mot · G902U213 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:U213 (m) Minskat bistånd till har för innevarande budgetår godkänt en biståndsram för , omfattande 115 milj. kr. Dessutom undertecknades i ett nytt treårigt avtal om samarbete inom hälsosektorn; avtalet skall ge hälsovård 84 milj. kr. är därmed fortsatt-vid sidan av Sovjetunionen-den största bidragsgivaren till marxistiska MPLA-regim över huvud taget. Vårt land är - föga hedrande den enda västerländska stat som ger ett direkt officiellt bilateralt stöd till MPLA. Svenska skattebetalare tvingas att stödja en kommunistregim i dess krigföring mot en befrielserörelse, i detta fall UNITA. I budgetpropositionen heter det: har prioriterat användningen av exportintäkterna till försvarsutgifter samt import av livsmedel och vissa baskonsumtionsvaror. Detta har blivit möjligt bl. a. till följd av biståndet från . Vid sidan av den svenska skattebetalarnas stöd är också svenska storföretag som och involverade i genom kommersiellt samarbete med regimen. Denna kommer i åtnjutande av lastbilar, som i vissa fall kommit till direkt militär användning som trupptransportfordon i konflikten mellan regimsidan och befrielserörelsen . , som kom till efter att ha deserterat från MPLA, framhåller i en intervju (10/101985), att han varit med i militära operationer, där såväl Volvo- som Scanialastbilar använts av MPLA för militärtransporter. Rekryterna sägs använda enbart svenska bilar, särskilt i provinserna . Också sovjetiska och kubanska officerare använder enligt Nsiona, som var verksam som helikopterpilot och tekniker, svenska bilar. Det finns ingen anledning för att - som sker - stödja det kommunistiska strävan efter att med utländsk hjälp behålla den makt, som partiet med svek och våld skaffat sig. borde i stället ta intryck av bestämda nej till både projektbistånd till MPLA-regimen och till att norska företag över huvud taget engagerar sig i det av inbördeskrig drabbade . signerades i den s. k. Alvoröverenskommelsen av de tre nationaliströrelserna UNITA, FNLA och MPLA samt den forna kolonialmakten . Avtalet innebar, att en övergångsregering skulle bildas i avvaktan på den formella självständigheten, som skulle proklameras Före utgången av oktober skulle också fria och Mot. allmänna val hållas i landet. 1976 men bestod till följd av strider mellan MPLA och FNLA, vilka kostade ca 20 000 angolaners liv enbart i huvudstaden . UNITA å sin sida pläderade för en fredlig lösning av konflikten och försökte in i det längsta att hålla sig utanför striderna. Sedan MPLA attackerat bl. a. sjukhus och skolor, som tillhörde UNITA, gick emellertid också UNITA in i konflikten. Detta skedde efter det att ett nytt försök gjorts att få till stånd ett samarbete mellan de konkurrerande rörelserna vid ett möte i Nakuru i . MPLA inledde sina anfall i efter undertecknandet av . MPLA fick tidigt hjälp av och . Enligt MPLA:s version skedde detta först efter en sydafrikansk intervention . Detta är dock uppenbarligen inte sant. Det har övertygande visats, att såväl som engagerade sig i avsevärt tidigare än . , en av de främsta kännarna av södra , hävdar i ett arbete, After - The War över Southern : The Röle of the Big Powers (1976), att omfattande sovjetiska och jugoslaviska vapenleveranser till MPLA skedde (s. 19). Legum menar också att enligt trovärdiga vittnen deltog kubanska soldater i striderna (s. 20-21). UNITA:s president har hävdat (Jeune 29/8 1984) att kubanska instruktörer fanns på plats hos MPLA , medan i samma skrift (s. 52) detaljerat redogör för hur vapen levererades från till MPLA i betydande kvantiteter . Påståendena att ryssar och kubaner engagerade sig i Angolakonflikter först efter den misslyckade sydafrikanska inblandningen håller således inte streck. De fanns på plats - med god marginal - . De val, som planerats före , kom aldrig till stånd på grund av det kommunistiska stödet utifrån till MPLA. I stället utropades två regeringar, den ena under ledning av MPLA:s ledare och den andra med FNLA:s ledare som chef. Med stödet utifrån och genom en hänsynslös terror hade dock MPLA redan nu skaffat sig ett fast grepp. hade MPLA praktiskt - och militärt - sett segrat. erkändes partiet som regeringsbärande av . Därefter följde erkännande av ett sjuttiotal stater, också av . Detta var dock uteslutande ett erkännande av MPLA:s faktiska maktposition . Då MPLA brutit mot såväl det centrala avtalet i som det i Nakuru, har regimen knappast någon legalitet. har under den marxistiska MPLA-regimen förvandlats till en totalitär kommunistisk diktatur av sedvanligt slag. har i två rapporter - 1982 och 1984 - påtalat MPLA-regimens brott mot de mänskliga rättigheterna. Den senaste rapporten konstaterar, att MPLA utövar förtryck av åsikts- och föreningsfrihet, långvarig internering utan rättegång av misstänkta kritiker och opponenter mot regeringen, misshandel och tortyr av fångar, dödsstraff för "politiska brott samt avrättningar utan rättegångsförfarande. Därmed bör det vara helt klart, att den marxistiska regimen i inte uppfyller de krav på demokratisk utveckling och Mot. respekt för mänskliga rättigheter, som anges vara ledstjärnor för val av U213 mottagare av svenskt bistånd. Omdömet i motion 1984/85:844 står därför kvar. Fortsatt svenskt bistånd till nuvarande regim måste starkt ifrågasättas. Det är svårt att se hur en målsättning, som omfattar demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter, låter sig förenas med stöd åt den kommunistiska terrorregimen i , som dessutom för sin maktposition är helt beroende av ca 45 000 kubanska soldater samt instruktörer och officerare från , och andra kommunistländer. Svensk biståndsideologi har favoriserat socialistiska s. k. befrielserörelser vilka, sedan de väl kommit till makten - t. ex. , och - upprättat eller banat väg för totalitära diktaturer av kommunistiskt snitt. En rörelse som till skillnad från de krafter som nu stött verkligen gör skäl för beteckningen befrielserörelse - detta var omdömet i bl. Die 25/7 1984 - är den angolanska UNITA (Uniao Nacional Para Independecia Total de ), dvs. Den nationella rörelsen för totala självständighet. UNITA grundades av statsvetaren och poeten 1966 som en motståndsrörelse mot den portugisiska kolonialmakten. Förre CIA-chefen i , avhopparen och MPLA-sympatisören , beskriver i sin bok (1978) UNITA och Savimbi på följande sätt: Med litet antal män och begränsade resurser blev Savimbi en varframkallande tagg för portugiserna i och en levande legend bland Ovimbundufolket (s. 147). Enligt Stockwell var UNITA den mest antiportugisiska av de tre angolanska nationaliströrelserna. MPLA har med assistans av kubanska soldater och sovjetiska befäl försökt att krossa UNITA i en brett upplagd offensiv, som fortsatt in . Enligt en analys i 29/9 1985 var denna offensiv ett resultat av den sovjetiske ledaren intresse av att stärka de sovjetiska positionerna i landet, detta till skillnad från företrädarnas - Andropovs och Tjernenkos - mer status quo-betonade Angolapolitik. , chef för , gav under ett besök i uttryck för åsikten, att kommunistsidan genom sin offensiv avsåg att förinta UNITA; detta skulle för förhandlingsvilliga element inom MPLA visa, att det inte fanns något UNITA att förhandla med. Om UNITA i grunden besegrades, skulle detta också visa för den amerikanska regeringen, att det var bättre att samarbeta med MPLA-regimen än med en icke-existerande motståndsrörelse. Offensiven misslyckades dock helt, vilket bl. a. kunnat bestyrkas av den internationella pressen. MPLA-sidan har lidit betydande förluster - antalet stupade kubaner och ryssar är anmärkningsvärt. I stället har det lyckats för UNITA, som behärskar en tredjedel av territorium, att rikta en rad framgångsrika anfall mot MPLA:s fapla-armé och dess kubanska och sovjetiska allierade. Det kan på goda grunder antas att MPLA och dess allierade ser med oro på de misslyckade försöken att krossa UNITA. Vid i Mot. förnyades och stärktes partiets kontakter med Sovjetunio- U213 nen, något som noterades av 17/12 1985. Rörelsens marxist-leninistiska ideologi fastlades också. Det har även sitt intresse att notera, att samtliga medlemmar i regimpartiets politbyrå efter kongressen har militär rang. Det finns verkligen ingen anledning att tro, att MPLA skulle bli mindre kommunistiskt eller mer västerländskt, om västnationerna som helhet intog en mer positiv attityd gentemot regimpartiet. Det torde inte finnas något marxistiskt parti - i regeringsställning eller ej - som övergivit sin grundläggande ideologiska åskådning på grund av ökade sympatier från eller andra västnationer. Det vore i detta perspektiv tvärtom naturligare om västvärlden i sin helhet gav sitt stöd åt befrielserörelsen . Denna hyllar enligt en samstämmig internationell press sedvanliga demokratiska värden. Detta framgår också av UNITA:s program, The to National Recovery (Jamba, 1983). Om de rent legitima kraven från UNITA:s sida på förhandlingar med MPLA om del i regeringsmakten kan tvivel inte råda. UNITA stöder sig på de grundläggande avtalen i och 1975; de har på alla punkter brutits av MPLA. Avtalen utgör den legala grundvalen för UNITA:s befrielsekamp. Icke utan framgång har kommunistregimen i försökt att sammakoppla UNITA med intressen, självfallet i syfte att misskreditera UNITA. Redan själva utgångspunkten är dock orimlig. Som en rent svart organisation tar UNITA självfallet helt avstånd från varje form av apartheidpolitik. Däremot förordar man en fredlig avveckling av rasåtskillnaden. citeras i den amerikanska tidskriften 1/11 1985: De som vill ha revolution i - och det finns de som inte blir nöjda med mindre än att blodet flyter på gatorna - är inte vänner till . Evolution är vad vi behöver. Revolutionen kommer att gynna endast ; de svarta kommer att bli de främsta offren. I betraktande av situationen i torde detta vara något av det mest förnuftiga som sagts om av en afrikansk ledare. Självfallet har UNITA i likhet med alla andra parter i södra kommersiella förbindelser. är ju kontinentens starkaste ekonomiska makt. Det är ingen hemlighet, att vapen, mediciner och drivmedel tillhör de varor, som kommer UNITA till del från . Det ger dock inte någon anledning att i propagandistiskt nit överdriva förbindelserna mellan och . Det ger en felaktig bild av situationen. Även MPLA har långtgående förbindelser med , dokumenterat i Lusakaöverenskommelsen . Man enades då om att bl. a. sydafrikanska och angolanska regeringsstyrkor skulle samarbeta för att kontrollera den namibiska närvaro i området. Enligt fördraget skulle utrymma först när SWAPO gjort detsamma. De aktioner som företagits av sydafrikanska enheter på angolanskt territorium är således företagna i syfte att hindra SWAPO:s aktiviteter i och ej för att hjälpa UNITA. , då MPLA-regimens trupper tillsammans med kubaner och ryssar lider nederlag, åberopas sydafrikansk militär assistans. dock en uppenbar desinformation. Praktiskt taget har det under Mot. inrapporterats bakslag för MPLA tillsammans med kubaner och U213 ryssar i olika delar av . Av allt att döma har sydafrikanerna varit inblandade i striderna endast i ytterst begränsad omfattning. anledning att i detta sammanhang erinra om de betydande affärsintressen, som finns mellan och det sydafrikanska storföretaget diamantintressen på MPLA-kontrollerat område i nordöstra . Det förtjänar understrykas att UNITA får ett betydande stöd från en rad afrikanska nationer som t. ex. , , , , och . Vidare har den amerikanska kongressen upphävt de restriktioner som i form av det s. k. amendment förbjöd den amerikanska administrationen att stödja befrielserörelser i . Utformningen av ett eventuellt direkt amerikanskt stöd kommer att diskuteras, då UNITA:s president detta år besöker . UNITA förvaltar framgångsrikt den dryga tredjedel av landet som har befriats. En infrastruktur av skolor, sjukhus, reparationsverkstäder m.m. har byggts upp. Jordbruk och handel inriktas på landets självförsörjning. UNITA åtnjuter uppenbarligen ett starkt folkligt stöd inte bara i sitt område utan också i de fiendekontrollerade delarna, till skillnad från den helt utlandsberoende kommunistregimen. Särskilt kubaner och ryssar uppfattas som de ockupanter de är. Rörelsen har ca 50 000 man under vapen - i militära och halvmilitära förband. De är utbildade både för reguljär krigföring och för gerillastrider. Bortsett från de regelrätta fältslag, som UNITA framgångsrikt utkämpat mot kommunistsidan, förekommer gerillaoperationer i samtliga kommunistkontrollerade provinser utom de två sydvästligaste. Att UNITA ännu inte lyckats att ta över hela landet måste till stor del tillskrivas det omfattande stöd som kommunistregimen får främst från och . och andra kommuniststater har kraftigt ökat sitt stöd till kommunisterna i . Enligt en frisläppt amerikansk rapport, återgiven i World Freedom Report (15/1 1986), har försett med vapen till ett värde av . Detta stöd har bl. a. bestått i stridsflygplan - 30 MIG 21 (Fishbed) - och stridsvagnar - 34 T 54-or och tre av de nyare T 62 samt inte mindre än 96 äldre men fortfarande effektiva T 34-or. Till detta kommer över 25 pansrade fordon, 46 trupptransportfordon, 140 lasttruckar och 211 andra militära fordon, artilleripjäser samt lättare vapen och ammunition. Rapporten uppger också, att antalet kubanska soldater ökat med ca 10 000. De uppskattas nu till totalt omkring 45 000. Detta bestyrks också av rapporter, som omtalar att UNITA-styrkor praktiskt taget lyckas eliminera ett antal kubaner. förekommer också rapporter om stupade ryssar. I den misslyckade kommunistoffensiven , som slutade i nederlaget vid Mavinga, flögs MIG 21-or och 23-or liksom attackhelikoptrar av ryska och kubanska piloter. Ryska arméofficerare ledde markförband ned till bataljonsnivå. kommunistregim kan emellertid betala för sig tack vare oljein- U213 komster från Cabindaenklaven. Oljan ger ca i inkomster. Av detta betalas nära direkt till Fidei för de kubanska legoknektarna. Varje svensk biståndskrona gör det naturligtvis möjligt för regimen att köpa mer vapen och fler legoknektar från och . Det tragiska är, att ett amerikanskt oljeföretag, , numera ägt av . - ej att förväxla med svenska Gulf, som ägs av - har hand om oljeuWinningen. Normalt vaktas oljeanläggningarna av ca 6 000 kubaner, östtyskar och ungrare under ledning av en rysk general (siel). Gulf/har lagt ned stor möda på politisk lobbyverksamhet i för att få stöd för sitt samarbete med kommunistregimen. Det var därför ett stort nederlag för företaget, då kongressen upphävde det s. k. amendment, som förbjöd stöd till befrielserörelser i . Men fortfarande kan det förlita sig på vissa s. k. liberala pressorgan, som gärna går kommunistsidan till mötes. Å andra sidan har en bojkott inletts mot Gulf/över hela för att om möjligt tvinga fram ett slut på dess engagemang, som innebär ett livsviktigt stöd för kommunistregim. Starka skäl talar alltså för att bör ompröva det nuvarande biståndet till : MPLA-regimen är illegitim och saknar uppenbarligen folkligt stöd, eftersom den är beroende av närvaro av tiotusentals kubanska soldater och vid makten ej hållit några fria och allmänna val; MPLA utövar i regeringsställning ett totalitärt förtryck, som fördömts av Amnesty; mot kommunistregimen står en välmotiverad och välorganiserad befrielserörelse - UNITA - som i sitt program utgår från sedvanligt demokratiska värderingar och som kontrollerar mer än en tredjedel av landet; det svenska biståndet frigör resurser för ökade vapeninköp och bidrar därmed till att förlänga inbördesstriderna. borde följa exempel och upphöra med varje stöd till kommunistregimen i . Likaledes borde svenska företag avstå från varje samröre med regimen, särskilt och . Och även om UNITA försöker undvika att civila utlänningar kommer till skada, kan företaget likväl inte garantera, att deras medarbetare inte hamnar i skottlinjen. Om inte till följd av ingångna avtal kan avbryta biståndsgivningen, bör dock ledstjärnan vara att avtalen skall fullföljas men inte förnyas och några nya inte ingås så länge inbördesstriderna fortgår. Om regeringen anser det föreligga ett behov av humanitära hjälpinsatser i - och mycket talar för att ett sådant behov finns - bör även UNITA och de befriade områdena i komma i åtnjutande av ett sådant bistånd. Regeringen bör konkret utforma inriktningen av ett sådant biståndsprogram. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att biståndsavtalen med inte skall förlängas och inga nya avtal ingås så länge inbördesstriderna fortgår, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att humanitärt bistånd skall komma hela till del, således även de av UNITA befriade områdena, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att totalitära diktaturer, oavsett om de är av kommunistisk eller annan inriktning, inte fortsättningsvis skall komma i åtnjutande av svenskt bistånd utom i de fall då rent humanitära hjälpinsatser är påkallade.