mot · GA02T107 · 1986-11-04 00:00:00 — Motion till 1986/87: T107 m. fl. (m) Fortsatt giltighet av lagen (1977:494) om tillstånd till överlåtelse av fartyg (prop. 1986/87: 29) I propositionen föreslås fortsatt giltighet av lagen 1977:494 om tillstånd till överlåtelse av fartyg. Likartade propositioner har förelagts vid fyra olika tillfällen alltsedan lagen trädde i kraft . Den ursprungliga lagen gällde till utgången av 1978. Därefter har lagen förlängts först t. o. m. , därefter t. o. m. , t. o. m. och, i det senast framlagda förslaget, t. o. m. . Av lagen framgår följande. Svenskt registreringspliktigt skepp eller andel däri får ej överlåtas utan tillstånd av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer, om skeppet genom överlåtelsen upphör att vara svenskt. Vid prövning av fråga om tillstånd till överlåtelse skall särskilt beaktas hur denna påverkar effektivitet och sysselsättning inom sjöfartsnäringen och de ombordanställdas förhållanden. Tillstånd skall ej lämnas, om det strider mot väsentligt allmänt intresse att skeppet upphör att vara svenskt. 1 fråga om överlåtelse som sker i strid med vad nu har sagts skall föreskrifterna i 4, 5 och 7 §§ lagen (1939: 299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m. m. äga motsvarande tillämpning. I den till lagen hörande förordningen (1977: 495) om tillstånd till överlåtelse av fartyg framgår att tillståndsfrågan prövas av kommerskollegium i samråd med (§ 1). Vid vissa speciella situationer om ärendet har större principiell betydelse, om de ombordanställda har motsatt sig tillstånd eller om fartyget tillhör rederi som fått statligt stöd - skall kommerskollegium, med eget yttrande, underställa ärendet regeringens prövning (§ 2). Alltsedan 1939 finns en lag (1939: 299, med ändring 1957:289) om förbud mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m. m. Denna lag är tillämpbar när landet befinner sig i krig eller i krigsfara. Svenskt fartyg eller andel däri får inte överlåtas till utlänning utan tillstånd av regeringen eller den som regeringen bemyndigar därtill. Vid de tillfällen då lag har förlängts har olika skäl anförts. Vid den första förlängningen 1978 anfördes att flaggfrågan måste sättas in i sitt sjöfartspolitiska sammanhang. Den sjöfartspolitiska utredningen skulle klarlägga sjöfartens samhällsekonomiska betydelse. Lagens förlängning med motiverades med att man ville avvakta utredningens förslag. Dessutom ansågs frågan om bare-boat charter - uthyrning av obemannat fartyg - ligga utflaggningsfrågan nära. Detta ärende var då föremål för Mot. 1986/87 översyn inom . Den sjöfartspolitiska utredningen hade inte hunnit avsluta sitt arbete 1979. Därför förlängdes lagen . 1980 gjorde det föredragande statsrådet bedömningen att den s. k. flagglagen varit verkningslös för att bevara en svenskflaggad flotta av större tonnage. Däremot ansåg han att den haft stor betydelse för att få insyn i svenska rederiers försä\jning till utlandet. 1983 förlängdes lagen . Det föredragande statsrådet ansåg då att det fanns skäl att överväga om inte bedömningen av frågor om direktinvestering, i form av försäljning av fartyg till utländska dotterbolag, borde överensstämma med regler för valutautförsel för inköp av fartyg till utländskt dotterbolag. Man fann därför skäl att avvakta valutakommitténs arbete. Denna beräknades vara färdig . blev klar sent . Dess förslag övervägs för tillfallet inom . Man kan med fog konstatera att det gått slentrian i olika regeringars förslag till förlängning av flagglagen. När den nuvarande regeringen föreslår en ytterligare förlängning med , till utgången av 1989, är det återigen med motiveringen att vi skall avvakta en sittande utredning. 1985 beslöt regeringen att låta utreda frågan om bare-boat charter över gränserna. I sina direktiv hänvisar regeringen till likheten mellan uthyrning och överlåtelse av fartyg till utlänning. Utredningen beräknas vara klar . Därefter skall betänkandet remissbehandlas och beredas inom innan en eventuell proposition föreläggs . Då lagen förlängdes skedde det trots att den dåvarande kommunikationsministern gjorde bedömningen att lagen visat sig vara verkningslös som medel att bevara en svenskflaggad flotta av större tonnage. Motivet för en förlängning angavs vara att lagen hade varit en avgörande förutsättning för insyn i svenska rederiers försäljningar till utlandet och det svenska fartygsbeståndet. Denna insyn krävdes för att kunna hävda de nationella intressena av att tillgodose dels svenska transportbehov med fartyg under svensk flagg, dels vad som är av betydelse av beredskapsskäl vid en avspärrning eller i annan kris för det svenska folkhushållet. Denna insyn har varit verkningslös. har var handelsflotta minskat med två tredjedelar, räknat i dödviktstonnage. geografiska läge medför att vår utrikeshandel är starkt beroende av sjöfart. av vår utrikeshandel, mätt i ton, går med lastfartyg eller färja. Detta förhållande kommer att få en avgörande betydelse i ett kris- eller krigsläge. Endast en tredjedel av vår utrikeshandel går med svenska fartyg. Av det tonnage som finns i svensk ägo går nästan två tredjedelar under utländsk flagg. Tre Qärdedelar av det svenskflaggade tonnaget går i trafik mellan utländska hamnar och är således inte tillgängligt i ett krisläge. finns sannolikt den största delen av den svenska handelsflottan 2 inom redarnas utländska dotterbolag. Man kan bara konstatera att det Mot. svenska tonnaget inte på långa vägar förmår att täcka transportbehovet i T107 Inte ens från beredskapssynpunkt har således flagglagen kunnat fylla en uppgift. 1 den svenska debatten har utflaggning alltid ansetts vara av ondo. Och självklart hade en sådan aldrig varit nödvändig med en annorlunda och mera sjöfartsvänlig politik. bidrar emellertid även utflaggade fartyg i hög grad till att hålla det svenska sjöfartsnettot uppe. Genom intäkter från utlandstonnaget kan redarna även hålla fartyg under svensk flagg. Om utflaggning inte varit möjlig hade sannolikt den svenska handelsflottan varit ännu mindre än den är . Långsiktigt är det nödvändigt att svenska rederier får verka under regler som möjliggör konkurrens med jämförbara länder, såsom , Härför krävs en översyn av hela det regelsystem som styr investeringar i och drift av svenskt tonnage. Dit hör främst beskattnings- och finansieringsfrågorna. Reglerna för avsättning till och disponeringen av investeringsfonder behöver exempelvis ändras. Vi vill erinra om det frisläppande av investeringsfonderna som vi föreslagit i annat sammanhang. Reglerna för sjömansbeskattningen behöver ses över. Svensk sjöfartsteknisk kompetens måste tas till vara och utvecklas. Det stämmer till eftertanke att som den svenska rederinäringen halverats har den danska mer än fördubblats. Orsaken är, till betydande del, en annorlunda partrederilagstiftning i . Även här behövs ett nytt regelsystem. Flagglagen utgör ännu ett exempel på en onödig regleringspolitik. Lagen bör icke förlängas utan i stället upphävas. Dess syfte, att värna om svenska fartyg under svensk flagg och svensk besättning, uppnås bättre med den typ av åtgärder som vi beskrivit ovan. Med stöd av det anförda hemställs 1. att avslår regeringens förslag till lag om fortsatt giltighet av lagen (1977:494) om tillstånd till överlåtelse av fartyg, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att utveckla svensk sjöfart och minska behovet av utflaggning. Per Stenmarck (m) () () () () ()