prop · GA03151 · 1986-12-31 00:00:00 — Med hänsyn tilljuryrältegångens speciella karaktär är det i och för sig inte förvånande atldet tid efter annan har förts fram förslag att juryprövningen skall ersättasmed andra processformer. MMU föreslog i sitt huvudbetänkande att allaytlrandefrihelsmål skulle koncentreras till en enda för hela riket gemensamyttrandefrihetsdomstol, knuten till . Den domstolen skulledöma utan medverkan av jury. Vid remissbehandlingen av MMU;s förslag var meningarna ihög grad delade i fräga om förändringen av rättegångsordningen. Kritiken ledde lill atl den delen av förslaget inte genomfördes. I direktiven till YFU framhölls alt det är av synneriigvikt atl det Prop. 1986/87:151 allmänna lekmannainflylandet får spela enavgörande roll när det gäller att bedöma om etl yttrande överskrider gränsenför vad som är tillätet. En naturiig utgångspunkt för kommitténs arbete bordevara att etl särskilt rättegängssystem skulle gälla, åtminstone för alla deviktigare mediernas del. Den nuvarande instruktionen i 1 kap. 4 § TF bordesjälvfallet också i fortsättningen utgöra den principiella grundvalen för avgörandeni ytlrandefrihelsmål. YFU berörde i sitt debattbetänkande (SOU 1979:49 s. 88 fOdiskussionen om jurysystemet. Kommittén anförde atl det är av yttersta värdeatl det organ som skall bedöma brottsligheten av ett yttrande som innefattarkritik mot statsmakterna eller nägon av deras företrädare står fritt fränstyrning av del allmänna. Efter att ha diskuterat betydelsen av prejudikatbildningpä det yttrandefrihelsrättsliga området kom utredningen till den slutsatsen attjuryn borde behållas och om möjligt medverka vid prövningen av alla mål omytlrandefriheisbrott oavsett vilket medium som använts. Remissutfallet visade att meningarna var delade i fråga ombibehållande av jurysystemet men att YFU:s uppfattning hade stöd bland flerremissinstanser än uppfattningen alt ytlrandefrihelsmål borde prövas i annanordning. I sitt huvudbetänkande har YFU därefter huvudsakligen uppehållit möjligheterna alt införa juryprövning i fråga om medier där den inteförekommer och vid frågan om i vilken utsträckning juryn bör medverka iprocessen. Även under remissbehandlingen av YFU:s huvudbetänkande harkritiska synpunkter på jurysystemel framförts av flera instanser. Kritikengäller främst svårigheten alt förutse utgången av en rättegång med juryprövning.Svårigheten hänger samman bl. a. med alt jurysystemel endast i mycket begränsadutsträckning leder till prejudikatbildning. Vidare ges enligt kritikenbristande rättsligt skydd för målsäganden i tryckfrihetsmål. För min del vill jag inte bortse från den kritiken.Möjligheterna att stärka skyddet för mälsägandena vid olika slags brott ärallmänt sett något som bör ägnas stor uppmärksamhet i lagstiftningsarbetet.Delta gäller naturligtvis även i fråga om rältskränkningar genom yttranden imassmedier. När det gäller juryinstitutionen har dock enligt minmening de bärande skälen kvar sin fulla styrka, särskilt med tanke påorostider. I likhet med YFU anser jag därför alt lekmannainslaget i dedomstolar som skall döma i yttrandefrihetsrättsliga mål i princip bör utgörasav en jury. Det är knappast möjligt att begränsa juryns medverkan lill enbartmål med någon form av politisk anknytning. förlalsmål därmålsäganden har väckt åtal kan ju vara av sädant slag all juryprövning ärstarkt motiverad. Frågan är därför i första hand om den för tryckta skrifteravpassade rättegångsformen kan tas som mönster också för prövningen av andrayttrandefrihelsrättsliga mål. Jag återkommer strax lill frågan om vilketområde juryprövningen bör omfatta i sådana mål. I mål om ansvar för innehållet i en tryckt skriftuppkommer i praktiken aldrig frågor om lydelsen av det yttrande som påslås varabrottsligt. Den tryckta skriften är elt självklart bevis. Detta är bakgrundentill att juryns uppgift har kunnat i huvudsak renodlas till en prövning avyttrandets 138 Den normala formen förlekmannamedverkan i prövningen av bl. a. Prop. 1986/87:151 bevisfrägor ärenligt den svenska rättegångsordningen att nämndemän deltar i domstolarnasavgöranden. Nämndemännen tar ställning var för sig tillsammans med yrkesdomareoch är skyldiga att redovisa skälen för sina ställningstaganden. Jurynsställning är en annan. Dess överläggning sker utan medverkan av yrkesdomare.Utslaget skall inle motiveras. Det är kollektivt och anonymt. Somjag förut har berört är juryprövningen ägnad att vara etl särskilt värn föryttrandefriheten. Som företrädare för en allmänt medborgerlig uppfattning harjuryn ansetts vara mera skickad än en domstol för den svåra och grannlagauppgiften atl avgöra var gränsen skall dras mellan befogad kritik ochstraffvärda yttranden (prop. 1948:230 s. 96 0- Ett sådant avgörande sker genomett beslut om tillämpningen av ett lagbud. I mål om ansvar för förtal kan detförutsätta att juryn tar ställning också lill viss bevisning. n. i mål om ansvar för meddelare och anskaffare. Men normalt kan jurynsbeslut fattas helt ulan att juryn behöver göra nägon bevisvärdering. Detnu anförda pekar på att avsikten med jurymedverkan inte i första hand har varitall juryn skall ägna sig ål bevisprövning. Juryrällegången har gestaltatsutifrån andra motiv. Frågan om den kan införas på nya områden bör prövas frånden utgångspunkten. YFUanser att den principiellt rikliga lösningen skulle vara alt juryn fick delta iprövningen av alla ytlrandefrihelsmål oavsett i vilken form yttrandena harfällts. Men det finns enligt kommittén också skäl mot all ge juryn en såvidsträckt uppgift. I mål där bevisfrågor spelar en stor roll kan jurysystemetinle införas utan komplikationer. EnligtYFU är en rimlig avvägning mellan önskemålet om elt sä vidsträckt område förjuryprövningen som möjligt och intresset av en praktiskt hanterbarprocessordning att använda juryn vid prövning av mål där ansvarighetsfrågan somregel är klar pä förhand. Därigenom faller normalt sett behovet av bevisning iden delen bort. Utredningen föreslår all del skall vara juryns uppgift attdelta i prövningen av ytlrandefrihelsmål som rör framställningar i trycktskrift, radio, TV, teledata och liknande överföringar, film, videogram ochfonogram samt sädana teaterföreställningar och utställningar som har enutgivare. Förslaget innebär alt juryrällegången skall vara tillämplig i frågaom alla de uttrycksformer som enligt YGL skall åtnjuta ett detaljeratyttrandefrihetsrättsligt skydd i grundlag. SomYFU själv har påpekat kan det dock hävdas att inslaget av bevisprövning ävenmed den avgränsningen blir för stort. Juryprocessen förutsätter i sinnuvarande form atl de yttranden som skall bedömas är så väl dokumenterade allnågra bevissvärigheter inle uppkommer. Det är fallet i fråga om yttranden itryckta skrifter, radio och TV, film, videogram och fonogram. Jag har redan iavsnitt 3.2.1 pekat på atl motsvarande krav inle kan uppfyllas i fräga om sceniskaframställningar och utställningar. I enlighet med mitt förslag där bör delämnas utanför området för juryprövning. Såvittgäller radio och TV är jury systemet redan genomfört i vanlig lag. Det saknas anledning att nu sätta den ordningen i fråga.Enligt min mening Prop. är det i stället en självklar angelägenhet att befästa deni grundlag. form av trådsändningar till allmänheten som utgörs avteledata bör dock lämnas utanför del utvidgade grundlagsskyddet i enlighetmed vad jag har sagt i avsnitt 3.5. Även YFU har här uttalat tvekan ommöjligheterna till Också i fråga om ljudupptagningarna och upptagningarna avrörliga bilder finns starka skäl att införa det speciella skydd föryttrandefriheten som ligger i juryrättegången. En sådan ordning stöter inteheller på några större praktiska hinder. På grund av det nu anförda föreslår jag alt mål om ansvar,skadestånd och konfiskation pä grund av yttranden i radio, TV, film. videogramoch fonogram enligt grundlag skall prövas i yttrandefrihetsrättslig ordning ien rättegång med tillgäng till jury. Med det tillämpningsområde som juryrällegången skulle fåenligt YFU:s förslag är det oundvikligt atl behovet av bevisning skulle öka ijämförelse med vad som förekommer i tryckfrihetsprocessen. För alt undvika deolägenheter som kan anses förenade med det föreslår YFU alt frågorna om vad somhar yttrats och - när den frågan undantagsvis kan uppkomma -om den tilltaladeär ansvarig för yttrandet skall bedömas av rätlen. Den prövningen skall varaslutförd genom elt lagakraftägande beslut innan juryn underställs frågan omyttrandets laglighel. Kommitténs förslag innebär atl denyttrandefrihelsrättsliga processen delas i två skeden. Under det första skall frågan om vad som har yttrats ochom den tilltalade är ansvarig för yttrandet avgöras. Den prövningen ankommer pärätten ensam. Dess avgörande skall kunna överklagas till hovrätten, men intelängre. När de frågor som skall prövas enbart av rätten är rätlskraftigtavgjorda inträder del andra skedet. Då skall yttrandets laglighet prövas avjuryn. Därefter vidtar rättens handläggning på samma sätt som enligt TF. Detbetyder att elt friande juryutslag skall leda till en frikännande dom medan ettfällande utslag skall överprövas av rätten. Förutom de ändringar i den nuvarande tryckfrihetsprocessensom jag nu har beskrivit föreslär YFU ett särskilt förfarande för mål ommeddelarskydd utanför den offentliga rätlen. Som en konsekvens av mina ställningstagandeni avsnitt 3.7.1 i fråga om meddelarskyddet för andra än offentliga funktionärersaknar jag dock anledning att här gå in närmare på delta förslag. Den uppdelning av processen som YFU har föreslagit hängersamman med kommitténs förslag om yttrandefrihetsrällsligt skydd för uttrycksfor mer där yttrandena inte alltid framträder i tekniskt fixerat skick. Den har mött ganska omfattande kritik. Pade skäl som jag har anfört i avsnitt 3.2.1 har jag för min del stannat för att inle lägga fram något sådant förslag. De komplikationer som skulle följa för den yttrandefrihetsrättsliga processen 140 har variten viktig bidragande orsak till det. Med den omfattning som Prop.1986/87:151 grundlagsreglerna får enligt mitt förslag faller det huvudsakligabehovet av en uppdelning av rättegången bort. Den nuvarande ordningen alträtten ensam prövar vem som bär det tryckfrihetsrättsliga ensamansvarei bördock behållas. Milt förslag innebär därför atl de principer som gällerför prövningen av tryckfrihetsmål sträcks ul lill att gälla ävenljudupptagningar och upptagningar av rörliga bilder. Det innebär också attprinciperna skrivs in i grundlag för sådana upptagningar samt för radio, TV ochandra sådana överföringar (utom teledata). Enligt 12 kap. 4 § TF utses jurymän genom val för en tidav fyra kalenderår. Jurymännen väljs av eller, om det inom länetfinns någon kommun som inte tillhör landstingskommunen, av och kommunfullmäktigei den eller de fristående kommunerna. För varje län skall utses 24 jurymän,fördelade på två grupper. Den första gruppen skall bestå av 16 jurymän, denandra av åtta. Jurymännen i den andra gruppen skall vara eller ha varitnämndemän vid allmän underrätt (12 kap. 3 §). Till jurymän skall enligt 12 kap. 5 § TF utses myndigasvenska medborgare, som är bosatta inom länet. De bör enligt lagrummet varakända för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. I paragrafenföreskrivs också all skilda samhällsgrupper och meningsriktningar samt olikadelar av länet bör vara företrädda bland jurymännen. YFU har föreslagit en regel om proportionella val avjurymän på samma sätt som redan nu gäller för val av nämndemän enligt 4 kap. 7§ . Den fördel som står att vinna är enligt kommittén attföreträdare för en majoritet av väljarna inte kan driva fram alt jurymannakärenbestår av enbart egna sympatisörer. YFU har själv anfört viss tveksamhet beträffandesitt förslag (jfr SOU 1983:70 s. 205). Jag vill för egen del först erinra om alt den nuvarande regelni 12 kap. 5 § TF såvitt nu är av intresse har gällt alltsedan TF trädde ikraft. I lagförslaget i prop. 1948:230 fanns dock inle med någon regel om attskilda meningsriktningar borde vara företrädda. I motiventill sitt förslag anförde föredragande statsrådet (prop 1948:230 s. 99) bl. a, att de farhågor som hade framförts i lagstiftningsärendet för att valen skulle medföra att juryns avgöranden präglades av politiska syn punkter inte utgjorde ett tillräckligt skäl mot den föreslagna ordningen för juryns bildande. "Yttrandefrihetens vidmakthållande är icke en partipoli tisk fråga. Det är ett gemensamt intresse för alla partier, som erkänna de demokratiska grundsatser på vilka vårt samhälle är byggt" uttalade före draganden. Någon avsevärd risk att partipolitisk trångsynthet skulle kom ma att göra sig gällande i rättskipningen förelåg knappast enligt hans mening. En viktig garanti för rättssäkerheten låg i så fall däri alt juryn enligt förslaget inte kunde åstadkomma en fällande dom annat än om domstolen biträdde dess mening. Självklart var även alt en majoritet inom landsting eller stadsfullmäktige inte hade rätt att missbruka sin ställning 141 och gejurymannakären en helt ensidig sammansättning. I förslaget hade Prop.1986/87:151 uttryckligenangetts att skilda samhällsgrupper och olika delar av länet skullevara företrädda bland jurymännen. Föredraganden ansåg del inte vararikligt att, såsom i något yttrande ifrågasatts, föreskriva proportionell Under behandling av propositionen uttaladekonslilulionsul-skotiet med anledning av en motion atl proportionella val välskulle ha det värdet att ensidiga val förhindrades. Emellertid skulle denproportionella valmetoden kunna medföra att jurymännen på etl icke önskvärtsätt betraktade som sin uppgift all inom juryn företräda vissa väljargrupper.Utskottet hänvisade också lill att nämndemän dä utsågs genom majoritetsval.Utskottet ansåg att valet av jurymän i enlighet med propositionen borde skegenom majoritetsval men atl det i lagtexten borde komma lill ullryck att blandjurymännen olika meningsriktningar borde vara företrädda (KU 1948:30 s. 35). Jag kan alltså konstalera att den nu gällande lydelsen av12 kap. 5 § TF avses hindra det som YFU vill förebygga med regler om proportionellajurymannaval. Ändamålet med utredningens förslag bör sålunda vara tillgodosettredan nu. Den föreslagna ordningen är enligt YFU:s egen mening inle helleridealisk, och remissutfallet visar att det inte är något mera påtagligt atlvinna med vad kommittén har föreslagit i denna del. Visserligen kan den övergång till proportionella valreglersom har genomförts i fråga om nämndemän i allmänna domstolar (prop.1975/76:64, JuU 18, rskr. 124, SFS 1975:1288) ses som ell skäl atl genomförasamma ordning när det gäller jurymännen. Men den ordning som gäller i frågaom jurymannavalen saknar inte förtjänster vid en jämförelse med detproportionella valsättet. Föreskriften atl skilda samhällsgrupper och meningsriktningarsamt olika delar av länet bör vara företrädda bland jurymännen ger grund föralt angripa ett ensidigt valresultat genom kommunalbesvär. I enlighet med vadKU anförde vid TF:s tillkomst är det inle självklart att ell proportionelltvalsätt är bättre ägnat att förebygga en icke önskvärd politisering avjurymannarollen än den ordning som gäller . Vad som emellertid framför alltsynes vara av avgörande betydelse för frågans bedömning är atl del inle hargjorts gällande atl den nuvarande regleringen vid något enda tillfälle har gettupphov till missbruk eller andra ölägenheter under den långa tid som den hartillämpats. Jag anser därför att övervägande skäl talar för atlbehålla nuvarande valsätt i fräga om jurymän. Behörigheten atl vara juryman Som YFU har föreslagit bör reglerna om juryns sammansättningändras sä alt jurymännen i den andra gruppen skall vara eller ha varit nämndemän vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol. Med den ordningen blir inle som bara tingsrätternas utan även hovrätternas och de allmän na förvaltningsdomstolarnas nämndemän behöriga att vara jurymän i and ra gruppen. Jag anser alltså i likhet med utredningen all alla nämndemän 142 bör vara jämställda i delta avseende. En sådan ordning ärmotiverad även Prop. 1986/87:151 av hänsyn till beredskapen för krig ochkrigsfara. Jag vill i detta sammanhang la upp också en annan frågasom har aktualiserats med tanke på beredskapen för krig. Jag syftar på eltförslag om rätlen att frånträda ett jurymannauppdrag som har lagts fram i enpromemoria (Ds Ju 1983:8) med titeln organens verksamhet vid krigeller krigsfara. Bakgrunden till det förslaget är följande. I 4 kap. finns bl. a. regler om val avnämndemän. För valbarhet föreskrivs i 6 § bl. a. en övre åldersgräns på 70 år.Enligt 6 § tredje stycket äi vidare den som har avgått som nämndeman ej skyldigatt åter inträda förrän . Enligt 8 § första stycket får den som harfyllt avgå ur nämnden. De regler som har nämnts kan sättas ur tillämpning genomregeringsföreskrifter med stöd av lagen (1957:132) med särskilda bestämmelserangående domstolarna och rättegången vid krig eller krigsfara m. m. (särskildarätlegångslagen). I promemorian föreslås att den ordningen skall förblioförändrad i sak i en ny beredskapslagstiflning. n. arbetet på en sådan lagstiftning. Bestämmelserna i särskilda rätlegångslagen är inletillämpliga på jurymän. Enligt vad som uttalas i promemorian behövs särskildaåtgärder för att del inte skall bli svårt att upprätthålla lekmannainflylandeti tryckfrihetsmål eller mål om yttrandefrihetsbrott m.m. under beredskap och ikrig. a. borde den rätt som enligt 12 kap. 6 § TF finns för en jurymanatt avsäga sig sitt uppdrag av åldersskäl när han har fyllt 60 är skäras av.Del skulle stämma överens med vad som redan gäller i fråga omnämnde-mannauppdrag. Även andra åtgärder kunde enligt promemorian behövavidtas. I promemorian uttalades atl frågan vilka särskilda anordningar som varmest ändamålsenliga lämpligen borde utredas av YFU. YFU:s betänkande innehåller inte något annal förslag somsyftar särskilt lill atl säkra möjligheterna att upprätthällarättegångsordningen för tryckfrihets- och yttrandefrihelsmål under beredskapoch i krig än det förut nämnda om en vidgning av behörigheten alt vara jury mani den grupp som skall ha erfarenhet av nämndemannauppdrag. Det finns dock ingethinder att nu ta upp den fråga som har berörts i promemorian. Promemorian har remissbehandlats. Frågan om rätten altfrånträda jurymannauppdrag av åldersskäl har dock inle föranlett någrasärskilda uttalanden av remissinstanserna. För min del anser jag alt det är angeläget all såvittmöjligt säkerställa att juryinstitulionen kan verka på del sätt som är avsettäven under beredskap och i krig och därav föranledda utomordentligaförhållanden. Jag föreslär därför att TF skall medge alt del i vanlig lagföreskrivs undanlag från rätten att avsäga sig jurymannaskap ålderför fall när riket befinner sig i krig eller krigsfara eller eljest i sådanautomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara variriket har befunnit sig. Tillsynoch åtal Prop. Nuvarande ordning för tillsynen över tryckta skrifter harvissa grunddrag som är av stort värde för tryckfriheten. Dessa grunddrag ärsystemet med ett centralt tillsynsorgan och en diskreiionär prövningsrätt ifräga om ingripanden mot iryckfrihetsbrott i stället för övervakning genom denvanliga polis- och åklagarorganisationen (prop. 1975/76:204 s. 123). Sammagrunddrag återfinns i den radiorättsliga ansvarighetsregleringen. Enligt minmening är värdet av delta system sädant all det inte bör komma i fråga attlägga om det i något mera väsenlligt hänseende. Tvärtom är det angeläget atlmotsvarande system skall gälla också för de medier som skall ges elt särskiltgrundlagsskydd men som slår utanför denna särreglering på dettryckfrihets- och radiorätlsliga området. YFU föreslår alt JK också i fortsättningen skall varaensam åklagare i tryckfrihets- och yttrandefrihetsmäl. Den skyldighet att"vaka över" tryckfrihetens gränser som åvilar honom enligt 9 kap.1 § TF skall dock tas bort enligt förslaget. Nägon särskild organisation förJK:s tillsyn föreslås ej. De remissinstanser som berör frågorna har skiftandemeningar. Allmänhetens pressombudsman ansluter sig till förslaget alt JK skallvara åklagare i ytlrandefrihelsmål, medan anser attåklagaruppgiften i stället borde anförtros ät RÅ. Bland det fåtal instansersom uttalar sig i frågan finns en viss övervikt för förslaget att la borttillsynsplikten. För min del finner jag inte orsak att gå ifrån dennuvarande ordningen med JK som åklagare i tryckfrihetsmål och mål om ansvarinom radiorätten. Det är dä naturligt att även uppgiften atl vara åklagare iövriga ytlrandefrihelsmål läggs pä JK. Jag biträder alltså YFU:s förslag såvittgäller de medier som omfattas av det särskilda grundlagsskyddet i milt förslag. Däremot anser jag att det saknas anledning atl upphävaföreskriften i 9 kap. I § TF om JK:s övervakning på tryckfrihetens område.Föreskriften kan närmast ses som en s. k. portalparagraf som inleder debestämmelser som ger tillsynsfunktionen dess egentliga innehåll. Någonmotsvarighet till föreskriften är enligt min mening dock knappast befogad förde andra uttrycksformer som bör ges ett förstärkt grundlagsskydd. På delradiorättsliga området finns inte heller någon sådan . TF finns bestämmelser om särskilda tvångsmedel itryckfrihetsmål. a finns i 1 § regler om beslag som kan tillgripas för attsäkerställa kommande konfiskation (som motsvarar förverkande enligt BrB). I 14§ föreskrivs om beslag i syfte att säkra bevisning. Det är JK som beslutar ombeslag i båda fallen, men TF ger möjlighet att i vanlig lag föreskriva attallmän åklagare får besluta interimistiskt. Denna möjlighet har emellertid inteutnyttjats . YFU föreslär att möjligheterna att förordna omkonfiskation och beslag enligt TF skall bestå. Möjligheten att enligt 10 kap. 14 § TF la tryckta 144 skrifter ibeslag för att säkra bevisning skall dock begränsas till tio exem- Prop.1986/87:151 plar. Vidare föreslär utredningen att bestämmelsen i 10 kap. 2 §TF, som gör det möjligt att i vanlig lag föreskriva atl även allmän åklagarefår förordna om beslag, upphävs. När det gäller övriga framställningsformer föreslår YFUregler om beslag och konfiskation endast för ljud- och bildupptagningar.Beslag i syfte att säkra bevisning föresläs fä läggas endast på ett exemplar avupptagningen. I fräga om andra medier torde det enligt utredningen varasvårt att skilja ut sädana föremål som endast kan användas för spridning av detbrottsliga yttrandet. Utredningen bedömer också behovet av konfiskation för attmotverka fortsatt spridning som litet. Regleringen av tvångsmedlen berörs endast av några färemissinstanser. RÅ och anser att möjligheten alt i lagföreskriva att även allmän åklagare äger förordna om beslag bör få finnas kvar.Föreningen i Bild/Kulturfront är positiv lill att endast tio exemplarav en tryckt skrift skall kunna las i beslag i bevissäkringssyfte. För min del finner jag YFU:s förslag i fråga omtvångsmedlen i huvudsak väl avvägda. På två punkter är jag emellertid tveksam. De allmänna åklagarna har f n. inte getts befogenhet altförordna om beslag enligt TF. Några mera betydande ölägenheter har knappastvisat sig vara förenade med denna ordning. Å andra sidan kan behovet av attkunna fatta beslut utan dröjsmål öka när reglerna görs tillämpliga också päljudupptagningar och upptagningar av rörliga bilder. Jag anser att övertygandeskäl inle har anförts för en ändring av nuvarande reglering pä denna punkt.Motsvarande bestämmelser bör gälla också för de nämnda upptagningarna. Jag haremellertid inte för avsikt alt föreslå att man skall utnyttjamöjligheten att genom vanlig lag ge allmänna åklagare befogenheter pä området. När del gäller beslag i bevissäkringssyfte i fråga omtryckta skrifter är givetvis utgångspunkten att inle fler exemplar än som äroundgängligen nödvändigt får tas i beslag. Det får anses vara innebörden avgällande rätt (jfr prop. 1975/76:204 s. 183). Mot den bakgrunden framstår YFU:sgräns på tio exemplar som alltför hög i praktiskt taget alla fall. Nägonnämnvärd skyddseffekt ger därför inte förslaget.