mot · G902568 · 1986-05-13 00:00:00 — Vi vet nu att de flesta sjukdomar som drabbar oss innan vi blir mycket gamla beror på brister i miljön och dåliga sociala förhållanden. Denna bild av landstingsvardagen ger en annan bild än den som förs fram av regeringen, dvs. att kommuner och landstingskommuner gott kan avstå medel till statskassan därför att de kommer att få en god ekonomi 1987 och Mot bakgrund av den stora vikt som kommunisterna fäster vid kommunernas roll i en utveckling för att skapa rättvis fördelning och en ekonomisk utveckling som ger nya arbetstillfällen spridda över hela landet, är vi inte beredda att godta indragningar från kommunsektorn. Denna hårda begränsning av kommunernas tillväxt kommer att skapa nya problem som längre fram måste lösas. I propositionen beskrivs de sammanlagda indragningarna från kommunsektorn till ca (tidigare beslutade indragningar om ca inräknade). Förslag om indragningar av ytterligare ca ligger för beslut inför den slutliga justeringen av budgeten. Om kommunerna fick behålla dessa medel eller, som i förslag från vpk om skattepolitiken, kompenserades för visst bortfall skulle en tillväxt om medges för kommunsektorn. Eventuella extra kostnader för utfall av löneavtal på den offentliga sidan oräknade. En sådan tillväxt inom den kommunala sektorn anses rimlig mot bakgrund av de stora uppgifter som åligger kommunerna. Detta bör ges regeringen till känna. Regeringen föreslår att de hårdast drabbade kommunerna skall få stöd dels genom ett förhöjt skatteutjämningsbidrag för vilket också avgifterna ökar, 9 dels genom att inlåsta medel på likviditetskonto skall kunna utbetalas . Detta kan accepteras i väntan på mera grundläggande förslag angående skatteutjämningssystemet. Med anledning av detta vill vi erinra om de förslag beträffande statskommunal enhetsskatt och övergången till produktionsskatt som förts fram av vpk under en rad av år och till den reservation till skatteutjämningskommitténs betänkande SOU 1985:61 som avgivits av vpk:s representant. Regeringen beräknar att budgetunderskottet /87 skall bli , dvs. lägre än vad som beräknades i budgetpropositionen. Detta till följd av bl. a. en snabbare löneutveckling än vad regeringen antog , och till följd av räntefallet. Det finns anledning att påpeka att just dessa två faktorer fanns medräknade i vpk:s budgetförslag för januari, men att utrymmet då för vår del togs i anspråk för angelägna reformer som inslag i en rättvis fördelningspolitik. Det finns alla skäl att slå vakt om ett lägre budgetunderskott. Vid har dock i det föregående framfört invändningar mot att man genom att ta från kommunerna för att förbättra det statliga budgetsaldot samhällsekonomiskt inte har åstadkommit just någonting. Särskilt som man på detta sätt begränsar angelägen kollektiv konsumtion via den kommunala sektorn utan att motsvarande reformer kan avläsas på den statliga sidan. Budgetunderskottet har fått bli den allt överskuggande frågan i den ekonomiska politiken. kommunisterna anser att en politik där kommunerna får möjlighet att utvecklas som det statliga budgetunderskottet hålls nere genom åtgärder på förmögenhets-, företags- och aktieomsättningsskatternas område är en för samhället och medborgarna mer rättvis och framkomlig väg. De förslag som vpk i denna motion framför angående indragningar av likviditeter och försök till att få företagen att använda sina resurser i en investeringspolitik för framtiden skulle heller inte belasta statsbudgeten, utan vara ett viktigt inslag i en återfördelnings- och utvecklingspolitik. En politik av det slag vpk förordar skulle genom sina mer långsiktiga förslag till en arbetsskapande politik, som minskar samhällets kostnader för arbetslösheten och ungdomsproblematiken som följer med en långvarig arbetslöshet/undersysselsättning, ge goda möjligheter till ekonomisk tillväxt och stabil utveckling. En måttligt men stadigt förstärkt köpkraft för de lönearbetande skulle också gynna såväl statsinkomsterna som utvecklingen av hemmamarknaden med minskade sysselsättningsproblem som följd. I det följande behandlas övriga frågor som förts fram i kompletteringspropositionen på skatteområdet, det skogspolitiska området och arbetsmarknadspolitiken. I propositionen föreslås en rad förändringar. Flera av dessa kan betecknas som förenklingar av skattereglerna. Denna strävan är bra, men i några fall får detta konsekvenser som inte kan accepteras. a. gäller det frågan om slopandet av garantibeskattningen av fysiska personers fastigheter och därmed också slopandet av det extra avdraget. Förslaget att slopa garantibeskattningen av fysiska personers fastigheter kommer sannolikt att drabba kommunernas ekonomi negativt. majoritet förordade att garantibeskattningen skulle slopas och föreslog att inkomstbortfallet skulle ersättas med en höjd fastighetsskatt. Även denna inriktning är oacceptabel. I bostadskommittén reserverade sig vpk:s representant emot slopandet av garantibeskattningen. Kommittén föreslår att garantibeskattningen i den kommunala beskattningen av schablonintäktsberäknade småhus ersättes med fastighetsskatt. Den nuvarande kommunala garantiskatten om av taxeringsvärdet skall ersättas med en höjning av fastighetsskatten om som i sin helhet är en statlig skatt. Kommunerna bör kompenseras sägs det. Det finns framför allt två skäl som talar emot en sådan förändring. Dels risken att kommunerna inte kommer att kompenseras för inkomstbortfallet om ca 1200 milj. kr. som garantibeskattningen ger och dels att det gynnar en lånefinansiering av boendet. Garantiskatten som erlägges för småhus med underskott eller lågt överskott tillkommer kommunerna. Detta för att garantera kommunerna inkomster från dessa oavsett om där föreligger över- eller underskott. Den väg som statsmakterna slagit in på, att alltmer beskära kommunernas inkomster, äventyrar även de rättmätiga kompensationskrav som skulle komma ifråga vid den föreslagna ändringen. Det skulle dessutom drabba kommunerna generellt vilket skulle försvåra mer för vissa kommuner än för andra. Kompensationen till kommunerna avses dessutom ske över skatteutjämningssystemet. Detta ger inte kompensation för det verkliga inkomstbortfallet och förslaget måste även från denna utgångspunkt avvisas. I konsekvens med att vi avslår förslaget om slopande av garantibeskattningen avslås även förslaget om slopande av det extra avdraget om . I propositionen föreslås, i likhet med bostadskommitténs betänkande, att beskattningen i annan kommun än hemortskommun (s. k. utbokommun) avskaffas. Vi accepterar detta förslag vad avser schablontaxerade fastigheter. I övrigt avslås förslaget. Skälen för vårt ställningstagande är att beträffande schablontaxerade fastigheter - i detta fall i huvudsak fritidshus - i annan kommun reglerna kringgås genom att äkta makar skriver fastigheten på den ena och lånen på den andre med borgensförbindelse på den förstnämnde. Vartefter en fritidsfastighet byter ägare genom försäljning kommer detta förhållande att vida reutnyttjas under förutsättning att möjligheter för denna konstruktion finns. 1985/86:568 För ensamstående är det däremot inte möjligt med detta kringgående. Förslaget att slopa den s. k. utbobeskattningen kommer att drabba vissa kommuner särskilt starkt och viss kompensation för detta har aviserats i propositionen. Detta sker dock med vaga utfästelser. Enligt vår mening måste kompensationen utgå så länge kommunen i fråga vidkänns kännbart inkomstbortfall. Däremot avvisar vi förslaget att generellt slopa beskattningen i s. k. utbokommun. a. gäller detta jord- och skogsbruksfastigheter som innehas av fysisk person som bor i annan kommun. Ett generellt slopande av denna beskattningsrätt skulle enligt vår mening få alltför stora negativa konsekvenser för många kommuner, inte minst s. k. utflyttningskommuner. Uppbörd av kvarstående skatt I propositionen föreslås att uppbördstiden av kvarskatt skall förkortas. Visserligen skulle det bli vissa förenklingar för skattemyndigheten och arbetsköparna. Däremot skulle vissa skattebetalare drabbas särskilt. Främst gäller detta inkomsttagare med låga inkomster och pensionärer. För dessa grupper skulle en förkortad uppbördstid kunna få allvarliga konsekvenser. Det kan redan med nuvarande regler vara svårt för dessa grupper om de bl. a. innehar ett små- eller fritidshus utan underskott och får kvarskatt genom intäktsbeskattningen. Den totala summan kan vara så pass låg att jämkning inte medges men att beskattningen ändå medför en avsevärd olägenhet då kvarskatten skall erläggas. För pensionärer kan detta vara särskilt påfrestande. Med den föreslagna förkortningen av uppbördstiden ökar dessa problem. För andra kommer jämkningsbehovet att öka, vilket medför ökade insatser från skattemyndigheten. Av dessa skäl finner vi inte anledning att acceptera den föreslagna ändringen. I kompletteringspropositionen bil. 2 föreslås vissa åtgärder på skogspolitikens område. I det följande kommer vi att punktvis beröra de föreslagna åtgärderna och de ändringar i förslagen som vi anser bör göras. I ett fall yrkar vi avslag, detta vad gäller förslaget om en minimiavgift för skogsägare. Av och till aktualiseras frågan om virkesförsörjningen till vår skogsindustri och olika åtgärder för att förbättra densamma. Förslag till sådana åtgärder får då ofta karaktären av brandkårsutryckning, vilket kan få till följd att mindre väl genomtänkta och utarbetade förslag genomförs. En sådan ordning kan inte vara till gagn för att långsiktigt och på det bästa sättet vårda och förvalta våra skogstillgångar. Vi efterlyser sålunda, som vi också tidigare hemställt om, mera långsiktiga åtgärder för att få en väl fungerande virkesförsörjning. Allt talar för en ändrad beskattning av skogen, någon form av tillväxtbeskattning. När skogsbruksplaner är upprättade på alla fastigheter av skogligt värde, så anser vi att den nödvändiga grunden har lagts för att införa en ändrad skogsbeskattning. Gällande riktlinjer för skogspolitiken beslutades av . 1985/86:568 har en rad ändringar och kompletteringar skett med utgångspunkt beslut. Enligt detta beslut skall skogsmark med dess skog genom lämpligt utnyttjande av markens virkesproducerande förmåga skötas så, att den varaktigt ger en hög och värdefull avkastning. När nu åtgärder föreslås för att öka avverkningen så får detta, enligt vår mening, inte åsidosätta kravet på kvaliteten på skogsråvaran. Inte minst är detta viktigt när sågverksindustrin nu har stora farhågor för att brist på kvalitetstimmar uppstår . Även utifrån de naturliga förutsättningar som vårt land har att producera barrvirke av hög kvalitet, så måste självklart garantier skapas för att en ökad avverkning inte motverkar kvalitetskravet. beslöt i anledning av proposition 1982/83:145 om ändring i skogsvårdslagen bl. a. om avverkningsskyldigheten. I fråga om denna avverkningsskyldighet framhölls i propositionen att utrymme bör ges för s. k. värdeproduktion under efter det att ett bestånds lägsta tillåtna slutålder har uppnåtts. Utskottet (JoU 1982/83:84) ansåg att, genom att en viss minsta andel slutavverkningsbar skog inte berörs, enkla regler kan tillskapas som möjliggör produktion av värdefullt sågtimmer. Detta konstaterande i såväl proposition som i utskott bör det nu erinras om, inte minst på grund av att departementschefen har för avsikt att föreslå ändringar av ransoneringsbestämmelserna i skogsvårdsförordningen. Att bestämmelsen om att högst av en fastighets areal får utgöras av kalmark eller skog utgör i detta sammanhang ingen garanti för att en värdeproduktion får tillräckligt utrymme. De aviserade åtgärderna får således, enligt vår mening, inte innebära att målsättningen om en värdefull (kvalitetskravet) avkastning äventyras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I detta sammanhang vill vi också peka på andra möjligheter för att utveckla vår skogsindustri, än enbart genom att öka avverkningen. Det är tveksamt för att inte säga uteslutet att bygga ut skogsindustrin ytterligare vad gäller dess kapacitet. Vad det måste handla om är att genom en ökad avverkning dels ersätta ett importbehov, dels ett bättre kapacitetsutnyttjande. Vi noterar att möjligheterna till en vidareförädling inom skogsindustrin inte omnämns; en utveckling på detta område skulle ge påtagliga förbättringar vad gäller sysselsättning, regional balans och exportvärde. Exempelvis där endast av råvaran förädlas i någon form inom länet skulle man inte märka någon större skillnad i sysselsättningen genom högre avverkning med dagens effektiva awerkningssystem. Skogsbygderna med deras stora sysselsättnings- och avfolkningsproblem skulle bäst bli hjälpta genom en ökad vidareförädling. Enligt vår mening bör således åtgärder vidtas för en ökad vidareförädling. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vissa åtgärder på skogspolitikens område I propositionen föreslås att skogsvårdsstyrelserna för sina myndighetsuppgifter för nästa budgetår tillförs 8,5 milj. kr. Utöver vad som har beräknats i årets budgetproposition. Vi hälsar denna anslagsökning med tillfredsställelse. Vi noterar att regeringen hörsammat ett av de yrkanden som vpk framförde i 13 anledning av budgetpropositionen, där vi anförde att ökade resurser till Mot. tillsynsmyndigheten skulle få positiva effekter. detta yrkande, men vi utgår ifrån att nu intar en annan ställning när våra synpunkter nu delas av departementschefen. I propositionen sägs att uppskattningar visar att intensifierad information och rådgivning skulle kunna öka det årliga virkesutbudet t. o.m. med 5-7 milj./skm3 i förhållande till nuläget. Detta styrker vår uppfattning om att nuvarande lagstiftning samt en resursstark tillsynsmyndighet skulle till stor del avhjälpa bristerna i en icke fungerande virkesförsörjning. Fördelen med ett sådant förfaringssätt är att åtgärderna då direkt riktas mot de försumliga och passiva Detta är, enligt vår mening, att föredra gentemot generella I propositionen föreslås, som vi uppfattar detta, en ändrad tillämpning av 5§ jordförvärvslagen. Det anförs att strävan att utveckla kombinerade skogsoch jordbruksföretag inte får medföra en för snäv avgränsning av juridiska personers möjligheter att förvärva mark. Vi ställer oss helt avvisande till en sådan förändring av tillämpningen, och skälen till detta är: För det första finns det en stark kritik mot hur nämnda paragraf nu tillämpas vad det gäller kravet på att juridisk person skall avstå motsvarande egendom vid förvärv av jordbruks- eller skogsmark. Utan att ha helheten över utvecklingen på området, så vill vi nog ändå påstå att i de flesta fallen har förvärvstillstånd getts till juridisk person utan att egendom avståtts. För det andra finns ett stort behov av komplettering och utökning av framför allt skogsmark till aktiva jord- och skogsbrukare. a. i Norrlandslänen är det ett högt prioriterat önskemål. Skogsmark som är till salu bör således i första hand tilldelas dessa och även andra som är boende på orten och som ämnar bedriva ett aktivt nyttjande. Om man skall anlägga ett regionalpolitisk! helhetsperspektiv vid tillämpningen av jordförvärvslagen, och som det även anförs i propositionen blir slutsatsen att detta uppnås bäst genom aktiva brukare på orten. Enligt vår mening skulle det bli motsatsen om juridiska personer skulle få större möjlighet att förvärva skogsmark. Utvecklingen inom storskogsbruket med ett alltmer anlitande av entreprenörer och allt mindre lokalt anställd arbetskraft, främjar således inte de regionalpolitiska intentionerna. skall även en översyn av jordförvärvslagen ske. I anledning av detta har jordbruksutskott anfört: Principen att familjelantbruket skall utgöra basen i jord- och skogsbruket gäller, och översynen skall inriktas på att underlätta uppbyggandet och vidmakthållandet av familjeföretag. I konsekvens med detta borde i stället tillämpningen skärpas när det gäller kravet om att juridisk person skall avstå motsvarande egendom vid förvärv, detta om behov av mark föreligger hos aktiva brukare, eller andra på orten boende som ämnar aktivt bruka marken. Av vad vi här har anfört framgår att vi avvisar en tillämpning av 5§ i enlighet med vad som förespråkas i propositionen angående juridiska perso- 14 ners möjligheter att förvärva mark. Vad vi här har anfört i frågan bör riksda- Mot. 1985/86:568 gen som sin mening ge regeringen till känna. I propositionen föreslås också en minimiavgift vad gäller skogsvårdsavgiften. Med den utformning som denna nu fått kan den inte accepteras. Skälen till detta är följande. Som vi har anfört så har vi ingen förståelse för att juridiska personer får större möjlighet att förvärva jord- och skogsmark. Om en sådan förändring ändå skulle ske, och det skulle vidtas åtgärder för en bättre struktur i det privata jord- och skogsmarksägandet, skulle detta få konsekvenser och då i första hand för och dess inland. Enligt vår mening skulle detta medföra en ökad avfolkning och utflyttning. Den här frågan måste nog ytterligare analyseras om man vill anlägga ett regionalpolitiskt helhetsperspektiv på problematiken. En annan väsentlig fråga i sammanhanget är att många små fastigheter som är taxerade som jordbruksfastighet har åsatts ett skogsbruksdelvärde. Med den utformning förslaget fått skulle det innebära att många kommer att få dessa avgifter utan att deras fastigheter vare sig är intressanta ur struktureller skoglig synpunkt. Ett sätt att komma till rätta med detta problem vore om en nedre gräns sattes för skogsbruksvärdet för vilket avgift skall utgå. Om en sådan gräns kunde fastställas - det fordras nog vissa bedömningar för detta - kunde skogsvårdsavgiften slopas för dem som befinner sig under denna gräns. Det senare som en tänkbar lösning ur administrativ synpunkt. Den nu föreslagna minimiavgiften har formen av en ekonomisk påtryckning för att åstadkomma en bättre struktur i ägandet. Det innebär då också att den slår orättvist i sin verkan, eftersom det då i många fall handlar om man har råd eller inte att betala densamma. Ett sådant förhållande är högst otillfredsställande ur rättvisesynpunkt. Vi är väl medvetna om de problem som sammanhänger med att t. ex. dödsbon behålls oskiftade , och vi har tidigare till hemställt om åtgärder för att rätta till detta. Vi är också beredda att stödja åtgärder för ett aktivt brukande av vår skogsmark. Detta bör också vara möjligt att uppnå utan att vidta åtgärder som är dåligt utredda och underbyggda och vars konsekvenser är svåra att bedöma. En översyn av jordförvärvslagens effekter skall avse såväl jord- som skogsbruket. Frågor som berör skogsbruket, virkesförsörjningen och prisprövningen kommer att behandlas med förtur. Detta samt de synpunkter vi anfört talar för att nu bör avslå förslaget om en minimiavgift för varje skogsägare. Regeringen berömmer sig för att arbetslösheten minskar. En sanning som kan ifrågasättas. I s. k. högkonjunktur är det fortfarande en stor arbetslöshet. Arbetslösheten uppvisar stora regionala skillnader. De strukturella arbetslöshetsproblemen ökar. Människor i glesbygd och i strukturomvandlingsområden har en mycket besvärlig arbetsmarknad. De handikappade ställs konse- 15 kvent utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Ungdomars möjligheter till Mot. 1985/86:568 fasta jobb är lika små som . Ungdomsarbetslösheten göms undan i ungdomslag och andra kortsiktiga och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vårt krav om fasta jobb för ungdomen med lön att leva på står kvar. Det är en av arbetsmarknads- och sysselsättningspolitikens huvudfrågor. Vpk har tidigare föreslagit åtgärder för att motverka ungdomsarbetslöshet med en målmedveten inriktning mot att skapa nya och fasta jobb till ungdomen. Förutom insatserna för utbildning måste alla andra ungdomsåtgärder betraktas som insatser främst med social betydelse. Regeringen föreslog i sin budgetproposition att rekryteringsstödet skulle avskaffas. Vpk hälsade detta med tillfredsställelse. Denna allmänna subventioneringsform till kapitalägarna är djupt osund. gav emellertid regeringen bakläxa och hemställde till regeringen om ett nytt förslag. Rekryteringsstödet skall nu enligt regeringens förslag omformas och delas upp i två former, en form för långtidsarbetslösa och den andra formen för övriga svårplacerade. Det nya i regeringens förslag är inskolningsplatser. Inskolningsplatser skall vara till för 18-19-åringar på arbetsmarknaden. Dessa platser skall tas fram i industrin och hela det privata näringslivet. Förslaget om inskolningsplatser, som alternativ till ungdomslag, förutsätter att parterna på arbetsmarknaden träffar avtal om en sådan lösning. Avtalet skall vara klart till och statsbidrag skall utgå av den totala lönekostnaden samt utgå . Förslaget om inskolningsplatser är inte insatt i någon politik som leder till fler fasta jobb. Förslaget kan däremot vara positivt i den meningen att ungdomar får erfarenhet av industrimiljö. Däremot kan hela förslaget ses som en subventionerad provanställning. Det är en uppenbar risk att inskolningsplatser blir ytterligare ett näringslivets instrument för utsortering av ungdom. Dessutom kan det allvarligt ifrågasättas om det över huvud taget skall utgå statsbidrag, i ett läge när företagens vinster har nått rekordnivå. Vpk:s inställning är att politiken skall inriktas på att ungdomen skall erbjudas fasta jobb med en lön att leva på. Dessutom är vi positiva till att ungdomen kan beredas jobb inom industrin. bör därför uttala att regeringen framlägger förslag som leder till fasta jobb för ungdomen. Vpk ställer även som villkor för att godkänna inskolningsplatser att det inte blir en subventionerad provanställning. Statsbidrag på av lönekostnaden skall bara utgå om ungdomen får ett fast arbete efter inskolningstiden. Bidraget skall därför utbetalas i efterskott. Vpk föreslår dessutom att de kostnader som samhället åsamkas genom att i första hand det privata näringslivet inte kan tillgodose behovet av arbete åt alla, tas in till statskassan genom exempelvis en särskild ungdomsskatt på framför allt de vinster och förmögenheter som byggs upp inom företagen. Regeringen bör framlägga ett förslag om en ungdomsskatt som kan finansiera ett program för fasta jobb för alla ungdomar. Hemställan Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att med avslag på regeringens förslag i proposition 1985/86:150 i motsvarande del godkänner vad i motionen anförs om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, 2. att med avslag på regeringens förslag i proposition 1985/86:150 i motsvarande del godkänner vad i motionen anförs om de allmänna riktlinjerna för budgetregleringen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om en nationell politik mot arbetslösheten, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om utnyttjande av företagens likvida medel, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs angående en beskattning för rättvis fördelning, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om tidigareläggning av delpensionsreformen, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om förhöjt statligt bidrag till KBT, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om etappvis slopande av momseffekten på livsmedel, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om den kommunala ekonomin, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om en skärpt tillämpning av valutaregleringen, 11. att beslutar avslå propositionens förslag vad avser slopandet av den kommunala garantibeskattningen och det extra avdraget, 12. att beslutar avslå propositionens förslag om avskaffandet av beskattningen i annan kommun än hemortskommunen utom vad avser schablontaxerad fastighet, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs angående kompensation för slopad garantibeskattning i s. k. utbokommun, 14. att beslutar avslå propositionens förslag om förkortad uppbördstid för kvarskatt,