prop · GA031 · 1986-12-31 00:00:00 — 1986/87:1 att UtnytQas för åsidosättande av giftorätts- och lagloltsanspråk i störreutsträckning än som brakar vara fallet. Det är därför vanskligtatt taga bestämd ställning. Nämnden vill som ett uppslag för vidareöverväganden framföra tanken, att man även enligt 104 § försäkringsavtalslagenkunde göra en skillnad mellan förmånstagareförordnanden grundade päpensionsförsäkringar i skatterättslig mening och andra livförsäkringar; denförra typen skulle kunna generellt undantas från giftorätts- ochlagloltsanspråk, vilka däremot skulle kunna göras gällande ifråga om andraförsäkringsformer, dock med undantag även för i varie fall belopppä grund av Qänstegrupplivförsäkringar. Som en konsekvens av förslaget om ändring av 104 §försäkringsavtalslagen (dvs. alt giftorätt aldrig skulle kunna göras gällandei försäkringsbelopp med förmånstagareförordnande) föreslår de sakkunniga etttillägg till 103 § av innebörd att inte bara försäkringstagaren är skyldig altunderrätta sin make om insättande eller uteslutande av maken som förmånstagareulan också all försäkringsgivaren skall vara skyldig att på förfrågan underrättamaken om den omfattning i vilken maken är förmånstagare. Mot den förra delen avbestämmelsen har nämnden ingen erinran, låt vara att den i och för sig omfattasredan av den föreslagna regeln om en mera allmän upplysningsplikt mellanmakarna enligt 1 kap. 4 § . Däremot är nämnden tveksam införatt ålägga försäkringsgivaren en upplysningsplikt, vars eftersättande i och försig inte har några rättsliga konsekvenser. Frågan är om makens innehav avförsäkringar bör anses ha en så speciell karaktär jämfört med andraförmögenhetstillgångar om vilka det inte föreligger någon upplysningspliktgentemot den andra maken, t.ex. för en bank. Ennyhet är vidare förslaget i 103 a § försäkringsavtalslagen (se bet s 280 ff) alt del, i avsaknad av förmånstagareförordnande av försäkringsta garen, vid hans död skall anses enligt lag, att det gäller ett förmånstagare förordnande till förmån för i första hand make, i andra hand arvingar och universella testamentstagare. Särskilt anmärkningsvärt är att det här inte är fråga om en tolkningsregel utan om ett stadgande vars innehåU inte kan frängås. vill av flera skäl bestämt avstyrka förslagel om legah förmånstagareförordnande. Visserligen föreligger del nästan aUtid ett förmånstagareförordnande; om så inte är fallet kan detta bero pä förbiseende eller pä att ett nytt förordnande ännu inte hunnit komma tUl stånd. Även om frågan gäUer få fall är det dock olämpligt att införa en så stel reglering som den föreslagna. Som de sakkunniga själva framhållit är den mest närliggande lösningen att, i avsaknad av uttryckligt förmånsta gareförordnande, fördela försäkringsbeloppet på samma sätt som kvarlå tenskapen i övrigt. Nämnden kan inte dela de sakkunnigas påstående, atl det skulle bli alltför invecklat att uppehålla denna princip i praktiken. Om det föreligger ett testamente av den avlidne, bör försäkringsbeloppet som en del av kvarlåtenskapen fördelas på etl sätt som bäst stämmer med en tolkning av den avhdnes vilja. Om den avlidne har gjort etl universellt 223 förordnande om hela sin kvariålenskap, är det inle troligtatt det är fören- Prop. 1986/87: 1 ligt med hans vilja att ändå låta make, ävenutan förmånstagareförordnande, få försteg till ett utfallandeförsäkringsbelopp på grand av en lagregel om legalt förmånstagareförordnande.Resultatet blir stötande om det antas t. ex. alt försäkringstagaren tidigareåterkallat ett förmånstagareförordnande till förmän för make utan att förordnanågon annan i stället som all hans kvariålenskap omfattas avtestamente med universeUa förordnanden lill förmån för annan än maken. I ensådan situation bör det inle accepteras, att maken skulle få försäkringsbeloppeti direkt strid mot den avlidne försäkringstagarens viQa. Överhuvudlaget bör enkonflikt undvikas mellan fördelningen av försäkringsbeloppet och vad som sannoliktskulle ha varil försäkringstagarens vilja. Även testamentsförordnande ompenninglegat bör i sista hand kunna utgå ur försäkringsbelopp, som ej omfattasav uttryckligt förmånslagareförordande, om legatet inle kan utgå ur boel.Familjelagssakkunnigas tanke (s. 282) alt det här är fråga om en så speciellsituation atl tillgodoseende av legatarien i onödan skulle kompliceralagstiftningen, kan inte accepteras som ett tiUfredsställande argument.Lagstiftningen bör självfallet leda till rimliga resultat även i ovanliga fall.Även då testamente av den avlidne saknas är det, som redan angetts ovan,naturligast atl fördela försäkringsbeloppet enligt samma regler som gäller förkvarlåtenskapen i övrigt. Även här kan del olämpliga i att ge make förstegenligl en regel om legalt förmånstagareförordnande illustreras om det antas attförsäkringstagaren medvetet återkallat ett förmånstagareförordnande tillförmån för maken. (Ju 1974:09): Se kommitténs synpunkter påspecialmotiveringen till 10 kap. 4, 6 och 7 §§, 11 kap. 4 §, 12 kap. 3 § och 13kap. 5 § ÄktB saml 103, 103 a, 104 och 105 §§ FAL. Samfundet anser det riktigt alt enlivförsäkring inte vid ägarens död skaU ingå i kvarlåtenskapen, altförsäkringsbeloppet tillfaller förmånstagaren direkt, och atl fördelningen avboets tillgångar i övrigt inle påverkas. Däremot anser samfundet det interiktigt atl make frän bodelningen får undanta rätt till pensionsförsäkring som grandar sig på som inbe talts under äktenskapet. I dessa försäkringar ligger ofta stora sparade kapital. Till dess denna möjlighet stoppades var det inle ovanligt att perso ner som sålde en fastighet log en stor pensionsförsäkring för att minska reahsalionsvinstskatlen. Även om möjligheten att teckna nya sådana för säkringar minskat, kommer de redan tecknade att finnas kvar. Likaså har egna företagare försökt att uQämna inkomsttoppar genom att inbetala större pensionspremier, och även om reglerna för premieav drag ändrats inbetalas fortfarande stora belopp lill pensionsförsäkringar. Dessa belopp skulle troligen i annat fall åtminstone till en del ha sparats och vid bodelningen delats med andra maken. uQämnasgenom all man vid bodelningen delar upp försäkringen, så att Prop.1986/87: 1 vardera maken får skatta för hälften av utfallande belopp. Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer: I vad avser frågan vilken egendomsom skall ingå i bodelningen hävdar föreningen atl del bör ej ifrågakomma atträtt till egen pension ej skall ingå i bodelningen. Egen pension innefattarofta etl avsevärt sparande . Det skulle vara obilligl molandra maken att ej låta delta sparande ingå i delningen. ser med tillfredsstäUelseatt de föreslagna ändringarna i försäkringsavtalslagen genomförs, då deltakommer att förenkla arbetet för domstolarna väsentligt. Enligl de sakkunniga bör försäkringäven i fortsättningen som huvudregel ingå i bodelning. Med hänsyn till atlförsäkring - som de sakkunniga påpekar ofta nog kan användas i den allmännaomsättningen som vilken annan tillgång som helst, finner ingenanledning alt invända mol denna tanke. Vad beträffar principema förvärdering av försäkring som skaU ingå i bodelning anser de sakkunniga attåterköpsvärdet eller del tekniska återköpsvärdet skall ligga tiU grund förvärderingen men att man också måste beakta uppkommen återbäring, inkluderandeännu ej tilldelad återbäring. har givetvis ingen anledning att motsättasig en sådan ordning. Med hänsyn dels tiU att den viktiga frågan om och ivilken mån återbäringen skall inverka på värderingen knappast kan ansesentydigt besvarad i rättspraxis, dels till att försäkringsföretagen förutsättsstå till Qänst vid värdering av försäkringar (specialmoliveringen till 10:4förslaget till äktenskapsbalk), hade det emellertid varit värdefullt om desakkunniga hade ägnat åtminstone något utrymme i betänkandet åt en diskussionkring värderingsprinciperna. Som ett avsteg från deninledningsvis angivna huvudregeln föreslås att rätt lill egen pension p. g. a.pensionsförsäkring skall undantas vid bodelning. I denna del tillgodoser desakkunniga ett av försäkringsbranschen länge hävdat önskemål och ger enbekräftelse på del orimliga i att rätt till pensionsförmåner från försäkringtillåts utgöra grand för anspråk från make eUer bröstarvinge. Vi tUlstyrkerdärför förslagel. kan ansluta sig liU desakkunnigas bedömning att försäkringen måste vara pensionsförsäkring i kommunalskattelagens mening för att rätten lill pension skall fä undantas vid bodelningen. En kapitallivränteför- säkring kan visserligen fylla etl pensioneringssyfte lika väl som en pen sionsförsäkring, men det är ett faktum att den däratöver - i likhet med andra former av livräntor kan ha andra användningsområden som inte lika klart motiverar ett undanlagande från bodelning. 15 1986/87. nigaredogör enligt vår mening pä ett övertygande sätt för de svårigheter Prop.1986/87: 1 som skulle vara förknippade med en regel som gick ut på att man ivarie enskilt fall skulle försöka utröna om en livränta hade ettpensioneringssyfte eller inle. Förslaget att rätt till egenpension p. g. a. pensionsförsäkring inte skall ingå i bodelning kräver enligtde sakkunniga korrektiv mot att en make inför en äktenskapsskillnad försökerskaffa sig fördelar vid bodelningen genom att betala för pensionsförsäkring.I 11:4 2 st förslaget till äktenskapsbalk ger man därför en regel som innebäralt bodelningsresultatet skall korrigeras med hänsyn till premiebelalningarsom gjorts innan talan om äktenskapsskiUnad väcktes och som i inleobetydlig omfattning minskat den egendom som skulle ha ingått i bodelning.Korrigeringen skall göras vid andelsberäkningen på så sätt att andelarna bestämssom om värdet av premierna hade ingått bland tillgångarna. Den här föreslagna regleringen börenligt vår mening inte genomföras. De sakkunniga säger sig vilja komma tillrätta med sådana premiebetalningar som görs i illojalt syfte men utformarlikväl en generell regel för andelsberäkningen som kommer atl slå helt blintmol alla premiebetalningar således även mot det flertal som måste ansesfullt legitima. Om man över huvud tagel måste ha en särskUd bestämmelse fördetta fall - och sålunda inle anser sig kunna nå det angivna syftet medtillämpning av den allmänna jämkningsregeln i 12 kap - bör denna sä långt detär möjligt enbart träffa sådana premiebetalningar som gjorts i undandragandesyfte. En lämplig väg att gå vore enligl vår mening all rikta sig motpremiebetalningar under del som är oskäligt höga i förhåUande tillmakens ekonomi eller som inte kan anses rimliga med hänsyn till makens övrigapensionsförmåner. De sakkunniga antyder själva denna möjlighet men avvisar ensådan reglering med hänvisning tiU alt bedömningarna skulle kunna få ettmoraliserande inslag. Den risken anser vi emellertid väger lätt mot nackdelarnaav en ordning som medför att fullt berättigade premiebetalningar dras in ibodelningen. De sakkunniga anför vidare alt man inte kan bortse frän att makensmotiv kan vara blandade - en i och för sig rimlig försäkring kanske aldrigskulle ha tecknats om inte skilsmässan varit förestående. Detta argument kandock knappast anses ha tillräcklig bärkraft. Om huvudregeln är att rätt tillegen pension inte skall ingå i bodelning bör en av behovet påkalladpensionsförsäkring kunna tecknas när som helst utan att träffas av någon"återvinningsregel". godtar slutligen desakkunnigas förslag att på vilka 11:4 2 st är tillämplig skall kunnaåterbetalas i den män det behövs för att försäkringstagarens make vidbodelningen skall kunna fä ut sin lott (13:5 förslaget till äktenskapsbalk). har ingen erinran mol desakkunnigas förslag alt huvudregeln även i fortsättningen bör vara att försäkringsbelopp (eller försäkring) som tillfaller en förmånstagare vid försäkringstagarens död inle skall ingå i kvarlåtenskapen (104 § 1 st förslaget till lag om ändring i försäkringsav talslagen). Jämkningsmöjligheterna enligt den nuvai"ande104 § 2 st försäkringsav- Prop. 1986/87: 1 talslagen har till syfte attbalansera förmånstagarens rätt mot de intressen som kan hävdas förförsäkringstagarens make och bröstarvinge. I den mån förordnandet innebär altmakes giftorätt, rätt enligl basbeloppsregeln eller rätt till vederlag ellerbröstarvinges rätt till laglott kränks, får förmånstagaren sålunda ståtillbaka för dessa. Enligt de sakkunniga är bestämmelsen invecklad ochsvår att tillämpa, varför det föreligger behov av att förenkla regelsystemet.Eftersom betänkandet redan upptar förslag om alt laglotlen ochvederiagsreglerna skall slopas, återstår vid en diskussion om ytterligareförenklingar de övriga rättigheter som omtalas i bestämmelsen, nämligengiftorätt och rätt enligt basbeloppsregeln. De sakkunniga anser alt önskemålet om förenklingbara kan tillgodoses om man helt upphör att räkna med giftorätt i utfallandeförsäkringsbelopp. Frågan om makes rätt enligt basbeloppsregeln berörs överhuvud taget inte. Förslaget innebär sålunda att 104 § 2 st i dess nuvarandelydelse helt slopas. Bestämmelsen i fråga är förvisso inte särskiltlättillgänglig och vi kan instämma i att det i och för sig vore önskvärt med enenklare regel. Vi anser emellertid inte att detta önskemål väger så tungt attdet motiverar att man helt bortser från de skyddssynpunkter som förestavatutformningen av den nuvarande regeln. Innebörden av de sakkunnigas förslag att slopa 104§ 2 st blir i etl viktigt avseende densamma som innebörden av förslagel om fulltestationsfrihet - försäkringstagare och testator kan genom förmånstagareförordnanderespektive testamente göra efterievande make helt lottiös och utan möjlighetatt hävda ens ett minimiskydd. Även om det är riktigt alt make är förmånstagarei de allra flesta fall, kan del inte heller här vara lämpligt atl göra avkallpå det skyddstänkande som ligger till grund för flera av de förslag ibetänkandet som berör efterlevande makes rätt. får det dock ansesvara ett befogat intresse att man vid en översyn av bestämmelsen försökerförenkla den i lämplig utsträckning. Enligt vår mening bör 104 § 2 st utformas sä attden ger uttryck för en rimlig avvägning mellan å ena sidan försäkringstagarensintresse av att kunna styra försäkringsbeloppet till en viss mottagare, å andrasidan makes intresse av alt - när behov av skydd föreligger - inte ställas heltutanför delaktighet i beloppet. En lämplig lösning bör kunna sökas efter sammalinjer som vi drog upp när det gäller makes (och bröstarvinges) minimiskydd molett fullständigt utnyttjande av den föreslagna testationsfriheten. Vi föreslårdärför atl en jämkningsregel till förmän för efterlevande make träder in i detfall försäkringstagaren gjort etl förmånstagareförordnande till förmån förannan än maken. Vad detta skydd för make skall bestå av och hurlångt det skall sträcka sig är en avvägningsfråga. Om man skall hålla sig till befintliga institut - vilket vi förordar - kan man laborera med giftorätt, laglott och rätt enligt 227 basbeloppsregeln(vederiagsreglerna äger knappast någon aktualitet i detta Prop. 1986/87: 1sammanhang). Giftorätten lämpar sig enligt vår mening mindre väl somjämkningsrekvi-sil. Dess konslraktion som en hälflenrätt i de gemensammatillgångarna betyder inte sällan alt jämkningen resulterar i elt avsevärtingrepp i försäkringsbeloppet. Många av de tillämpningssvårigheter somangivits beträffande 104 § 2 st torde i första hand vara att hänföra till justgiftorättsjämkningen. Till de sakkunnigas påpekande att resultatet av dennajämkning är svårt all förutse kan det alltså sägas alt den i många fall förtarde avsedda verkningarna av försäkringstagarens dispositioner i en omfattningsom går utöver vad som är motiverat av skyddshänsyn lill den efterlevandemaken. Vi har i avsnillet om eflerievandeskydd och arv föreslagit atl make ochbröstarvinge skall ha rätt till laglott när den först avlidne maken testamenterattill förmån för annan än den efterlevande maken. Det skulle därför i och försig vara möjligt att i 104 § 2 st behålla rätten till jämkning förbröstarvinges laglott och införa en rätt till jämkning för makes laglott.Laglotten har visserligen till skillnad frän giftorätten karaktären av skyddsregel,men dess utformning som en kvotdel av kvarlåtenskapen medför i detta sammanhangatt väsentligen samma skäl kan anföras mot jämkning för laglott som motjämkning för giftorätt. Enligl de sakkunnigas förslag skallden s. k. basbeloppsregeln finnas kvar i stort sett oförändrad. Innebörden avdenna är att den efterlevande alltid skall ha rätt att av neltobehållningen fäegendom lill etl värde som motsvarar fyra basbelopp vid tiden för dödsfallet.Basbeloppsregeln är en bodelningsregel som har till syfte att förhindra delningav små bon. Enligt vår mening skulle eltbibehållande i 104 § 2 st av möjligheten till jämkning för tillgodoseende avmakes rätt till fyra basbelopp utgöra den av oss förordade lämpliga avvägningenmellan å ena sidan hänsyn till försäkringstagarens i förmånslagareförordnandetuttryckta vilja och å andra sidan efterlevande makes skydd mot alltförlångtgående dispositioner. Med basbeloppsregeln har lagstiftaren markerat ennivå intill vilken del är angeläget att den efterlevande har ett skydd motarvingar och testamentstagare. Om man behåller en möjlighet lill jämkning iförsäkringsbelopp för makes rätt enligl basbeloppsregeln tillgodoser mansåledes makes behov av skydd upp lill denna gräns även gentemot förmånstagaremedan i övrig mån försäkringstagarens dispositioner får respekteras. En sådanregel skulle med andra ord fylla en särskilt viktig funktion i det vanligafallet atl boet är litet och försäkringsbeloppet utgör den helt dominerandetillgången efter den avlidne. Sammanfattningsvis föreslär vialltså att 104 § 2 st försäkringsavtalslagen ges innebörden allförsäkringsbelopp som tillfaller annan förmånstagare än försäkringstagarensmake skall kunna jämkas i den mån det behövs för att tillgodose makens rättenligl GB 13:12 2 st (12: 3 2 st förslagel till äktenskapsbalk). En konsekvens av vårt förslag idenna del blir atl principen i 104 § 3 st bör behållas på så sätt att jämkning inle skall kunna ske i belopp som från 228 Qänstegrapplivförsäkring tillfaller bröstarvinge. Folksamhar ingen erinran mot de sakkunnigas förslag om undantag i Prop. 1986/87: 1förmånstagarens rätt till försäkringsbelopp för del fall att bodelning skallske enligt de föreslagna reglerna om bodelning vid äktenskapsskUlnad och denefterievande inle kan få ul sin andel (104 § 2 st förslagel till äktenskapsbalk). De sakkunniga konstaterar att deras förslag attförsäkringsbelopp alltid skall tillfalla förmånstagare utan möjlighet tilljämkning för efterlevande make kan innebära en risk för illojala förfoganden -en försäkringstagare kan utan att underrätta sin make sätta in annan person somförmånstagare. För atl förhindra all sådana förfoganden hemlighäUas föreslårman en informationsskyldighet för såväl försäkringstagaren som försäkringsgivaren.Försäkringstagaren blir skyldig atl informera sin make om han eller honinsätter eller utesluter maken som förmånstagare. Informationsskyldighetenföreslås dock inte bli sanktionerad. Försäkringsgivaren måste pä förfråganupplysa maken om i vUken omfattning maken är förmånstagare (103 § 2 stförslaget tUl lag om ändring i försäkringsavtalslagen). kan i denna del ansluta sig tUl de skäl somexperten anfört i ett särskilt yttrande mot atl den föreslagnaregleringen genomförs. Vad särskilt beträffar försäkringstagarensupplysningsplikt vUl vi däratöver påpeka alt värt förslag rörande 104 § 2 stförsäkringsavlalslagen klart minskar behovet av en sådan särskilt regleradinformationsskyldighet. Den i första kapitel föreslagnabestämmelsen om upplysningsskyldighet torde därför vara fullt tiUräcklig förändamålet. Som elt komplement tUl sitt förslag, att försäkringeller försäkringsbelopp som tillfaller en förmånstagare vidförsäkringstagarens död alltid skall falla utanför kvarlåtenskapen, viU desakkunniga införa ett förmånstagareförordnande direkt iförsäkringsavlalslagen. Detta avses bli tUlämpligl när ett "vanligt"förmånstagareförordnande saknas. Enligt det legala förordnandet skall beloppettUlfalla försäkringstagarens make eller - om han eller hon inte efleriämnarmake - arvingar och universella testamentstagare atl fördelas dem emellan somom det hade ingått i kvarlåtenskapen (103 a § förslaget till lag om ändring iförsäkringsavtalslagen). Syftet med den föreslagna bestämmelsen är atl den somfår etl försäkringsbelopp pä detta sätt också skaU få del av de rättsverkningarsom är knutna tiU förmånslagareförordnandet, nämligen arvsskatteprivilegier ochutmätningsskydd. Enligt mening finns del anledning attstarkt ifrågasätta beho vet av ett dylikt legalt förordnande. Försäkringsföretagen är sedan gam malt mycket aktivt verksamma för att förmånstagareförordnande alltid skall finnas tiU livförsäkring. Del förekommer därför praktiskt taget aldrig att en försäkring tecknas utan att försäkringstagaren gjort ett förordnande. Enligt de sakkunniga blir bestämmelsen liUämplig också i del faUet att ett förordnande gjorts men förfallit på grand av förmånstagarens död eller då förordnandet gäller men inle kan verkställas. Till detta kan sägas att den ovannämnda aktiviteten frän försäkringsgivarnas sida så gott som aUtid leder lill att förordnandet också upptar sekundär förmånstagare. lagstiftning rörandeåterkallelse av förmånstagareförordnande innebär Prop. 1986/87: 1slutligen atl försäkringsgivaren alllid får kännedom även om detta. Vårerfarenhet är sålunda alt den situation de sakkunniga här vill förebygga -attförsäkringsbeloppet inte kan utbetalas till förmånstagare - är så sällsyntförekommande att den får betecknas som ett rent undanlagsfall. som ett förmånstagareförordnande direkt ilagen alltså knappast skulle kunna anses fylla något behov, finns det en vissrisk för att etl sådant förordnande skulle motverkaförsäkringsföretagens strävanden att försäkringar alllid skall vara förseddamed genomtänkta förordnanden. Om lagen tillhandahåller ett förordnande är delsåledes med liden inte otänkbart att allt flera försäkringstagare avvisarförsäkringsgivarens förslag till lämpligt förordnande under hänvisning justtill det legala förordnandet. Bortsett frän atl en sådan utveckling skulle gedet legala förordnandet en i viss mån annan funktion än den som urspmngligenvarit åsyftad - bestämmelsen blir snarare regel än undantag - skulle en frekvenltiUämpning av bestämmelsen bidra till att markera de olägenheter som följer avde sakkunnigas förslag att i förmånstagarekretsen också inbegripa universellatestamentstagare. Att försäkringsgivaren i elt stort antal fall skulle tvingasefterforska om testamente flnns och avvakta klanderfrister ochklanderprocesser skuUe innebära atl ulbetalningsverksam-heten kanske avsevärtförsvårades och vore inte ur någon synvinkel en eftersträvansvärd situation. Det är vanligt alt sjuk- och olycksfallsförsäkringar- särskilt kollektiva sädana - ocksä lämnar ersättning vid dödsfall.Dödsfallsbeloppet har här tiU enda syfte alt utgöra begravningshjälp ochöverstiger därför sällan ett halvt basbelopp. Barnolycksfallsförsäkringar ocholycksfallsförsäkringar för pensionärer är exempel på försäkringar med sådanadödsfallsmoment. Vidare förekommer fortfarande ett stort antal grupplivförsäkringarsom är rena s.k. begravningsförsäkringar. De låga försäkringsbelopp del här ärfråga om gör det mycket angelägel all ulbetalningsverk-samheten kan bedrivasrationellt och i förenklade former. Mycket kan i detta avseende vinnas genomatt försäkringsbeloppet betalas direkt tiU dödsboet i stället för tiUförmånstagare. När det gäller begravningsförsäkringar finns normalt inte nägotbehov av förmänslagareförordnandets rättsverkningar. Pengarna är"öronmärkla" för begravningskostnader och utbetalningen kan medfördel göras till dödsboet utan all syftet med försäkringen förfelas. Desakkunnigas förslag till legalt förmånstagareförordnande är emellertidgenereUt och skulle sålunda träffa ocksä sädana för-säkringslyper som de nunämnda där förmånslagareförordnandet avsiktligt utelämnats.