mot · G902Ju219 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju219 () Polisens ställning i krig Skall svensk polis ställas till ockupationsmaktens förfogande om hela eller delar av vårt land ockuperas? Jag finner den tanken motbjudande. Därmed kan jag inte heller ställa mig bakom regeringsförslaget om att polisens uppgifter i det svenska försvaret skall förändras. Föreställningen att det skulle vara möjligt att under stridens gång ändra folkrättslig status för svenska poliser är också verklighetsfrämmande. Man kan inte under kaotiska förhållanden göra sådana skiften. Det finns inga praktiska möjligheter att nå alla soldater på motsidan med information om att svenska polismän från en viss tidpunkt inte längre skall räknas som kombattanter. Risken är därför uppenbar att svenska poliser skulle kunna råka illa ut därför att en angripare sökte straffa dem för handlingar som enligt folkrätten inte medför ansvar för en kombattant. Fredsforskaren har (i ) skrivit tänkvärt om polisen i ockuperade länder: Under den nazistiska ockupationen av förekom det allmänt att ockupationsmakten använde sig av de lokala myndigheterna för att bibehålla sin kontroll över länder och folk. Detta gällde också våra grannländer. efter krigsslutet har historieskrivningen om ockupationen av börjat ta fasta på det dominerande drag av anpassning och samarbete som fanns . Den svenska totalförsvarstanken och de författningar och bestämmelser som reglerat olika myndigheters ansvar i händelse av krig tillkom i allt väsentligt eller mot bakgrund av krigsårens erfarenheter. Hit hör kungabrevet med dess klassiska formulering att »varje meddelande om att motståndet ska brytas är falskt«. Ingen skulle i radion kunna mana alla rättrogna landsmän att lägga ner vapnen och samarbeta med en invaderande makt. De har det ägt rum en rad små händelser, förändringar eller förskjutningar i frågan om myndigheters ansvar vid krig och ockupation. Det senaste exemplet på denna förändring är den proposition om polisens ställning i krig, som regeringen lade fram och som utretts bland annat av polisutredningen och folkrättskommittén. avslutar sin artikel på följande sätt: Om det nu är så att man vill ändra på polisens ställning, så att polisorganisationen ska kvarstanna under främmande ockupation, borde man eftersom det rör sig om ett så viktigt ställningstagande, noga ha analyserat det slags 1985/86 Ju219 Jag finner det felaktigt att statsmakterna - på sätt som sker i proposition 1985/86:15 - utgår från att svensk polis skall ställas till en ockupationsmakts förfogande. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad jag i motionen anfört angående polisens ställning i krig. problem en polismakt och de enskilda polismännen här kan ställas inför. Hur ska man på ett meningsfullt sätt kunna gripa mot terror och övergrepp från en ockupationsmakt? Och hur ska man förhindra att denna genom diktat och samarbetsmän utnyttjar polismännen för sina syften? Erfarenheterna från det ockuperade innehåller många exempel på stort civilkurage från enskilda polismän men ger en dyster bild av hur poliskårer kan manipuleras när begrepp som »allmän ordning» och »nationell säkerhet" av ockupanter och Quislingar ges en helt annan innebörd än i suveräna stater. Den analys, de bestämmelser och den moraliska kodex som hade varit en nödvändighet lyser helt med sin frånvaro i pressen.