prop · GA0352 · 1986-12-31 00:00:00 — ler.Det organ som hitlills handhaft på centralmyndighet ankommande Prop. 1986/87:52uppgifter, EON, hade skön dessa uppgifter på elt utmärkt säll. Central-myndighelsfunktionernalöpte smidigt och effektivt. Sambandet mellan taxering och uppbörd, å enasidan, och indrivning å den andra, fordrade emellertid särskildasamordningsåtgärder främst i fråga om samverkan mellan de verkställande myndigheternamen också när del gällde prioritering och planering på central nivå för deolika verksamhetsgrenarna. Skalteindrivningen och indrivningen av andra offenlligamedel representerade och skulle under överskådlig framlid representera denövervägande delen av verksamheten hos kronofogdemyndigheterna. Bl.a. frånorganisatorisk synpunki var väl lämpat att ta hand om centralmyndighetsuppgiflernainom exekutionsväsendet. gällde framför allt uppgifter som avsåg delokala myndighelernas organisalion och drifl, lillsynsuppgifter, ADB-frågor samlutbildningsfrågor. övervägandeskäl talade således för att ceniralmyndighelsuppgifterna skulle läggas på riksskalieverkei,vilkel även blev det alternativ som föredraganden stannade för. Han förordadeatt inordnandet i skulle ske den . Remissinstansernasbehandling av förslaget till ny distriktsindelning medförde inle någon särskildkriiik av de föreslagna riktlinjerna. Däremoi kritiserades det konkretaförslaget av flera länsstyrelser som ansåg atl förslagel resulterat i för fådistrikt. Föredragande departementschefen anslöt sig i allt väsenlligl tiUutredningens förslag om principerna för en dislriklsindelning liksom tillutredningens förslag om tidpunkt för genomförandet. Vidutskottsbehandlingen i (CU 1972:7) tillstyrktes förslaget om val avcentralorgan. Utskottet fann därvid att önskad samverkan mellan taxerings- ochindrivningsmyndigheterna i fråga om informationsutbyte på det lokala planet iviss mån kunde lala för ett samordnai centralorgan även om betydelsen däravinte borde överdrivas. Då del gällde priorilering och planering var också ensamordning önskvärd, selt ur skatleupp-bördssynpunkt. För en samordning inom riksskatteverkettalade vidare bl.a. önskvärdheten av samverkan i fråga om ADB samt vissutbildning. Med hänsyn till det anförda ansåg sig utskottet böra tillstyrka Kungl.Maj:ts förslag i denna dd. Delförhållandet atl kronofogdemyndigheternas arbete hade en speciell och förallmänna och enskilda fordringar gemensam rättslig reglering borde dockbeaktas. Vidare borde noleras att en omläggning av förfarandet med centrala försiakrav på oguldna skaller ytterligare kunde förskjuta uppgifternas tyngd mot denjudiciella sektorn. Detsamma blev förhållandet om tillexekutionsväsendet överfördes uppgifter i fråga om betalningsförelägganden,konkurser m.m. Den nämnda möjliga ulvecklingen, ytterligare tänkbara reformeroch länsberedningens arbete kunde leda fill ställningstaganden som inle fickbindas av den med hänsyn till då rådande förhållanden valdaorganisationsformen. Detta talade i sin tur för att ceniralmyndighelsuppgifternaäven inom borde anförtros en särskild avdelning e.d. Utskottetinstämde vidare i alll väsenlligl med vad ulredningen och 18 departementschefenhade anfört om principerna för en ny distriktsindel- Prop. 1986/87:52 ning.Utskottet såg dock att det av flera orsaker kunde bli nödvändigt att modifierade föreslagna principerna. Bl.a. kunde del av geografiska skäl visa sigbehövligt att inrätta flera distrikt än utredningen föreslagit i län med stortytinnehåll. Inte minst viktigt torde vara alt företagare utan alllför tidsödanderesor fick möjligheter att vid behov kunna komma i konlakl med chefen för kronofogdemyndighelen.Vidare ansåg ulskollet all dislriklen borde dimensioneras så att arbelsvolymeninom varje distrikt blev avpassad på etl sådanl sätl all den avdepartementschefen väniade rationaliseringsvinsten ej förlorades. Av utskottetföreslagna jämkningar borde tas i beaklande vid del fortsatta inddningsarbelet. Riksdagenbeslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr. 3.4 utredning om distriktsindelning, arbets- och personalorganisationm.m. inom exekutionsväsendet () Ianslutning lill riksdagsbehandlingen av principförslaget om ny indelning avlandet i kronofogdedistrikt (prop. 1972:1, bil. 14) uppdrog Kungl. Maj:t ålexekutionsväsendets organisationsnämnd (EON) att, med utgångspunkt frånriktlinjerna i det framlagda principförslaget och med beaktande av dels civilulskollelsav godkända uttalande i frågan (CU 1972:7), dels erfarenhelerna avförsökverksamheten med ADB inom exekutionsväsendet, utarbeta förslag om - indelning av landet i kronofogdedistrikt - arbetsorganisation i kronofogdedistrikien,innefattande bl.a. slalioneringsorler ulanför kronofogdedistriklenscentralorter - personalorganisation med fördelning av personal påcentralort och slalioneringsorler - lidpunkt för genomförandet av en ny dislriklsindelning. Medanledning av att EONs arbetsuppgifier skulle inordnas i den 1juli 1973 gick uppdraget över på en särskild utredningsman som i oktober 1973slutförde uppdragel genom atl överlämna ell betänkande till chefen förcivildepartementet (Ds C 1973:3). Riktlinjerna för DAP-ulredningensförslag var desamma som föreslagils av och godkänts av dock med den modifiering som civilutskottets uttalande kunde föranleda. Utskottets önskemål om modifieringar av riktlinjerna hänförde sig i huvudsak lill kronofogdemyn digheternas serviceroll. Servicefunktionerna förtjänade därför enligt DAP-ulredningens mening all bli särskilt belysta. En närmare precisering av serviceinslagen i verksamhelen gjordes därför i utredningens belänkan de. Det konstaterades atl det förelåg etl klarl dokumenterat behov för allmänheten att få personlig kontakt med en kronofogde i de fall det var fråga om mera komplicerade rättsfrågor. Frekvensen av sådana silualioner bedömdes dock som så låg alt del inle var möjligt atl låta detla vara organisationspåverkande. I stället kunde detta servicebehov tillgodoses om kronofogdepersonalen bedrev reseverksamhel och träffade dem som 19 inle kundekomma lill centralorten aniingen genom besök hos dem eller Prop. 1986/87:52genom all iräffa dem på stationeringskontoren. Utredningen fann atl servi-ceproblemetinle löstes genom atl skapa ytterligare administrativa enheter kringkronofogdar med mindre verksamhetsområden. , som efter granskning och analys av UCE-ulredning-ensprinciper inte fann anledning atl modifiera dessa, avgav elt distriktsin-delningsförslagsom skiljde sig från pä en punkt. föreslogsdelat i två kronofogdedislrikt. Förslaget innebar således en reducering från81 kronofogdedistrikt till 36. Beiänkandei innehöll vidare förslag om stalionering avpersonal ulanför kronofogdemyndigheternas centralorter. Det innebar att samtligaf.d. centralorter blev slalioneringsorler för den exekutiva verksamheten lillsammansmed 54 andra orter som redan var slationeringsorter i rådande organisation. Enav de grundläggande principerna för val av lämplig staiioneringsort var atl avståndeiendast i undantagsfall ftck översliga för den som hade anledningall besöka myndigheten. Verksamheten skulle dessutom inom varje arbetsområde sålångl möjligl bedrivas från den ort där huvuddelen av arbeisunderlagel var koncenlrerad. Förslag till arbetsorganisation för såväl kronofogdedislriktav normallyp som för kronofogdemyndigheterna i , och Malmöavgavs av ulredningen. Förslagel för kronofogdedistrikien av normallyp innebarall vid varie myndighet skulle finnas en administrativ enhet för allmännaadministrativa göromål av stödjande karaklär, en cenlralavdel-ning med ensektion A för allmänna mål och en sektion E för enskilda mål och löneexekutionsamt en fältavdelning med en eller flera fältseklioner. Utredningen framhöllall det fanns all anledning att undersöka möjligheterna att frånlänsstyrelserna lill kronofogdemyndigheterna föra över huvuddelen av depersonaladministrativa göromålen som inle ansågs lämpade för centralhandläggning om distriktsinddningsförslaget genomfördes. Grundläggande för de tre storstadsmyndigheternasorganisation skulle enligt ulredningen vara alt den bringades i principiellöverensstämmelse med förslaget till normalorganisation av kronofogdedistrikienoch att en enhetlig organisalion av de tre distrikten borde eftersträvas.Större organisationsförändringar borde dock avvaktas tills del planerade ADB-stödetinfördes. För beräkning av personalbehovet använde sig utredningen isitt förslag om personalorganisalion för kronofogdemyndigheterna av samma poängberäkningssystemsom centralmyndigheten använde för atl mäta arbelsbelaslningen påmyndigheterna. För atl i någon mån råda bot på systemets konstaterade bristerkompletterades detla med ytterligare faktorer som åsattes särskilda poängtal.Hänsyn togs även till andra dimensioneringsgrundande förhållanden såsomväntade förändringar i arbetsvolym eller befolkningsunderiag, antalstationeringar, gäldenärsklientdets sammansättning m.m. Remissbehandlingen av DAP-ulredningens förslag resulteradei åtskillig negaliv kritik. Flertalel remissinstanser kritiserade förslaget till indelning av landet i kronofogdedistrikt. Del innehöll för få distrikt vilkel medförde sämre service för aUmänheten och mer resor för kronofogdepersonalen. Förslagettill ny arbetsorganisation godtogs dock av de flesla remissinslan- Prop.1986/87:52 serna medan däremot flerlalel ansåg all personalorganisalionen varför knappt tilltagen. Remisskritikenföranledde föredragande departementschefen att i prop. 1974:19 konstatera attkritiken hade en sådan tyngd alt förslagen inle kunde läggas lill grund förnågot ställningstagande från regeringens sida. En översyn av förslagel var istället nödvändig. Denna borde ske av en parlamentariskt förankrad utredningsom skulle lillsättas. 1974:19 av föredragande departementschefen väckta förslaget atl DAP-ulredningensförslag skulle ses över av en ulredning med pariamenlarisk sammansättningledde till atl en ulredning tillsattes för översyn av dislriklsindelning,arbets- och personalorganisation m.m. inom exekutionsväsendet. Ulredningen anlognamnel krono-fogdemyndighetsulredningen. Utredningensuppdrag var att med ledning av de av fastställda riktlinjerna förindelning av landet i kronofogdedistrikt klarlägga behovet av exekutiv personalav olika kategorier (kronofogdar, personal för fält-verkställighet m.fl.) påolika slationeringsorter så atl fullgod service åt allmänheten skulle kunnalämnas tiU rimliga kostnader för den exekutiva organisalionen. Dessutom borde ulredningenbeakla all kronofogdemyndigheterna kunde få vidgade arbelsuppgifler till följdav de reformer som förbereddes inom Kungl. Som ulgångspunkl föröversynen av arbetsorganisationen gällde att ADB skulle komma att införas som hjälpmedelinom exekutionsväsendet. Utredningensuppdrag fullföljdes med ell betänkande ijuni 1977 (SOU 1977:42). Arbeteti utredningen riktades i första hand in på landets indelning i kronofogdedistriktoch siaiioneringen av personal i distrikten. Under intryck av remisskritikenav tidigare distriktsindelningsförslag ulgick utredningen från att antaletdistrikt inte skulle minskas i den omfallning som lidigare hade föreslagits. Dekrav som de förutsedda nya arbetsuppgifterna ställde påkronofogdemyndigheternas kompetens och behovet av konlinuitel i verksamhetenkunde emellertid inte i alla avseenden lillgodoses i de relativt många småkronofogdemyndigheterna som fanns i exekutionsväsendet. Det ansågs därförofrånkomligt atl minska antalel kronofogdedistrikt för att därigenom få tillstånd större kronofogdemyndigheter. Närdet gällde kronofogdemyndigheternas organisafion strävade utredningen efteratt så långt som möjligl anslula fill de förslag som fördes fram i DAP-utredningen.Organisafionen av kronofogdemyndigheterna i , och sågssamtidigt över av i samförstånd med utredningen. Denna översynredovisades sedermera av direkl lill regeringen i en särskildrapport, den s.k. storstadsutredningen, som inte föranledde någon erinran frånutredningens sida. Utredningenföreslog att landet skulle delas in i 65 kronofogdedislrikt 21 motgällande 81 distrikt. En bärande princip var alt, så långt som del var Prop.1986/87:52 möjligl med beaktande av de särskilda förhållandena, avveckla de småkronofogdedistrikien med endast en kronofogde. I princip skulle distrikten ge arbetsunderlagför åtminstone två kronofogdar. Långa reseavstånd och sysselsällningspolitiskaskäl innebar dock att utredningen fann anledning atl modifiera principen i det s.k.allmänna stödområdet och områden med jämförbara förhållanden. Särskilt slöd i verksamhelenansågs vara erforderligt för de kvarvarande dislriklen med en kronofogde.Detta slöd föreslogs ankomma på den största kronofogdemyndigheten i länet att ombe-söija.Chefen för denna myndighel kunde därigenom på ett naluriigt sätt fördelastödinsatserna på tillgänglig personal. Utredningensprinciper för arbetsorganisationens uppdelning på centralort och slationeringsorteröverensstämde med DAP- utredningens förslag. Ett upprätthållande av principenom ett minsta reseavstånd för allmänheten kunde dock medföra atlarbeisunderlagel inte räckte för en heltidstjänst på siaiioneringen. En sådandeltidstjänst borde enligt utredningens uppfattning kunna kombineras på ortenmed annan deltids-Ijänsi inom skatleförvallningen, t.ex.deklarationsgranskning. Utredningen föreslog atl indragning av stalioneringfick ske endast när det inte avsevärl försämrade den service somkronofogdemyndigheten kunde lämna genom siaiioneringen. Ulredningensförslag till ny organisation för kronofogdemyndigheterna i normaldistrikt avvekfrån DAP-förslaget såtillvida att i stället för att administrativa enheterskulle inrättas på myndighelen föreslog utredningen i stället att de allmänadminislrativauppgifterna normalt borde ankomma på en sekreterare hos chefskronofogden ellervid behov ett sekretariat. Den hell övervägande delen av remissinslanserna tillstyrktehuvudprincipen atl dislriklen skulle ha så stor arbetsmängd atl det gav fullsysselsättning ät minst två kronofogdar. Däremot var många remissinslanser,främst etl anlal länsstyrelser, fortfarande kritiska till atl förslagetinnehöll för få dislrikl. Förslagel om bibehållande av nuvarande stationeringartillslyrktes av de flesta remissinslanser. Organisalionsförslaget vann allmänanslutning bland dem som hade ytlral sig i frågan. Förslaget om stödåtgärderför dislriklen med en kronofogde möttes dock med tveksamhet av flertaletremissinstanser. Flera länsstyrelser ansåg att det ankom på dem alt fördelapersonal inom länen. Bemanningsmodellen i utredningsförslaget godkändes av flertalelremissinstanser. Föredragandedepartementschefen ansåg i prop. 1977/78:129 atl de för delar som förslaget förde med sig i vad avsåg förbättrade fömtsättningar atl möta nya arbetsuppgifter och att bemästra målens ökade komplexitet inte uppvägde nackdelarna med minskad service och negativa effekler för regional- och sysselsättningspolitiken. Han förklarade sig därtor inle be redd all acceptera de föreslagna förändringarna utan förordade all den gällande indelningen skulle bestå. Förslaget om stöd för kronofogdedislrikt med en kronofogde biträddes, dock att skulle agera om sådana ålgärder påkallades. Förslaget om kompletlerande arbetsuppgifier för innehavare av deltidstjänst på stalionering fann departementschefen så 22 angelägelalt det tillstyrkles trols remisskritiken. Även organisationsför- Prop.1986/87:52 slaget tillslyrktes för genomförande med undantagför kronofogdemyndigheten i Siockholm som på grund av inflyttning i nya lokalermedgavs atl genomföra den nya organisationen den . Civilutskolielhade inle något atl erinra mot del som anförts i proposilionen och hemslälldedärför om godkännande. biföll sedermera utskottetshemställan (CU 1977/78:26, rskr. 3.6 översyn av kronofogdemyndigheternas arbetsorganisation Ijanuari 1983 uppdrog verksledningen i riksskaiteverket åt en projektgrupp inomverkel all i en första etapp göra en översyn av landets indelning i kronofogdedislriktoch därvid även behandla frågan om stalioneringar utanför centralorten idistrikten. Vidare skulle förändringseffekterna för personalen beaklas ochhandlingslinjer dras upp för atl lösa uppkommande personalfrågor i anledning avförslaget. Gruppen skulle även utarbeta förslag till besparings- och rationaliseringsålgärderi enlighet med de direktiv som angavs i punkl 8 i regleringsbrevel förkronofogdemyndigheterna förbudgeiårei 1982/83. Efter statsmakternasprincipiella ställningstagande skulle sedan i en andra etapp delaljförslag tillförändringarna redovisas och hur de skulle genomföras. Gruppenulgick i sitt översynsarbete från vissa grundläggande principer. Kronofogdemyndighelernaskulle efter reformen ha kompetens och bemanning för alla de uppgifter som enkronofogdemyndighet hade atl utföra, dvs. även tillsyn i konkurs, exekutivaförsäljningar av fast egendom m.m., handläggning av svårare indrivningsfall samlmedverkan i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. Myndigheterna skulledessutom i alll väsentligt kunna klara sig själva i administrativt hänseende.Organisationen skulle dels vara flexibel, dvs. i huvudsak okänslig föronormala påfrestningar vid arbetstoppar och sjukledigheter för personalen, delsvara självförsörjande på rekryleringspersonal. Myndigheten skulle vidare varaså slor all personalutvecklingen främjades och att befattningshavare påledningsnivå kunde beredas adekvata arbetsuppgifter med i huvudsak full sysselsättning.Den skulle också upprätthålla en viss servicenivå geniemot allmänheten.Distriktsgränserna skulle i möjligaste mån ansluta till befintliga administrativaoch judiciella gränser. För atl ge kronofogdemyndighelerna de personella ochformella förutsättningarna atl lösa sina arbelsuppgifler ansåg gruppen altdistrikten därför måste göras större, i flertalel fall så stora som länsdistriki. Islalioneringsfrågan fann gmppen atl personalens geografiska placering måste begränsas till ett förre antal platser med så stor personalstyrka att myndighetsföreträdare allfid var anträffbara. Först då kunde myndigheter na bjuda fullgod service åt allmänheten. Detta innebar alt stationeringsom- rådena blev relativt stora om arbeisunderlagel dessutom skulle ge full sysselsättning ål personalen på lokalkontoren. Den enskilda myndigheten föreslogs själv fä ordna silt serviceutbud, t. ex. genom öppethållande vissa tider på andra orter än centralorten. Föratt effektivisera verksamheten i kronofogdemyndigheterna lade Prop. 1986/87:52 gruppenäven fram förslag till en ny organisationsmodell för dessa. Förslaget grundadesig på en analys av gällande arbelsuppgifler och deras olika samband medvarandra. Även myndighelernas arbetskraftsbehov utreddes. Därvid skeddebemanningsberäkningarna med utgångspunki i anlalel gäldenärer i stället för deti tidigare utredningar använda poängberäkningssystemet. Resultatet avberäkningarna visade alt det totala personalbehovet för exekulionsväsendetminskade med omkring 300 årsarbetskrafter. Gruppensförslag innebar atl anlalet kronofogdedislrikt minskade från 81 lill 33. Inom kronofogdedisiriklenskulle verksamhelen bedrivas från en centralort och etl eller fleralokalkontor. Antalet sådana kontor föreslogs bli 57 varav 48 utgjordes av konlorenpå de indragna kronofogdemyndigheternas centralorter. Nio stalioneringar i denlidigare organisationen behölls som lokalkontor reslen föreslogs bli indragna. Förslagetlill ny arbelsorganisalion för kronofogdemyndigheterna innebar all dessadelades in i en administrativ enhet, en enhel för lillsynen i konkurs, ensärskild fallenhet för komplicerade mål och en eller flera fältenheteruppdelade i fältseklioner. Lokalkontoren inordnades i fältenheterna somfältsektioner. Chef för administrativa enheten skulle vara en handläggare medanövriga enheter skulle ledas av vardera en kronofogde. Som chef för fällsektionföreslogs en kvalificerad exekuliv tjänsteman. Riksskatteverketfann vid sin behandUng av gruppens förslag all della innebar alllförlångtgående förändringar. Med bibehållande av kraven på produktivitet och effektiviieiansåg verket atl elt större antal distrikt kunde vara inrättade. Även etl någolstörre anlal av nuvarande stationeringar borde vara kvar som lokalkontor. På såsätt kunde behovet av god person-och lokalkännedom ytteriigare tillgodoses.Beträffande de framlagda or-ganisalionsförslagen ansåg verket sig inte börabehandla dem förrän statsmakterna lagil ställning till en framlidadistriktsförändring. Riksskatteverketsförslag till ny indelning av landet i kronofogdedislrikt innebar en minskningav antalet distrikt från 81 till 45 och alt lokalkontor skulle inrättas på ytteriigare11 av stationeringsorterna så att antalet lokalkontor blev 68.Riksskatteverkets förslag lämnades lill regeringen och remissbehandlades. Etlflertal remissinstanser, bl.a. 13 länsstyrelser, instämde i att förändringarnai verksamhelen påkallade en dislriktsreform så att distrikten anpassades tillde nya fömtsättningarna. Den ojämna arbetsbelastningen på olikakronofogdemyndigheter upplevdes som ell problem. Åtskilliga remissinstanserframhöll atl del var angelägel alt efter fyra utredningar slutligt la ställninglill en långsikfig lösning av disiriklsindelningen. Etl genomgående drag iremissyttrandena var att de kronofogdemyndigheter som skulle få vidkännasinskränkningar liksom även berörda kommuner i regel var negativa till förslagetmedan de som kunde förvänta sig förstärkningar var positiva, Allalänsstyrelser utom sex avstyrkte emellertid förslaget huvudsakligen av regionalpolifiskaskäl. 3.7Riksdagens revisorers rapporter Prop. 3.7.1Kronofogdemyndigheternas verksamhet och beskattningssystemen (rapport1983/84:4) Päförslag av civilulskoll påbörjade revisorer engranskning av exekutionsväsendet, främst kronofogdemyndigheternas användningav sina personalresurser för handläggning av allmänna mål. Granskningen komäven alt omfatta myndigheler som var verksamma på skatteområdet eftersomkronofogdemyndigheternas verksamhet var beroende av förfarandet hos ochorganisationen av dessa myndigheter som utgjorde kronofogdemyndigheternasviktigaste uppdragsgivare. Granskningen var dock inte fullständig eflersomkronofogdemyndigheternas handläggning av de enskilda målen samt ärendena inteomfattades av granskningsuppdraget. En sådan granskning skedde senare ochredovisades i en särskild rapport. Revisorernasgranskning ledde fram till etl antal förslag till åtgärder, bl.a. en radtekniska förbättringar i samband med uppbörd och indrivning av skall. Beiräffandekronofogdemyndigheternas organisationstillhörighet förordade revisorerna etlsammanförande av kronofogdemyndigheterna med de lokala skattemyndigheterna såatt de kunde ingå som en del i en regional/lokal skatteadminislralion. På såsätt skulle del bli möjligl atl få en enhetlig ledning för laxering,debitering, uppbörd och indrivning med ett totalansvar vid utnyttjandet av detillgängliga resurserna. I avvakian på en principplan för organisalionen på beskattningsomrädeiborde enligt revisorerna en ny dislriktsorganisalion förkronofogdemyndigheterna inle genomföras. Iförslag lill (1983/84:24) begärde revisorema med slöd av sin rapport eltlillkännagivande om bl.a. riktiinjema för skatte- och indriv-ningsväsendelsframtida organisation. (SkU 1984/85:3) avstyrkte emellertidförslaget och yttrade i samband därmed atl del inte då var aktuellt alt laställning till revisorernas förslag atl kronofogdemyndigheterna borde inordnasi någon form av regionala skatteverk. I stället borde man avvakta ytterligareunderlag från de uiredningar som arbetade med dessa frågor. Detsamma gälldefrågan om landels indelning i kronofogdedistrikt. Till dess etlställningstagande förelåg borde den nuvarande distrikisorganisationen ihuvudsak bibehållas. Däremoi förelåg inget hinder enligl utskottets mening attarbets- och personalorganisationen successivi anpassades till nyaarbetsförutsättningar. biföll utskottets hemställan (rskr 1984/85:32). 3.7.2Kronofogdemyndigheternas utnyttjande av personalresurserna (rapport /86:7)