mot · G902Sf283 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Sf 283 m.fl. (fp) De handikappades situation Det är ingen egenskap att vara handikappad. Det innebär att man har ett funktionshinder förorsakat av en skada under fosterstadiet, vid födelsen eller senare i livet. Handikappet är de svårigheter en person med funktionshinder upplever, då hon möter andra människor. Handikappade finns i alla samhällsgrupper och deras livssituation växlar på samma sätt som andra människors. I genomsnitt har dock handikappade sämre bostäder, lägre utbildning och sämre ekonomi. De saknar oftare arbete och deltar mindre ofta i kultur- och nöjesliv liksom i det politiska livet och föreningslivet. Många handikappade tillhör det glömda . Handikappolitiken syftar till att undanröja den svårighet eller de hinder som handikappet medför. Målet är således att öka den handikappades frihet. De valmöjligheter som en icke-handikappad har när det t. ex. gäller att välja utbildning, arbete och bostad bör också finnas för den som är handikappad. För ett socialliberalt parti är det naturligt att värna om utsatta grupper. Vår strävan att öka människors frihet gäller inte minst grupper som har en mycket begränsad valfrihet. De insatser som behövs är ofta kostnadskrävande. /86 beräknas statens kostnader för stöd åt handikappade till ca . Från regeringsskiftet till ökade stödet från till 15 miljarder. En rad åtgärder vidtogs . Några av dessa var: Färdtjänsten byggdes ut kraftigt. Statsbidragen ökade från 50 till 310 miljoner. Texttelefoner infördes som fritt hjälpmedel. Det statliga stödet till handikapporganisationerna ökade från 5 till 31 milj. kr. Åtgärderna på arbetsmarknadsområdet ökade kraftigt. Trots att insatserna ökat väsentligt kvarstår väsentliga brister. I denna motion redovisas ett antal förslag som syftar till att undanröja en del av dessa brister. Stödet till de handikappade Det råder i stor utsträckning enighet om betydelsen av åtgärder för att minska effekterna av handikapp. Detta manifesterades bl. a. i det gemensamma handlingsprogram i handikappfrågor (SOU 1982:46) som utarbetades av företrädare för alla riksdagspartier. har även ställt sig bakom programmet. Insatserna för handikappade har studerats i två undersökningar. har på regeringens uppdrag gjort en Kartläggning av det ekonomiska stöder till handikappade (Ds S 1985:6). På uppdrag av HCK har en rapport om och handikappinsatserna i kommunerna utarbetats. Av båda dessa kartläggningar framgår att det finns stora brister. Skillnaderna mellan olika landsting och kommuner är stora både vad gäller villkor för bidrag och bidragens storlek. Avgifter för t. ex. social hemhjälp och färdtjänst varierar kraftigt. menar t. ex. att stora kommuner i regel ger större bidrag och tar ut lägre avgifter. En liknande bild framträder i HCK:s undersökning. Av HCK:s undersökning, som omfattar alla kommuner, framgår bl. a. att i endast hälften av kommunerna har en inventering gjorts av vilka handikappade som finns i kommunen. Där inventering har gjorts har den i allmänhet endast omfattat en eller ett par grupper. En tredjedel av kommunerna har inte vidtagit några åtgärder för att göra det möjligt för handikappade som bor på institutioner att flytta till ett eget boende. Även här riktar sig åtgärderna oftast endast till vissa handikappgrupper. Kommunerna upprättar alltför sällan planer för handikappolitiken. Resultatet av dessa undersökningar visar att det finns ett behov av en allmän översyn av handikappolitiken. Det handlingsprogram som ställt sig bakom bör följas upp och en konkret plan för fortsatta åtgärder bör utarbetas. I samband med denna översyn bör även inrättandet av en särskild handikappombudsman övervägas. På kort sikt kan en lösning eventuellt vara att knyta en sådan till . Översynen bör också omfatta det ekonomiska stöd som olika handikappgrupper får för merkostnader som sammanhänger med handikappet. Den ersättning som utgår bl. a. genom avdrag täcker knappast dessa merkostnader som uppkommer. Omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m. fl. Sent omsider presenterade regeringen ett förslag till ny omsorgslag. I den nya lagen, som gäller , utvidgas personkretsen något. Personkretsen är dock begränsad i förhållande till det förslag som omsorgskommittén lade fram . I denna föreslås att alla handikappade barn och ungdomar skall ha en garanterad rätt till särskilda omsorger. Den nya omsorgslagen klargör de utvecklingsstördas rätt till en fullvärdig bostad. Något institutionsboende skall inte förekomma. Den kritik som riktades mot regeringen för att inte personkretsen utvidga 1* 1985186. des medförde att regeringen fann sig föranlåten att meddela att den hade för Mot. 1985/86 avsikt att tillsätta en utredning för att överväga en ytterligare utvidgning. Sf283 underströk i samband med behandlingen av förslaget till ny omsorgslag att utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt och syftet bör vara att utvidga omsorgslagen att gälla alla barn och ungdomar som har behov av särskilda omsorger. Först tillsatte regeringen en särskild beredningsgrupp. I budgetpropositionen sägs att denna arbetsgrupp skall arbeta med att bedöma behovet av omsorger för andra grupper än dem som ingår i den nya omsorgslagen. Vi vill understryka vikten av att denna översyn sker skyndsamt och att syftet med den är att utvidga omsorgslagen till att gälla alla barn och ungdomar som har behov av särskilda omsorger. Svårigheterna att bereda psykiskt utvecklingsstörda människor sysselsättning är mycket stora. av de vuxna har arbete på den reguljära arbetsmarknaden medan arbetar i skyddad verksamhet. har över huvud taget ingen sysselsättning. Förmodligen är utvecklingsstörda allra hårdast drabbade av utestängning från arbetsmarknaden. Alla människor är i behov av stimulans och aktivitet för sin utveckling. Detta gäller i särskilt hög grad för de utvecklingsstörda. I några län har det bedrivits försöksverksamhet bland unga handikappade. Resultatet av denna är mycket glädjande. Det visade sig t. ex. vara möjligt att av 136 unga utvecklingsstörda personer ge sysselsättning till . Det goda resultatet visar att det bland denna grupp finns en reserv med resurser och förmåga att göra sig gällande på arbetsmarknaden. har föreslagit att särskilda kontaktpersoner bör utses på länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar för de psykiskt utvecklingsstörda. Förutsättningarna för att dessa skall kunna tillgodogöra sig arbetsförmedlingarnas service torde öka väsentligt om det finns personer som har ökade kunskaper om psykiskt utvecklingsstörda. Det finns också anledning att se över möjligheterna för psykiskt utvecklingsstörda att få arbete inom . Detta är mycket svårt. Det förekommer till och med att landsting köper platser för psykiskt utvecklingsstörda av Samhällsföretag. Längre fram i motionen förs ett resonemang om överföring av resurser från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadssektorn. Med den finansiering som detta möjliggör föreslår vi att 500 nya platser inrättas inom Samhällsföretag särskilt för personer som är psykiskt utvecklingsstörda. Detta kräver också att de utvecklingsstörda personer som bereds arbete inom Samhällsföretag ges extra stöd och handledning. Pensionering av unga utvecklingsstörda som studerar bör undvikas. De bör t. ex. under studier ges möjlighet till en tillfredsställande ersättning utan att behöva bli förtidspensionerade. Vuxenutbildning för utvecklingsstörda Mot. Utvecklingsstörda ungdomar får enligt den beslutade skollagen rätt till utbildning intill utgången av vårterminen det kalenderår de fyller . Om det behövs för att slutföra en påbörjad utbildning skall de beredas möjlighet att fortsätta till . Eftersom yrkesutbildningen är fyrårig kan konsekvensen bli att man påbörjar en yrkesutbildning som på grund av åldersgränsen inte kan avslutas. Någon lagfäst rätt till vuxenundervisning har ännu inte tillerkänts utvecklingsstörda människor. har regeringens uppdrag att utreda och beräkna kostnaderna för en permanentning. Försöksverksamheten med undervisning för vuxna psykiskt utvecklingsstörda har pågått ! Det är otillfredsställande att utvecklingsstörda personer inte har samma möjligheter som andra att fullfölja en gymnasial utbildning. I avvaktan på att redovisar sitt uppdrag bör en mindre ändring göras i skollagen så att utvecklingsstörda personer som har påbörjat en utbildning ges rätt att slutföra den även om 23-årsgränsen därmed överskrids. Denna rätt finns enligt den nu gällande omsorgslagen. Den nya skollagen innebär således en försämring i detta avseende. De möjligheter som utvecklingsstörda ungdomar har att få arbete genom ungdomslagen bör aktivt kunna användas för att ge dessa arbetslivserfarenhet. yrkesarbete kan ge motivation och erfarenheter som eleverna kan dra nytta av i en därpå följande yrkesundervisning. Det är därför väsentligt att möjligheten att skaffa sig en fullständig yrkesutbildning finns kvar även om man gör ett uppehåll i studierna. Den nya skollag som antog omfattar även bestämmelser om särskolan. Lagen ger utan undantag alla elever rätt till undervisning under hela läsåret. Trots detta har fyra elever inom rektorsområdet TyresöHaninge vägrats skolundervisning på grund av brist på elevassistenter. har i skrivelse till regeringen givit uttryck för en stark oro för att inte lever upp till de krav och förväntningar som ställs på den i egenskap av tillsynsmyndighet över särskolan. FUB menar bl. a. det krävs resurser för: information till andra myndigheter m. fl. för att få till stånd en attitydförändring till utvecklingsstörda människor, tillsyns-, samordnings- och planeringsansvar vilket blir ännu viktigare med en ökad decentralisering, genomförande och planering av fortbildning av all personal inom särskolan, försöksverksamhet och forskning för förbättrad metodik och framställning av nya läromedel. Det råder vissa svårigheter att rekrytera sjukgymnaster för att arbeta med personer som är utvecklingsstörda. Detta kan delvis bero på att det i utbildningen av sjukgymnaster ingår alltför litet information om vad detta handikapp innebär och vilka möjligheter det finns att uppnå förbättringar bl. a. genom sjukgymnastik. Det är därför angeläget att ge sjukgymnasterna ökade kunskaper om denna handikappgrupp. Ett liknande behov finns säkert också när det gäller utbildning av andra grupper som i yrkeslivet kommer i kontakt med psykiskt utvecklingsstörda. Stöd till familjer med handikappade barn De gällande reglerna för vårdbidrag medför stora ekonomiska uppoffringar för många familjer. Genom att vårdbidraget endast kan utgå med helt eller halvt belopp utestängs en stor grupp familjer från ersättning, trots att de har betydande merkostnader, därför att de inte anses berättigade till vårdbidrag. Detta gäller framför allt familjer med barn som har diabetes eller allergier. Vi anser att det även bör finnas en rätt att erhålla en fjärdedels vårdbidrag. utgår helt vårdbidrag med . Bidraget beskattas som inkomst även om en del av ersättningen kan utgå som skattefri kostnadsersättning. Det torde röra sig om några tusen barn för vilka en fjärdedels vårdbidrag kan utgå. Nettokostnaden, efter avdrag för skatt, torde röra sig kring 1520 milj. kr. Möjligheterna att få tillfällig föräldrapenning för att vårda sjukt barn har utvidgats till att i vissa fall även gälla barn i åldern . Detta är en väsentligt förbättring för familjer med handikappade barn. Rätten till tillfällig föräldrapenning är maximerad . Det är ytterst få familjer som når upp till denna gräns, endast 400 . Begränsningen kan dock, för ett fåtal familjer med handikappade barn som ofta är sjuka, vara besvärlig. När 60-dagarsgränsen är uppnådd tvingas de ta ledigt utan ersättning och någon rätt till ledighet finns då inte heller. Det är också uppenbart att detta skapar ett incitament för att i stället utnyttja möjligheten till sjukskrivning för egen sjukdom. Vi anser därför att begränsningen bör avskaffas för familjer med handikappade barn. Kostnaden för detta är obetydlig. Det torde inte heller leda till ökad frånvaro då någon ändå alltid måste ta ledigt för att ta hand om sjuka barn. Föräldrar till utvecklingsstörda barn som är hamnar också i en motsvarande situation. De har ingen rätt att få ledigt eller rätt till ersättning när deras vuxna barn är sjuka. Den enda lösning som är tillgänglig är ändå ofta att någon av föräldrarna stannar hemma från arbetet. Vi anser att också dessa föräldrar måste få en rätt till tillfällig föräldrapenning. Regeringen bör närmare överväga hur detta stöd skall utformas. De kostnader som dessa förbättringar för barnfamiljerna medför avses finansieras inom ramen för den familjepolitiska reform som tidigare föreslagit. Ändrade regler för barnbidrag Rätten till barnbidrag, flerbarnstillägg och bidragsförskott för handikappade barn som vistas på institutioner är begränsad. För barn som vistas på statlig specialskola eller institution utgår varken barnbidrag eller flerbarnstillägg. Vanligtvis utgår dock s. k. klädesbidrag med motsvarande belopp. underströk vid den senaste behandlingen av denna fråga att det är angeläget att en regeländring kommer till stånd. Regeringen bör därför lägga ett förslag om en sådan regeländring. Föräldrar till gravt handikappade barn får i regel ett relativt omfattande stöd. Om barnet avlider upphör samtliga bidag utan att familjen ges möjlighet att anpassa sig till den nya situationen. Det kan t. ex. bli nödvändigt att byta bostad och att ordna förvärvsarbete åt förälder som vårdat barnet. Möjligheten att införa någon form av efterlevandebidrag bör därför övervägas, eventuellt genom en frivillig försäkring som kan tecknas genom t. ex. . beslutade att bilstödet bör utvidgas till nya grupper. uttalade att det är anmärkningsvärt att regeringen inte lagt fram något förslag till bilstöd i synnerhet som en enig riksdag uttalade att den förväntade sig förslag från regeringen som skulle kunna träda i kraft . Det var mot denna bakgrund som beslutade, i strid med regeringens förslag, att frågan om ett utvidgat bilstöd skall utredas ytterligare och att arbetet skall bedrivas skyndsamt så att nya regler kan träda i kraft . Ett utvidgat bilstöd kan ge många handikappade ökad frihet som belastningen på färdtjänsten minskar. Det är därför anmärkningsvärt att regeringen ännu inte har redovisat något förslag till . Vi förutsätter att ett sådant förslag föreläggs . Denna fråga har förhalats av regeringen. Det är önskvärt att handikappade i så stor utsträckning som möjligt kan utnyttja den vanliga kollektivtrafiken. Det finns dock stora hinder för detta. belsutade därför 1979 att kollektivtrafiken skall handikappan- Mot. 1985/86 passas . I lagen om handikappanpassning av kollektiv- Sf283 trafiken sägs bl. a. att handikappades särskilda behov så långt det är möjligt skall tillgodoses. Det är i många fall att föredra att handikappade människor kan använda kollektivtrafiken i stället för färdtjänsten. Det bör bli billigare och det ger den handikappade ökad frihet. Som en följd av detta riksdagsbeslut har transportrådet utfärdat föreskrifter. De framsteg som gjorts är dock otillräckliga. Några nämnvärda åtgärder för att t. ex. göra det möjligt för rullstolsburna handikappade att åka buss har inte genomförts. visar erfarenheter från andra länder, bl. a. , att det finns tekniska lösningar som gör det möjligt för även rullstolsburna handikappade att åka buss. väckte redan vid föregående ett krav på en utvärdering av de gjorda insatserna för att handikappanpassa kollektivtrafiken. Detta avvisades dock med motiveringen att transportrådet i sin anslagsframställning /87 redovisat hur långt arbetet framskridit. Den redovisning som transportrådet lämnat visar, enligt vår uppfattning, att kravet på en sådan utvärdering är befogat. Även med ett utökat bilstöd och en kollektivanpasad kollektivtrafik krävs en väl fungerande färdtjänst. Färdtjänsten utgår enligt socialtjänstlagen som bistånd. Detta är ett föråldrat synsätt. Enligt vår mening bör färdtjänsten vara en naturlig del av kollektivtrafiken. Det blir då också naturligt att färdtjänsten inte begränsas till den egna kommunen utan den bör, liksom kollektivtrafiken, byggas upp länsvis. Kostnaderna bör då också fördelas som en del av kostnaderna för kollektivtrafiken. I samband med införandet av socialtjänstlagen framhöll departementschefen det angelägna i att färdtjänsten dimensioneras så att den motsvarar den service som kollektivtrafiken ger. De inventeringar av kommunernas åtgärder som gjorts visar dock att så är långt ifrån fallet. Standarden varierar kraftigt mellan kommunerna. Resorna är begränsade både till längd och antal. Taxorna är ofta väsentligt högre än för kollektivtrafiken. I svarar för färdtjänsten. I har införandet av en länsfärdtjänst diskuterats. Det krävs nu snara förbättringar av färdtjänsten så att intentionerna bakom socialtjänstlagen uppfylls. bör genom rekommendationer verka för att färdtjänsten görs länsomfattande och med samma service som kollektivtrafiken. Det finns också starka skäl att överväga om inte färdtjänst borde få utnyttjas vid resor i samband med sjukvårdande behandling. De nuvarande reglerna är svårmotiverade och leder till onödig irritation. Handikappade människor har ofta stora svårigheter att få ett arbete. För många handikappade innebär detta att de förtidspensioneras. Det är angeläget att handikappade i så stor utsträckning som möjligt kan beredas arbete på den reguljära arbetsmarknaden. För att underlätta strävandena att bereda handikappade arbete finns bl. a. lönebidrag. Totalt sysselsätts ca 36 000 personer med hjälp av lönebidrag. finns också ett introduktionsbidrag för arbetshandikappade samt ett särskilt lönebidrag, som utgår med högre belopp, för personer med svårare arbetshandikapp. Ytterligare ansträngningar måse göras för att erbjuda arbete också för de personer för vilka förtidspensionering förefaller vara det mest näraliggande alternativet. Det är alltför vattentäta skott mellan de resurser som disponeras för förtidspensionering och för arbetsmarknadspolitiska insatser. Resurserna för att bereda handikappade arbete är starkt begränsade. Samma begränsning finns dock inte när det gäller resurser för förtidspensionering. Det är nödvändigt att också beakta den minskade förtidspensionering som ökade sysselsättningsmöjligheter för handikappade medför. Vi anser således att det bör vara möjligt att föra över resurser från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En sådan omfördelning kan innebära en besparing för samhället som individen får tillfälle att utgöra ett arbete till glädje och nytta för henne men också för den för vilket arbetet utförs. Resurserna för att bereda handikappade arbete med hjälp av lönebidrag bör därför öka. Vi avvisar därför den begränsning av ökningen av antalet lönebidragsanställningar i allmännyttiga organisationer som föreslås i budgetpropositionen. Regeringen föreslår där att ökningen skall begränsas till 500 platser . har redan tidigare avvisat ett sådant förslag från regeringen. Vi anser att ånyo bör avvisa detta förslag. har tidigare beslutat att endast arbetshandikappade får beredas arbete i allmännyttiga organisationer. Vi anser fortfarande att denna begränsning bör upphävas. För många personer, som inte är arbetshandikappade, men där anställning med lönebidrag ändå blir aktuell, bör dessa organisationer utgöra lämpliga arbetsplatser. AMS konstaterar i sin anslagsframställning att behovet av platser med särskilt lönebidrag är mycket stort och föreslår en utökning med 2 700 platser, vilket ungefär innebär en fördubbling. finns 2 600 platser. Regeringen föreslår endast en ökning med 1 200 platser. Detta är otillräckligt. Kostnaden för utökningen av antalet platser med särskilt lönebidrag bör täckas genom omfördelning från socialförsäkringssektorn. bör hos regeringen begära förslag om hur en sådan finansieringsmodell praktiskt skall genomföras. Enligt de regler som gäller för särskilt lönebidrag trappas bidraget ned. För vissa grupper med mycket grava handikapp medför detta att de har svårt att få arbete trots att särskilt lönebidrag utgår. Det finns därför anledning att överväga om det inte i dessa fall bör vara möjligt att låta lönebidraget permanent utgå på en högre nivå än vad som är möjligt. Enligt socialtjänstlagen har även kommunerna ett ansvar för sysselsätt- Mot. 1985/86 ningen. Det visar sig dock att i av kommunerna finns Sf283 handikappaspekter med i den av kommunen antagna sysselsättningsplanen. Handikappade som ofta måste ha vård eller genomgå behandling drabbas ibland av mycket höga kostnader då högkostnadsskyddet inte omfattar resorna. har i annan motion begärt att även resorna skall omfattas av högkostnadsskyddet. Den medicinska rehabiliteringen är eftersatt i . Den är splittrad och i hög grad otillräcklig. Det krävs en samordnad vuxenrehabilitering så att alla resurser kan sättas in då de bäst behövs. Detta innebär att arbetsmarknadsåtgärder, sociala, psykologiska eller psykiatriska insatser bör samordnas med de medicinska. De långvårdssjukhus som finns, och som inte tillgodoser kravet på en god och hemliknande miljö, kan i många fall mycket väl användas för en utbyggd medicinsk rehabilitering. Vi anser att en utredning om samordnad vuxenrehabilitering/habilitering bör tillsättas. Denna bör bl. a. överväga hur samordningen mellan statliga, landstingskommunala och primärvårdande myndigheter skall utformas. Det finns problem med hjälpmedelsförsörjningen i många landsting. Det gäller särskilt handikappade med behov av dyra hjälpmedel, t. ex. eldrivna rullstolar. Detta beror bl. a. på att sjukvården har inriktats mot ökad hemsjukvård. Denna utveckling är helt riktig, men den har bl. a. medfört ett ökat behov av tekniska hjälpmedel. Det utgår statsbidrag till landstingen för hjälpmedel till handikappade. I de kommande förhandlingarna mellan staten och landstingen för bl. a. detta ändamål bör staten tydligare poängtera betydelsen av en tillfredsställande försörjning med hjälpmedel. Det bör också framhållas att brist på hjälpmedel för handikappade också kan leda till ökade kostnader i form av onödiga sjukskrivningar och höga vårdkostnader. Informationsteknologi som hjälpmedel för handikappade I en motion från om datapolitik påtalas de möjligheter som modern informationsteknologi ger när det gäller att överbrygga många typer av handikapp. Vid fördelning av forskningsresurser bör därför utveckling av handikapphjälpmedel prioriteras. Tillgänglighet, hemhjälp m. m. I motion om äldreomsorg redovisas synen på bl. a. institutions beroende, tillgänglighet och hemhjälp. Många av de synpunkter som fram förs där syftar också till förbättringar för personer med handikapp. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om en allmän översyn av handikappolitiken,1] [2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om en utvidgad personkrets i omsorgslagen,1] [3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att särskilda kontaktpersoner för psykiskt utvecklingsstörda bör utses på länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar,2] [4. att beslutar att utöka antalet platser inom Samhällsföretag med 500 särskilt avsedda för psykiskt utvecklingsstörda personer, 2] [5. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om ändring i skollagen som ger psykiskt utvecklingsstörda rätt att fullfölja en påbörjad yrkesutbildning även efter ,3] [6. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om tillsynsansvar för särskolan,3] [7. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om utbildning om psykiskt utvecklingsstörda för sjukgymnaster,3] 8. att beslutar att införa möjligheten till en fjärdedels vårdbidrag, 9. att beslutar att avskaffa begränsningen för tillfällig föräldrapenning för vård av handikappade barn,