mot · G902n216 · 1986-01-20 00:00:00 — m. fl. (m) Riktlinjer för näringspolitiken 1985/86 N216 1 Näringsfrihet - inte näringspolitik Den internationella ekonomiska scenen har vidgats genom att ett antal nya industriländer i allt större utsträckning kunnat göra sig gällande som betydande nya kunder men också som nya konkurrenter. Detta i förening med sjunkande transportkostnader och allt bättre kommunikationer har intensifierat de internationella ekonomiska kontakterna vad avser handel i varor och tjänster, kapitalrörelser, arbetskraftsrörelser över gränserna och direkta investeringar. På samma sätt har den teknologiska framstegstakten och takten i den internationella teknikspridningen ökat. Framför allt avancemang från att importera teknik till att befinna sig vid den teknologiska fronten på många områden har ökat de totala resurserna engagerade i forskning och utveckling, men har också intensifierat de andra ländernas ansträngningar att försöka behålla sina teknologiska positioner. Allt detta skapar en lång rad nya möjligheter men ställer också stora nya krav. Företag och länder som förmår att förnya sig och leda utvecklingen kommer att få så mycket större utbyte. De däremot som av olika skäl förlorat denna förmåga kommer att utsättas för kriser i näringslivet. I allt högre grad kommer de att behöva konkurrera genom att låta sin reallöneutveckling släpa efter. Både den statiska effektiviteten - att rationellt utnyttja existerande resurser - och den dynamiska effektiviteten, dvs. att framgångsrikt behärska nya chanser, hantera föränderlighetens risker och innovativt utveckla nya resurser, kan bäst utvecklas inom en fri ekonomi. All erfarenhet visar att enskild företagsamhet byggd på privat ägande inom ramen för marknadsekonomins ekonomiska frihet har varit det system som tillåtit välstånd att växa fram och utvecklas. Eftersom ingen kan överblicka utvecklingens krav och möjligheter, kan endast det system bli framgångsrikt som i varje period tillåter en mångfald i ansatser, försök och experiment och som snabbt förkastar det som inte visat sig dugligt samt premierar det som fungerar. Näringspolitik måste för att vara till gagn inriktas på att befrämja de allmänna förutsättningarna och den miljö där näringslivet skall utvecklas. En näringspolitik som i stället bygger på regleringar, offentlig planering, påbud och pålagor, statligt eller kommunalt företagande, dvs. en interventionistisk näringspolitik, kommer att vara till skada. 1 1985/86. För att skapa en gynnsam omgivning för näringslivet måste politiken ges Mot. 1985/86 följande innehåll: N216 Spelreglerna skall vara fasta. Ständiga ändringar i skatteregler, olika lagar och andra bestämmelser och villkor leder nödvändigtvis till en större osäkerhet än den som ändå vidlåder de ekonomiska processerna. Denna osäkerhet minskar benägenheten att ta risker och göra investeringar, dvs. den förväntade avkastningen måste vara större för att projekt skall komma till stånd. Det blir mera lockande att försöka göra snabba affärer. Kortsiktigheten har sitt ursprung just i svårigheten att agera långsiktigt när förutsättningarna ständigt ändras genom olika politiska beslut. En grundläggande spelregel som måste klart etableras är att enskild äganderätt, privat företagsamhet, marknadsekonomi och etableringsfrihet skall råda. Det enskilda ägandet skall vara spritt. Olika ägandeformer - enskilda firmor, aktiebolag, företag ägda av dem som arbetar i företaget, kooperativ, fackligt ägda företag, statliga företag - ger en viktig mångfald och erfarenhet som befrämjar utvecklingen, men olika företagstyper skall arbeta på lika konkurrensvillkor. Löntagarfonderna skall avskaffas. De utgör ett hot mot marknadsekonomi, valfrihet, sysselsättning och utveckling. I stället bör ett spritt enskilt ägande uppmuntras. I den utsträckning som det skall finnas fackliga företag skall dessa skapas och drivas i öppen konkurrens på lika villkor. Om de fackliga ledarna är skickliga företagare har de i en marknadsekonomi möjlighet att visa detta på samma villkor som andra. Saknar de å andra sidan denna förmåga bör de inte tillåtas att med skattepengar och privilegier ta över näringslivet i större eller mindre utsträckning. Statlig företagsamhet fyller en funktion i mycket begränsade fall. Där sådana speciella skäl inte föreligger bör statliga företag privatiseras. Sammanblandningen av de skilda funktionerna att utöva statsmakt och driva företag är olycklig. Erfarenheten visar att statliga företag i genomnsnitt har haft en sämre utveckling än privata företag. Servicesektorn skall öppnas för privata alternativ och inte till betydelsefulla delar vara monopoliserad av det offentliga. Skatte- och bidragsregler och andra bestämmelser hindrar privata företag att verka. Undersökningar visar att denna offentliga verksamhet ofta bedrivs till höga kostnader och med sjunkande utbyte av insatserna. Genom att tillåta privata alternativ kan det offentliga får resurser över att sätta in där de behövs som allra bäst och inte där stelbenta doktriner säger att de skall vara. Därmed skulle också valfriheten - dvs. inflytandet och medbestämmandet över den egna tillvaron - öka så att även vanliga inkomsttagare och inte bara personer med stora ekonomiska resurser och goda förbindelser har möjlighet att välja mellan olika alternativ. För de offentliganställda skulle arbetsglädjen och valfriheten öka också på det viset att det funnes mer än en arbetsgivare att vända sig till. De offentliga arbetsgivarna skulle behöva visa större hänsyn. Den totala sysselsättningen inom tjänstesektorn skulle öka. Efterfrågan på tjänstesektorns nyttigheter skulle växa om denna sektor kunde organiseras mera ändamålsenligt så att kostnaderna bleve lägre och om kvaliteten i tjänsterna kunde höjas genom ökad valfrihet. Skattesystemet måste reformeras. Marginalskatterna även på vanliga in- Mot. 1985/86 komster skall sänkas så att avtal på arbetsmarknaden kan slutas utan kost- N216 nadshöjningar som förstör konkurrenskraft och marknadsandelar. Det fordras även lägre inkomstskatter för att göra det lönande att arbeta, utbilda sig och ta risker och ansvar. Arvsskatten måste mildras. Dubbelbeskattningen av aktier bör avskaffas. Arbetsmarknaden mäste fungera så att omställningar är lätta att genomföra. Annars kommer förhållandevis enkla anpassningar att fördröjas och när de framtvingas övergå i konvulsioner. De finansiella marknaderna skall avregleras. Valutaregleringen bör avvecklas. Placeringsplikten för försäkringsbolag och AP-fonderna bör tas bort. Offentliga besparingar och stimulans till enskilt sparande ger utrymme för lägre räntor och högre investeringar. Rätten för staten att tillsätta och avsätta ordförandena i bankstyrelser skall avskaffas. Börsmonopolet och den statliga dominansen av börsstyrelsen måste hävas. Börsetiken bör framför allt hävdas genom självsanering och ett förbättrat regelverk snarare än genom en invecklad lagstiftning. Byråkrati måste bekämpas och lagar och förordningar förenklas. De mindre och medelstora företagen är bärare av mycket av förnyelsen. Det är särskilt viktigt att politiska insatser för en god näringsmiljö utgår från detta. Byråkrati och krångel blir tillsammans med tunga pålagor särskilt svåra att hantera för mindre företag. Utbildning och forskning måste vara av hög kvalitet och det måste löna sig att ådra sig även höga studiekostnader. Den försämring av arbetsvillkoren som skett för akademiska lärare kommer att gradvis försämra våra möjligheter att på våra områden leda utvecklingen i stället för att smärtsamt anpassa oss till denna. Den internationella handeln skall vara fri. Därmed befrämjas effektivitet och konkurrens; svenskt välstånd är grundat på att vi med framgång har kunnat hävda oss inom en fri världshandel. Men på samma sätt som det allmänt anses vara en fördel att en mängd olika regleringar på den internationella handelns område avskaffas, borde det vara självklart att den nationella handeln och produktionen skall vara fri och inte utsättas för onödiga regleringar, pålagor och hinder. T. ex. leder de enormt höga skatterna - precis som höga tullar - till stor ineffektivitet i resursutnyttjandet. Inom en näringsmiljö angiven i dessa punkter kan ett gott resultat och en gynnsam utveckling för de enskilda människorna skapas. Sysselsättning och realinkomster kan öka. Ekonomin ger en vidsträckt valfrihet för konsumenter, löntagare och företagare. Den ekonomiska omgivningen för näringslivet måste förändras i denna riktning. Socialdemokratisk näringspolitik präglas i alltför hög grad av en övertro på olika byråkratiska ingrepp och av bristande förståelse för de yttre betingelsernas betydelse. Bristerna i socialdemokratisk näringspolitik har kunnat tillfälligt döljas under den internationella högkonjunkturen och genom den stora devalveringen 1982. Men just dessa brister har också inneburit att devalveringens fördelar till stor del ätits upp. Svagheterna kan redan klart urskiljas, och vid en internationell konjunkturnedgång skulle de framstå i all obehaglig tydlighet. delar, dvs. vår export har ökat långsammare än den totala världshandeln. 1985/86 Bytesbalansen har försämrats och vår internationella skuldsättning har ökat. N216 Kostnaderna har stigit snabbare än i andra länder och inflationen har legat långt över regeringens mål och omvärldens resultat. Räntenivån ligger mycket högre än i andra länder. Näringslivets investeringar beräknas knappast öka alls. Sysselsättningen inom industrin förväntas innevarande år minska och den ökning i den totala sysselsättningen som beräknas för året ligger ånyo helt på den offentliga sidan. Tillväxten blir lägre än i andra länder. Reallönerna kommer sannolikt att falla. Dessa iakttagelser görs inte för att fördunkla att en internationell högkonjunktur och en stor devalvering på olika sätt gynnat svenskt näringsliv. De framförs i stället för att man inte skall glömma att internationella högkonjunkturer aldrig varar för evigt och att fördelar av devalveringar gradvis försvinner om den ekonomiska politiken och näringspolitiken inte skapar en god omgivning för näringslivet. De försvagningar i vårt läge som kan urskiljas visar att näringspolitiken måste reformeras på det sätt som vi i denna motion anger. Socialdemokraterna och deras näringspolitik förväxlar tal om aktiv näringspolitik och behovet av massiva drivkrafter för verklig förnyelse; de tror att förnyelsepropositioner och förnyelsefonder kan ersätta åtgärder som ger dynamisk effekt; de missförstår möjligheterna att i nästa utvecklingssteg skapa sysselsättning och utveckling inom en serviceekonomi när en stor del av dessa verksamheter är monopoliserade av en offentlig sektor med en planekonomis sjunkande produktivitet och med stora problem att finansiera de funktioner den slagit under sig. Löntagarfonderna har funnits . Inget av de många skiftande motiv som socialdemokraterna angivit för sina fonder har visat sig hållbart. Löntagarfonderna har inte resulterat i lugnare avtalsrörelser - tvärtom har präglats av svåra motsättningar på arbetsmarknaden. Löntagarfonderna har inte heller främjat investeringar. som företagen hotas av den smygande socialisering som löntagarfonderna innebär, drabbas många företag hårt och ofta orättvist av vinstdelningsskatten och den särskilda löneskatten. Tillgången på riskvilligt kapital påverkas negativt. Löntagarfonderna måste avvecklas på det sätt som beskrivs i motion 1985/86:Fi201 om löntagarfondernas avskaffande. Därigenom kan det svenska näringslivet återfå tilltron till att det även på lång sikt skall kunna verka inom ett marknadsekonomiskt system. De västerländska industriländerna har alltmer präglats av servicesektorernas växtkraft. Efterfrågan vid stigande inkomster har i växande grad avsett olika tjänster och service. Denna utveckling har hämmats i . Hos oss har väsentliga delar av Mot. servicesektorn monopoliserats av det offentliga. Detta skulle i och för sig N216 inte behöva innebära några begränsningar i servicesektorns dynamik förutsatt att den offentliga verksamheten var väl anpassad till de många enskilda människornas önskemål och om den bedrevs ändamålsenligt och effektivt så att resurser inte förslösades. Den offentliga serviceverksamheten visar emellertid avsevärda brister i dessa avseenden. Den har kunnat expanderas endast genom enorma resursinsatser, som krävt höga skatter, vilka i sin tur har begränsat realinkomsterna i övrigt och försvårat ekonomins funktioner. Vidare har det offentligas tjänsteutbud inte kunnat göras tillräckligt varierat och anpassat till de enskilda människornas efterfrågan. Trots de enorma insatserna är alltså resultatet behäftat med stora brister. Köer förekommer på många olika viktiga områden, och nedskärningar har måst göras i kvaliteten på de offentliga tjänsterna för att spara offentliga utgifter. Statskontorets s. k. PRISA-projekt har kartlagt produktivitetsutvecklingen inom ett antal myndigheter. I huvudrapporten sägs det att den statliga administrationens produktivitet uppvisar en genomsnittligt sämre utveckling än näringslivets tjänsteproduktion. Exportgruppen för studier i offentlig ekonomi () har gjort omfattande studier av produktivitet och kostnader inom offentlig service. Om den sociala sektorn sägs det att produktiviteten i verksamheten har fallit (1970-1980) som granskats. Liknande slutsatser drogs om hälso- och sjukvården, där produktiviteten enligt dessa undersökningar fallit . Samma resultat kommer fram till i en studie som konstaterar att produktiviteten har fallit inom hälso- och sjukvård och att de stora sjukvårdsinsatser som har gjorts under inte har resulterat i någon motsvarande förbättring av folkhälsan. I de fall där det har varit möjligt att jämföra kostnaderna inom privat och offentlig tjänsteproduktion har man kunnat konstatera att verksamheten inom det offentliga ställer sig mycket dyrare utan att vara förenad med någon högre kvalitet. I folktandvården ligger kostnaderna högre än i det privata. Privata barndaghem i föräldrakooperativ form har kostnader som ligger bara hälften så högt som i det offentliga. Akutsjukvården t. ex. CityAkuten i - har kostnader som ligger avsevärt lägre än de offentliga akutmottagningarna. Privata vårdhem för äldre har visat sig kunna drivas billigare och bättre än de offentliga. Det finns också omfattande utländska studier som jämfört kostnader i privat och offentlig serviceverksamhet och som redovisat liknande resultat. Att den offentliga verksamheten visar sig mycket dyrare utan att ha några kompenserande fördelar beror inte på att de anställda skulle göra någon dålig insats. De som arbetar inom offentlig serviceverksamhet gör ett omfattande och ofta uppoffrande arbete. Förklaringen till att utfallet blir sämre ligger i stället i att monopol, oavsett om de är offentliga eller privata, inte fungerar tillfredsställande. Det är själva produktionssystemet och inte de anställdas insatser som leder till att verksamheten blir mindre ändamålsen För de anställda leder det ofta till vantrivsel i arbetet att se ineffektivite- Mot. 1985/86 ten utan att i den monopolistiska jätteapparaten kunna ta initiativ till för- N216 bättringar. Genom att tillåta en större etableringsfrihet och konkurrens på lika villkor skulle man kunna uppnå en rad fördelar. En ny dynamisk kraft i näringslivet skulle kunna skapas. Det finns omfattande utrymme för förbättringar, investeringar, nyanställningar och ny efterfrågan om blott utbudet kunde bättre anpassas till den mångskiftande efterfrågan och den totala kostnadsnivån, dvs. både kostnader som betalas direkt och via skattsedeln kunde sänkas. Tillväxt och reallöner skulle kunna höjas om en mycket stor del av ekonomin - och den potentiellt mest expansiva delen av ekonomin - kunde organiseras på ett mera ändamålsenligt sätt. Valfriheten för konsumenterna skulle öka. Den skulle öka särskilt mycket för vanliga inkomsttagare som till skillnad från personer med god ekonomi och goda förbindelser i hög grad saknar möjlighet att välja mellan olika alternativ. Stora resurser skulle kunna frigöras för att sättas in på angelägna ändamål där det fordras offentliga insatser. CityAkuten med 90 000 besök till . lägre kostnad per besök sparar 18 milj. kr. Förbättringarna för både de enskildas och det offentligas ekonomi blir större än så genom att köer och väntetider nedbringas och mer tid för produktivt arbete frigörs. Dessa resurser kan det offentliga i stället anslå till att förbättra sjukvården i glesbygder eller förkorta väntetider för svåra operationer. De 18 miljonerna skulle kunna bli många miljarder om en större frihet gavs inom de sektorer som domineras av det offentliga. 4 Småföretagen och företagarna Småföretagen utgör en omistlig del av vår ekonomi. Det är dessa som till stor del hjälpt till att bygga upp det höga välståndet i . Praktiskt taget alla de stora företagen har också en gång startats som småföretag. I en fungerande marknadsekonomi måste nya idéer kunna utvecklas genom att nya företag bildas. Småföretagen är både en plantskola för nya idéer och en effektiv företagsform för att framställa många produkter och tjänster. Skillnaden mellan en trög planekonomi och en fungerande marknadsekonomi är bl. a. att entreprenörandan ges frihet i marknadsekonomin. Snabba beslut och effektivt tillhandahållande av varor och tjänster utgör entreprenörandans omistliga värden. Bland de svenska småföretagen pågår just nu en viktig förändring. Allt fler övergår av skatteskäl till att bli ägda av börsbolag eller investmentföretag. Detta är en mycket oroande utveckling. När ett litet företag skall inordnas i en större koncern försvinner ofta flera av dess konkurrensfördelar. Bakom varje nytt företag finns en affärsidé som ofta är skapad av en enskild individ - företagaren. Men många potentiella företagare avskräcks av riskerna och problemen. De som startar ett företag måste ofta sätta alla sina tillgångar som säkerhet. Långa arbetstider minskar möjligheterna till kontakt med familjen. Nyblivna företagare förutsätts vara insatta i komplicerade skat- Mot. De konfronteras också med en omfattande arbetsrättslig lagstift- N216 ning som är skriven för stora företag. Företagare vill få en rimlig kompensation både för sitt arbete och för de uppoffringar de gör. Därför är skattepolitiken av största betydelse för småföretagarnas agerande. En viktig orsak till de höga marginaleffekterna för företagare är att de måste betala förmögenhetsskatt för sina företag. I motion 1985/86:Sk516 (om skattepolitiken) lägger vi fram förslag till sänkta marginal- och kapitalskatter. Vi föreslår att förmögenhetsskatt på arbetande kapital i mindre företag avskaffas. En starkt bidragande orsak till att så många företagare säljer sina företag är arvsskattereglerna. I den ovan refererade motionen lägger vi därför fram förslag till generella sänkningar av arvsskattesatserna. I motion 1985/86:Sk351 om småföretag föreslår vi också andra åtgärder som underlättar arvsskiften i familjeföretag. Förutom skattereglerna är de arbetsrättsliga reglernas utformning av stor betydelse för småföretagen. LAS och MBL i dess nuvarande utformning ger småföretagarna problem. I en del fall används de arbetsrättsliga reglerna i rent konkurrensinskränkande syfte. Dit hör bl. a. kravet från facket på att även företag som saknar anställda skall teckna kollektivavtal, liksom fackets vetorätt vid utnyttjande av externa entreprenörer. Vi föreslår i motion 1985/86:A748 (om arbetsrätt) flera förändringar som kommer att bidra till att lösa de svåra problemen med de arbetsrättsliga reglerna för de mindre företagen. I motion 1985/86:Sk351 (om småföretag) presenterar vi mera utförligt de av våra förslag som berör småföretagen. Småföretagen är nödvändiga för framtida välstånd. Småföretagen ger möjlighet för nya idéer. Det finns hos småföretagaren stora möjligheter att anställa fler medarbetare. Kort sagt; fler småföretag är bra för hela vårt land. 5 Avreglering av kredit- och kapitalmarknaderna I en fri ekonomi behövs fungerande kapital- och kreditmarknader. har dessa marknader hämmats av en omfattande offentlig reglering. Förhållandena har delvis förändrats . De stora budgetunderskotten har framtvingat en avreglering. Nya marknader har skapats och nya slags värdepapper har tillkommit. har emellertid nya snedvridningar skapats genom förändrade placeringspliktregler för försäkringsbolag och AP-fonder vilka innebär att dessa måste låna ut medel till lägre ränta än normalt. Denna smygbeskattning av pensionärer och försäkringstagare bör avskaffas. Regeringen och den socialdemokratiska majoriteten i riksbanksfullmäktige tycks sträva efter att upprätthålla såväl ägarmässig som funktionsmässig uppdelning mellan olika företagsformer på de finansiella marknaderna. friare etableringsrätt är en förutsättning för en god marknadsstruktur. 1985/86 gäller alldeles särskilt när även på detta område får hårdare ut- N216 ländsk konkurrens. Lagarna om val av styrelseordförande i affärsbanker och om offentliga representanter i bankstyrelserna bör upphävas. Bankinspektionens och tillsyn ger statsmakterna tillräcklig kontroll och insyn i verksamheten. Investeringsfonderna tillskapades ursprungligen som ett konjunkturpolitiskt medel. har de flesta förstått att den typen av konjunkturell styrning inte är effektiv utan snarare skadlig. var därför investeringsfonderna generellt frisläppta och utgjorde en skattestimulans för investeringar. Fr. o. m. föregående år har fonderna generellt varit bundna. Detta är olyckligt och har lett till svårigheter för många företag i samband med investeringar. Investeringsfonderna bör vara generellt frisläppta. måste frågan om investeringsfonderna prövas i samband med en översyn av hela företagsbeskattningen. Valutaregleringen bör avvecklas. Tillämpningen av denna i valutastyrelsen och visar hur näringslivets utveckling ofta hämmas av småaktigt regleringsnit. är praktiskt taget det enda industriland som fortfarande vidmakthåller omfattande valutareglering. Det är fel att tro att en sådan reglering ger oss större frihet och rörelseutrymme i vår ekonomiska politik. Den ger möjligen en frist för att ytterligare missköta den ekonomiska politiken. Man når då snabbt en punkt där det internationella beroendet är långt mera besvärande. Det är bättre att då slopa valutaregleringen och visa den hänsyn till realiteterna som under alla förhållanden fordras för ett land vars välstånd vilar på att med framgång kunna verka på de internationella marknaderna. Ett led i avvecklingen av valutaregleringen kan vara att frigöra den nordiska kapitalmarknaden. Reglerna för utländska investeringar i måste förenklas. Prövningstiden för tillstånd att få förvärva svenskt företag bör maximeras . De företag som har kraften att gå utöver de egna gränserna är i olika avseenden framgångsrika och har mycket att ge de andra länder i vilka de investerar. Risken att dessa företag i ett land som skulle kunna missbruka sin ställning är praktiskt taget obefintlig. bör därför välkomna utländska investeringar. Omsättningsskatten på , som uttas vid varje aktieaffär, är olycklig. Den medverkar bl. a. till att handel med svenska aktier mellan svenska och utländska säljare och köpare i ökad utsträckning sker vid utländska börser. Skatten bör avskaffas när budgetläget så tillåter. har ett lagstadgat monopol på börshandel i . Likväl har det visat sig omöjligt att tillåta organiserad handel endast i sådana aktier som är formellt registrerade på . Det är vilseledande för allmänheten att handel bedrivs på börsen i även ett stort antal andra aktier. Organiserad handel, dvs. effektivt ordnad handel, i aktier har ej tillåtits utanför . Detta försvårar kapitalanskaffningen för ett antal växande företag som ännu inte blivit stora nog att söka sig till börsen i . Om börsmonopolet hävs kan sannolikt också modern teknik lättare introduceras i värdepappershandeln. Erfarenheterna från utlandet visar inte några negativa effekter av att tillåta konkurrerande börser.