mot · G902Ju210 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju210 m. fl. (s) Utbildning för utredare av arbetsplatsolycksfall och arbetsmiljöbrott Arbetsmiljölagen utgår från att det är arbetsgivaren som skall tillhandahålla resurser för kontroll av arbetsmiljön och ansvar för att de anställdas förhållanden är tillfredsställande från bl. a. säkerhets- och hälsosynpunkt. Arbetsmiljön skapas i första hand genom beslut som fattas inom företag och förvaltningar. I syfte att åstadkomma goda insatser för arbetarskyddet har inriktningen med arbetsmiljölagstiftningen varit att söka få fram garantier för ett samspel mellan i första hand parterna på arbetsmarknaden. Samspelet mellan arbetsgivare och arbetstagare är en nödvändig förutsättning för att åstadkomma goda arbetsmiljöer. Lagen inskärper också ett sådant ömsesidigt ansvar. Ett uttryck för den form av partsförhållande som råder i arbetarskyddshänseende utgör bl. a. de arbetsmiljöavtal som träffats mellan arbetsmarknadens parter. Dessa avtal utgör ett viktigt komplement till arbetsmiljölagstiftningen. Ytterst är det emellertid varje arbetsgivare som har att svara för att arbetsförhållandena inte innebär risk för de anställda. Arbetsmiljölagens ansvarsregler har utformats mot bakgrund av att ger möjligheter att kräva ut ansvar vid allvarliga missförhållanden i arbetsmiljön. I propositionen till lagen erinras om ansvarsbestämmelserna i 3 kap. 7-9 §§ som gäller vållande till annans död, vållande till kroppsskada eller sjukdom och framkallande av fara för annan. Har t. ex. skyddsanordningar varit otillräckliga eller obefintliga eller har brister förekommit i skyddsinstruktioner eller vid planering av arbetet, kan förfarandet falla under straffbestämmelserna i . Även underlåtenhet att vidta åtgärd kan härvid vara straffbar i de fall då underlåtenheten ter sig lika straffvärd som en positiv handling. Föredragande departementschefen framhöll i propositionen bl. a. att det därvid gäller att utreda om den som är ansvarig för arbetsmiljöns beskaffenhet förfarit oaktsamt, alternativt grovt oaktsamt, när en skada har inträffat eller fara har uppkommit för arbetstagarens liv eller hälsa genom missförhållande på arbetsställe. Han framhöll vidare att vid bedömningen härav måste stor vikt läggas vid om föreskrift, som arbetarskyddsstyrelsen har meddelat om arbetsmiljöns beskaffenhet, blivit åsidosatt. Åtal för arbetsmiljöbrott som innebär överträdelse av ansvarsbestämmelserna i 3 kap. 7-9 §§ kan numera genomgående väckas utan att målsäganden anger brottet till åtal. Fr. o. m. har genom ändring i ett förut gällande krav på angivelse från målsäganden vid vållande till kroppsskada eller sjukdom slopats i sådana fall då skadan eller sjukdomen har åsamkats målsäganden i verksamhet som arbetstagare. Syftet med lagändringen har varit att vidga möjligheterna för de rättsvårdande myndigheterna att ingripa mot arbetsmiljöbrott som orsakat personskada. har låtit utarbeta en handledning för utredning av arbetsmiljöbrott. Handledningen har tillställts samtliga polisoch åklagarmyndigheter. Handledningen kompletteras av en promemoria om arbetsmiljöbrott som upprättats hos riksåklagaren . har i sitt slutbetänkande (SOU 1985:25 Kunskap för kemikaliekontroll) framhållit att jurister, såsom åklagare, försvarsadvokater, domare m. fl. behöver vara orienterade om kemiska och andra miljöfrågor för att kunna fullgöra sina uppgifter i samband med miljöbrott. har därför föreslagit att riksåklagarämbetet ges i uppdrag att anordna utbildning om utredning av bl. a. arbetsmiljöbrott, i första hand för personal inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet. Samråd bör därvid ske med bl. a. arbetarskyddsstyrelsen. Utgångspunkten för kemikommissionens förslag om utbildning är, som vi uppfattar det: För att kemikaliekontrollen skall kunna förbättras krävs bättre kunskaper om kemiska hälso- och miljörisker. Vi delar helt och fullt kemikommissionens förslag om utbildning för personal inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet. Vår utgångspunkt för krav på utbildning av dem som utreder arbetsmiljöbrott är emellertid en annan, nämligen rättssäkerhetsaspekten. Enligt vår uppfattning är de åtgärder som genomförts för att handleda personal inom polis- och åklagarväsendet vid utredningar av arbetsplatsolycksfall/arbetsmiljöbrott helt otillräckliga. Arbetsmiljölagen utmärks av att den ålägger såväl arbetsgivare som, under vissa förutsättningar, arbetstagare ett ansvar. Frågan om vem som i olika avseenden bär ansvaret för att arbetsmiljölagens regler följs är i många fall komplicerad och svårbedömbar. Det straffrättsliga ansvaret skall mot bakgrund av bl. a. sådana ställningstaganden avgöras med hänsyn till den i varje särskilt fall föreliggande situationen. Den är ofta knuten till branschspecifika förhållanden. a. byggbranschen har många speciella arbetsförhållanden och arbetsmiljöproblem beroende på produktionsteknik, arbetsorganisation och rörliga, ofta små arbetsplatser. Dessutom är många olika yrkesgrupper samt flera arbetsgivare och underentreprenörer ofta verksamma på samma arbetsplats. För byggbranschens vidkommande finns därför en särskild bestämmelse i arbetsmiljölagen om ett s. k. samordningsansvar. Undersökningar och utredningar om arbetsplatsolyckor/arbetsmiljöbrott inriktas som regel alltför ensidigt på de i en olycka direkt inblandade personerna. Det ömsesidiga ansvaret för arbetsmiljön, som ändock åvilar såväl arbetsgivare som arbetstagare enligt lagstiftningen, blir ofta inte tillräckligt utrett. Risken för att detta lagstadgade samband faller bort inför de dömande myndigheternas prövning blir därför stor. I syfte att stärka rättssäkerheten behöver åtgärder vidtas för att utbildningen i fråga om utredningar av arbetsplatsolycksfall/arbetsmiljöbrott för personal inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet förbättras. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av utbildning för utredningar om arbetsplatsolyckor/arbetsmiljöbrott. () () () () () () () () ()