mot · G902ub807 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub807 m. fl. (fp) Högskola och forskning föreslår i denna motion bl. a. ett samlat treårigt kvalitetsprogram för den svenska högskolan. För nästa budgetår föreslås att högre utbildning och forskning tillförs totalt 150 milj. kr., utöver regeringens förslag. Bakgrunden är att kvaliteten på högskoleutbildningen sjunkit till följd av urgröpta anslag, svårigheter att rekrytera och behålla kvalificerade lärare, växande byråkrati, otillräckliga förkunskaper hos en del av studenterna, försämrade ekonomiska förutsättningar för högskolestudier etc. Resultatet av denna utveckling har givit orimligt många studieavbrott, svårigheter att rekrytera forskare, att svenska studenter med vissa utbildningar har för dåliga kunskaper vid internationella jämförelser etc. Det får förödande konsekvenser på hela det svenska samhället om kvaliteten på utbildningen och forskningen inom högskolan sjunker. UHÄ bör därför få i uppdrag att fastställa ett antal djärva men uppnåeliga kvalitetsmål som slutresultat av satsningen på bl. a. följande områden: o Högre examinationsfrekvens i grundutbildningen o Högre andel lärarledda undervisningsmoment och laborationer o Större inrikting på fördjupningsstudier och självständigt problemorienterat arbete i högskolestudierna o Starkare forskningsanknytning i grundutbildningen o Starkare internationalisering av grundutbildningen o Förbättring av institutionernas utrustningsstandard och upprustning av de vetenskapliga biblioteken o Minskning av byråkratin och antalet sammanträden o Fler disputationer 0 Större möjligheter för studenterna att själva välja ämneskombinationer inom högskolan Programmet kräver att högskolan tillförs ytterligare ekonomiska resurser. Vissa förändringar som bör vidtas i syfte att minska byråkratin kommer att frigöra resurser (minskad administration, förenklat antagningsförfarande, mindre statistik, färre sammanträden). Men det är ofrånkomligt med den analys vi gör att högskoleområdet måste prioriteras i budgetarbetet. Den grundläggande högskoleutbildningen och universitetens forskning tillhör den offentliga sektorns viktigaste uppgifter, och på båda områdena finns oacceptabla brister. Därför är högskolesektorn ett av de få områden där föreslår statsutgifter utöver regeringens förslag. 1 * 1985/86. 3 sami Nr Ub804-807 Bakgrund: högskola med krissymtom Den nu gällande organisationen fastställdes i bred politisk enighet 1977. Alla regeringar därefter har haft ambitionen att i huvuddrag fullfölja intentionerna bakom reformen och hålla kvaliteten uppe. Ändå kommer ständiga larmsignaler om krissituationer på universitet och högskolor. Universitetskanslerna skriver i sin senaste verksamhetsberättelse om ett kärvt år för den svenska högskolan. Utbildningsresurserna utholkades märkbart, diskussionen om eventuella kommande nedskärningar var intensiv och trycket från en växande efterfrågan på utbildning vändes i ett vikande antal sökande till många högskoleutbildningar. Även lärarrekryteringen började på sina håll att svikta. utarbetade en grupp professorer på uppdrag av en rapport med en analys av förhållandena vid de svenska universiteten. Rapporten är på flera punkter mycket alarmerande. I en avslutande kommentar säger arbetsgruppen: Med tanke på den fördröjning av effekterna, som ligger i de flesta tänkbara åtgärderna för att komma till rätta med högskolans problem, är det angeläget att de angrips snart och i ett helhetsperspektiv. Vi lever i stor utsträckning ännu på vinsterna av en framgångsrik satsning på forskning och utbildning . Om vi tror att forskning och utbildning också i fortsättningen har betydelse för vårt lands tekniska och kulturella utveckling, är det viktigt att återställa universitetens möjligheter att effektivt svara för de insatser samhället förväntar sig av dem. De största problemen gäller grundutbildningen. Forskningsanslagen har ökats så att de har behållit sitt värde eller något ökat i reala termer, men resurserna för utbildningen har år blivit mindre. När denna utveckling pågått hjälper inte de ökande anslagen till forskning, för det är från grundutbildningen våra kommande forskare skall rekryteras, och om grundutbildningen är undermålig finns inget underlag att rekrytera från. Den situationen är nu en realitet på många håll. Universitetsstyrelsen i skiver i sin verksamhetsberättelse: Universitetsstyrelsens bestämda uppfattning är att det nu är hög tid att fokusera intresset på grundutbildningen. Dess problem har under skjutits i bakgrunden till förmån för forskningen, som fört en mer tryggad om än inte blomstrande tillvaro. I punktform kan problemet inom högskolans grundutbildning sammanfattas på följande sätt: - Det är inom flera områden brist på kvalificerade, vetenskapligt kompetenta lärare - de studerande hänvisas till självstudier eller får som lärare orutinerade studenter, vilka läst samma kurs terminen innan! - Adekvat utrustning saknas helt eller är föråldrad. Det kan gälla datorer, mikroskop etc. - För många avbryter sina studier innan de är avslutade. - För få högskolestuderande bedriver fördjupningsstudier, vilket bl. a. är en förutsättning för att kunna fortsätta som forskare. - De urholkade studiemedlen gör att många måste arbeta extra även under terminstid, vilket ofta leder till försämrade studieresultat. - Den ständigt växande byråkratin har en förlamande effekt på verksamheten eftersom den tar tid och kraft från forskare, lärare och studerande - tid och kraft som borde användas för forskning och utbildning. Bilden av dagens svenska högskola är naturligtvis inte bara mörk. Svensk forskning ligger på några områden, t. ex. medicin, bioteknik och delar av dataelektronik, långt framme. I undersökningar av citatfrekvensen i internationella vetenskapliga arbeten ligger inom vissa sektorer mycket bra till. Bara tre länder i världen satsar större andel av sin BNP på forskning än . En genomläsning av verksamhetsberättelserna från några svenska universitet och högskolor ger en bild av idérikedom och skaparkraft, trots snävare ekonomiska resurser. UHÄ hävdar också i sin senaste versamhetsberättelse att det finns tecken på ökad "produktivitet inom högskolan antalet avklarade poäng per termin och studerande har t. ex. ökat något . Men de flesta som är verksamma inom universitet och högskolor tycks ändå eniga om att kvaliteten sjunkit, på många håll under en acceptabel nivå. Därför är det nödvändigt att riksdag och regering nu kommer med mycket tydliga signaler till universitetsvärlden: Det finns en politisk vilja att slå vakt om de svenska universiteten och dess kompetens i forskning och utbildning. Den reformverksamhet som bedrevs under bokstavs- och sifferbeteckningar som U-68, UKAS, PUKAS och H 75 sågs ofta - och med rätta - med skepsis av studenter och universitetslärare. En kvalitetssatsning beslutad i bred politisk enighet skulle utlösa mycket positiva reaktioner inom högskolan. Innan vi går in på de skilda problemområdena ett efter ett, finns det anledning att ställa frågan: Varför har högskolan hamnat i kris, trots de politiska deklarationerna om att det är viktigt att satsa på högskolan? Först och främst finns det naturligtvis anledning att påminna om att den offentliga sektorn befunnit sig i en oavbruten finansieringskris sedan högskolereformen 1977. Statsbudgetens underskott har varit ett dominerande politiskt problem. Det har helt enkelt varit omöjligt att undvika att besparingskraven drabbat också högskolan och av allt att döma är det så, som så ofta vid neddragningar, att själva hjärtat i verksamheten - forskningen och utbildningen - drabbats hårdare än en del kringaktiviteter som administration m. m. För det andra har, paradoxalt nog, de senaste årens högkonjunktur på visst sätt förvärrat problemen, därför att den inneburit 1) att efterfrågan på kvalificerad arbetskraft ökat mer än det fanns anledning att räkna med - det gäller t. ex. civilingenjörer, och 2) att företagen gått så bra att de haft goda möjligheter att köpa över duktiga forskare från universitet och högskolor. Till dessa ekonomiska faktorer, kommer en svaghet som genomsyrat hela högskolereformen och som alla som stod bakom den får ta på sig ansvaret för: dess byråkratiska karaktär. Till de allmänna krav på ökad administration som tycks ligga i hela samhällsutvecklingen medförde högskolereformen ett drastiskt ökat flöde av blanketter, promemorior och datalistor inom högskolan. Utan att studerandeantalet växte i motsvarande mån, skedde en kraftig ökning av antalet administrativt anställda, och kraven på lärare och studerande att aktivt delta i möten och sammanträden samt på ifyllande av blanketter m. m. ökade dramatiskt. Den orimliga byråkratin beror bl. a. på det antagnings- och dimensioneringssystem som valdes, vilket ställer krav på en enorm dokumentation och statistikinsamling. Vidare innebär önskemålen om medinflytande från avnämare, anställda och studerande, att en flora av nya organ inrättades med ty åtföljande sammanträden, kansliresurser och internremisser. Den tidigare nämnda arbetsgruppen från sammanfattar ett avsnitt om byråkrati på följande sätt: Byråkratiseringen av verksamheten kan sammanfattningsvis sägas komma till uttryck på tre områden: en pappersbyråkrati med en överväldigande produktion av promemorior och handlingar, en sammanträdesbyråkrati som tar sig uttryck i ett otal sammanträden i berednings- och beslutsorgan, i förhandlingar och samråd och en maktbyråkrati, som en följd av att företrädarna för undervisning och forskning drar sig undan eller hålls utanför den komplicerade berednings- och beslutsprocessen. Högskolans ekonomi - några övergripande synpunkter Högskoleområdet drabbas inte av några nämnvärda nya besparingar i budgetpropositionen. Verksamheten kompenseras för pris- och lönestegringar enligt de principer som fastställts. Därutöver tillförs området ca 60 milj. kr. för kvalitetsförbättringar inom utbildningen av civilingenjörer, jurister och ekonomer. Dessa påslag skall emellertid ses i perspektivet att högskolan under det aktuella budgetåret har ett tidigare beslutat besparingskrav på 44 milj. kr. vilande över sig. I praktiken blir alltså resursförstärkningen enligt regeringens förslag utomordentligt liten. Fr. o. m. /87 kan företagen, efter godkännande av de fackliga organisationerna, disponera medel som inbetalats till de s. k. förnyelsefonderna. Enligt uppgift beräknas dessa fonder komma att uppgå till ca 8 000 milj. kr., alltså ca . Pengarna skall användas till utbildnings-, forsknings- och utvecklingsändamål. När det beloppet ställs i relation till andra insatser för utbildning och FOU framstår det i all sin väldighet. De resursförstärkningar vi föreslår för högskolor uppgår till av förnyelsefonderna. Fonderna kommer att påverka en rad anslag på utbildnings- och forskningsområdet och gör det i viss mån svårt att diskutera och bedöma vilka resurser som kommer att stå till buds för t. ex. en viss typ av utbildning. tror inte att uppifrån bestämda förnyelsefonder är det bästa sättet att åstadkomma de ytterligare utbildnings- och forskningsinsatser som behövs. Behoven varierar kraftigt och företagen kan själva avgöra vilka satsningar som är viktigast. I vissa företag hade pengarna säkert behövts bättre till helt andra åtgärder. Förnyelsefonderna kommer sannolikt till en del att användas för breddutbildning i företagen. Rimligen minskar detta i någon mån behovet av andra, liknande utbildningsinsatser i samhället. Som exempel kan nämnas datakurser inom komvux. I vissa fall kan komvux, liksom andra utbildningsanordna re, sälja hela kurser till företag- s. k. uppdragsutbildning. Det innebär t. ex. att personal som annars hade blivit övertalig kan ges fortsatt sysselsättning. Detta illustrerar hur svårt det är att bedöma vilka resultat en nedskärning eller en utebliven anslagshöjning får. Vi föreslår i en motion om vuxenutbildning att statens bidrag till komvux ökar väsentligt mindre än vad regeringen föreslår, bl. a. för att vi räknar med att behoven delvis täcks in av förnyelsefondsmedel. Om kurserna kan säljas till företagen behöver det inte innebära att komvux verksamhet behöver påverkas. Uppdragsforskning och uppdragsutbildning innebär en bredare kontaktyta mellan näringslivet och högskolan. menar att det på många sätt är en positiv utveckling. Den får emellertid inte gå så långt att man överskrider en gräns där utbildningens och forskningens integritet hotas. Generellt sett finns inget som tyder på att vi skulle vara ens i närheten av den gränsen, men det finns naturligtvis anledning att följa utvecklingen. innebär uppdragsutbildning att det statliga och kommunala utbildningsväsendet konkurrerar med andra, privata utbildningsanordnare. Det finns i alla sådana sammanhang anledning att påminna om att prissättningen från det statliga eller kommunala organet måste vara så korrekt gjord att det inte uppstår en förvriden konkurrenssituation. Försämringen av kvaliteten inom högskolan har pågått . Det kommer att ta tid att vända utvecklingen och nå väsentligt bättre resultat. Det är därför viktigt att göra klart för sig att en kvalitetssatsning på detta område måste sträcka sig . Ett beslut om en sådan satsning måste alltså innehålla ett åtagande att fullfölja den i t. ex. . Vi tror att är en lämplig tidsperiod. När den är slut måste verksamheten utvärderas och statsmakterna ta ställning till om måluppfyllelsen varit tillräcklig, i vilken mån ytterligare insatser behövs etc. Målen för kvalitetsförbättringar bör inte sättas alltför försiktigt. Effekten blir bättre om signalerna från statsmakterna är entydiga: resultaten måste bli väsentligt bättre, och statsmakterna är beredda att tillföra betydande resurser och göra andra förändringar för att målen skall kunna nås. Personaloch studerandeorganisationer bör naturligtvis spela en viktig roll när målen fastställs. Målen måste översättas för varje högskola och institution och kvalitetsarbetet drivas också på det planet. Det är vår bedömning att det resurstillskott vi föreslår, 120 milj. kr., är tillräckligt för i kvalitetsprogrammet. Vi är för vår del beredda att medverka till fortsatta kvalitetssatsningar . En högskola kan enbart motivera sin existens om den ger utbildning som är adekvat för samhället och för den enskilde och som är av god kvalitet. Studier av byråkratin inom högskolan visar att antalet administrativa tjänster sedan högskolereformen genomfördes har ökat kraftigt. Denna utveckling är mycket oroande. Enligt vår uppfattning är det inte rimligt att göra generella besparingar som berör undervisningen som universitetsförvaltningarna i princip är orörda. De besparingar som redan är beslutade för /87 bör därför inriktas mot att i första hand avse högskolornas administration och förvaltning. Besparingarna bör endast undantagsvis innebära minskat antal alternativa kurser eller studiegångar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Som ett viktigt led i arbetet med att minska budgeten föreslår vi att i likhet med regionstyrelserna avskaffas. Den övergripande utbildningsplanering som kan vara aktuell inom varje region kan skötas av högskolorna själva utan den administrativa överbyggnad som regionstyrelserna utgör. Regionstyrelserna är i budgeten upptagna med ett belopp av knappt 13 milj. kr. Vårt förslag att styrelserna avskaffas innebär för kommande budgetår en besparing med 9 milj. kr. Regeringen aviserade redan i förra årets budget en översyn av högskolans anslags- och styrsystem. Vi finner det anmärkningsvärt att denna översyn ännu inte påbörjats. bör nu ge regeringen i uppdrag att utvidga översynen till att avse även en utvärdering av linjesystemet. Vår bedömning är att systemet med linjer ofta drivits för långt. Som exempel kan nämnas vissa linjer inom AES-sektorn. Inom vissa utbildningsområden med klart definierade yrkesmål är linjer med ungefär nuvarande karaktär naturligt också . Inom andra områden kan det visa sig lämpligt att bibehålla linjens roll som stöd för den enskilde studentens studieval, men bör en större flexibilitet och valfrihet eftersträvas inom systemets ram. Därvid bör även någon form av ett friare tillträde till det filosofiska ämnesområdet övervägas. Linjernas betydelse för administration och resursfördelning bör med ett sådant system kunna minska. Detta skulle vara ett bidrag till strävandena att avbyråkratisera högskolan. Vi anser att tiden är mogen att studera erfarenheterna av högskoleorganens arbete och sammansättning. Vi menar att det finns skäl att ifrågasätta den nuvarande ordningen där studerande och s. k. övrig personal har att pröva ömeriterna för sökande till bl. a. professurer eller ta ställning i andra rent vetenskapliga frågor. Möjligheterna har vidgats att lokalt bestämma vilka ledningsorgan som skall finnas inom varje högskola. På vissa institutioner har t. ex. institutionsstyrelsen, fakultetsnämnden och linjenämnden slagits samman till ett organ. Enligt vår mening finns det skäl att överväga om inte denna ordning skulle kunna införas på flera institutioner. En av främsta aidsforskare, immunologiprofessorn , intervjuades i tidskriften (nr 12/85). Ett citat ur tidningens intervju ger en bild av hur en forskare upplever högskolans byråkrati: Om det är något som får luften att vibrera av ilska så är det idiotiska regler. Men han har ett radikalt recept mot dem: - Kör över byråkratin, rakt över den bara. Jag har ett favorituttryck: 'Inför dumheten står byråkratins hydra tandlös. Med det menar jag att man skenbart kan missuppfatta någonting som man anser idiotiskt inom byråkratin. Jag ska ge ett exempel; räkningar från institutionen skall bokföras enligt katalog i hundratals olika former, marsvinsmat t. ex. Vem vill ha dem? började undersöka det här och hamnade på Statskontoret och ingen kunde förklara användningen av konteringarna. Jag började skriva 21=kemikalier rakt igenom och det gjorde jag . Jag har räknat ut att vi tjänade in 1/4 sekreterare på detta. - Mitt svar om någon kommer på mig är ju givet: 'Nej, men kära nån, har jag gjort fel, jag är hemskt ledsen säger jag lite dumt. Jag lovar det fungerar. Det är utomordentligt viktigt att arbetet på att minska byråkratin inom högskolan drivs vidare med all kraft. Ett viktigt inslag i det arbetet är att minska mängden statistik. Det är därför positivt att regeringen sagt nej till UHÄ:s begäran att vi går vidare med det s. k. LADOK-systemet. Som vi inledningsvis framhöll är det bara tre länder i världen som satsat en större andel av sin BNP på forskning än . Vår litenhet innebär självfallet ändå att resurser för forskning och de resultat dessa frambringar endast utgör en liten bråkdel i jämförelse med de samlade forskningsresurserna och forskningsresultaten i andra länder. är det nödvändigt för vårt lands utveckling att vi kan hämta in och tillgodogöra oss de nya kunskaper som forskningen utomlands leder fram till. Detta kräver att vi själva får bedriva forskning inom ett brett spektrum av områden och att vi har god tillgång på forskningskompetent personal både genom högskolan och industrin. Endast om vi själva har tillräckliga kunskaper kan vi tillgodogöra oss de forskningsresultat som andra länder frambringar. Detta är emellertid inte en tillräcklig förutsättning för kunskapssamverkan med andra länder. Vi måste också på några områden nå och bibehålla en sådan nivå att forskningen ligger ur en internationell synvinkel i första ledet och ger möjlighet till internationell forskningssamverkan. måste delta och vidga sin medverkan i internationell forskningssamverkan på olika nivåer, bilateral, nordisk, europeisk eller i ännu vidare sammanhang, t. ex. inom forskningsprojekt stödd av FN och dess olika organ. Detta är nödvändigt för att skall kunna behålla sin ställning bl. a. inom sådana delar av grundforskningen där en fortsatt utveckling kräver så dyrbar utrustning att ytterst få länder ensamma förmår bekosta denna. Forskningssamverkan är emellertid också nödvändig för att skall kunna medverka med sina kunskaper och resurser vid lösning av problem av global karaktär eller för att medverka i utvecklingen av tredje världen. Det kan gälla områden som tropiska sjukdomar, energiförsörjning, växtförädling och tillvaratagande av naturresurser. Att delta i det internationella forskningssamarbetet får dock inte bara innebära att lämna bidrag till stora och kostnadskrävande internationella forskningsprojekt. Forskningssamverkan måste också få vara utbyte av forskarstuderande och forskare mellan svenska och utländska universitet och forskningscentra. Få upplevelser torde vara så berikande för svenska forskare som att få arbeta aktivt i ett utländskt forskarlag. Förutsättningarna att kunna följa och delta i internationellt forskningssamarbete kräver emellertid också en reell möjlighet att delta i internationella vetenskapliga konferenser och symposier. Det måste finnas resurser att till bjuda in internationella forskare till gästföreläsningar m.m. Det måste finnas resurser att översätta kvalificerade svenska forskningsresultat till utländska språk liksom det självfallet måste finnas resurser för svenska forskningsbibliotek att prenumerera på utländsk forskningslitteratur. Det finns åtskilliga vittnesmål om att resurserna är otillräckliga för att det skall vara praktiskt möjligt för svenska forskare att delta i det internationella informationsutbytet. Som en nödlösning beslöt att införa särskilt förmånliga skatteregler för utländska forskare som vistas i . Men har ingått nya beskattningsavtal med bl. a. och som uppenbarligen har försvårat möjligheterna för forskare från dessa länder att verka i . Ett led i internationaliseringsarbetet bör vidare vara att förbättra möjligheterna att bedriva högre studier utomlands. är möjligheterna att erhålla studiemedel från för studier vid icke-nordiskt lärosäte små. Det är främst när det gäller s. k. bristutbildning, dvs. sådan utbildning som inte ges i eller som inte har tillräckligt antal platser i förhållande till uppskattat arbetsmarknadsbehov som studiemedel för studier i utomnordiska länder kan erhållas. Det finns enligt vår uppfattning anledning att blåsa nytt liv i internationaliseringsarbetet. Regeringen bör därför ge UHÄ i uppdrag att inventera de svårigheter som möter svenska forskare när de deltar i internationell forskningssamverkan. 5 milj. kr. bör redan nu avsättas för att finansiera utbildningsprojekt med internationalisering av grundutbildningen samt underlätta för svenska forskare att delta i internationella forskningssymposier och för svenska universitet att stå som värdar för utländska forskare. Regeringen bör vidare ge UHÄ och CSN ett gemensamt uppdrag att presentera förslag till en liberalisering av de nuvarande reglerna för att erhålla studiemedel vid studier utomlands. Personer med utländsk examen, utlänningar eller svenskar, måste få denna bedömd på ett tillfredsställande sätt i . Utgångspunkten skall vara att utländsk examen skall ses som en merit. Krav på att denna på alla punkter skall överensstämma med motsvarande svenska examen bör inte ställas. Under en följd av år har motionerat om att återinföra examensbenämningen Filosofie kandidat-examen, fil. Detta har tidigare avvisats av socialdemokraterna. I årets budgetproposition skriver emellertid föredragande statsrådet: Att fastställa examensbenämningar ankommer på UHÄ men jag vill för egen del framhålla att benämningen Filosofie kandidatexamen torde kunna stimulera studier av här avsett slag. Därför finner jag det naturligt att i studieorganisatoriska förändringar jag föreslår kombineras med återinförande av examensbenämningen Filosofie kandidatexamen för sådana individuella utbildningar som omfattar minst 120 poäng och som innehåller minst 60 poäng i ett ämne. Det är självfallet med stor tillfredsställelse som vi hälsar socialdemokraternas förändrade inställning till att återinföra fil.kanden.