mot · G902A747 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: A747 m. fl. (fp, m, c, vpk) Familjehemmens arbetsrättsliga ställning Familjehemmen har fått en allt viktigare uppgift när det gäller omvårdnaden av barn, tonåringar och vuxna. Kraven på familjehemmen växer till följd av att de som placeras i familjehem i många fall uppvisar grava störningar som kräver kompetens att bemästra. som kraven skärps ökar svårigheterna att få fram kvalificerade familjehem. Att bli familjehem innebär att man mister en stor del av den sociala trygghet som kommer arbetstagare till del. Familjehem betraktas nämligen inte som arbetstagare. Människor som tar på sig denna ansvarsfulla uppgift saknar därför trygghet som en anställning ger. Frågan om det s.k. civilrättsliga arbetstagarbegreppet finns närmare beskrivet i betänkandet om förslag till medbestämmandelag (SOU 1975: 1). Arbetstagarbegreppet finns inte klart preciserat i lagstiftningen utan har vuxit fram genom/rättstillämpningen. I proposition 1962:90 s. 326 anförde departementschefen följande: Med det anförda är inte sagt att den nuvarande rättstillämpningen i fråga om arbetstagarbegreppet representerar ett slutgiltigt stadium. Rättspraxis har undergått en utveckling i riktning mot att allt fler grupper räknas som arbetstagare och det förefaller sannolikt att denna utveckling kommer att fortsätta. I senare lagstiftningsarbete har man hänvisat till detta uttalande för en fortsatt utsträckning av arbetstagarbegreppet till att omfatta nya grupper. All arbetsrättslig lagstiftning bygger på det civilrättsliga arbetstagarbegreppet. I SOU 1975: 1 anges en rad faktorer som måste föreligga för att man skall kunna använda arbetstagarbegreppet på en viss grupp människor: Enligt gällande rätt sker den nämnda gränsdragningen genom en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i varje enskilt fall, varvid hänsyn tas inte endast till innehållet i avtalet mellan parterna utan även till omständigheter utan omedelbar anknytning till detta avtal. Utav rättspraxis kan utläsas vilka faktorer som därvid ansetts vara av betydelse. I doktrinen brukar dessa sammanföras till uppräkningar av omständigheter, vilka anses tala för att en arbetspresterande part i förhållande till medkontrahenten är att betrakta som arbetstagare respektive uppdragstagare (självständig företagare). Omständigheter vilka tyder på att den arbetspresterande parten är att betrakta som arbetstagare brukar anses vara: 1) Han har att personligen utföra arbetet vare sig detta utsagts i avtalet eller får anses vara förutsatt Mot. 2) Han har faktiskt helt eller så gott som helt själv A747 3) Hans åtagande innefattar att han ställer sin arbetskraft till förfogande till efter hand uppkommande arbetsuppgifter. 4) Förhållandet mellan kontrahenterna är av mera varaktig karaktär. 5) Han är förhindrad att utföra liknande arbete av någon betydelse åt annan, vare sig detta grundar sig på direkt förbud eller bottnar i arbetsförhållanden, såsom exempelvis då hans tid eller krafter ej kan räcka till annat arbete. 6) Han är beträffande arbetets utförande underkastad bestämda direktiv eller närmare kontroll vare sig detta gäller sättet för arbetets utförande, arbetstiden eller arbetsplatsen. 7) Han har att i arbetet använda maskiner, redskap eller råvaror, som tillhandahålls honom av medkontrahenten. 8) Han får ersättning för sina direkta utlägg, exempelvis för resor. 9) Ersättningen för arbetsprestationen utgår åtminstone delvis i form av garanterad lön. Han är i ekonomiskt och socialt hänseende jämställd med en arbetstagare. (s. 722). Genom att applicera dessa tio punkter på familjehemsverksamhet borde man kunna bedöma om familjehem kan betraktas som arbetstagare. Det finns därför skäl att närmare pröva de olika kriterierna ovan. Enligt Kommunförbundets rekommendationer skall ett avtal mellan placerande kommuner (arbetsgivare) och familjehemmet (arbetstagare) upprättas innan en placering sker i familjehem. Detta förslag till avtal liknar ett vanligt anställningsavtal. Där anges vilka åtaganden som gäller för familjehemmet, bl. a. att den som tecknat avtal personligen skall utföra arbetet. Familjehemmet får inte lämna vården av den placerade till någon annan person utan att först få tillstånd till detta av kommunen. Punkt 1 och 2 ovan gäller alltså för familjehem. Innan vården i familjehemmet inleds så skall en behandlingsplan upprättas som anger detaljerat vilka arbetsuppgifter familjehemmet har att utföra på arbetsgivarens uppdrag. Därmed får punkt 3 ovan anses uppfylld. När ett familjehem anlitas kan det gälla för mycket , inte sällan . Familjehemmet skiljer sig inte på denna punkt vad beträffar varaktigheten i uppdraget gentemot någon annan arbetstagargrupp. Också punkt 4 ovan får därmed anses uppfylld. Punkt 5 ovan behandlar möjligheten att kunna ha ett ytterligare arbete vid sidan om familjehemsverksamheten. Även om det inte finns något uttryckligt förbud mot att ta ett ytterligare arbete så lägger den praktiska verkligheten betydande hinder i vägen. Många barn, tonåringar och vuxna som placeras i familjehem är så märkta av den miljö de tidigare levt i att de kräver heltidsinsats av familjehemmet. Om kommunen så vill kan den kräva att familjehemmet inte påtar sig ytterligare arbete. Även kriteriet under punkt 5 får därför anses uppfyllt. Punkt 6 behandlar kontroll och direktiv i arbetet. Resp. kommun har självklart ansvaret att kontrollera att vården sker enligt de anvisningar kommunen lämnat och som finns närmare beskrivna i behandlingsplanen. Också punkt 6 är följaktligen tillämpbar på familjehem. Punkt 7 förutsätter att arbetsgivaren ställer arbetsredskap till förfogande. Familjehemsvården bedrivs i det egna hemmet men kommunen som arbetsgivare måste hjälpa till med att utrusta familjehemmet så en adekvat Mot. vård kan bedrivas. Punkt 7 är alltså tillämpbar på många familjehem. Punkt 8 behandlar ersättning för direkta utlägg, exempelvis resor. Familjehemmet får en omkostnadsersättning och betalt för andra utlägg som inte ingår i omkostnadsersättningen. Även punkt 8 gäller således familjehemmen. Punkt 9 rör ersättningsformen. Familjehemmet har en garanterad lön i form av ett arvode. Detta arvode skiljer sig inte från vad andra arbetstagare får i lön. Denna punkt är därför också tillämpbar på familjehem. Punkt 10 behandlar övriga likheter med andra arbetstagargrupper. Att ha ett barn placerat i hemmet kan jämföras med att vara dagbarnvårdare. Den som arbetar på en och ungdomar är arbetstagare. Om vederbörande däremot tar hem någon eller några av dessa barn till sitt eget hem därför att vårdresultatet kan förbättras, så är vårdaren inte längre arbetstagare med nuvarande tolkning av arbetstagarbegreppet. Arbetsdomstolen har i två domar (AD 1982:123 och AD 1985:57) uttalat att familjehem inte är att betrakta som arbetstagare. I AD:s första mål önskade ett familjehem erhålla semesterersättning på det arvode man erhållit från kommunen. Målet kom inte att behandla denna fråga. Sakfrågan blev huruvida familjehemmet var arbetstagare eller inte. Domstolen fann att familjehemsföräldrarna inte är att anse som arbetstagare varför inte semesterlagen heller var tillämpbar. I och med detta utslag fick familjehemmet bära sina egna rättegångskostnader. Målet blev en ekonomisk katastrof för familjehemmet. Detta har fått till följd att de många familjehemmen känner sig rättslösa. De vågar inte juridiskt tvista om rättigheter som andra arbetstagare har med tanke på de ekonomiska konsekvenserna. Den som inte är arbetstagare har inte heller rätt att tillhöra facklig organisation. Det får som konsekvens att familjehemmen själva måste föra sina egna förhandlingar om ekonomisk ersättning och anställningsförhållanden i övrigt. saknar de flesta familjehemmen gruppliv- och gruppolycksfallsförsäkring samt tilläggspensionering som andra arbetstagare är tillförsäkrade genom kollektivavtal. har genom olika beslut utgått från att familjehemmen blir dominerande resurs för omvårdnaden om barn, * ungdomar och vuxna. För att nå detta mål måste de människor som engagerar sig som familjehem få känna samhällets uppskattning. Som vi visat i genomgången ovan av kriterierna för arbetstagarbegreppet, har arbetsformerna för familjehemmen utvecklats så att detta begrepp nu borde vara tillämpligt på denna verksamhet. Genom att erkänna att familjehemsverksamhet är ett arbete kommer fler människor att våga engagera sig i denna för samhället så viktiga vårdresurs. Regeringen bör därför närmare pröva en definition av arbetstagarbegreppet som inkluderar familjehemmen. Hemställan Mot- *985/86 Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträfffande behovet av en sådan definition av arbetstagarbegreppet att det blir tillämpbart på familjehem. () ()