mot · G902kr282 · 1986-01-24 00:00:00 — 1985/86: Kr282 m. fl. (s) Fornminnesvården Omstruktureringen av jordbruket efter hade som en följd att naturliga betes- och slåttermarker minskade i betydelse. En del av dessa marker har tagits i anspråk för skogsproduktion. Dessa marginalmarker är rika på kulturminnen, såväl i form av kulturberoende växter som fasta fornlämningar i lagens mening. När fornlämningarna inte längre fick naturlig vård genom jordbruksdriften inleddes ett omfattande vårdarbete i form av statliga beredskapsarbeten. Denna samverkan mellan arbetsmarknadspolitik och kulturminnesvård fungerade . Även om objekturvalet inte helt tillfredsställt kulturminnesvårdens önskemål, har vårdarbetet kunnat ske planmässigt och varit till nytta även för turism och undervisning. Även det gamla odlingslandskapets växtlighet har i viss omfattning fått möjlighet att leva vidare. 1984 lades arbetsmarknadspolitiken om. För vården av fornlämningar innebar detta i ett slag en nedskärning av den årliga medelstilldelningen från 44,1 milj. kr. till ungefär hälften. Flera län fick inga medel alls 1984/85. , och saknar 1985/86, för andra året i följd, medel för fornvård. De vårdinsatser som gjorts under kan spolieras. Det rör sig om en omfattande kapitalförstöring. Vårdområden med olika slags fornlämningar lämnas växa igen. Det värde de har för rekreation och undervisning försvinner snabbt. Även om det blir dyrt går det att återfå dessa värden i de flesta fall. Det mest problematiska i dagens situation är förskingringen av den kunskap som byggts upp av AMS och skogsvårdsstyrelserna. Även om bevillningen av AMS-medel till ett län inte helt upphör innebär en osäker och oplanerad verksamhet att ingen entreprenör kan åta sig att utföra vårduppdragen. Försvinner nuvarande entreprenörer innebär detta att en närmast oersättlig länk i organisationskedjan brister. En ny organisation tar mycket att bygga upp. Till en del kan ansvaret för fornvården övertas av kommuner, och även ideella organisationer och enskilda. Det samlade ansvaret för en målmedveten och planmässigt bedriven fornvård bör dock vara statens. Åtgärder utförda av andra är ett värdefullt komplement. har för /87 begärt 5 milj. kr. i särskilda medel för vård av fornlämningar. Ämbetet har då utgått från att antalet vårdade objekt bibehålls på nuvarande nivå och en beredskapsverksamhet totalt i landet på ungefär nuvarande nivå. Att beakta är att användningen av särskilda medel till en stor del innebär värdefulla insatser för sysselsättningen. Särskilda medel innebär också att fornvården sammantaget bör kunna göras billigare. Det som bidrar till detta är bl. a. följande: - finansiering med ordinarie anslag innebär att vården av ett objekt inte behöver avbrytas på ett sätt som gör att tidigare investeringar i vård går om intet, - finansiering med ordinarie anslag gör det möjligt att lyfta bort de fornvårdsobjekt ur beredskapsprogrammen som bättre/billigare kan åtgärdas på annat sätt. Det gäller objekt - ofta sådana som hävdats länge - som behöver få årliga dagsverken och som därför betingar relativt höga absoluta dagsverkskostnader när de utförs som beredskapsarbeten, - finansiering med ordinarie anslag ger ett prioriteringsinstrument för ämbetet och länsstyrelserna som saknas. Syftet med intresseandelar i beredskapsarbeten är ju sålunda att länsarbetsnämnderna skall kunna pressa sina bidragskostnader som huvudmännen endast ansöker om de arbeten som är bäst lämpade i beredskapsverksamheten. Nuvarande finansiering hänvisar sålunda alla slags insatser inom fornvården till beredskapsarbetena. Det påverkar kostnaderna negativt och därmed också sysselsättningseffekterna av länsarbetsnämndernas anslag. Med beaktande av dessa omständigheter bör det sålunda vara möjligt att inte bara bibehålla nuvarande vårdnivå till en lägre kostnad, utan också sänka fornvårdens dagsverkskostnader när den utförs som beredskapsarbeten. Nuvarande finansieringssystem har hindrat en sådan utveckling mot rationalisering. Även andra vägar till rationellare verksamhet bör prövas. Naturvården och kulturminnesvården har många beröringspunkter-inte minst i det kulturdanade landskapet och i de ekonomiska problemen i samband med vårdarbetet. Det vore rimligt att göra vissa besparingar om en lämplig form av samordning mellan naturvård och fornminnesvård kunde åstadkommas. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att förutsättningslöst utreda fornvårdens framtida organisation och finansiering, varvid samordning bör ske med naturvården. () () 1985/86 Kr282