mot · G902K205 · 1986-01-15 00:00:00 — Motion till 1985/86 :K205 m. fl. (c) Grundlagsskyddad egendomsrätt och näringsfrihet Grundlagsskyddet för egendomsrätt och näringsfrihet borde vara fullgott i ett land som vårt med hänsyn till det skydd som är tillförsäkrat den enskilde gentemot det allmänna. Tyvärr är det så att vår grundlag inte innehåller någon principdeklaration om skydd för enskilt ägande. Detta är en brist som blivit alltmer uppenbar . Lagar som berör egendomsrätten har varit aktuella i stor omfattning. Som exempel kan nämnas proposition 1985/86:1 med förslag till ny plan- och bygglag m. fl. propositioner med anknytning till denna. I samtliga fall rör det sig om långtgående inskränkningar av den enskildes rätt att förfoga över sin egendom. Till detta kommer utredningsförslag som aldrig nått på grund av omfattande remisskritik eller bakslag i lagrådet. Att det allmänna måste ta enskild egendom i anspråk - helt eller delvis - är i vissa fall oundvikligt. Förutsättningen måste dock vara att det föreligger ett betydande allmänintresse som motiverar åtgärden liksom att full ersättning utgår till den enskilde för tvångsupplåtelsen och den förlust eller skada som uppstår. Nuvarande grundlag ger inte klart besked i dessa viktiga frågor. Visserligen innehåller regeringsformen (RF) en bestämmelse som innebär att varje medborgare, vilkens egendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande, skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestäms i lag (2 kap. 18 § RF), men man bör då observera att paragrafen i fråga inte föreskriver full ersättning. Utan hinder av grundlag kan alltså i vanlig lag föreskrivas att endast en del av förlusten skall ersättas. En sådan ordning strider mot den rättsuppfattning som av tradition bekänt sig till. I västeuropeisk rätt är nämligen skyddet av enskild egendom starkt. I vårt grannland stadgas mycket riktigt full ersättning vid expropriation. Egendomsskyddet finns också inskrivet i som har biträtt. Det borde därför vara en bjudande konsekvens för vårt land att skriva in egendomsrätten i vår grundlag. Den fråga vi här aktualiserat är inte ny, den har stötts och blötts i offentliga utredningar och remissinstanser utan något påtagligt resultat. I ett tidigare skede kunde man hänvisa till att gammal svensk rättstradition gav tillräcklig trygghet för den enskildes egendom. Denna trygghet existerar inte Mot. 1985/86 längre. Här bör man också ha i minnet hur vissa remissinstanser krävde ett bättre egendomsskydd och varnade för att den kommande utvecklingen skulle urholka äganderätten ytterligare, om en grundlagsreglering inte kom till stånd. Tyvärr fick de varnande rösterna rätt. Problemet rymmer fler aspekter än så. Om man inte till fullo reglerar den enskildes rätt mot det allmänna kan också rättstillämpningen i tvister mellan enskilda komma att påverkas av detta. Tvångsregler med stöd av lagstiftning förekommer ju enskilda emellan vad gäller fastighetsreglering, de finns inom vattenlagen, byggnadslagen, anläggningslagen, lag om enskilda vägar, aktiebolagslagens regler om inlösen av minoritetsaktier m. fl. Om det inte klart och tydligt läggs fast att det allmänna skall erlägga full ersättning till den enskilde kommer samma synsätt att sprida sig in på de områden där det allmänna inte är part men där det finns en annan stark privat part som hävdar motsvarigheten till allmänna intressen. Enskild egendom bör därför tillförsäkras skydd i grundlag. Skyddet bör omfatta såväl lös som fast egendom liksom förfogandeförhållanden. En särskild utredning bör tillsättas för uppgiften. Grundlagsskyddad närings- och yrkesfrihet Även denna fråga har diskuterats livligt en följd av år. Motionsframstötar har avvisats av med hänvisning till att de inskränkningar i grundlag som i så fall måste göras skulle bli mycket omfattande och göra skyddet mindre värt. Vi kan inte dela dessa invändningar fullt ut. Självfallet måste näringsfriheten vara försedd med undantag på grund av säkerhets-, hälsovårds-, arbetarskydds- och andra ordningsintressen, men själva grundtanken att varje medborgare skall ha frihet att driva näring och yrke är i sig så betydelsefull att besväret med att utforma undantagsbestämmelser förefaller försumbart. En utredning borde kunna lösa den frågan. Näringsfrihet är grunden för ökad sysselsättning. Skall vi kunna skapa en ökad sysselsättning i vårt land så måste detta ske till stor del i nystartade eller utvecklade små och medelstora företag. För att så skall ske måste samhället markera näringsfriheten på ett bättre sätt än . Markeringen framstår som helt nödvändig om man tar i betraktande hur röster har höjts i rakt motsatt riktning - krav på yrkesförbud och ökad etableringskontroll. Sådana krav motverkar den företagaranda som trots allt lever kvar i vårt land. Både nuvarande och blivande företagare, och särskilt då småföretagare, har ett starkt behov av att känna samhällets stöd också i lag. Därmed främjas både sysselsättningen och konsumenternas valfrihet. är dessa friheter starkt beskurna. Det är mot denna bakgrund angeläget att söka fastställa de gränser som skall gälla för närings- och yrkesfriheten. I samband med riksdagsbehandlingen av proposition 1978/79:195 om förstärkt skydd för fri- och rättigheter togs även frågan om förstärkt skydd för näringsfriheten upp. I propositionen uttalades att erfarenheterna av den utbyggnad av rättighetsskyddet som skett genom reform samt av den förstärkning som rättighetsskyddsutredningens förslag kunde leda till borde anslöt sig till denna bedömning. har ytterligare tid gått sedan 1979 års ställningstagande. regler har tillkommit, och avgörande i har skett vilket leder till slutsatsen att tiden nu är mogen för en översyn av grundlagsskyddet för egendomsrätten och näringsfriheten. En utredning bör därför ske i syfte att klarlägga i vilka avseenden en förstärkning av närings- och yrkesfrihet kan ske i grundlag och annan lag. Med hänvisning till vad som anförts ovan hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om tillsättande av en utredning angående grundlagsskyddad egendomsrätt samt närings- och yrkesfrihet. () () () () () () ()