prop · GA03106 · 1986-12-31 00:00:00 — vasefter ansökan av åklagare eller den dömde, när det finns skäl till det." 28 kap. 3 § - Prop. Imotiveringen anges två syften såsom de viktigaste bakom förslaget att rätten idomslutet skall ange hur långt fängelsestraff som skulle ha ådömts, om fängelsei stället hade valts som påföljd. Dels skall upplysningen vara vägledande fördomstolen, om det senare blir aktuellt att undanröja skyddstillsynen. Delsskall den dömde få veta vad han riskerar i händelse av misskötsamhet. Vadrätten uttalat kommer enligt förslaget att kunna överklagas till högre instansutan att talan behöver föras mot domen i övrigt. Detalternativa fängelsestraffet kommer emellertid normalt aldrig att dömas ut förbrottsligheten i fråga. Domstolen är nämligen inte bunden därav vid ettundanröjande och den dömde kan följaktligen inte med säkerhet veta vad hanriskerar om han inte sköter sig. Tvärtom sägs i det föreslagna tillägget till 9§ blott att straffet skall "beaktas" när vid ett undanröjandefängelse skall ådömas. Av motiven framgår att det alternativa fängelsestraffetkan tänkas bli utdömt utan avräkning bara vid ett snabbt och grovt återfall i missbmk.Givetvis kommer straffmätningen då att kunna överklagas i vanlig ordning. Lagrådetvill inte motsätta sig en föreskrift om att upplysning skall lämnas om detfängelsestraff som domstolen anser att brottsligheten i och för sig förskyller.Det största värdet härav torde ligga i den psykologiska betydelse somupplysningen kan få för den dömde. Däremot finns det knappast anledning attdetta för framtiden enbart vägledande uttalande skall kunna bli föremål försärskilt överklagande. Ettenkelt sätt att bibehålla föreskriften utan att ge den sken av att betyda merän vad som i realiteten är fallet är att låta upplysningen om det alternativafängelsestraffet lämnas i domskälen och inte i domslutet. Då följer automatisktatt uttalandet som sådant inte är överklagbart. Om talan fullföljs mot domen påskyddstillsyn kan självfallet högre rätt göra en ny bedömning också av fråganom det alternativa fängelsestraffets längd. Genom särskilda föreskrifter om deunderrättelser som skall utgå, när en dom på skyddstillsyn med frivilligtantagen behandlingsplan har meddelats, kan man tillse att upplysning om detalternativa fängelsestraffet alltid kommer att lämnas den dömde. Pågrund av det anförda föreslår lagrådet att ordet "domslutet" i detnya tredje stycket byts ut mot "domskälen". Avhänvisningen till 26 kap. 16 § följer att övervakningsnämnd kan ändra eller upphäva meddelade föreskrifter och även meddela nya föreskrifter. Denna befogenhet torde avse sädana föreskrifter som anges i 26 kap, 15 §, Nämnden bör emellertid också ha möjlighet att ändra eller upphäva en föreskrift enligt 27 kap. 5 § andra stycket (jfr sista stycket i paragrafen). Däremot bör den inte kunna meddela någon ny sådan föreskrift. Lagrådet föreslår att till första stycket av förevarande paragraf fogas en mening av 87 följande lydelse:"får ändra eller upphäva en före- Prop.1986/87:106 skrift av sistnämnda slag när det finns skäl till det." Omden som har dömts till skyddstillsyn fålls till ansvar för ytterligare brottkan domstolen enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 förordna att skyddstillsynenskall avse även det eller de nya brotten. Domstolen kan också enligt samma lagmm,punkt 2 låta skyddstillsynen bestå och döma särskilt till påföljd för den nyabrottsligheten. Väljs något av dessa alternativ har domstolen enligt 6 § andrastycket möjlighet att meddela nya föreskrifter, exempelvis om att dendömde skall följa en upprättad behandlingsplan. Omen föreskrift av detta slag meddelas synes det, under de fömtsättningar somanges i det föreslagna nya tredje stycket i 28 kap. 3 §, böra åligga domstolenatt i domen lämna en sådan uppgift om fängelsestraff som föreskrivs där.Straffet bör avse hela den brottslighet som omfattas av skyddstillsynsdomeneller med andra ord det straff som skulle ha dömts ut, om domstolen i ställethade valt att undanröja skyddstillsynen och döma till fängelse för densammanlagda brottsligheten. Vidare bör domstolen kunna föreskriva omrapporteringsskyldighet enligt 28 kap. 6 § andra stycket. Omregeln i 34 kap. 1 § första stycket 1 tillämpas i anslutning till en skyddstillsynsdom,där uppgift om fängelsestraff har lämnats enligt 28 kap, 3 § tredje stycket,bör det vara möjligt för domstolen att ändra denna uppgift med hänsyn till dennya brottslighten. Underhänvisning till det anförda föreslår lagrådet att till 34 kap. 6 § andrastycket fogas en andra mening av följande lydelse: "Har den dömde åtagitsig att följa en sådan behandlingsplan som avses i 28 kap. 1 § fjärde stycket,tillämpas även 28 kap. 3 § tredje stycket och 6 § andra stycket." Förslagenlämnas utan erinran. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, statsråden , , ,, , , , , R. , , ,, , , G. , Lönnqvist Proposition om ändring i m. m. (s. k.kontraktsvård m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande m.m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till lag om ändring i broUsbalken m.m. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Förslagettill lag om ändring i I27 kap. 5 § föreslås enligt remissen bestämmelser som innebär attdomstolen, när den dömer till villkorlig dom, skall kunna meddela en föreskriftom att den dömde skall biträda målsäganden med arbete, som syftar till attavhjälpa eller begränsa den skada som har vållats genom brottet eller somannars i belysning av brottets eller skadans art framstår som lämpligt. Enligtdet föreslagna tillägget till 28 kap. 6 § första stycket avses en sådanföreskrift kunna meddelas även vid dom på skyddstillsyn. Lagrådethar förordat bl. a. att bestämmelsen utformas så att en föreskrift av dettaslag skall få åläggas enbart för att avhjälpa skada på egendom. Syftetmed de aktuella föreskrifterna är - som framhölls i remissprotokollet - iförsta hand av pedagogisk art. Klart är också att dessa i första hand äravpassade för fall dä egendom har förstörts eller skadats till följd av brottetoch det framstår som lämpligt att gärningsmannen åläggs att ställa till rättaefter sig. Möjligheten att tillämpa den även vid andra skador än renaegendomsskador uteslöts emellertid inte. Tanken var dock naturligtvis inte attt. ex. en tjuv skulle kunna åläggas att hos målsäganden arbeta in värdet av vadsom stulits. 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . Jagkan hålla med lagrådet om att den i remissprotokollet föreslagna Prop.1986/87:106 lydelsen efter orden kan leda för långt. Jag vill därför så tillvida ansluta mig till lagrådets förslag att jag föreslär att orden "ellerannan skada" i bestämmelsens första mening får utgå. Därmed kommer denbara att kunna tillämpas vid brottslighet som innefattar någon form avskadegörelse eller åverkan. Något krav på att domen avser just dessa brott bördäremot inte ställas upp. Även den som döms för exempelvis stöld eller hemfridsbrottbör kunna åläggas att ställa till rätta efter sig om han åstadkommit skada vidbrottets begående, i de fall detta framstår som lämpligt från de olikasynpunkter som här skall beaktas. Iremissprotokollet har vidare påpekats att det infe sällan kan inträffa att skadanredan är avhjälpt, när domstolen dömer i målet. Med sikte på sådana fall harföreslagits att gärningsmannen i stället för att avhjälpa skadan skall kunnaåläggas att utföra ett annat arbete som i belysning av brottets och skadans artframstår som lämpligt. Lagrådetanser att den sistnämnda formuleringen är för obestämd och att den leder tankennärmare samhällstjänst än vad som är avsett. Från lagrådets sida förordas attföreskriften enbart bör avse avhjälpande av den skada som uppkommit genom brotteteller annan, liknande brottslighet. Jagkan så till vida dela lagrådets uppfattning att jag anser att huvudregeln börvara att föreskriften skall ta sikte på att avhjälpa skador som har uppkommitgenom brottet eller annan liknande brottslighet. Däremot anser jag atttillämpningsområdet blir alltför begränsat, om bestämmelsen ges en sårestriktiv utformning. Tänkbart är ju att något nytt liknande brott inte harbegåtts mot målsäganden eller att gärningsmannen saknar kvalifikationer attavhjälpa skadan efter just det brott som han har begått, medan däremot andralämpliga arbetsuppgifter står till buds. Som påpekades i lagrådsremissen tordeden aktuella föreskriften få sin huvudsakliga betydelse vid brott motoffentliga institutioner t. ex, skolor och allmänna kommunikationsmedel - ochtillämpningen bli beroende av ett initiativ från huvudmannens sida. Pådenna punkt liksom i övrigt synes man sakna anledning räkna med annat än att denya föreskrifterna kommer att tillämpas på ett förnuftigt och omdömesgillt sättav domstolarna. Jag är mot den angivna bakgmnden inte beredd att gå lagrådet tillmötes på den här punkten. Jagansluter mig till lagrådets förslag till ändring i paragrafens tredje stycke. Enligtdet remitterade förslaget (28 kap. 3 § ) är det meningen attdomstolen, när skyddstillsyn med kontraktsvård ådöms, i domslutet skall angehur långt fängelsestraff som skulle ha ådömts, om fängelse i stället hade valtssom påföljd. En sådan uppgift skall emellertid lämnas bara, när den planeradebehandlingen är av avgörande betydelse för att skyddstillsyn bedöms vara entillräckligt ingripande påföljd, dvs. när påföljden annars skulle blifängelse. Lagrådethar förordat att uppgift om det alternativa fängelsestraffet skall lämnas idomskälen och inte i domslutet. 1remissprotokollet har betonats att upplysningen om det alternativa fängelsestraffet tjänar bl. a, tvä syften. Dels får den dömde därigenom veta 90 vad han riskerar, om haninte genomför våfdéii i enlighet med sitt åta- Prop. 1986/87:106 gande.Dels skall upplysningen tjäna som vägledning, om det i ett senare skede bliraktuellt att undanröja skyddstillsynen med kontraktsvård och bestämma påföljdenför brotten till fängelse. Sommotivering till sitt förslag har lagrådet hänvisat till att uppgiften om detalternativa fängelsestraffet inte anses vara bindande för domstolen om det iett senare skede blir aktuellt att undanröja skyddstillsynen och attmöjligheten att överklaga enbart uppgiften om det alternativa straffet kan skapaonödiga problem. Ävenom jag kan ha viss förståelse för dessa synpunkter anser jag ändå övervägandeskäl tala för den lösning som valts i remissen. Upplysningen om det alternativafängelsestraffet är till sin natur inte ett domskäl. Både för den dömde och fördomstolen i ett eventuellt senare mål om undanröjande av skyddstillsynen måstedet vidare vara en fördel, om det av själva domslutet tydligt framgår hurallvarlig den aktuella brottsligheten har ansetts vara. Det förhållandet attuppgiften inte är bindande för framtiden utgör enligt min mening inte någotavgörande argument mot att den skall tas in i domslutet. Tilldet anförda skall fogas att uppgiften om det alternativa fängelsestraffetavses få betydelse när det gäller att i ett konkret fall fördela kostnadernaför kontraktsvården mellan kriminalvärden och den berörda kommunen. Till denfrågan skall jag strax återkomma. Omuppgiften om det alternativa straffet tas in i domslutet, är det enligt minmening också mest naturligt att den kan bli föremål för överklagande liksom attuppgiften kan ändras av högre rätt, om domen överklagas i ansvars- ellerpåföljdsdelen. Som jag ser det finns det heller knappast någon risk för att ifall av det slag som här avses enbart det alternativa straffet kommer attöverklagas i någon större utsträckning. får man naturligtvis följautvecklingen. Visar det sig att det förekommer okynnesöverklagandenpå den här punkten, får man överväga åtgärder för att komma till rätta meddetta. Jagansluter mig till vad lagrådet har anfört i anslutning till 28 kap. 6 § och 34kap. 6 § och föreslår att bestämmelserna utformas på det sätt somlagrådet har föreslagit med den justering som föranleds av att jag föreslår attdet remitterade förslaget skall kompletteras på ytterligare en punkt. Ilagrådsremissens allmänna motivering har sålunda förutsatts att det inom ramenför de olika behandlingsplaner för missbrukare som kan bli aktuella skall kunnaförekomma att den glömde åtar sig att lämna blod- eller urinprov eller utandningsprovtill kontroll av att han håller sig drogfri. Med hänsyn till bestämmelserna omskydd mot bl. a. påtvingat kroppsligt ingrepp i 2 kap. 6 § regeringsformen kandet göras gällande att en ordning som innebär att den dömde under härifrågavarande förhållanden åtar sig skyldighet att underkasta sig kontroller avangivet slag kräver uttryckligt lagstöd (jfr till det anförda JO 1984/85 s.227). Föratt det inte skall råda någon tvekan på den här punkten föreslår jag att en bestämmelse införs om att behandlingsplanen vid dom på skydds tillsyn med kontraktsvård - får innehålla föreskrifter om att den dömde 91 åtar sig skyldighet attgenomgå kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Den bestämmelsen börlämpligen placeras i ett tredje stycke till 28 kap. 6 § Förslagettill lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Enligtdet remitterade förslaget kompletteras 34 § med en ny mening där det föreskrivsatt det vid prövning av s. k. 34 §-placeringar särskilt skall beaktas om denintagne behöver vård eller annan behandling mot missbruk av beroendeframkallandemedel. Somframgår av vad som uttalats i lagrådsremissen är avsikten att ge stöd åt denpågående utvecklingen när det gäller 34 §-placering av missbrukare. Någotuttalande beträffande placeringar för annat ändamål gjordes däremot inte. Isamband med att lagmmmet nu föreslås ändrat vill jag emellertid här ta uppytterligare en tillämpningsfråga. Dethar fömtsätts (prop. 1974:20 s. 96) att 34 §-placering kan förekomma bl. a. förvärnpliktstjänstgöring. Detta förekommer också i praktiken, låt vara iförhållandevis blygsam utsträckning. Jag anser det angeläget att i dettasammanhang understryka vikten av att en likformig praxis iakttas när det gällerplaceringar för detta ändamål. 1 sakens natur ligger också att en viss restriktivitetbör iakttas med sådana placeringar, detta inte minst med hänsyn till intressetav att det straffrättsliga sanktionssystemet behåller sin förankring hosallmänheten. Klart är dock att placering för värnpliktstjänstgöring med stödav 34 § KvaL kan vara motiverad bl. a. i fall dä den utgör en oundgänglig fömtsättningför att någon skall få fullgöra militär grundutbildning i omedelbar anslutningtill anstaltsvistelsen och helt kort strafftid återstår före frigi vningen. Utövervad jag nu har anfört bör några redaktionella ändringas göras. 2 Kostnadsansvaret för kontraktsvård Avslutningsvisvill jag här ta upp frågan om fördelningen av kostnaderna för kontraktsvård.Jag föreslår i den delen att samma principer som gäller i fråga omkostnadsansvaret för sådan vård som anordnas med stöd av 34 § KvaL i alltväsentligt skall tillämpas. Har domstolen i domen angivit det fängelsestraffsom skulle ådömts, om fängelse i stället hade valts som påföljd, skallkriminalvården svara för vårdkostnaderna fram till den tänkta tiden förvillkorlig frigivning, beräknad med utgångspunkt från det alternativafängelsestraff som anges i domen. Kommitténsförslag i den här delen överensstämmer i allt väsentligt med vad jag föreslår. Remissinstansernahar i allmänhet godtagit kommitténs förslag. Från flera håll har emellertid framhållits att ett förtydligande kan behövas när det gäller frågan om det är den dömdes hemkommun, vistelsekommun 92 eller den kommun somsenast haft kontakt med honom som skall svara för Prop. 1986/87:106 vårdkostnaderna,när dessa inte skall bäras av kriminalvården. Närdet gäller skälen för mitt ställningstagande vill jag först erinra om vad somför närvarande gäller i fråga om kostnadsansvaret för de olika slag av vård somkan aktualiseras i anledning av kontrakts vård. Huvudmanför vad som kallas hem för vård eller boende är oftast en primärkommun eller enlandstingskommun (eller ett kommunalförbund). Huvudmannen kan också vara enideell organisation eller en stiftelse. Isamband med att alla statliga vårdinstitutioner överfördestill kommunerna träffades en överenskommelse om att staten skall ge ut bidragför driften av hem för vård eller boende (prop. 1980/81:196). Statsbidragetsstorlek bestämdes med utgångspunkt i statens tidigare kostnader förverksamheten. har ett nytt statsbidragssystem för missbrukarvårdm.m. införts (prop. 1985/86:151). Av statsbidraget som uppgår till 810milj, kr., utbetalas huvuddelen, 610 milj, kr, direkt till kommunerna. Dessahar härigenom fått en större frihet i valet av värdformer. Det totalastatsbidraget beräknas utifrån det tidigare statsbidragssystemet, vilket bl. a.innebär att kommunsektorn som helhet får statsbidrag för högst av styrktanettokostnader för inackorderingshem och behandlingshem. För att underlättaförändringar av insitutionsvärden går en del av statsbidraget, för 30milj. kr,, till s, k, omstruktureringsbidrag. Huvudmännenför de tidigare statliga ungdomsvårdsskolorna och nyk-terhetsvårdsanstalternaerhåller vidare s. k. platsbidrag. Dessa statsbidrag ersatte de tidigarebidragen till hem för vård eller boende samt alkoholpoliklinikerna ochvärdcentralerna. Närdet gäller kriminalvärdsklienter som placeras på en sådan institution gällerdock i viss mån särskilda regler. För dem som är inskrivna i kriminalvårdsanstaltmen placerade på institutionen med stöd av 34 § KvaL anses kriminalvården, dvs.staten, ha kostnadsansvaret. för villkorlig frigivning - eller, vidsä korta straff att villkorlig frigivning ej blir aktuell, dagen för frigivning- är det vistelsekommunen som har detta ansvar. För frivårdsklienter bärvistelsekommunen hela kostnadsansvaret. Denorganiserade familjevården för vuxna narkotikamissbrukare drivs främst avkommuner med stöd av föreningar och stiftelser. Bland de organisationer somstår bakom denna verksamhet märks RLF, RFHL, m.fl. 1 dessa fall finansierasverksamheten genom vårdavgifter som tas ut per klient och vårddag och sombetalas av resp. kommun. Ersättningen till de anslutna familjerna ifamiljevårdsenheterna följer i stort Svenska Kommunförbundetsrekommendationer. Den organiserade familjevården finns också i ett parkommuners regi. Kostnaderna för familjevård är lägre än kostnaderna förplacering av missbrukare på behandlingshem. Förden allmänna sjukvården ansvarar landstingen samt de kommuner som inte ingår ilandstingskommun. Sjukvården finansieras främst skattevägen. Öppnamottagningar för alkoholmisbrukare, s. k. alkoholpolikliniker, drivs av primärkommuner ofta med ekonomiskt stöd av landsting. Det finns också speciella resurser för medicinsk behandling av alkoholmissbm- 93 Resurserna är dockspridda på många olika huvudmän. a. driver Prop. 1986/87:106 mångareligiösa och andra frivilliga organisationer sådan verksamhet. Narkotikamissbrukarebehandlas i öppen vård främst via s. k. narko-manvärdsbaser och specialiserade missbmksgmpperinom . Denna verksamhet är under stark utveckling främst på gmndav den ökade satsningen på narkomanvård utifrån AIDS-epidemin. Verksamhetenfinansieras med kommunala medel och genom statligt projektstöd. Huvudansvaretför insatser inom missbmkarvården åvilar alltså kommuner och landsting.Statsbidrag utgår som nämnts till huvudmännen som bidrag till missbrukarvården.Riksdagen har efter förslag från regeringen (prop. 1985/86:171) anslagitsärskilda medel för bekämpningen av AIDS. För /87 har anvisats75 milj. kronor. I dessa medel ingår stöd för insatser inom narkomanvärden påen rad områden, bl. a. åtgärder för att stimulera utbyggnaden avbehandlingshem. Kommitténpåpekar att frågan om vem som skall stå för vårdkostnaderna förkontraktsvården kan lösas på två sätt. Antingen kan de allmänna principer förkostnadsansvaret och vårdansvaret som gäller enligt följas,vårdkostnaden skulle då ytterst bäras av hemkommunen. Den andra lösningen äratt fördela vårdkostnaderna på samma sätt som skulle ha skett, om ett ovillkoriigtfängelsestraff i stället hade ådömts och vården ägt mm med stöd av 34 § Kval.Kriminalvården skulle då ha kostnadsansvaret fram till en tänkt tidpunkt för frigivningfrån anstalt, varefter hemkommunen skulle ta över detta ansvar. talar de starkaste skälen för att kostnadsansvaret förkontraktsvården fördelas på samma sätt som gäller för vård med stöd av 34 § KvaLunder verkställighet av fängelsestraff. Det innebär att kostnadsansvaret förkontraktsvård på vanligt sätt primärt skall åvila vårdinstitutionens huvudman,men att kriminalvården skall betala vårdavgiften för de platser som tas ianspråk fram till en tänkt tidpunkt för villkorlig frigivning och atthemkommunen därefter skall svara för avgiften, i de fall den inte själv ärhuvudman. Jagkan i likhet med remissinstanserna ansluta mig till kommitténs förslag i denhär delen såvitt gäller de kostnadsfördelningsfrågor som uppkommer mellanstaten samt primär- och landstingskommuner. Förslaget - som alltså utgår fråntanken att kontraktsvården skall kombineras med villkorligt fängelse - kan utansvårighet förenas med den av mig föreslagna konstmktionen för fall dåmöjligheten att tillgripa kontraktsvård har varit avgörande för domstolens valav påföljd. Konstruktionen innebär som förut har angetts att domstolen idomslutet skall ange det fängelsestraff som skulle ha ådömts, om i ställetfängelse hade valts som påföljd. Det rör sig här i praktiken om fall därpåföljden skulle ha blivit fängelse, om möjligheten att döma till skyddstillsynmed kontraktsvård inte hade utnyttjats. Inte minst mot den bakgrunden ter detsig naturligt att kriminalvården i dessa fall övertar kostnadsansvaret förkontraktsvården då villkorlig frigivning eller, vid kortastraff, frigivning skulle ha ägt mm. Tidpunktenför den tänkta villkoriiga frigivningen bör beräknas enligt gällande huvudregel, dvs. efter halva strafftiden. om hur ansvaret för tidendärefter i förekommande fall skall fördelas Prop. 1986/87:106 mellan hem-och vistelsekommun synes inte kunna lösas genom straffrättslig lagstiftningutan måste bedömas utifrån principerna i socialtjänstlagstiftningen (jfrsocialberedningens betänkande, SOU 1986:19, Aktuella socialtjänstfrågor). Denlösning som jag sålunda förordar innebär att kostnadsfördelningen kommer attfölja samma principer som dem som gäller i fråga om sådan vård som etablerassom ett inslag i verkställighet av fängelsestraff med stöd av 34 § KvaL. Jagutgår från att man vid överläggningar om statsbidraget till missbrukarvårdbeaktar konsekvenserna av detta förslag. Skulle som ett resultat av framtidaöverenskommelser principerna ändras när det gäller 34 §-placeringarna, börgivetvis motsvarande ändringar aktualiseras när det gäller kontrakt svärd. Vadjag nu har anfört medför att kostnadsansvaret för kontraktsvården i storutsträckning kommer att åvila kriminalvården. Som jag ser det bör detta i sinmån vara ägnat att bidra till stimuleringen av en fortsatt utbyggnad avvårdresurserna. Några egentliga kostnadsökningar kommer det dock inte att blifråga om, eftersom det i dessa fall rör sig om personer som annars skulle hadömts till fängelse. Både för kriminalvården och från samhällsekonomisksynpunkt uppstår i stället en nettobesparing. Självfallet måste effekternafrån beläggningssynpunkt av den nya ordningen studeras noga vid planeringeninom kriminalvården. Förfall dä domstolen meddelar föreskrift om värd och behandling i samband med endom på skyddstillsyn utan att ange någon strafftid i domen är någon ändring inuvarande principer inte påkallad. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen attanta de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 1986/87: 106 Kommitténsarbete utgör ett led i det kriminalpolitiska utvecklingsarbete som går ut påatt minska användningen av frihetsberövande påföljder. För kommitténs del haruppgiften varit att finna effektiva alternativ till frihetsstraff. Kommitténhar därvid haft att arbeta efter två huvudlinjer.