mot · G902Fi217 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fi217 m. fl. (c) Den ekonomiska politiken I. Motionens huvuddrag 4 Den internationella utvecklingen och 1986 5 Den svenska ekonomin 1985 och 1986 6 Kommentar till finansplanen 9 V. ekonomiska politik 10 förslag jämfört med regeringens. Förändringar av statens budgetsaldo 21-22 1 * 1985/86. I. Motionens huvuddrag Mot. Huvudproblemet för den svenska ekonomin är att vi haft en pris- och löneutveckling som kraftigt överstigit våra konkurrentländers. Detta har lett till försämrad konkurrenskraft och förluster av marknadsandelar både inom och utomlands. En tillräckligt hög tillväxt, för att målet full sysselsättning skall kunna upprätthållas, kan inte ensidigt baseras på hög inhemsk privat och offentlig konsumtion i en så öppen ekonomi som den svenska. Detta leder ofelbart till hög import och problem med bytesbalansen. Förutsättningen för en balanserad tillväxt är att vi kan ha en sådan internationell konkurrenskraft att exporten förmår balansera import och övriga utlandsbetalningar (räntor på utlandsskulden och u-hjälp). För att klara detta är det nödvändigt att industrisektorn byggs ut. Investeringstakten måste hållas på en hög nivå. För att få bukt med höga pris- och löneökningstakt föreslår att staten bör lägga fast sådana institutionella förutsättningar att arbetsmarknaden bättre kan anpassa sig till vad den internationella utvecklingen kräver. Hörnstenen bör bli en fast växelkurs. Växelkurspolitiken bör manifesteras genom en avveckling av valutaregleringen; först i men med det uttalade syftet att i ett andra steg göra en generell utvidgning. Marginalskatterna måste sänkas i stället för att skärpas. Fullt inflationsskydd införs i skatteskalan. Skattesänkningar bör beslutas även för de inkomsttagare som ej har nytta av marginalskattesänkningar. Avtalsparterna bör få ett större eget ansvar för kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. Detta innebär emellertid inte att de arbetslösa skall få lägre ersättning. Skyddet för tredje man vid konflikt på den offentliga arbetsmarknaden måste förbättras. Reglerna om samhällsfariiga konflikter bör revideras, och ett övergripande organ för bedömning av en konflikts samhällsfarlighet bör tillskapas. Inom vissa områden kan det bli aktuellt att pröva ett system med fast budget där verksamhetens omfattning kan påverkas direkt om löneutvecklingen blir för snabb (ett cash-limit-system). En minskning av statens budgetunderskott har avgörande betydelse för inflationsbekämpningen. Budgetunderskottet är inflationsgenererande dels genom att det innebär en likvidisering av den svenska ekonomin, dels genom att dess finansiering driver upp den allmänna räntenivån. föreslår bestående budgetförstärkningar för nästa budgetår med . Det kassamässiga budgetsaldot skulle med vårt budgetförslag (inkl. engångsförstärkningar) sänkas ner till ca . Det är vidare nödvändigt att undvika skatte- och avgiftsökningar. Ett stopp för skatte- och avgiftshöjningar skulle öka statens trovärdighet gentemot det övriga samhället när det gäller inflationsbekämpningen. Staten kan också spela en viktig roll som avtalspart på den statliga arbetsmarknaden. Även på det kommunala området kan staten utöva inflytande genom sin ställning i OASEN (samarbetsorganisation för de offentliga arbetsgivarna). I det sammanhanget bör staten med bestämdhet 4 verka för att följsamhetsklausuler rensas bort ur avtalen samt att den Mot. 1985/86 konkurrensutsatta sektorn blir löneledande. Därutöver har regeringen en viktig uppgift i att inför medborgarna ge en korrekt bild av det ekonomiska läget. Allmänhetens krismedvetande är en förutsättning för att skall kunna återfå ekonomisk balans. Utöver en anpassning av pris- och löneutvecklingen till vår omvärld är det nödvändigt att ytterligare stimulera investeringarna. Avgörande för investeringsnivån är att näringslivet har en tillfredsställande lönsamhet samt att den allmänna räntenivån hålls låg. För att få ned räntenivån kan man som i släppa valutaregleringen. Man kan utgå ifrån att utländska långivare i betydande mängder skulle vilja låna ut pengar till de höga svenska räntorna. Med säkerhet skulle snabbt ett tryck nedåt på den svenska räntan uppstå. Vidare föreslår vi att förnyelsefonderna generellt får användas till angelägna investeringar i de fall fonderna vida överstiger vad som rimligen kan avsättas till utbildning och forskning. Eftersom olika företag har olika behov bör bedömningen ske i samråd mellan företagsledningen och de lokala fackliga organisationerna. Den internationella utvecklingen och 1986 Detta avsnitt koncentreras på de faktorer i den internationella utvecklingen, som har direkt påverkan på ekonomi. Det gäller för det första världshandelns utveckling och de därmed sammanhängande frågorna om tillväxttakt i olika länder. Vidare behandlas för det andra inflationsutvecklingen som har avgörande betydelse för konkurrenskraften länder emellan och därmed fördelningen av marknader. För det tredje redogörs för det internationella ränteläget. I en relativt öppen ekonomi som den svenska (trots valutaregleringarna) påverkas den inhemska räntan starkt av räntan i andra länder, främst i . Slutligen dras vissa slutsatser av ovannämnda faktorer för den svenska ekonomin och den ekonomiska politiken. Världshandeln, som under större delen av 1985 haft en relativt dämpad tillväxttakt på , väntas nu gå in i en något mer expansiv fas med en ökning på . Handeln med bearbetade varor, som har störst betydelse för den svenska exporten, kommer troligen att öka ytterligare något snabbare, medan råvaruhandeln inte lär komma att öka med mer än . Den totala ekonomiska tillväxten (BNP) i industrivärlden bedöms bli ungefär lika stor () 1986 som (se tabell 1, s. 23). I , som har störst betydelse för , ökar tillväxttakten något 1986. Detta gäller särskilt i . De senaste årens kraftiga exportuppsving för många länder i inkl. har till stor del haft sin förklaring i den övervärderade dollarn. Import till har blivit billig. har fått ett allt större underskott i sin bytesbalans (ca 1985). Detta har föga oväntat utlöst protektionistiska krav i . Skulle dessa krav omsättas till beslut, vilket den amerikanska regeringen motverkat, kunde en allmän protektionistisk våg över världen utlösas. Dollarns fall (från 9:70 till 7:63 nu) har dock mildrat det protektionistiska trycket i . Den internationella inflationen (se tabell 2, s. 23) har sjunkit kontinuerligt Fi217 Det mesta talar för att denna trend fortsätter även under 1986.1 , vårt viktigaste konkurrentland, ligger inflationen nu på och tycks vara på väg ner mot . I den internationella ekonomiska debatten börjar nu en diskussion huruvida de låga löneökningarna kombinerade med de förväntade oljeprissänkningarna t. o. m. kan komma att leda till en deflationistisk utveckling. I takt med att inflationen dämpats har centralbankerna i västvärlden i allmänhet lättat på penningpolitiken med sjunkande marknadsräntor som följd. Den amerikanska räntan, som har stor inverkan på räntenivån i andra länder, väntas fortsätta sjunka 1986 till följd av avsaktad tillväxt och stramare budgetpolitik. En sänkning av USA-räntan kommer sannolikt att följas av sänkta räntor i . Därmed förbättras förutsättningarna för ökad investeringsaktivitet, vilket har positiv betydelse för svensk export som har stort inslag av tyngre maskiner och utrustningar. Slutsatsen för svensk del av den internationella ekonomiska utveckling, som kan förväntas , blir försiktigt positiv men också krävande. Världshandelns utveckling, uppsvinget i och ökande investeringsaktivitet på grund av sänkta räntor är alla faktorer som är positiva för svenska exportföretag. Likaså kan den sänkta dollarkursen leda till att D-marken och andra europeiska valutor stiger enligt vår svenska valutakorg. Detta påverkar bytesbalansen positivt. I samma riktning verkar sänkta oljepriser. Å andra sidan riskerar att fortsätta att tappa marknadsandelar även 1986. Skall detta undvikas är det nödvändigt att vi förmår komma ner till samma låga inflationsnivå som råder i våra viktigaste konkurrentländer. Den svenska ekonomin 1985 och 1986 Lönekostnadsutvecklingen blev 1985 , vilket var högre än regeringens målsättning vid de s. k. Rosenbadssamtalen. Denna målsättning utgick från den löneökningstakt som enligt långtidsutredningen (LU -84) krävdes för att svensk ekonomi skulle utveckla sig enligt balansalternativet. Den höga löneökningen tillsammans med att hushållens sparkvot t. o. m. var negativ 1985 (0,) och den tillfälliga skatterabatten gav en klar höjning av realinkomsten (2,). Detta tillsammans utlöste en oväntat stor ökning av den privata konsumtionen (2,mot i LU -84; se tabell 3 Försörjningsbalans 1983-1986, s. 24). steg den offentliga konsumtionen, särskilt den kommunala, mer än dubbelt så mycket som långtidsutredningen förutsatte. LU -84 ansåg att utrymmet för den kommunala konsumtionsökningen inskränkte sig till 1985. Den verkliga ökningen blev om man räknar bort effekterna av sysselsättningsskapande åtgärder. Investeringsutvecklingen var god (6,). Särskilt snabbt växte industriinvesteringarna (). Eftersom såväl den privata konsumtionsökningen som investeringsupp- Mot. svinget hade stort innehåll av utländska varor steg importen mycket starkt Fi217 (8,). blev den svenska exportökningen svag (), delvis beroende på att den höga svenska pris- och lönetakten successivt lett till marknadsandelsförluster, delvis på grund av mer tillfälliga faktorer. Tillsammans blev resultatet av hög importtillväxt och låg exportökning självfallet försämrad handels- och bytesbalans (-). Den negativa utvecklingen av utrikeshandeln var särskilt påtaglig och framtvingade då en 2-procentig räntehöjning, som placerade den svenska marknadsräntan dubbelt så högt som den internationella. har emellertid utlandshandeln stabiliserats och räntan i två steg kunnat sänkas tillbaka till samma nivå som . ligger dock den svenska räntan högre än i våra nordiska grannländer, för att inte tala om (se tabell 4, s. 24). Den svenska BNP-ökningen var 1985 , dvs. ungefär samma takt som i övriga . Arbetslösheten sjönk något (12 000 personer) ner till . Inflationen, som alltsedan 1982 legat klart högre än i jämförbara länder, sjönk visserligen från till (dec-dec) men hamnade ändå för tredje året i följd ungefär dubbelt så högt som regeringens (och LU -84:s) målsättning. Minskningen berodde på lägre internationella priser och på så gott som inga höjningar av de indirekta skatterna. Statens budgetunderskott minskade påtagligt från /85 till ca -innevarande budgetår. Förklaringarna är dels utflyttningen av bostadsinvesteringarna (), dels att de snabba löneökningarna och den höga privata konsumtionen ökat statens inkomster i form av skatter (+ ) och moms (+ ) betydligt mer än väntat. (Kl) gör de utan jämförelse mest utförliga bedömningarna av den svenska ekonomin. Övriga bedömare (regeringen, , , , bankerna och ) baserar sina prognoser på KI:s beräkningar och väger därefter in sina egna bedömningar. Därför är det naturligt att även vi tar KI:s prognoser som utgångspunkt för våra egna bedömningar (KI:s prognos gjordes 1985 och utgår från oförändrad ekonomisk politik). KI:s beräkningar bygger på antagandet att lönerna stiger , dvs. i stort sett ingen lönehöjning utöver löneöverhäng (effekter av avtal ingångna 1985). Från den utgångspunkten hamnar Kl på en lägre konsumtionsökning (1,) 1986 än 1985 (se tabbell 3, s. 24). Investeringarna beräknas sjunka (-3,). Särskilt påtaglig är utvecklingen för industriinvesteringar som 1984 () och 1985 () expanderat kraftigt, men 1986 väntas helt stagnera (±0,). Även för bostadsinvesteringarna sker ett kraftigt negativt omslag (från + 1985 till -11, 1 * * 1985/86. 3 sami Nr Fi215-217 Med lägre konsumtion och lägre investeringar blir importökningen Mot. 1985/86 (3,) mer måttlig 1986 än 1985. På exportsidan är Kl oväntat optimistisk (+ ). Ökningen har dock till stor del sin förklaring i tillfälliga variationer i exporten av petroleumprodukter och fartyg. Bytesbalansen väntas således förbättras till bara minus . Med lägre konsumtion och sjunkande investeringar blir tillväxten i låg 1986(1,), bara hälften av vad som väntas i resten av . Den låga produktionstillväxten leder till en viss ökning av arbetslösheten till Inflationen förutses sjunka med ytterligare ner till ca Detta avsnitt innehåller vår bedömning av den svenska ekonomin under förutsättning att inga nya ekonomisk-politiska åtgärder vidtas. Bedömningen ligger som grund för de åtgärder vi kommer att föreslå i avsnitt V:l. Vi tror att KI:s grundförutsättning om i stort sett prolongerade löneavtal är alltför optimistisk. Eftersom överhänget är riskerar lönerna 1986 att stiga t. o. m. snabbare än . KI:s inflationsantagande kan vara realistiskt eftersom å ena sidan dollarns utveckling och oljepriserna kan komma att leda till en nedgång i de internationellt bestämda priserna, men å andra sidan löneökningarna som väntat hotar bli större än i KI:s prognos. En högre nominell löneökningstakt än Kl antar kombinerad med sänkt inflationstakt skulle leda till reallöneökningar, som i sin tur bäddar för en relativt hög privat konsumtion även 1986. Om detta scenario kombineras med en något mer pessimistisk bedömning av exportutvecklingen (till följd av ett högre löneantagande), riskerar bytesbalansen att bli sämre än Kl förutspår. Reservation får dock göras för att kraftiga oljeprissänkningar kan innebära billigare import. Om bytesbalansen blir problematisk även lär få svårt att ytterligare sänka räntan med påföljd att KI:s antagande om stagnerande industriinvesteringar och sjunkande bostadsinvesteringar hotar att bli verklighet. En utveckling i enlighet med vad som här beskrivits kan leda till en något högre BNP-tillväxt än Kl antagit, och därmed kanske arbetslösheten inte ökar . Men undergrävs ekonomin genom att den internationella konkurrenskraften försämras och förlusten av marknadsandelar accelererar. Långsiktigt går det inte att basera hög produktion och hög sysselsättning på enbart privat och offentlig konsumtionsökning i ett land med stort importinnehåll i den privata konsumtionen och redan högt skattetryck som försvårar finansieringen av offentliga åtaganden. Den internationella konkurrenskraften måste hållas uppe på en sådan nivå att importen begränsas till en nivå som kan balanseras (tillsammans med räntebetalningar m. av en framgångsrik exportsektor. Kommentar till finansplanen Mot. Arets finansplan har en helt annan karaktär än den reviderade finansplanen . Den senare hade getts valbroschyrens form och inleddes stilenligt med orden är på rätt väg. Under valrörelsen spann socialdemokratiska valtalare i inspirerade ögonblick vidare på detta tema i alltmer lyriska ordalag. betonas i stället att om ytterligare förluster sker av de konkurrensfördelar som devalveringarna 1981 och 1982 gav, kommer detta ofrånkomligen att slå negativt på produktion, sysselsättning och utrikesbetalningar. Vi anser det självfallet bra att regeringen nu i stor utsträckning anslutit sig till den bedömning av den ekonomiska situationen som gav uttryck för i valrörelsen. Så t. ex. medges att budgetunderskottet måste nedbringas ytterligare och därför föreslås besparingar på . Detta ligger inte särskilt långt från vår bedömning i valrörelsen. Vidare konstateras i finansplanen att medborgarna skall kunna försörja sig genom eget förvärvsarbete och egna inkomster och inte vara beroende av bidragssystemet. Orden tycks vara hämtade ur ett skattepolitiskt valtal, dock inte hållet av någon socialdemokratisk talare. Utan omskrivningar framhålls också att det inte kommer att vara möjligt längre att ha en högre kostnadsökning i än i omvärlden. Hade valtalen varit något mindre inspirerade och lyriska hade troligen svenska folkets krismedvetande varit bättre och därmed omställningen lättare. Intressant är att regeringen nu medger att finanspolitiken var för svag , vilket tvingade penningpolitiken (via hög realränta) att ta på sig en för stor del av den stabiliseringspolitiska uppgiften. Regeringen har i sin bedömning av den reala ekonomiska utvecklingen genomgående varit något mer optimistisk än och andra ekonomiska bedömare. Den har som utgångspunkt ett löneantagande på , dvs. inga lönehöjningar alls utöver redan intecknat utrymme . Tyvärr har regeringen genom sin tidigare politik bäddat dåligt för att nå ner till denna nivå. För det första tilläts alldeles för stora överhäng på offentligsidan. För det andra togs inflationsskyddet i skatteskalan helt bort . Och för det tredje blev inflationen dubbelt så hög som det inflationsantagande som regeringen lade till grund för Rosenbadssamtalen. Med sitt löneantagande hoppas regeringen att inflationen skall sjunka ner till (), och menar att detta skulle ge utrymme för en viss reallöneökning. Följden av regeringens antaganden blir något högre privat konsumtion och därmed något högre BNP-tillväxt men också klart ökad import (allt i jämförelse med Kl). Importökningen beror delvis också på mer optimistiska investeringsantaganden för industri (+ mot ) och bostäder (mot ). Eftersom regeringen godtar KI:s exportantagande blir resultatet sämre bytesbalans (mot ). Regeringens reallöneberäkningar tycks emellertid inte vara konsistenta, enligt vad som påpekats av såväl LO:s som TCO:s ekonomer, såvida inte de outtalat innehåller löften om skattesänkningar/bidragshöjningar. Om regeringens antaganden om löne- och prisutveckling inte förverkligas Mot. 1985/86 tycks man ha dålig ekonomisk-politisk handlingsberedskap. Visserligen har Fi217 de nordiska socialdemokratiska partierna och landsorganisationerna arbetat fram ett gemensamt program () om förhandlad inkomstpolitik. Rapportens huvudtankar har bestämt avvisats av övriga parter på arbetsmarknaden, liksom av hela den icke-socialistiska oppositionen. Regeringen har hittills i årets avtalsrörelse inte gett intryck av att vilja driva rapportens förslag. Snarare har man tvärtom upprepade gånger och uttryckligen förklarat att man inte vill blanda sig i avtalsrörelsen. I finansplanen utsägs tydligt att den kommunala sektorn fortfarande växer klart snabbare än vad som är förenligt med samhällsekonomisk balans. Regeringen vill att konsumtionsökningen skall komma ner till som angavs i långtidsutredningen. Med ett finansiellt överskott på 1987 lär detta inte bli lätt. Större besparingar på bidragen till kommunsektorn skulle medföra den ytterligare förstärkning av statsbudgeten som vi anser behövlig. Slutligen måste vi med beklagande konstatera att regeringen inte nämner ett ord i finansplanen om regionalpolitiken trots att avfolkningen åter tagit fart i stora delar av landet som befolkningskoncentrationen till främst förstärkts. Regeringen tycks vara helt omedveten om koncentrationspolitikens kostnader och dess roll som pådrivande på inflationen. V. ekonomiska politik V:1 Ekonomisk balans Huvudproblemet för den svenska ekonomin är att vi haft en pris- och löneutveckling som kraftigt överstigit våra konkurrentländers. Detta har lett till försämrad konkurrenskraft och förluster av marknadsandelar både inom och utomlands. En tillräckligt hög tillväxt, för att målet full sysselsättning skall kunna upprätthållas, kan inte ensidigt baseras på hög inhemsk privat och offentlig konsumtion i en så öppen ekonomi som den svenska. Detta leder ofelbart till hög import och problem med bytesbalansen. Förutsättningen för en balanserad tillväxt är att vi kan ha en sådan internationell konkurrenskraft att exporten förmår balansera import och övriga utlandsbetalningar (räntor på utlandsskulden och u-hjälp). För att klara detta är det nödvändigt att industrisektorn byggs ut. Investeringstakten måste hållas på en hög nivå. Frågan blir då vad statsmakterna kan göra för att komma till rätta med prisoch löneutvecklingen. Som nämnts har regeringen på den punkten uttryckt fromma förhoppningar, men presenterat få konkreta förslag. Den s. k. (se ovan) visar en väg i form av "förhandlad inkomstpolitik. I praktisk handling tycks dock regeringen tveka att beträda denna väg. Arbetsmarknadens parter (utom LO) har också avvisat den. Vi avvisar för vår del helt rapportens inriktning, eftersom vi anser att vi bör ha en klar ansvarsfördelning mellan å ena sidan de i demokratisk ordning valda statsorganen, regering och riksdag, och å andra sidan arbetsmarknads- 10 parter med egen frihet men också eget ansvar. Att rapporten dessutom Mot. förutsätter en s-regering och därmed att formerna för förhandlingarna på Fi217 arbetsmarknaden skall vara olika beroende på vem som sitter i regeringsställning, gör naturligtvis modellen än mer oacceptabel för . I stället anser vi att staten bör lägga fast sådana institutionella förutsättningar att arbetsmarknaden bättre kan anpassa sig till vad den internationella utvecklingen kräver. Vi föreslår därför följande: - Regeringen anger de samhällsekonomiska förutsättningarna för avtalsrörelsen. - En fast växelkurs blir hörnstenen. - Växelkurspolitiken manifesteras genom en avveckling av valutaregleringen; först i men med det uttalade syftet att i ett andra steg göra en generell utvidgning. - Marginalskatterna måste sänkas i stället för att skärpas. Fullt inflationsskydd i skatteskalan. - Skattesänkningar även för de inkomsttagare som ej har nytta av marginalskattesänkningar. - Avtalsparterna får ett större eget ansvar för kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. Detta innebär emellertid inte att de arbetslösa skall få lägre ersättning. - Skyddet för tredje man vid konflikt på den offentliga arbetsmarknaden måste förbättras. Reglerna om samhällsfarliga konflikter bör revideras, och ett övergripande organ för bedömning av en konflikts samhällsfarlighet bör tillskapas. - Inom vissa områden kan det bli aktuellt att pröva ett system med fast budget där verksamhetens omfattning kan påverkas direkt om löneutvecklingen blir för snabb (ett cash-limit-system). En minskning av statens budgetunderskott har avgörande betydelse för inflationsbekämpningen. Budgetunderskottet är inflationsgenererande dels genom att det innebär en likvidisering av den svenska ekonomin, dels genom att dess finansiering driver upp den allmänna räntenivån. Det är vidare nödvändigt att undvika skatte- och avgiftsökningar. Ett stopp för skatte- och avgiftshöjningar skulle öka statens trovärdighet gentemot det övriga samhället när det gäller inflationsbekämpningen. Staten kan också spela en viktig roll som avtalspart på den statliga arbetsmarknaden. Även på det kommunala området kan staten utöva inflytande genom sin ställning i OASEN (samarbetsorganisation för de offentliga arbetsgivarna). I det sammanhanget bör staten med bestämdhet verka för att följsamhetsklausuler rensas bort ur avtalen samt att den konkurrensutsatta sektorn blir löneledande. Därutöver har regeringen en viktig uppgift i att inför medborgarna ge en korrekt bild av det ekonomiska läget. Allmänhetens krismedvetande är en förutsättning för att skall kunna återfå ekonomisk balans. Arbetsmarknadens parter får självfallet även i vår modell ta på sig viktiga ansvarsfunktioner. Löntagarorganisationerna måste ta ett samhällsekonomiskt ansvar för att lönekraven inte drivs upp så högt att de försämrar sysselsättningsutsikterna såväl för de egna medlemmarna som för människor utanför arbetsmarknaden (t. ex. ungdomar). måste ta på sig ett särskilt ansvar för att dels stävja löneglidning, dels påverka Mot. 1985/86 sina medlemmar att utnyttja en stor del av vinstutrymmet till prissänkningar Fi217 och investeringar. Utöver en anpassning av pris- och löneutvecklingen till vår omvärld är det nödvändigt att ytterligare stimulera investeringarna. Avgörande för investeringsnivån är att näringslivet har en tillfredsställande lönsamhet samt att den allmänna räntenivån hålls låg. Räntan måste ligga klart lägre än vinstnivån. Annars styrs riskkapital till olika sorters penningplaceringar i stället för till industriinvesteringar. Den svenska räntenivån är starkt beroende av den internationella.