mot · G902Ju403 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju403 m. fl. (m) Nämndemän i tingsrätt m. m. Nämnden i tingsrätt skall spegla det allmänna rättsmedvetandet och allmänt rådande värderingar på ett någorlunda allsidigt och representativt sätt - det är själva grunden för nämndens legitimitet. Lagen är, som bekant, ofta oklar, mångtydig och motstridig eller har luckor. Vad skall då gälla? Svaret blir enligt den finländske professorn i uppsatsen och domarreglerna, intagen i till 1984, att valet av det slutliga innehållet blir beroende av domarens värden och värderingar. Det är därför inte möjligt att skarpt skilja mellan rätt och moral. Rättsnormerna utgör enligt professor endast en del av samhällsnormerna. Domaren måste med andra ord ständigt ha fingret på tidens puls. Aarnio påpekar att uttrycker en besläktad tanke i domarregeln nr 13: Den menige mans bästa är den yppersta lagen, och därföre att det som finnes den menige man till nytta vara, det bör hållas för lag, ändock att beskriven lag efter orden synes annorlunda lyda. Enligt skulle det sålunda t. o. m. vara domarens plikt att handla mot lagens klara bokstav, om det var nödvändigt för att uppnå en skälig lösning. I en annan uppsats i samma festskrift citerar professor , som för länge sedan uttryckte samma sak, nämligen att en lagregel inte kan ge svar på alla tänkbara situationer och att det därför blir domstolens sak att döma som lagstiftaren själv skulle döma, om han varit närvarande vid tillfället, och så som han skulle ha beslutat, om han känt till det ifrågavarande fallet. För att kunna uppfylla dessa villkor för sin legitimitet som också följer ur tryckfrihetsförordningens stadgande om utseende av jurymedlem - får nämnden självklart inte vara hur liten som helst. I så fall förlorar den sin legitimitet. Vid tidigare överväganden har funnit att antalet fem är ett minimum. Riktigheten av denna uppfattning är nu allmänt befäst. Överallt beklagas reformen , såväl av yrkesdomarna som av nämndemännen själva. skrev sålunda till justitieministern bl. a.: Nämndemannakårens allsidiga sammansättning har ansetts vara av stort värde i och för sig. När antalet nämndemän i de vanligaste brottmålen nedsattes från fem till tre synes man dock knappast ha haft det tydligt för ögonen, att möjligheten av en representativ sammansättning i det enskilda målet därigenom gick praktiskt taget förlorad. I det senaste numret av tidskriften (1985 nr 4), utgiven av (), redovisas vidare följande uttalande från Bo dens nämndemannaförening av : Med beklagande Mot. 1985/86 konstaterar , att det väntade riksdagsbeslu- Ju403 tet om en återgång till 5-mannanämnder istället blev ett beslut om bibehållande av 3-mannanämnder. Underhandskontakter med representanter för alla riksdagspartierna pekade mot en positiv lösning av frågan om antalet nämndemän. Men i riksdagsdebatten visade det sig, att politiska krumbukter och taktiska finter tydligen var väsentligare än att tillmötesgå önskemålet från en enig domare- och nämndemannakår om en ur rättstrygghetssynpunkt väsentlig ändring av lagen. vill än en gång med skärpa framhålla kravet på en återgång till 5-mannanämnder (4-mannanämnder i länsrätterna), som föreningen enträget uppmanar såväl som alla nämndemän i landet att bearbeta inte blott berörda utskottsledamöter utan även andra riksdagsmän och klargöra vikten av att en återgång sker till tidigare gällande bestämmelser. Förutom att sålunda spegla det allmänna rättsmedvetandet har nämndemannainstitutionen i sin tidigare sammansättning tillgodosett önskemålen om kontinuitet och likformighet i lagtillämpningen. Just dessa omständigheter - att nämnden förnyas successivt och deltar i rättskipningen någorlunda ofta under en längre tidrymd brukar vi i med stolthet framhäva som något särskilt positivt, då nämnden jämförs med juryinstitutionen utomlands. Alla dessa förhållanden har slutligen bidragit till att förbättra urvalet av nämndemännen. Tingsrätterna har åtnjutit ett alldeles särskilt stort mått av förtroende och tillit från allmänhetens sida i förhållande till andra jämförbara institutioner. Det är därför desto mera tragiskt att många nämndemän nu talar om att sluta efter pågående period därför att tingsrätten, med nämndemännens egna ord, inte är sig lik längre. En helt annan fråga är innehållet i omröstningsreglerna. Det spörsmål som då är av intresse avser det fallet att siffrorna i tingsrätten blir två mot två eller tre mot tre. hade ordföranden alltid utslagsröst. råder den inskränkningen att ordföranden har förlorat sin utslagsröst i den situationen att en mening kan anses lindrigare än den andra. Det är då fråga om brottmål där den ena gruppen t. ex. vill döma till böter medan den andra vill utdöma fängelse. I alla övriga situationer har ordföranden även nu kvar sin utslagsröst. Om tre ledamöter vill ge hustrun vårdnaden om barnet medan tre vill ge mannen vårdnaden, vinner alltså den mening som ordföranden biträder. Visst bör yrkesdomaren ha den positionen i dömandet att han alltid har utslagsröst; det erkännandet bör samhället kunna ge honom. Det tycker många nämndemän också. Men olika upfattningar här får självfallet inte inverka på frågan om antalet nämndemän. Det skall vara möjligt att rösta på fem nämndemän även för den som vill behålla nuvarande omröstningsregler. Yrkandet i motionen begränsas därför till att avse antalet nämndemän. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att återinföra de regler som gällde före beträffande antalet nämndemän i tingsrätt och länsrätt. () () () () () () 1985/86 Ju403