prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — De sakkunniga harframhållit att de flesta äktenskapen upplöses genom den ena makens död underdet att sådana sambor som varken separerar eller gifter sig med varandra utanbor tillsammans som ogifta så länge båda lever torde vara i klar minoritet. Jag anser liksom de sakkunniga att del inte ärlämpligt atl införa någon generell inbördes arvsrätt för sambor. Enligt minmening kan det emellertid otvivelaktigt finnas fall av långvarigt samboendedär den efterlevande med skäl kan sägas ha anspråk på samma arvsrältsligaställning som en make. Dessa fall är dock sannolikt relativt få. Dessa samborkan vidare antas ha gjort ett noga övervägt val av samlevnadsform. Det kandärför antas att de i regel också har övervägt om de genom testamente skallskapa Med hänsyn härtill och eftersom del inte är någonlämplig ordning atl efter särskild prövning av varaktigheten och övrigaomständigheter tillerkänna den efterlevande arvsrätt i vissa fall har jagliksom de sakkunniga stannat för att inle förorda någon inbördes arvsrätt försambor. Den egendom som ingår i det gemensamma hemmet ochhar förvärvats för gemensamt begagnande skall, enligt vad jag har förordat iavsnitt 2.6.2, vid upplösning av samlevnaden delas i princip lika mellansamborna. Om upplösningen sker på grand av dödsfall kan det ibland länkas attden avlidne är ägare till huvuddelen av den egendom som skall delas och attvärdet av denna är lågt. I sådana fall kan etl tillgodoseende av den avlidnesarvingars och testamenlstagares anspråk medföra att den efterlevande samboninte får behålla särskilt mycket av det gemensamma hemmet. Även om sambor har möjlighet alt upprättatestamente till förmån för varandra kan det - bl. a. med hänsyn tillmöjligheterna alt återkalla sådana testamenten - finnas skäl att skapa eltminimiskydd för sambor när det gäller egendom som ingår i det gemensamma hemmetoch har förvärvats för gemensamt begagnande. Härigenom kan en efterievande sambo skyddas mot attden i ett hem nödvändigaste egendomen går förlorad för den efterlevande vidarvskiftet i den mån den har anskaffats för gemensamt begagnande. Med hänsyntill att rätlen skall gälla i alla samboförhållanden - även relativt kortvariga-är det emellertid nödvändigt att begränsa skyddsregelns räckvidd lill enmåttlig ekonomisk nivå. De sakkunnigas förslag att skyddsnivån skall sällastill etl värde motsvarande två basbelopp enligt lagen om allmän försäkring hargodtagits av remissinstanserna. Även jag anser att den nivån är lämpligtavvägd. Den nya skyddsregeln bör således innebära att den efterlevande sambonalltid skall ha rätt att ur den egendom som skall delas - så långt den räcker -få ul så mycket all del i värde motsvarar minst två basbelopp. Prop.1986/87: 1 Ikraftträdande Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Det behövs en regel som garanterar att en efterlevande sambofår ut ett visst minimivärde av egendom ur den del av det gemensamma hemmet somhar anskaffats för gemensamt begagnande. Eftersom regeln bör vara lika för allasambor och således gälla även vid kortvariga samboförhållanden, bör värdethållas på en måttlig ekonomisk nivå. Den bör sällas till motsvarande tvåbasbelopp. Bestämmelser om ikraftträdandeoch om upphävande av samt övergångsbestämmelser till den nyalagstiftningen, liksom följdändringar i andra lagar avser jag att la uppsenare i en särskild remiss lill lagrådet. Arbetet på en sådan remiss pågårf.n. justitiedepartementet.Såvitt nu kan bedömas bör träda i Prop. 1986/87: 1 kraft den . Den föreslagna lagen om sambors gemensamma hem samtändringarna i bör träda i kraft med . Förändringarna i behövs vissa övergångsbestämmelser. Om arvlåtarenhar avlidit före ikraftträdandet, bör äldre lag tillämpas även därefter. Videfterarv bör dock den utökade arvsrätten för de avlidna makarnas släktingarenligl vad jag har förordat i avsnitt 2.5.7 gälla, även om den först avlidnamaken har avlidit före ikraftträdandet. En sådan undanlagsregel drabbar intenågon enskild person utan endast allmänna arvsfonden. De föreslagna lagändringarna torde inle medföranågra särskilda kostnader eller i övrigt något utökat resursbehov för detallmänna. Jag har redan tidigare framhållit alt de nyareglerna medför ett behov av information till allmänheten. Det kan ske delsgenom modernisering av redan befintligt informationsmaterial på familjerättensområde, dels genom en särskild informationsinsats i samband med att den nyalagstiftningen träder i kraft. Dessa informationsinsatser kan rymmas inom ramenför tillgängliga medel. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. äktenskapsbalk, 2. lag om ändring i , 3. lag om sambors gemensamma hem. Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. I det följande används förkortningarna ÄktB föräktenskapsbalken, GB för och ÄB för . ÄklB består av fyra avdelningar, vilka i sin turhar delats in i kapitel. I första avdelningen finns allmänna bestämmelser (Ikap. ), i den andra bestämmelser om äktenskaps ingående och upplösning (2-5kap. ), i den tredje regler om makars ekonomiska förhållanden (6-13 kap.) och iden fjärde rättegångsbestämmelser (14- 18 kap.). Bestämmelserna i andra avdelningen och i det förstakapitlet i den tredje Prop. 1986/87: 1 avdelningen (6 kap.) innehåller intenågra egentliga nyheter jämfört med 1 kap. 1 § ÄktB gällande rätt.Bestämmelserna har dock moderniserats språkligt. De sakliga förändringarna iförhållande lill GB avser makars egendomsförhållanden, framför allt reglernaom bodelning. Detta har medfört alt första och tredje avdelningarna (medundantag för 6 kap.) har fåll ett innehåll som i betydande omfattning avvikerfrån gällande rätt. Till följd härav har även ändringar gjorts irättegångsbeslämmelserna i fjärde avdelningen. Systematiken i regelsystemethar gjorts om för att det skall bli lättare att tillgodogöra sigbestämmelserna. En förteckning över vilkabestämmelser i som har motsvarighet i ÄktB har lagils in i bilaga 5. Som de sakkunniga har framhåUit ärdel lämpligt att ÄktB inleds med etl kapitel som innehåller de grandläggandeprinciperna om äktenskap och vars föreskrifter således tillsammans angerinnebörden av begreppet äktenskap. Äktenskap ingås mellan en kvinnaoch en man. De som har ingått äktenskap med varandra är makar. (Jfr 1 kap. 1 § i de sakkunnigas förslag) I denna paragraf, som saknarmotsvarighet i GB, anges vilka som kan ingå äktenskap och vilka som är atl ansesom makar. De sakkunniga har föreslagit atldet i paragrafen slås fast att äktenskapet skall vara monogami. Vidremissbehandlingen har anmärkts att detta ansetts vara självklart i deneuropeiska kulturkretsen och atl del därför framstår som obehövligt att fastslådetta i lagtexten. Jag kan i och för sig hålla med omatt det knappast finns något behov av att i lagtexten ange att äktenskapetskall vara monogami. Del bör emellertid klargöras att äktenskap, i varje falltills vidare, får ingås endast mellan personer av olika kön. I paragrafen angesdärför att äktenskap ingås mellan en kvinna och en man. Makar skall visa varandra trohetoch hänsyn. De skall gemensamt vårda hem och bam och i samråd verka förfamiljens bästa. (Jfr 1 kap. 2 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafenmotsvarar 5 kap. 1 § GB. Lydelsen har dock jämkats något. 1986/87:1Jämfört med de sakkunnigas förslag har ordet lojalitet - som vid remissbe- ikap. 3 § ÄktB handlingen påståtts ha en otydlig innebörd i detta sammanhang -fått utgå ur första meningen ulan att någon saklig ändring har varit avsedd. Iandra meningen uttrycks att makarna är skyldiga alt i samråd verka förfamiljens bästa. I detta uttryck får även anses ligga atl makar skall varalojala mot varandra. 3§ Varje make råder över sin egendom och svarar försina skulder. (JfrI kap. 3 § i de sakkunnigas förslag) I paragrafen, som närmast motsvarar 6 kap. 2 §första stycket och 7 kap. 1 § GB, anges en av de grandläggande principerna iden nordiska egendomsordningen för makar. Denna bygger på att det gälleregendomsskillnad mellan makarna så länge äktenskapet består. Var och en avmakarna råder således ensam över sin egendom. Vissa rådighetsinskränkningarfinns dock, se 7 kap. 5-8 §§. Till skillnad från vad de sakkunniga föreslagit haruppdelningen i giftorältsgods och enskild egendom behållits (se avsnitt 2.4.1i den allmänna motiveringen). Makar skall fördela utgifter och sysslor mellansig. De skall lämna varandra de upplysningar som behövs för att familjensekonomiska förhållanden skall kunna bedömas. (Jfr 1 kap. 4 § och 6 kap. I § första stycket andrameningen i de sakkunnigas förslag) Paragrafens första mening motsvarar 5 kap. 2 §första stycket sista meningen GB. Paragrafens andra mening motsvarar 5 kap. 10 § GB.Bestämmelsen i GB avser dock endast upplysningar som behövs för bedömningen avmakamas underhållsskyldighet, medan den nya bestämmelsen avser upplysningarsom behövs för att familjens ekonomiska förhållanden även i andra avseendenskall kunna bedömas. Som de sakkunniga har framhållit är det självklartatt makar skall visa varandra öppenhet och förtroende och inte undanhålla någraupplysningar om sina ekonomiska förhållanden. Särskilt om båda makarna hararbetsinkomster kräver såväl den dagliga ekonomin som investeringar på längresikt ett ständigt öppet samråd. Regeln om makarnas upplysningsskyldighet fårsin främsta betydelse när äktenskapet fungerar illa och hotas av upplösning.Då kan det vara viktigt att makarna får kännedom om varandras dispositioner ochhar möjlighet att bevaka sina intressen. Det är skälet till 8 1986/87. att regeln har utvidgatslill att omfatta upplysningar som behövs för att Prop. 1986/87: 1 familjensekonomiska förhållanden skall kunna bedömas även i andra t kap. 5 § ÄktBavseenden än i fråga om enbart underhållsskyldighet. Den nya regeln har inle förenats med någonsanktion. Någon allmän bestämmelse som gör det möjligt atl framtvingaupplysningar finns alltså inte. Som antytts torde regeln om makarnasupplysningsskyldighet inte ha så stor praktisk betydelse så länge äktenskapetfungerar normalt. Om del däremot blir aktuellt att upplösa äktenskapet, blirregeln av större praktisk betydelse. I 17 kap. 5 § har därför tagits inbestämmelser som skall göra del möjligt att tvinga fram de upplysningar sombehövs för att bodelning skall kunna förrättas i samband med äktenskapetsupplösning. Äktenskap upplöses genom den ena makens död ellergenom dom på äktenskapsskillnad. (Jfr1 kap. 5 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen, som saknar uttrycklig motsvarighet iGB, beskriver hur ett äktenskap upphör. Atl äktenskapet upphör även i fall dåbåda makarna dör har inle ansetts behöva anges särskilt. När elt äktenskap upplöses, skall makarnas egendomfördelas mellan dem genom bodelning. Bodelning behövs dock ej, om makarna harendast enskild egendom och ingen av dem begär att få överta bostad eller bohagfrån den andra maken. (Jfr1 kap. 6 § i de sakkunnigas förslag) I denna paragraf, som motsvarar 11 kap. 7 och 13 §§samt 12 kap. 1 § GB, anges i vilka fall bodelning skall förrättas. Det är näräktenskapet upplöses. Upplösning av ett äktenskap kan ske genomäktenskapsskillnad eller genom den ena eller båda makarnas död (se 1 kap. 5 §).Lika litet som enligl gällande rätt behövs någon bodelning, om del finns enbartenskild egendom i äktenskapet. Ett undantag gäller dock om någon av makarnabegär att få överta bostad eller bohag i samband med upplösningen aväktenskapet (se 11 kap. 7 §). Även i fall då någon bodelning inle måste förrättaskan det vara praktiskt alt makaraa har tillgång lill elt bodelningsförfarandeför alt klara ut vilken egendom i det gemensamma boet som tillhör den ena ellerden andra maken. ÄktB innehåller därför inte någol förbud mot att bodelningförrättas då makarna har enbart enskild egendom. Tidpunkten för bodelningen regleras i 9 kap. I §.Av den bestämmelsen framgår vidare att makarna har möjlighet atl, om de äröverens, förrätta bodelning även under elt beslående äktenskap utan att enupplösning av äktenskapet är aktuell. 'Ändrad lydelse i propositionsförslaget. 1 § första stycket i propositionsförslaget. Ocksånär äktenskapet upplöses genom den ena makens död skall såle- Prop.1986/87: 1 des bodelning ske om det finns giftorättsgods. Visseriigen har denefterie- 2 kap. 1 § ÄktB vande maken rätt att överta hela boet, om det intefinns testamentstagare eller bam till den avlidne som inte är barn till denefterlevande maken. Det övertagandet sker emellertid genom arv såvitt gällerden avlidnes andel vid bodelningen (jfr den nya 3 kap. I § ÄB). Enligt gällande rätt har bodelning kunnatunderiålas när den efterievande maken med stöd av basbeloppsregeln i 13 kap.12 § andra stycket GB har övertagit hela boel efter den avlidne. Delta harhängt samman med att den efterlevande maken med stöd av basbeloppsregelnförvärvar hela boet med äganderätt i dessa fall och att den först avlidnamakens arvingar i andra arvsklassen då inle har hafl rätt till efterarv (senuvarande 3 kap. 7 § ÄB). Eftersom basbeloppsregeln inte längre skall vara enbodelningsregel ulan en arvsregel (se avsnitt 2.5.6 i den allmänna motiveringenoch de nya bestämmelserna i 3 kap. I § andra stycket ÄB), föreligger intelängre denna anledning atl underlåta bodelning. Vad den efterlevande makenförvärvar med stöd av basbeloppsregeln skall i fortsättningen endast innehasmed fri förfoganderätt av honom eller henne och skall dessutom omfattas av denförst avlidna makens arvingars rätt till efterarv. Avdelningen innehåller fyra kapitel. I det första(2 kap.) behandlas äklenskapshindren. Därefter följer 3 kap. om prövning aväktenskapshinder, 4 kap. om vigsel och 5 kap. om äktenskapsskillnad. Som redan har nämnts överensstämmer ÄklB i dessadelar i huvudsak med gällande bestämmelser i . Kapitlet motsvarar 2 kap. GB. Procedurregleraa i 2kap. 5 § GB har dock förts över till 15 kap. ÄklB. Den som är får inte ingå äktenskap ulantillstånd av i det län där han eller hon har sitt hemvist. (Jfr2 kap. I § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 2 kap. I § GB. Ändradlydelse i propositionsförslaget. 2 §' Prop. 1986/87: 1 Den som har förklarats omyndig eller enligtdomstolens beslut skall j i, 2 « ÄktB förbli omyndig även efteruppnådd myndighetsålder får inte ingå äktenskap utan förmyndarens samtycke. Omförmyndaren inte lämnar sitt samtycke, får domstolen på ansökan av den omyndigetillåta äktenskapet. (Jfr2 kap. 2 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 2 kap. 2 § GB. Äktenskap får inte ingås mellan dem som är släktmed varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon. Halvsyskon får inle ingå äktenskap med varandrautan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. (Jfr2 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 2 kap. 3 § GB. 4§' Den som är gift får inte så länge äktenskapetbestår ingå nytt äktenskap. (Jfr2 kap. 4 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 2 kap. 4 § GB. Trots det förbud mol tvegifte som föreskrivs iparagrafen kan det tänkas att tvegifte förekommer i elt enskilt fall. En sådansituation regleras f. n. i 13 kap. 13 b § GB. Enligt denna bestämmelse skall,om det föreligger tvegifte och den omgifte dör, rätt till ersättning, pensioneller annan ekonomisk förmån som har tillagts den efterlevande maken ansestillkomma maken i det första giftet, om inte annat framgår av omständigheternai det enskilda fallet. Den situation som beskrivs i 13 kap. 13 b § GBtorde ytterst sällan förekomma. Folkbokföringen har gjort tvegifte till någothelt ovanligt som knappast kan uppslå annat än då ett av äktenskapen eller bådahar ingåtts i elt annat land. En tvegiflessituation uppkommer dock om den enamaken dödförklaras och den andra maken - utan att ha fått äktenskapsskillnad-gifter om sig samt den dödförklarade sedan visar sig vara vid liv. Eftersomdet för en tillämpning av bestämmelsen i GB dessutom krävs att den omgiftamaken har dött innan någol av äktenskapen har blivit upplöst, måste dock ävendetta vara elt mycket ovanligt fall. Härtill kommer - som de sakkunniga har framhållit(se betänkandet s. 352) - atl den princip som anges i 13 kap. 13 b § GB inleframstår som självklar. Avgörande för om den andra maken i någol av äktenskapenskall ha företräde bör i stället vara syftet med den ekonomiska förmån som detär fråga om och de bestämmelser som närmare reglerar förmånen. Dessa kan fästavikt vid den avlidnes vilja - se t.ex. Il kap. I § ÄB och 105 §försäkringsavlalslagen (1927:77) - och det beror då på en tolkning av dennesvilja vem som skall anses vara den berättigade. 1 andra fall kan del 'Ändrad lydelse i propositionsförslaget. avgörande vara altdödsfallet har vållat förlust av underhåll - se t.ex. Prop. 1986/87: 1 5kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) och principerna för änkepension i 3kap. 1 § ÄktB 8 kap. 1-3 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring - och det ärdå inte uteslutet att båda kan vara berättigade. Med hänsyn till vad som har anförts har någonmotsvarighet till 13 kap. 13 b § GB inte tagits in i ÄktB. Kapitletmotsvarar 3 kap. GB. Äktenskap får inte ingås innan det har prövats omnågot hinder finns mot äktenskapet. Denna prövning skall göras i den församlinginom där kvinnan eller mannen är kyrkobokförd eller, om de inteär kyrkobokförda här i landet, i den församling där någon av dem vistas. Hindersprövningen skall begäras av kvinnan ochmannen gemensamt hos pastorsämbetet i församlingen. (Jfr3 kap. 1 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafenmotsvarar 3 kap. 1 § GB. Enligt paragrafen krävs det inte atl de som begärhindersprövning är kyrkobokförda i . Till skillnad från den nuvarandebestämmelsen i GB gäller inte något sådant krav ens i den situationen atl debör vara kyrkobokförda här i landet. I stället är vislelseförsamlingen alltidbehörig alt företa hindersprövningen när de som begär denna prövning rentfaktiskt inte är kyrkobokförda i (jfr 36 § namnlagen 1982:670). Enannan sak är alt de torde komma atl kyrkobokföras i samband med hindersprövningen,om de skall vara kyrkobokförda här i landet. I förhållande till gällande rätt har vidare gjortsden ändringen att hindersprövningen kan göras i såväl kvinnans som mannenskyrkobokföringsort resp. vistelseort. Den som varken är eller skall vara kyrkobokförd häri landet skall vid hindersprövningen visa upp ett intyg av utländsk myndighetom sin behörighet att ingå äktenskapet,om ett sådant intyg kan anskaffas. Om del fordras tillstånd eller samtycke tilläktenskapet, skall bevis om tillståndet eller samtycket visas upp vid hindersprövningen. (Jfr3 kap. 2 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 3 kap. 2 § GB. Ändradlydelse i propositionsförslaget. 3 §' Prop. Kvinnan och mannen skall vid hindersprövningen skriftligenförsäkra på 3 p_ 3 c ÄktB heder ochsamvete atl de inte är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigandeled eller helsyskon. Har de inte tillstånd lill äktenskapet, skall deras försäkran också avse att deinte är halvsyskon. De som begär hindersprövning skall på heder och samveteskriftligen uppge omde har ingått äktenskap. Den som har ingått äktenskapskall styrka att äktenskapet har blivit upplöst, om detta inte framgår avfolkbokföringen eller av intyg från utländsk myndighet. (Jfr 3 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafenmotsvarar 3 kap. 3 § GB. Finner pastorsämbetet alt det intefinns något hinder mol äktenskapet, skall ämbetet på begäran av kvinnan ochmannen utfärda intyg om detta. (Jfr 3 kap. 4 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 3 kap. 4 § GB.Procedurreglerna i andra stycket i den paragrafen har dock förts över till 15kap. Kapitlet motsvarar 4 kap. GB. Dethar dock omdisponerats någol. Vidare har bestämmelserna i 4 kap. 10 § GBflyttats till 15 kap. ÄklB. 1 § Äktenskap ingås genom vigsel inärvaro av släktingar eller andra vittnen. (Jfr 4 kap. 1 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 4 kap. 1 § och 8 § första stycket GB. Uttrycket vigsel åsyftar såväl denborgerliga som den kyrkliga formen för ingående av äktenskap. I de sakkunnigas förslag betonassärskilt all äktenskap skall ingås genom "en överenskommelse i form avvigsel". Som framhållits vid remissbehandlingen uppfattas emellertjdäktenskapet förmodligen av de flesta människor som något mer än ettcivilrältsligt avtal. I paragrafen har därför endast angetts all äktenskapingås genom vigsel. Vid vigseln skall kvinnan ochmannen vara närvarande. De skall var för sig på fråga avvigselförrättaren ge till känna att de samtycker till äktenskapet.Vigselförrättaren skall därefter förklara att de är makar. Har det inle gått till så som angesi första stycket eller var vigselförrättaren inte behörig alt förrättavigseln, är förrättningen ogiltig som vigsel. ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. En förrättning som enligt andra stycket är ogiltig somvigsel får godkän- Prop. 1986/87: nas av regeringen, om del finnssynneriiga skäl. Ärendet får tas upp endast 4 ig- 3 § på ansökan av kvinnaneller mannen eller, när någon av dem har avlidit, av arvingar till den avlidne. (Jfr 4 kap. 2 och 8 §§ i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 4 kap. 8 § andra stycket och 4 kap. 9§ GB. Nödvändiga föratsättningar för engiltig vigsel är samtidig närvaro, samtycke till äktenskapet ochvigselförrättarens förklaring. Ytterligare en föratsättning är attvigselförrättaren är behörig. Brister någon av dessa föratsättningar, ärvigseln ogiltig. Det har inte ansetts nödvändigt att dessutom - såsom i 4 kap.9 § första stycket GB - förklara atl andra formfel, t. ex. åsidosättande avföreskrifter som anges i 4 kap. 6 §, inte gör vigseln ogiltig. Liksom enligl gällande rätt krävssjälvfallet atl samtycket har lämnats av fri vilja. 3§ Behörig att varavigselförrättare är 1. präst i , 2. präst ellerannan befattningshavare i ett annat trossamfund, om regeringen har medgettsamfundet vigselrätt och har utfärdat elt intyg om prästens ellerbefattningshavarens behörighet, 3. lagfaren domarei tingsrätt, eller 4. den somlänsstyrelsen har förordnal till vigselförrättare. (Jfr 4 kap. 3 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 4 kap. 2 §, delar av 4 kap. 3 § saml4 kap. 5 § GB. Till vigsel inom fårkvinnan och mannen välja den präst inom kyrkan som de själva önskar och som ärvillig atl viga. De har rätt lill vigsel i en församling som någon av demtillhör. (Jfr 4 kap. 4 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafenmotsvarar 4 kap. 3 § första stycket GB. Innan vigsel förrättas skallvigselförrättaren förvissa sig om atl hindersprövning har skett inom fyramånader före den planerade vigseln och atl inget hinder har framkommit. Utanintyg om hindersprövningen får vigseln förrättas endast av en präst somtjänstgör i den församling där hindersprövningen har gjorts. (Jfr 4 kap. 5 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafenmotsvarar 4 kap. 6 § GB. 6 §' Prop. 1986/87: 1 Vidvigsel gäller i övrigt 4 ap. 1. föreskrifterna i kyrkohandboken eller andraföreskrifter för , om vigseln förrättas av en präst i den kyrkan, 2. ordning som gäller inom annattrossamfund, om vigseln förrättas av en präst eller någon annan i ett sådantsamfund, 3. föreskrifter som meddelas avregeringen för andra fall. (Jfr4 kap. 6 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 4 kap. 8 § tredje stycket GB.De tillägg som har gjorts i punkt 1 är föranledda av prop. 1984/85:36. I denföreslås vissa grundlagsändringar träda i kraft . Dessamedför all föreskrifter om vigsel kan komma att meddelas inte bara avkyrkomötet utan också av , stiftsmyndigheter, kyrkliga kommuner ochkyrkokommunala förvaltningsmyndigheter. Vigselförrättaren skall genast lämna makarna ettbevis om vigseln. Regeringen får meddela föreskrifter om i vilka fall särskiltprotokoll skall föras över vigslar. (Jfr4 kap. 7 § i de sakkunnigas förslag) Paragrafen motsvarar 4 kap. 8 § fjärde stycket GB.Makarnas rätt att genast få bevis om vigseln är dock inte, som f.n., begränsadtill kyrklig vigsel utan gäller även vid annan vigsel. Detta kapitel överensstämmer, bortsett från enspråklig modernisering, med de fem första paragraferaa i 11 kap. GB. >§..' Är makarna ense om alt äktenskapet skallupplösas, har de rätt till