mot · G902So220 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:So220 m. fl. (vpk) Situationen för barn i familjehem Samhället har i särskild grad ett ansvar gentemot barn som befinner sig i bristfälliga eller svåra uppväxtmiljöer. I vissa av de svåra fallen kan en frivillig eller om möjligheterna därtill är uttömda tvångsvis företagen placering av barn i familjehem ske. I de extrema situationer, där faran för barnet är överhängande, kan förflyttningen ske . I samtliga dessa situationer måste socialförvaltningarna ha en djupgående kännedom om familjehemmen och om barnens individuella behov. En medveten målsättning för barnets tillvaro måste finnas. Justitieombudsman och fyra av hans medarbetare avlämnade en rapport, byggd på ett omfattande studium av rutiner och praxis vid ett flertal olika socialförvaltningar i landet. Undersökningen visar på brister i verksamheten, vilka är av sådan art, att de påkallar särskilda åtgärder. I undersökningen konstateras, att utredningarna rörande familjehemmen ofta är ytliga och ofullständiga. Riskerna för att placeringarna på olika sätt kan äventyra tryggheten för barnet är därmed klara. Kontakterna med familjehemmet och med barnen brister, och förvaltningarnas kännedom om barnens situation är därmed dålig. Detta är särskilt betänkligt, med tanke på att ett omplacerat barn också kan behöva annat och mer speciellt stöd än vad som står till buds enbart i familjehemmet. Kontakten med de biologiska föräldrarna beaktas i förekommande fall alltför sällan. Målsättningen med placeringen blir därmed oklar för såväl barnen som föräldrarna och dessas ställföreträdare i familjehemmet. JO :s undersökning påtalar också brister i själva handläggningen av ärendena och i hanteringen av dokumentationen, brister vilka visar på okunskap eller osäkerhet om lagstiftningen samt på att de beslutsansvariga (dvs. nämnderna) inte spelar den roll som de är ålagda. Också vissa diskutabla ansvarsordningar illustreras i undersökningen. I en tidigare JO-granskning har visats, att kommunerna i fråga om tvångsomhändertaganden av barn har följt lagstiftarnas avsikter. De omhändertaganden som görs, är normalt helt berättigade med hänsyn till barnens situation. Desto angelägnare är det då, att barnen i sin fortsatta tillvaro inte lämnas utan stöd i den utsträckning, som uppenbarligen sker. Orsakerna till bristerna är flera. I vissa delar tycks det bero på bristande kunskaper eller mindre lämplig organisation. Det avgörande är dock av allt att döma resursfrågan. Allt socialt arbete är en fråga om kvalitet och intensitet i den mänskliga insatsen. Det framträder särskilt starkt i all barnavår Känslighet för inskränkningar i resurserna är då speciellt stor. Om man under en följd av år utsätter sådana verksamheter för schablonmässiga besparingskrav, luckras innehållet upp och vittrar småningom sönder. Detta är särskilt påtagligt i de fall, där man inte gör besparingar med någon social prioritering, utan låter dem slå på likartat sätt över hela det kommunala ansvarsområdet. Den kommunala nivåns resurser har avgörande betydelse för upprätthållandet och uppfyllandet av de grundläggande politiska målen och beslut. Detta är ett allvarligt memento för dem, som hävdar, att kommunerna allmänt måste skära ner sina ramar. Om regeringen är mån om socialpolitikens innehåll måste den förhålla sig på ett däremot svarande sätt gentemot kommunerna. På samma sätt som regeringen brukar kalla olika organisationer till borde den med starkare skäl kalla representanter för kommunerna och diskutera erforderliga resursramar för att trygga fastställda målsättningar. Regeringen saknar inte heller själv anledning att beakta frågan om transfereringarna till kommunerna. Med anledning av situationen bör och initiera åtgärder. Nya riktlinjer och förslag till rutiner samt informations- och utbildningsinsatser kan vara befogade. En sammanställning av vad som krävs i resursväg för att garantera familjehemsverksamhetens kvalitet bör göras. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att hos regeringen begär att får i uppdrag att se över familjehemsverksamheten för att undanröja de av JO dokumenterade bristerna, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att måste ges en resursram, stor nog att garantera dess innehåll. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1985/86 So220