finns emellertid fall därpension i anstäUning grandas på försäkring som inte räknas som pensionsförsäkringenligt kommunalskatlelagen. Detta gäller för ett relativt stort antal personeri ullandsQänsl. Det kan vara fråga om antingen pensionsförsäkringar tecknade iutlandet eller kapitalförsäkringar tecknade i . 10 kap. 4 § andrastycket bör utformas så atl även dessa försäkringar - somaUlså har samband med Qänst och har ett renodlat pensioneringssyfte - omfattasav begreppet pension. II kap.4 § 2 stycket och 13 kap. 5 § ifrågasätter om föreskrifterna i 11 kap. 4 § 2 st, innebä rande all senaste årets pensionsförsäkringspremier skall räknas med vid bodelningen och den därtill hörande återbetalningsbestämmelsen i 13 kap. 5 § , är sakligt motiverade. De ändringar som infördes i lagstiftningen ompensionsförsäkringar innebar bl.a. att storleken på avdragsgilla P-premier begränsades. Som allmän måttstock på avdragsrätten för sädana gäller nu i huvudsak att alla med inkomst av förvärvsarbete skall ges möjlighet att antingen i 233 egen eller arbetsgivaresregi skaffa sig pensionsskydd av samma storlek Prop. 1986/87: 1 somallmänna planpensionssystem. Storleken på premie eller annan avsättning föratt trygga denna pensionsnivå kan variera i betydande grad. TUl delta kommerbl. a. som allmänt avdrag vissa schablonmässigt angivna avdragsramar förP-premier. De fall när större engängspremier kan komma ifrågaär huvudsakligen då en rörelseidkare, som ej tidigare skaffat sig betryggandepensionsskydd, säljer sin rörelse och efter dispens från riksskattéverketanvänder inte obetydlig del av köpeskillingen som premie för pensionsförsäkringför alt skaffa sig pensionsförmåner i nivå med allmän planpension. Vid sin bedömninghar riksskattéverket ansett premieutgiften som erforderlig för att ge enpension på samma nivå som en Qänsteman med motsvarande inkomster skulle hafl.En P-premie som i och för sig kan vara hög kan därför rimligtvis inte ansesbetydande i relation lill makarnas totala ekonomiska situation och med hänsyntill i skattelagstiftning medgiven premiebetalning för att erhålla en godtagenpensionsnivå. Mot denna bakgrand anser riksförbundet attpensionspremie ej bör påverka bodelningen. anser vidare attformuleringen av lagtexten inbjuder till osäkerhet för parterna. Del är svårtatt veta hur stora som skall ha erlagts innan korrigering blir aktuell. När det gäller föratsättningarna för återbetalningav tillgodohavande hos försäkringsgivaren uppställes två förutsättningar. Fördet första skall ena makens andel vid bodelningen ha beräknats som om värdet aven försäkringspremie ingått bland tillgängarna. För det andra skallkonstateras att den maken inte kan få ut sin lott i andra tillgångar. Detframgår inte helt klart om syftet är atl återbetalning skall kunna ske endastom tillgångarnas värde inte uppgår till vad som motsvarar makens lott eller omåterbetalning skall kunna ske även dä tillgångarnas värde i och för sig ärtillräckligt högt men en lottläggning är svår att praktiskt genomföra ulan attåterbetalning sker. Avsikten torde vara att återbetalning skall kunna skeendast i del förstnämnda fallet. Ett klariäggande är dock önskvärt ombestämmelsen tas med i ny lagstiftning. Det kan knappast accepteras att makarna genom enöverenskommelse sinsemellan kan tvinga fram motsvarigheten lill elt återköp aven försäkring som varken enligt de försäkringslekniska granderna ellergällande skattelagstiftning kan återköpas. Något annat belopp än återköpsvärdetav senaste årets premie kan givelvis inte bli aktuellt till återbetalningeftersom försäkringsbolagen måste reducera premien med de kostnader som uppkommitpå grund av riskskydd m. m. Det är vidare givet att det möter mycket stora svårigheteralt avgöra när det snarare är etl allmänt önskemål om återköp än en aväktenskapsskillnaden framtvingad situation som föranleder överenskommelsen ibodelningen. Detta utgör enligt riksförbundet ytterligare skäl alt inlegenomföra bestämmelserna ifråga. Slutligen måste framhållas atl en uppdelningpä egen pension och efterlevandepension ytterligare skulle komplicera denpraktiska tillämpningen. 1986/87: 1 Familjelagssakkunniga föreslär attett nytt stycke i 103 § FAL införs med följande lydelse: "Försäkringstagaren är skyldigatt underrätta sin make om han insätter eller utesluter maken somförmånstagare. Försäkringsgivaren är skyldig att på förfrågan underrätta makeni vilken omfattning maken är förmånstagare." Som framgår av betänkandet harförsäkringsbolagen redan i samband med familjerättskommitténs förslag"Äklenskapsräll" (SOU 1964:34) avvisat tanken alt lämnaförsäkringstagarens make upplysningar om försäkringar. Av förbundetsremissyttrande (R 65:40) framgår bl. a. följande: "Däremot finner riksförbundeticke lämpligt att försäkringsbolagen utom under speciella förhållanden lämnarde ifrågasatta upplysningarna till andra än försäkringstagarna. Försäkringsbolagenhar icke såsom bankerna en lagstadgad sekretessplikt. Det har emellertidbedömts såsom väsentligt och rikligt att försäkringsbolagen själva ålägger sigen liknande sekretessplikt, eftersom bolagens mellanhavanden medförsäkringstagarna ofta är av lika stort ekonomiskt intresse som bankernas medderas kunder. De upplysningar som försäkringstagarna lämnar försäkringsbolagenär därjämte ofta av strängt personlig natur och lämnade i den fastaförvissningen att bolagen skall iakttaga diskretion. Kommittén häröver huvudtaget icke ifrågasatt att bankernas sekretessplikl skulle uppluckras medanledning av den föreslagna bestämmelsen i 5 kap. 11 §. Lika litet synes någonändring av den av försäkringsbolagen iakttagna sekretessen vara lämplig ellerpåkallad i delta sammanhang." Bortsett frän att jämkningsregeln i104 § FAL föresläs slopad har det principiellt inte tillkommit något nytt sommotiverar att försäkringsbolagen skall medverka till denunderrättelseskyldighet som ånyo föreslås. Man kan fråga sig varförupplysningsskyldighel beträffande försäkringar skall särbehandlas i förhällandetill andra tillgångar, t.ex. makes banktillgodohavanden. Den föreslagna ändringen i 103 §FAL ger ingen klar anvisning om hur långt informationsplikten sträcker sig.Försäkringstagarens make skall enligt motiven inte enbart få upplysning om atlhan eller hon är förmånstagare. Maken skall ocksä få reda på vilken slagsförsäkring som tecknats, försäkringssummans storlek och andra villkor som är avbetydelse för att få en uppfattning om det skydd förmånstagarförordnandel ger.Vidare skall försäkringsbolagen upplysa maken om att han eller hon ärförmånstagare jämte annan eller först i andra hand enligt det förordnande somfinns antecknat hos bolaget. Allt detta betyder elt administrativt merarbeteför försäkringsbolagen som inte kan accepteras. avvisar således avsåväl sekretess- som administrativa skäl tanken på en informationsplikt som den skisserats i 103 § FAL. Förbundet anser alt det är fullt tillräckligt om den allmänna bestämmelsen i 1 kap. 4 § angående inbördes upplysningsskyldighet mellan makar kompletteras med ett motivuttalande om att upplysnings- 235 skyldigheten även omfattar försäkringar. 1986/87: 1 De sakkunniga har i en särskild paragraf, 103 a §FAL, föreslagit att när förmånstagare saknas, skall försäkringsbeloppettillfalla försäkringstagarens make eller om sådan saknas hans arvingar ochuniversella testamentstagare. Bestämmelsen skall tillämpas när försäkringengäller pä försäkringstagarens eget liv och för förmånstagaren medföra derättsverkningar som gäller i fråga om arvsskallefrihet och utmätningsskydd vidvanligt förmånstagarförordnande. 1anslutning härtill vill riksförbundet göra följande påpekanden. De allra flesta försäkringar är försedda medförmånstagarförordnande och försäkringsbolagen verkar också för altförsäkringar skall vara försedda med förordnande vid försäkringstagares död.Del hör alltså till ovanligheten att förordnande saknas när försäkringstagareavlider. Bestämmelsen avses att tillämpas när försäkring saknar förordnandeoch den synes då tvingande enligt den föreslagna lagtexten. Emellertid kan detförhålla sig så, alt en försäkringstagare ej vill att försäkringsbeloppet skalltillfalla förmånstagare genom nägot legalt förordnande utan i själva verkettillföras dödsboet, exempelvis för betalning av skulder eller för tillgodoseendeav legat som försäkringstagaren förordnat om genom testamente. Det kan däifrågasättas om del är rimligt att ett legalt förordnande för sådanasituationer skall la över försäkringstagarens avsikter och försäkringsbeloppetdärmed undanryckas borgenärer och legatarier. utgår ifrån att omförsäkringsgivaren underrättas om försäkringstagarens avsikter skall detlegala förmånstagarförordnandel ej gälla. Den föreslagna bestämmelsen skall ge möjlighet lillutbetalning lUI testamentstagare som förmånstagare. Denna situation kan förförsäkringsbolagens kunder medföra problem på grand av risk för fördröjdutbetalning av aktuellt försäkringsbelopp i och med alt utbetalning knappastkan verkställas innan testamentet vunnit laga kraft. En fördröjning avutbetalningen kan därmed ske till dess en eventuell klanderprocessslutförts. För atl bestämmelsen om legal förmånstagare skallbli praktiskt hanler-bar i det fall när försäkringstagaren inle efleriämnarmake krävs att försäkringsbolagen med hänsyn till den nya bestämmelsen i 115 a§ FAL med befriande verkan kan verkställa utbetalning till dödsboet, som sedanfördelar beloppet i enlighet med det legala förordnandet. utgår vidare frän attunderrättelseskyldighet jämlikt 49 § AGL om förmånstagarförordnande ansesfullgjord genom uppgift om att av försäkringstagaren gjortförmånstagarförordnande ej föreligger. 104§ 2 stycket FAL De sakkunniga föreslår alt 104 § 2 stycket FALupphävs. Förslagel grundar sig huvudsakligen pä att bestämmelsen är utomordentligt svår atl tillämpa och för många ter sig helt obegriplig. delar uppfatt ningen att bestämmelsen är komplex och kan leda till oförutsedda resultat som också kan upplevas som orättvisa av de inblandade. Ett slopande av 236 bestämmelsen ökarotvivelaktigt försäkringstagarens möjligheter att plane- Prop. 1986/87: 1ra så att syftet med försäkringen fullföljs genom att beloppet alltidtillfaller förmånstagaren. Det underlättar vidare möjligheterna alt planera föroch förutse vad som skall hända med egendomen i övrigt. vUl dock peka på att syftet medbestämmelsen - som de sakkunniga ocksä konstaterar - varil atl åstadkomma enrimlig avvägning mellan olika intressen. Eftersom de sakkunniga i sitt förslagutgått ifrån att laglotten skall slopas har vid avvägningen av elt eventuelltslopande av 104 § andra stycket endast återstått atl beakta efterlevande makesrätt vid bodelning. föreslår att rätten till laglott skallbibehållas tillkommer frågan om skyddet även av denna rätt. anseralt man kunde övervägt möjligheten atl genom en modifierad motsvarighet tillnuvarande 104 § 2 stycket FAL skydda efterlevande makes och bröstarvingarsintressen mot illojala förfaranden. En ny skyddsbestämmele skulle kunna utformas medutgångspunkt frän förslaget i reservation nr 10. För att inte rubbafördelningen av boet kunde man därvid tänka sig att i stället i första handjämka förmånstagarförordnande till förmån för annan än make ellerbröstarvinge. För atl inte snedfördelningar inom sistnämnda krets skall gå ulöver den utomstående förmånstagaren skall vid den hypotetiska beräkningen avandel vid bodelning eller rätt till laglott hänsyn inte las till belopp somtillfallit mottagare inom den angivna familjekretsen. Däremot skall vad makeeller bröstarvinge själv erhållit genom förmånstagarförordnande avräknas vidbestämmande av huravida vederbörandes rätt kränkts. är dockmedvetet om de tekniska komplikationer det skulle innebära att anpassatillämpningen av en sådan modifierad bestämmelse till det nya familjerätts-ligasystemet som bl. a. föratsätter alt bodelningen i samband med makes dödsfallmänga gånger inte kommer att ske genom en hälftendelning av den sammanlagdaegendom som skulle ingå vid bodelningen. delar de sakkunnigas uppfattning attdet nästan undantagslöst är efterlevande make och/eller bröstarvingar som ärförmånstagare till de större försäkringsbeloppen. har velat pekapå en möjlig utgångspunkt för hur en eventuell skyddsbestämmelse skuUe kunnautformas. Vi har därmed inte tagit ställning tUl avvägningen mellan att å enasidan i enkelhetens intresse helt slopa alla former av motsvarighet till nuvarande104 § 2 stycket FAL eller att å andra sidan skydda ovannämnda anhörigasintresse mol illojala förfaranden. Familjelagssakkunniga har slutligen justerat 104 §FAL så att paragrafen enligt ordalagen inte avser bara utfallandeförsäkringsbelopp utan även rätten lill försäkring som inte upphör i och medförsäkringstagarens dödsfall. utgår från att motsvarande skallgälla även beträffande §§ 103 a, 105 och 116 andra stycket FAL ochifrågasätter om detta inte bör framgå av lagtexten. 1986/87: 1 Familjelagssakkunniga föreslår enny bestämmelse i försäkringsavtalslagen - 103 a § - enligt vilken försäkringutan förmånstagarförordnande enligl huvudregeln skall tillfalla äkta make.Sådana försäkringar torde dock vara ovanliga och det kan förutsättas attavsaknaden av förmånstagarförordnanden ofta är avsiktliga. Enligt våruppfattning bör fördelningen av sådana försäkringar ske enligt gängse regler.Det kan 1. ex. vara så att den avlidne velat genom testamente tillgodose enlegatarie. Om det inte finns medel som täcker legatet, kan detta inte utgå urförsäkringen om 103 a § genomförs. Den avlidnes vilja skulle härigenomåsidosättas på grund av bestämmelsen. Bakgrunden tiU familjelagssakkunnigasförslag i 103 a § är att finna i komplikationer i arvsbeskattningen. Enligt våruppfattning bör problemen rättas lill där de finns, dvs. i bestämmelserna omarvsbeskattning, och inte genom ingrepp i försäkringsavtalslagen. FamiQelagssakkunniga föreslårgenomgripande ändringar i 104 § försäkringsavtalslagen. Som skäl härför anförsi stort setl endast att den nuvarande bestämmelsen är svår och invecklad. Dettakan emellertid inte vara skäl för en saklig ändring i bestämmelsen, utan tordeendast kunna motivera en omskrivning i förtydligande syfte. Frågan om 104 §försäkringsavtalslagen skall ändras i sak bör samordnas med frågan ombibehållande eller avskaffande av laglotlen. Skulle bröstarvinges rätt tilllaglott vara kvar, kan inte de föreslagna ändringarna i 104 §försäkringsavtalslagen bli genomförda. Dessa skulle nämligen kunna utnytQasför att kringgå bestämmelserna om laglott. Vi avvisar sammanfattningsvis denföreslagna 103 a § i försäkringsavtalslagen och anser att eventuella ändringari 104 § samma lag bör samordnas med frågan om laglott. Enligt nu gällande regler utgörrätten till pension en sådan personlig rättighet, som inte skall beaktas vidbodelning. Är del däremot fråga om pensionsförsäkring behandlas den underförsäkringsliden som andra tiU-gängar i makarnas bo. De sakkunniga föreslärbeträffande pensionsförsäkring att rätten till egen pension, dvs. ålders- ochinvalidpensionsdelen i försäkring, undantas från bodelning, medaneflerlevandepensionsdelen även i fortsättningen skall ingå bland de tillgångarsom skall delas. Avdragsrätten förQänstepensionsförsäkringar och egenföretagares för säkringar är anpassad till vad som motsvarar s. k. planpensionsnivå, dvs. vad som motsvarar en på kollektivavtal grundad pensionsrätl för anställda. Däratöver finns möjlighet till visst avdrag för anstäUda för all ytterligare förstärka pensionen genom privat pensionsförsäkring. Ofta är det fråga om kompletteringar av ofullständigt pensionsskydd och även i övrigt blir det fråga om pensioner som ligger helt inom ramen för en rimlig pensionsnivå. Föreningenanser därför att det inle finns skäl att behandla pension på Prop. 1986/87: 1 grundav pensionsförsäkring enligt andra principer än annan pension. Det sagda börgälla såväl egen pension som efterievandepension.