mot · G902So477 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:So477 m. fl. (c) Åtgärder mot aids Vi har byggt upp vårt samhälle så att vi kan hävda människors fri- och rättigheter. Varje människa har ett eget värde och alla människors värde är lika stort. Det är grunden för den humanistiska människosyn som vi arbetar för. Den människosynen ger oss skyldigheter att värna medmänniskors rättigheter som den ger oss rätt att själva hävda våra möjligheter. Vi är tillsammans solidariskt ansvariga för hur samhället vi lever i skall byggas . Det är vår gemensamma uppgift att skapa ett öppet och fritt samhälle där alla har trygghet och möjligheter till utveckling. Att arbeta utifrån den humanistiska människosynen ger oss möjligheter att förverkliga och slå vakt om målen: Social och ekonomisk grundtrygghet för alla i samhället. är en garant för att vård och omsorgsarbetet är så utformat att människovärdet respekteras. Det innebär att vi vill bygga ut den sociala och ekonomiska grundtryggheten så att människors integritet och självbestämmande bevaras. Människornas fria val och deras rätt till val är inte en självklarhet . Samhällets nuvarande omsorgs- och vårdpolitik är inte uppbyggd utifrån den behövandes behov och önskemål. I stället är verksamheten utbyggd utifrån föreställningen att alla människor har lika behov. Varje människa är unik med unika möjligheter att ge och få kunskaper och erfarenheter. En social- och hälsopolitik som inte tar hänsyn till det kommer att skapa olikheter i stället för att undanröja det skillnader som finns . I begreppet social grundtrygghet hävdar att så vitt skilda krav som rätt till arbete och sysselsättning, till bostad och god miljö men också rätt till insyn, inflytande och gemenskap med andra människor ingår. Social grundtrygghet är också rätt till vård och omsorg när människor behöver det. Det är inte möjligt att skapa social grundtrygghet utan att alla delmål är uppfyllda. Samhällsinsatserna har inriktats på att uppnå de materiella delmålen. Denna inriktning har varit så stark att de materiella målen tillåtits inkräkta på de immateriella. För enskilda individer har det inneburit att möjligheterna till självbestämmande och integritet begränsats. De har blivit socialt otrygga om än materiellt tillgodosedda. En garanterad försörjning oberoende av ålder och arbetsförmåga, sjukdom och handikapp ger ekonomisk grundtrygghet. Vi har ett väl utvecklat system för att garantera människor försörjning. Det innebär inte att vi uppnått målet. finns det grupper i samhället som är missgynnade. Dessutom finns det orättvisor inbyggda i de ekonomiska stödåtgärderna. Från sida har vi i andra motioner föreslagit insatser för att förstärka den ekonomiska grundtryggheten. Vård och omsorg på lika villkor Vår social- och hälsovårdslagstiftning kräver att alla människor skall kunna få vård och omsorg på lika villkor när de behöver det. Lika rätt till insatser är dock inte samma sak som lika insatser för alla. Var och en av oss kommer i livet att behöva omsorg och vård. Vi är beroende av att hjälpen kan utformas så att våra individuella behov styr åtgärderna. I det praktiska vårdarbetet utnyttjar personalen möjligheterna att anpassa omsorgen efter vars och ens behov och önskemål. Det är viktigt att understryka att det inte är viljan hos dem som verkar inom sektorerna socialtjänst och vård som motverkar individuellt anpassade omsorgsinsatser. Den likriktade verksamheten är en konsekvens av politiska beslut. Politiska beslut som förhindrar flexibla lösningar är bl. a. Statsbidragens utformning till den kommunala barnomsorgen. Vissa omsorgsformer gynnas utan hänsyn till barnens och föräldrarnas behov. Ett annat exempel är vantolkningen av det s. k. Dagmarbeslutet i vissa landsting. I båda fallen har kraven på likriktning av omsorgsinsatserna tillåtits stå över behoven av flexibilitet i verksamheten. Enligt uppfattning är detta ett hinder för att uppnå målen: Social och ekonomisk grundtrygghet för alla. Vår principiella inställning är att samhällets planeringsansvar måste skiljas från krav på driftmonopol. Det är nödvändigt att samhällets insatser inriktas mot ett övergripande planeringsansvar och kontroll av verksamheten medan driftansvaret kan fördelas mellan offentliga och privata omsorgsgivare. uppgifter i detta arbete är dels att fördela ekonomiska resurser rättvist över landet, dels också att i lagstiftning klart fastlägga kommuners och sjukvårdhuvudmännens övergripande ansvar för vård- och omsorgsverksamheten. bör däremot avstå från deltaljreglering eller styrning. Det är endast så kommuner och landsting utifrån krav om lika rätt till vård och omsorg kan utforma arbetet så flexibelt att människor kan påverka vårdutbud och omsorgsinsatser. Den enskilde skall styra Utvecklingen inom kommunernas socialtjänst och sjukvårdshuvudmännens vård styrs mot allt öppnare vårdformer. En vägledande princip för arbetet har varit att människor så långt möjligt skall kunna vistas i sin invanda hemmiljö. Skälen för denna utveckling bottnar inte i rent ekonomiska överväganden. Tvärtom är den ett svar på människors önskan att utifrån sina förutsättningar kunna delta i samhällslivet. Insatserna för att människor skall kunna bo kvar i sina hem eller få ett eget boende byggs snabbt ut i hela landet. Utbyggnaden har dock mer styrts av kommunernas eller sjukvårdshuvudmännens förutsättningar och mindre av de omsorgsberoende. Om inte den som behöver vårdinsatserna kan få behålla sin bestämmanderätt över sitt boende och sin livssituation kommer intentionerna i hemsjukvården och äldreomsorgen inte att förverkligas. Då kommer det egna hemmet att institutionaliseras. En hemsjukvårdspatient har lika kringskuren frihet som en patient på långvårdsklinik. har i andra motioner lämnat förslag till ändringar så att människors möjligheter till självbestämmande förbättras. Förebyggande av ohälsa och social utslagning har en lång tradition i vårt land. En historisk tillbakablick visar att kampen mot sjukdomar och ohälsa i vissa fall till och med tillåtits inskränka människors integritet. En av de stora folksjukdomarna, TBC, bekämpades framgångsrikt genom att alla människor i landet hälsoundersöktes. En sådan undersökning var förvisso inte frivillig och är därmed ett exempel på att människors valfrihet inskränktes. Målet för arbetet motiverade inskränkningen. Den accepterades också av en majoritet av befolkningen. Det finns alltså situationer när människor är beredda att göra avkall på individuella krav för ett allmänt mål. Frihet är inte ett uttryck för brist på ansvar för enskilda eller en grupp i befolkningen. Aids och HTLV-3 - vår tids hot Mänskligheten hotas oupphörligen av olika sjukdomar. När det sker måste alla människor efter sin förmåga delta i ett intensivt förebyggande och botande arbete. Vi tror att nästan alla är beredda att delta i ett sådant arbete även om det måste utformas så att människors integritet kan hotas. När människor får kunskaper och insikter i hur en förebyggande verksamhet kan byggas upp finns en god grund för en samling kring ett gemensamt mål - kampen mot ohälsa. Vi tror att aids är ett hot mot människan. Inte bara därför att en HTLV-3-infektion är livslång och leder till aids utan därför att sjukdomen kan hota hela vårt humana samhälle. Aids sprids i vissa s. k. riskgrupper. Sjukdomen drabbar främst intravenösa narkotikamissbrukare, homo- och bisexuella män samt blödarsjuka. Gruppen blödarsjuka infekteras genom överföring av orena blodprodukter. Narkomaner genom blodöverföring i sitt missbruk. Homo- och bisexuella män genom sexuell överföring. I andra länder, främst i , sprids infektionen genom sexuella kontakter mellan man och kvinna. I sprids den av prostituerade heroinister till heterosexuella par. Narkotikamissbrukare lever i svår misär. Själva narkotikabruket som sådant kan inte accepteras. Med det får inte leda till att vi tar avstånd från narkomanen som människa. Eftersom sjukdomens spridning koncentrerats till vissa definierbara grupper i samhället finns det uppenbara risker att människor ser sjukdomen isolerad till en grupp i stället för som en allmän infektionssjukdom. I är sjukdomen, förmodligen av en tillfällighet, begränsad till vissa grupper. Vi får informationer också från andra länder, hur antalet HTLV-3infekterade ökar och därmed också antalet aids-sjuka. Eftersom vi varken kan förhindra en infektion av HTLV-3-virus, eller bota de sjukdomar som infektionen kan leda till, växer oron. Denna oro får absolut inte innebära att vi förlorar vår människosyn. Den får heller inte leda till att vi stöter ut dem som drabbas från samhällsgemenskapen. Vi tror att det finns stor risk att detta kommer att ske om vi inte kan samlas till ett gemensamt handlande över de partipolitiska gränserna inom landet och internationellt. behandlas HTLV-3-infekterade illa i samhället. När infektionen sprider sig ytterligare kommer detta att bli än mer tydligt. Vi har tredubbelt ansvar Vi har ett ansvar att samla kunskap och information. En förutsättning för framgång är ökad kunskap. Genom att berätta sakligt om sjukdomens konsekvenser men även dess möjligheter kan rädslan törhindras. Det är människors okunnighet och rädsla som tar sig omänskliga uttryck. Det är rädsla för smitta som hindrar tandläkare från att behandla patienter men HTLV-3-infektion. Det är rädsla för sjukdomen som leder till en ovärdig behandling av aids-sjuka på sjukhus. Rädsla och bristande information innebär att vårdpersonal inte längre fortsätter arbeta i inom vårdsektorn. Vi har ansvar för att infektionen inte sprids. Det innebär att vi måste vara beredda att diskutera vilka möjliga vägar vi tillsammans kan gå för att hindra spridning. De vägar vi skall välja får inte leda till att vissa grupper av människor särbehandlas. Om vi inte kan förhindra en sådan särbehandling kommer vi att skapa ett nytt och fruktansvärt klassamhälle vida mer orättvist och orättfärdigt än de vi har erfarenheter av. Vi har ansvar för en lika rätt till vård. Det innebär att vi måste finna former för vård av människor med aids i samhället. Rädslan hos vårdpersonal och medpatienter för riskerna att infekteras är förståelig. Den måste vi tillsammans möta. Ett samhälle som avvisar människor av rädsla för deras sjukdom är ett omänskligt samhälle. Det är inte förenligt med rätten till lika och god vård för alla. Om vi misslyckas kommer vi att få ett samhälle med rädda människor - ett ojämlikt samhälle där endast de som är starka nog ekonomiskt och socialt får ett värdigt liv. I samhällsdebatten krävs ibland en moralisk upprustning. Ofta pläderar debattörerna för en återgång till gamla ideal. De ideal som präglade detta samhälle sätts fram som föredöme. Vi varnar för en sådan debatt. Riskerna är stora att en viktoransk syn på mänskligt samliv och människors gemenskap åter får fäste så att ofrihet och tvång kommer att prägla förhållanden människor emellan. Däremot kan den debatt som följt av att aids huvudsakligen sprids genom sexuella kontakter medföra en förändrad inställning till tillfälliga sexuella förbindelser. Detta ger möjligheter för en öppenhet i sexoch samlevnadsundervisningen som i första hand ges till våra unga . Respekten för medmänniskor måste stärkas. Det kan med fördel ske . Vem tar det övergripande ansvaret? Arbetet för att hindra spridning av aids kräver insatser från många olika samhällsmyndigheter. Regering och riksdag har det yttersta ansvaret för detta. Ansvaret för vårdinsatser åvilar enligt lag kommuner och landsting. Ansvaret för forskning och utbildning är en fråga för universitet och högskolor men också för grund- och gymnasieskolan. Andra myndigheter som deltar i arbetet är polisen, brandväsendets räddningstjänst, med dess frivårdsorganisation liksom arbetsmarknadsskyddet. De har alla nära kontakt med de problem som uppkommit. De organ som vi ovan räknat upp har alla kostnadsansvar för just sin del av samhällsarbetet. Frågor rörande omprioriteringar eller kompetensfördelningar inom och mellan myndigheter försinkar arbetet. Till det kommer att de förslag som var myndighet inom sitt ansvarsområde kan verkställa inte kan omfatta en helhet. Om vi inte kan enas om en samordning av pågående och planerade insatser, liksom all den verksamhet som därtill är nödvändig, kommer resultaten inte att bli annat än isolerade årgärder utan samlad effekt. slår vakt om den kommunala kompetensen. Vi är förespråkare av en decentralistisk samhällsfilosofi som ger utrymme för lokalt ansvar och lokala lösningar. Men vi är också övertygade om att statens övergripande funktioner ibland är nödvändiga för att bevara vitala samhällsintressen. När grundläggande mänskliga värderingar som samhällsorganisationen vilar på är i fara måste statens övergripande ansvar gå före de lokala funktionerna. Regeringen har valt att arbeta med aidsfrågorna i aids-delegationen, som är ett icke parlamentariskt organ, där olika samhällsfunktioner finns representerade. Delegationen som bildades så sent som har arbetat utifrån de politiska förutsättningar som funnits. Vi vill framhålla att någon mer omfattande kritik av delegationens arbete hindrats av en upprörd debatt i detaljfrågor i stället för en seriös diskussion om de övergripande insatser som måste till. Däremot kan vi inte dela regeringens uppfattning att huvudansvaret för det fortsatta arbetet åvilar sjukvårdshuvudmännen. Vi anser att en sådan uppfattning vilar på felaktig grund. Frågan kan inte begränsas till ett renodlat Den har betydligt fler dimensioner än så. Vi har försökt beskriva hur vi tror att samhället i sin helhet kan påverkas. måste därför ta ett totalansvar för kampen mot spridning av HTLV-3-infektion. Det måste också vara sak att ställa medel till förfogande både för övergripande förebyggande insatser och för att snabbt kunna ställa vårdresurser till förfogande för de aids-sjuka. I en fråga som kan få så stora negativa konsekvenser för människor måste samla breda politiska majoriteter för att nå resultat. Vi är beredda att delta i det arbetet. Det ställer stora krav på vidsynthet. Det förutsätter arbete över blockgränser och arbete tillsammans med företrädare för samhällsuppfattningar som vi i andra sammanhang inte kan dela. Vi tror att kan behöva besluta om insatser som innebär intrång i människors frihet. kan också tvingas ta ställning till förslag som innebär att vi inte kan garantera människors integritet. I det arbetet är alla insatser nödvändiga. Endast genom en samling av olika departements utredningsresurser och kunskaper kan presenteras ett väl underbyggt belutsunderlag. Aids-delegationen är här en naturlig utgångspunkt för det försätta arbetet. Vi måste överväga införande av obligatoriska tester för hela befolkningen. Sekretesskyddet är en annan fråga som måste lösas. Vi måste på samma gång bevaka så att HTLV-3-positiva människor, alltså smittade, inte utlämnas och ingripa så att andra människor inte löper risken att smittas. Det är möjligt att särskilda vårdplatser behöver reserveras för aids-sjuka. Syndromet är komplext, svårbehandlat och kräver speciella vårdinsatser. Vi måste finna en lösning på de moraliska frågor som uppstår när någon smittats. Olika uppgifter visar att av de som smittats av HTLV-3-virus kommer att få aids. 3 av 10 kan vara friska. Vi har inte utvecklat metoder för fosterdiagnostik av HTLV-3-infektion. Införs ett obligatoriskt HTLV-3-test av alla gravida kvinnor, vilket troligtvis måste ske, kan kvinnor ställas inför etiska problem. eller senare kommer barn att smittas. Hur löser vi dessa barns omsorgsbehov och deras skolgång så att de får en god uppväxt? Vilken information har skolpersonal och föräldrar rätt att få i en sådan situation? De frågor vi ställt är bara några exempel på de svåra frågeställningar som måste besvaras. var 4 av 10 heroinmissbrukare i HTLV-3-positiva. Infektionen beräknades spridas med en fördubbling av antalet infekterade var 6:e-10:e månad. räknar narkomanvårdsläkare med att alla intravenösa heroinmissbrukare i är smittade. Sjukdomen har spridit sig betydligt snabbare än någon räknat med. Den diskussion som förts om det etiskt riktiga i en utbyggnad av behandlingsformer som metadonmetoden eller möjlighet att avskaffa recepttvång för sprutor och kanyler är inte längre aktuell. Medan debattörerna diskuterade det moraliskt tvivelaktiga i dessa förslag smittades den grupp som insatserna skulle riktas till. I efterhand bör vi ställa frågan: Är det etiskt rätt att offra en grupp av moraliska skäl? Erfarenheten av den snabba spridningen av HTLV-3-virus bland intravenösa missbrukare i visar att omedelbara ingripanden är nödvändiga i andra storstadsområden. Den fortsatta spridningen av sjukdomen är helt beroende av hur vi kan hjälpa HTLV-3-positiva människor att inte sprida sjukdomen vidare. Prostitutionen är förmodligen en av de allvarligaste spridningsvägarna. Det är möjligt att spridningen av HTLV-3-virus inte kommer att fortsätta så snabbt som vi tror. Det står dock helt klart att riskerna för spridning är stora om vi inte får möjlighet att behandla prostituerade kvinnor med HTLV-3-infektion. Vi kan inte räkna med att en narkotikaberoende kvinna som behöver pengar för sitt missbruk själv kan ta hela ansvaret för att sjukdomen inte sprids. har i ett PM Vad kostar aids? beräknat antalet HTLV-3-infekterade människor till 218 1990. skulle antalet människor med infektion öka från ca 1 000 till över 200 000. Vi kan förmodligen inte föreställa oss sådan utveckling lika litet som vi kunde föreställa oss att spridningen bland narkomaner skulle gå så fort. Om Landstingsförbundets beräkningar är riktiga - ingenting tyder på att så inte skulle vara fallet - är aids ett hot mot vårt samhälle. Det finns framtidsforskare som tror att samhället kommer att stöta ut de smittade precis på samma sätt som leprasjuka tidigare isolerades. De smittade kallas ibland av dessa forskare de oberörbara. Vi måste hindra en sådan utveckling. Vad kan göras? har diskussionerna om åtgärder rört detaljfrågor eller frågor om vilka insatser som olika myndigheter kan och får vidta. Det beror till stor del på att det övergripande ansvaret splittras på olika myndigheter. Det gäller beslut om konkreta förslag och finansiering av dessa. Debatten har därför tillåtits begränsas till enstaka frågeställningar. Den har styrts inte av politiska företrädare utan av företrädare för klientorganisationer eller medicinsk och social expertis med värderingar som färgas av tidigare yrkeserfarenheter. Det är viktigt att ta till vara all den kunskap som finns i olika yrkesgrupper som vi bör inse att vi saknar erfarenheter av hur en spridning av en sjukdom som aids kan hejdas. Vad vi särkert vet är att vi inte har tid att tillåta oss fastna i debatter som rör endast detaljer. Dit räknar vi exempevis diskussionen om aids skall klassificeras som en allmänfarlig sjukdom eller inte. Aids är en venerisk sjukdom som kan drabba hundratusentals människor och därmed av allmänfarlig natur. kan tillsätta särskilt utskott för att bereda och behandla visst ärende (Riksdagsordningen 4:2). Ett sådant förfarande är avsett att användas för ett ärende av särskild beskaffenhet eller om det är påkallat med särskild hänsyn till sambandet mellan olika ärenden. har använt sig av möjligheten att tillsätta särskilt utskott för att bereda ärenden av synnerligen känslig natur för riket. Vi anser att behandling av aids-problematiken är av sådan karaktär och griper över ett så stort område att det är motiverat för att tillsätta ett särskilt utskott. Uppgiften för utskottet skall vara att utreda och bereda frågor rörande insatser för att hejda aids. måste få tillgång till de utredningsresurser och beredningsresurser som regeringen och aids-delegationen förfogar över. I utskottet bör alla i ingående partier finnas representerade. Aids spridning över världen är en fråga av global natur. Det internationella samarbete som initierats i t. ex. FN och dess underställda organ är viktigt. Inte minst ur forskningssynpunkt måste det internationella samarbetet intensifieras. Ett fritt utbyte av informationer om resultat av lika forskningsprojekt från alla delar av världen är nödvändiga för att optimalt kunna använda kunskapen. Den industrialiserade delen av världen har dessutom ett moraliskt ansvar för att stödja och hjälpa i deras arbete för att hindra sjukdomen. har ett gott anseende i FN och dess underställda organ. Våra delegater i olika FN-organ måste ta initiativ för en utveckling och intensifiering av arbetet för att hejda sjukdomen aids. Länderna i har ett väl utvecklat samarbete inom ram. De nordiska länderna tillhör samma kulturkrets och har en gemensam kulturell historia. Förutsättningarna för att utarbeta ett gemensamt nordiskt handlingsprogram för insatser mot aids bör därför vara goda. För att människor skall vara beredda att följa restriktioner krävs att de åtminstone i någon mån accepterar inskränkningen. Människors beredskap att tolerera intrång är helt beroende av vilka informationer och vilken kunskap de får. Dessutom är människors attityder för eller emot vissa begränsningar avgörande för hur dessa följs. Folkrörelsernas betydelse för det attitydskapande arbetet i landet bör uppmärksammas. De stora organisationerna, den fackliga rörelsen, nykterhetsorganisationerna liksom idrottsrörelsen och de politiska partierna, når en majoritet av folket. Dessa organisationer måste få möjlighet att delta i arbetet för att hindra spridning av sjukdomen. Deras möjligheter och vilja att delta i arbetet för att värna ett mänskligt samhälle måste tas till vara. Aids-delegationen kan med fördel inrikta sina insatser så att folkrörelserna i större utsträckning tas till vara. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi 1. att ansluter sig till vad i motionen anförs om totalansvar för insatser att hejda spridning av HTLV-3-virus, [2. att beslutar att tillsätta ett särskilt utskott med uppgift att initiera, bereda och för presentera förslag till beslut rörande vård av aids-sjuka och HTLV-3-infekterade samt förslag till förebyggande insatser,1] [3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om internationellt samarbete.2] 1 1985/86:K320. 2 1985/86:U529. () () () ()