mot · G902Ju607 · 1986-01-17 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju607 m. fl. (m) Förstärkt rättstrygghet 1985/86 Ju607610 I motionen behandlas frågor som rör medborgarnas trygghet mot brott, brottslighetens och påföljdssystemets utveckling samt läggs förslag med anledning av detta. Lagstiftningsprinciper och frågor som rör den enskildes rättssäkerhet och integritet behandlas främst i motion 1985/86:K207 om möjligheternas samhälle. En av statens viktigaste uppgifter är att skydda medborgarna mot brott. Endast om staten uppfyller detta ansvar kan det sägas att vi lever i ett rättssamhälle. I dagens är antalet brott som drabbar enskilda större än . Allt tyder på att denna typ av brott kommer att fortsätta att öka. Vi har under en följd av år krävt att barn och ungdomar i familj och skola bör få lära sig normer bl. a. om vad som anses rätt och fel i samhället. Vi har hävdat att detta skulle ha en brottsförebyggande verkan. Från socialistiskt håll har man i stället gjort gällande att ökad jämlikhet mellan människorna automatiskt skulle leda till minskad brottsbenägenhet. Utvecklingen har blivit den motsatta. I takt med ökad inkomstutjämning har brottsligheten ökat. I ord har därför socialdemokraterna närmat sig den moderata ståndpunkten om betydelsen av att normer förmedlas till de unga i hem och skola. I handling har man emellertid, bl. a. genom en familjefientlig skatte- och bidragspolitik, arbetat i motsatt riktning. har socialdemokraterna vid ett flertal tillfällen genomdrivit lagar som inte uppfyller de krav som måste ställas i ett rättssamhälle. Bristerna har bl. a. bestått i att den enskilde inte kan förutse lagens tillämpning eller att påföljden för en överträdelse är oproportionerligt hård. Dessa drag har särskilt präglat lagstiftning gällande ekonomisk brottslighet. Som exempel kan nämnas den utvidgade generalklausulen i skattelagstiftningen och den s. k. angiverilagen. Socialdemokraternas stora iver att genom stränga lagar och ökad resurstilldelning till rättsväsendet bevaka det allmännas skatteintressen har stått i bjärt kontrast till den passivitet som de har visat såvitt gäller brott mot enskilda. Polisen erhåller otillräckliga resurser för bekämpning av sådana brott. Påföljderna för dem som förbryter sig mot enskilda mildras. Vi anser att det är av grundläggande betydelse att de principer vårt rättssamhälle bygger på värnas. Strafflagstiftningen skall ha stöd i det 1 1 1985/86.3 sami. Handlingar som flertalet medborgare anser skadliga och klandervärda skall vara straffbelagda. För att lagarna skall vara verkningsfulla måste finnas ett fungerande rättsväsende. Den som begår ett brott skall gripas, åtalas och dömas till ett rättvist straff. Detta förutsätter att polis, åklagare, domstolar och kriminalvård har erforderliga resurser. Ett rättssamhälle skall erbjuda medborgarna största möjliga trygghet till liv, egendom och integritet. De lagar som stiftas skall vara rättvisa och tydliga samt överensstämma med grundlagar och . Lagarna måste ge var och en möjlighet att se var gränsen mellan tillåtna och otillåtna handlingar går. Lagarnas tillämpning skall präglas av konsekvens. I princip skall stadgas och utdömas samma straff för likartade gärningar. Brott riktade mot staten skall inte anses svårare än motsvarande brott mot enskilda. I rättssamhället har medborgarna ett gemensamt intresse av att förhindra brott. måste ansvara för sina egna handlingar. Den som bryter mot uppställda regler skall drabbas av en sanktion. Detta är nödvändigt både av individual- och allmänpreventiva skäl. Det utvecklade rättssamhället kännetecknas inte bara av en väl övervägd lagstiftning och effektiva ingripanden mot lagöverträdare. Även åtgärder som syftar till att förebygga brott spelar en viktig roll. Brottslighet förebyggs bl. a. genom att barnen i familj och skola får ett handlingsmönster som lär dem att ta ansvar för sig själva och sina medmänniskor. Familj och skola har även stor betydelse när det gäller att förhindra att ungdomar fastnar i missbruk av skiftande slag. Även om det stiftas bra lagar och brott förebyggs på olika sätt kan ett rättssamhälle inte existera om resurserna för att bekämpa existerande brottslighet är otillräckliga. Finns brister i detta avseende förlorar medborgarna förtroendet för rättssamhället. Då uppstår risk för att var och en försöker skydda sig själv och sin egendom med de medel han anser lämpliga. En sådan utveckling drabbar svaga grupper hårdast. Rättstrygghet är därför en grundläggande medborgerlig och social rättighet. De principer som ovan angivits för hur ett rättssamhälle skall fungera ger uttryck för socialt ansvarstagande och en humanitär kriminalpolitik. Betydligt färre ungdomar får tillfälle att utveckla ett kriminellt beteende, till skada för både sig själva och för omgivningen. Antalet människor som riskerar att bli beroende av alkohol eller narkotika skulle begränsas. Färre medborgare skulle drabbas av brott. Brottsutvecklingen är oroande. uppgick antalet anmälda brott mot till nästan 850 000. Motsvarande antal var ca 160 000 brott. Det begås vidare drygt 100 000 brott mot specialstraffrättsliga lagar, exempelvis narkotikastrafflagen. Variationer kan förekomma mellan olika år men den långsiktiga tendensen är tydlig: brottsligheten ökar kraftigt. Allt fler brott begås av ungdom. Av dem som lagfors för förmögenhetsbrott utgör ungdomarna nästan hälften. Ett okänt antal brott anmäls inte alls. Skillnaden mellan antalet begångna brott och antalet anmälda brott är mycket stor, inte minst vad gäller våldsoch egendomsbrott. Enligt en intervjuundersökning 1981 utsattes av befolkningen för våld eller hot om våld och av hushållen drabbades av stöld eller skadegörelse. Det stora flertalet brott aldrig upp. Mindre än en tredjedel av brottsbalksbrotten klarades upp 1984. Vissa brott har en nära nog obefintlig uppklarningsprocent, exempelvis cykelstöld . Socialdemokraterna saknar förmåga att ta itu med den ökade brottsligheten. I högtidliga sammanhang kan justitieministern visserligen uttala sig om hur viktig rättstryggheten är. I praktiken har socialdemokraterna, trots den ökande brottsligheten, stiftat lagar som leder till ännu fler brott mot enskilda. Den s. k. halvtidsfrigivningen innebär att fängelsedömda i princip släpps fria sedan halva straffet avtjänats. Den bakomliggande orsaken till denna reform var statsfinansiell, även om andra skäl hellre åberopades av riksdagsmajoriteten. Endast vi moderater reserverade oss då behandlade förslaget. Effekten av halvtidsfrigivningen har blivit en klar ökning av bl. a. antalet stölder, bedrägerier och rån. Socialdemokraterna har vidare vidgat möjligheterna till åtalsunderlåtelse. Vi motsatte oss dessa lagändringar. De nya reglerna medför att ännu fler brott inte ens kommer att utredas av polisen och att många brottslingar kommer att slippa påföljd. Ungdomar hinner etablera ett kriminellt beteende utan att samhället med kraft drar upp gränserna för vad som kan accepteras. Detta resulterar i personliga tragedier för såväl brottsling som brottsoffer och leder till ett ökat antal brott. En stor del av brottsligheten i har sin grund i det utbredda narkotikamissbruket. Likväl är själv konsumtionen av narkotika inte straffbelagd. Socialdemokraterna vägrar envist att medverka till att konsumtion av narkotika kriminaliseras. Polisens resurser har fortlöpande urholkats genom arbetstidsförkortning, ökad rätt till ledighet m. m. På socialdemokratiskt initiativ har intagningen till kraftigt minskats. som polisens totala resurser på detta sätt försvagats har den brottslighet som drabbar enskilda ökat. Allmänheten känner allt större förtvivlan och hjälplöshet inför polisens bristande förmåga att ingripa mot brott. I denna situation har den socialdemokratiske justitieministern förklarat att bl. a. inbrott i bostad är vardagsbrott vi får leva med. Socialdemokraterna har däremot visat stort intresse för att minska antalet s. k. eko-brott. De har genomdrivit åtskilliga lagar som stadgar förhållandevis svåra straff för sådana brott. Många av lagarna har inte varit ordentligt genomarbetade och de har ofta avvikit från hävdvunna straffrättsliga principer. Lagtexten och motiven har exempelvis varit så allmänt utformade att det inte i förväg klart kan fastställas om en viss handling är straffbar eller ej. Rättsväsendet har erhållit extra resurser för att bekämpa eko-brott. Poliser har t. o. m. förflyttats från arbete gällande stöld, rån etc. för att i stället ägna sig åt eko-brott. Syftet har främst varit att öka skatteinkomsterna. Slutsatsen är att socialdemokraterna inte vill genomföra kraftfulla åtgärder för att minska antalet brott som drabbar enskilda. Statens intressen har satts i första hand. Brottsligheten får inte öka exempelvis på grund av att antalet poliser är för litet eller att staten sparar genom att brottslingar slipper fängelse eller friges då halva straffet avtjänats. I ett rättssamhälle mäste trygghet mot brott få kosta pengar. Hur mycket brottsligheten totalt kostar de enskilda och det allmänna är inte känt. Att det är fråga om mångmiljardbelopp står dock klart. Än viktigare är de skador som inte kan uppskattas i pengar, nämligen brottsoffrens lidande. Moderata samlingspartiet vill återupprätta rättssamhället. Vi lägger därför fram förslag om lagändringar som förstärker rättstryggheten och föreslår också att rättsväsendet skall tillföras ökade resurser. Många av våra förslag bygger på principen om allmänprevention. Om vissa handlingar kriminaliseras och lagöverträdare ådöms straff har detta en brottsavhållande verkan. Alla tillgreppsbrott har ökat kraftigt under de senare decennierna. har antalet inbrott mer än femdubblats. Enbart värdet av varor som snattas uppskattas till miljardbelopp. med denna utveckling har risken för att lagöverträdaren skall upptäckas och straffas blivit allt mindre. Polisens resurser har inte ökat i takt med brottsligheten. Den som har begått en stöld erhåller ofta åtalsunderlåtelse eller ett milt straff. Vad gäller snatteri är det inte ovanligt att den skyldige inte ens blir föremål för polisutredning (rapporteftergift). Resultatet av denna låt-gå-mentalitet har blivit att de enskilda får försöka att själva skydda sig mot brott. Olika stöldskyddande åtgärder och fortgående höjda försäkringspremier åsamkar medborgarna ständigt stigande kostnader. Det är visserligen rimligt att medborgarna försöker förhindra eller försvåra bl. a. stölder. Ytterst är dock det allmänna skyldigt att bekämpa brottsligheten. Det är uppenbart att denna uppgift försummas. av alla bostadsinbrott upp. Uppklarningsprocenten för inbrott i källare och vind är så låg som . Detta är bakgrunden till att t. ex. enskilda i några fall har sammanslutit sig för att själva bevaka bilar uppställda i garage. Att sådana grupper uppstår är ett underbetyg åt statens brottsbekämpande verksamhet. Socialdemokraterna är i andra sammanhang hårda motståndare till att överföra uppgifter från det allmänna till enskilda. De medverkar dock till att staten i ökad utsträckning låter medborgarna skydda sig mot brott, så gott som envar förmår. Enligt vår mening kan emellertid rättstryggheten inte privatiseras. Staten måste ha huvudansvaret för att värna enskilda mot brott. När det särskilt gäller bostadsinbrott krävs en lagändring som gör att en sådan handling alltid skall bedömas som grov stöld och därmed leda till hårdare straff (8 kap. 4 § ). Varje människa vill och räknar med att kunna känna trygghet i sitt eget hem. Ett inbrott upplevs av de flesta som en grov integritetskränkning. Även om den som drabbas har hemförsäkring uppstår ekonomiska förluster. Värre är dock känslan av att inte längre kunna känna sig skyddad i det egna hemmet och förlusten av föremål vars affektionsvärde aldrig kan ersättas. Det finns ett starkt samband mellan narkotikamissbruk och brottslighet. Därför är det nödvändigt med insatser som syftar till att förebygga brott. Brottsligheten kan aldrig radikalt minskas om vi inte kommer till rätta med narkotikamissbruket. En första nödvändig åtgärd är därför att kriminalisera även missbruk av narkotika genom att täppa till den lucka i lagen som gör innehav i direkt anslutning till konsumtion straffritt. En sådan kriminalisering bör minska efterfrågan på narkotika. Den ger bättre möjligheter till tidiga ingripanden mot missbrukarna. Slutligen markerar den samhällets avståndstagande från varje befattning med illegal narkotika och ger därigenom extra tyngd åt övriga åtgärder. Drygt hälften av alla intagna i svenska fängelser är missbrukare. Det är därför en angelägen uppgift att inom ramen för en frihetsberövande påföljd åstadkomma en behandling som kan bryta missbruket. Det finns en föreställning om att straff och vård är varandras motsatser. Så behöver det emellertid inte vara. Frihetsberövande måste ses som konsekvensen av en brottslig gärning. Det ger emellertid också förutsättningar för en behandling mot missbruket, vilken självfallet kan fortsätta efter frigivningen om behov föreligger. På kriminalvårdsanstalten pågår en verksamhet som söker förena straff och vård. En förutsättning för framgång är att en drogfri miljö kan skapas. Deltagande interner får underteckna ett kontrakt, i vilket de förbinder sig att följa anstaltens regler och förordningar. Därefter upprättas en individuell behandlingsplan för varje intagen. Behandlingsresultaten från är ännu inte slutligt utvärderade. Antalet återfall i brott uppges dock ha minskat. bygger på frivillighet. Framgången kan därför kanske förklaras av detta. Resultaten är mycket intressanta. Det finns därför skäl att pröva liknande projekt vid andra anstalter. De interner som inte vill eller kan delta i sådana projekt kommer att vara kvar i den vanliga kriminalvården. Det kan dock inte tolereras att nuvarande möjligheter till narkotikamissbruk på anstalterna lever kvar. Alla kriminalvårdsanstalter skall vara narkotikafria. Detta kan uppnås genom bl. a. ökad differentiering av olika kategorier av interner på olika avdelningar och sträng kontroll av personer dömda för narkotikabrott. Att skapa helt narkotikafria anstalter är en angelägen kriminalpolitisk reform. na har ett absolut ansvar för att ingen skall kunna utveckla eller vidmakthålla ett narkotikaberoende då ett straff avtjänas. Effektiv hjälp vid missbruk Våra förslag för att komma till rätta med alkohol- och narkotikamissbruket redovisas i särskilda motioner. Vi vill emellertid i detta sammanhang översiktligt beröra några aspekter på problemen. Inom saknas nyanserade åtgärder för att stoppa missbruket . Detta gäller främst missbruk av narkotika. Men även alkoholmissbruk måste motverkas effektivare. Missbruk av alkohol ligger bakom en stor del av våldsbrotten i vårt samhälle. tidiga ingripande måste vara kopplat till upptäckten. Därför är samverkan mellan bl. a. polis och socialtjänst viktig. Som ett första steg kan åtgärderna bestå i råd och stöd, som i praktiken innefattar tillrättaläggande och stödjande samtal med den unge och hans föräldrar. Om detta inte är tillräckligt måste nästa, mer formella, steg tas, vilket kan vara föreskrifter. Det kan gälla levnadsregler, skyldighet att lämna urinprov m. m. Tillsammans med föreskrifter eller som åtgärd för sig kan övervakning beslutas. Denna skulle ha två syften: att stödja och att kontrollera. Vi måste skapa en adekvat vård för missbrukare. Vård skall kunna ges att den kan bryta missbrukarnas medicinska och psykiska beroende. I sista hand måste tvångsvård kunna tillgripas. Lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och lagen om särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) är bristfälliga. De medger t. ex. inte att missbrukare, för vilka vård och rehabilitering oberoende av samtycke är enda återstående insatsmöjlighet, kan få effektiv hjälp. Lagarna ger inte de nödvändiga möjligheterna till insatser och inte heller . Ekonomisk brottslighet skadar solidariteten mellan individ och samhälle. Sådan brottslighet i näringsverksamhet leder även till att en snedvriden konkurrenssituation uppkommer. Ekonomisk brottslighet beror i hög grad på skatteklimatet. Socialdemokraterna vill inte inse detta och har härigenom försatt sig själva i en omöjlig situation. som de presterar nya lagar i syfte att hindra ekonomiska brott, fortsätter de att skärpa beskattningen. Detta leder i sin tur till fler ekonomiska brott, vilket får socialdemokraterna att efterlysa ytterligare kontrollåtgärder och regleringar. Socialdemokratisk politik skapar därigenom ständigt förutsättningar för ekonomisk brottslighet och ökad byråkrati i vårt samhälle. För att komma till rätta med olika typer av brottsliga gärningar i samband med näringsverksamhet vill socialdemokraterna ingripa med åtgärder som drabbar hela branscher och utgör betydande inskränkningar i näringsfrihe Resultatet blir kraftigt ökad offentlig styrning och kontroll av privat näringsverksamhet. Lagförslag gällande ekonomisk brottslighet har alltför ofta präglats av nonchalans gentemot de principer som i ett rättssamhälle måste gälla vid lagstiftning. Ett förslag från den s. k. eko-kommissionen innebar lagstiftning om omkastad bevisbörda, dvs. att den som anklagas för ett brott själv måste bevisa att han är oskyldig. Detta är ett så fundamentalt avsteg från västerländska principer inom straffrätten att det självfallet inte kan godtas. Socialdemokraterna har visat stor iver när det gäller att förhindra brott som drabbar staten i form av för låga skatteintäkter. Denna attityd kontrasterar skarpt mot den ovan påtalade passiviteten då fråga är om brott mot enskilda. Vi menar att staten inte så ensidigt som skett skall gynnas när det gäller nya brottsbekämpande åtgärder. Den bästa metoden att bekämpa ekonomisk brottslighet är enligt vår mening att sänka beskattningen till en nivå som medborgarna uppfattar som rimlig. Beskattningen skall sänkas, främst genom lägre skatter på arbete och produktion, och förenklas så att medborgarna utan svårighet kan fullgöra sina skyldigheter. Det är vidare angeläget att lagstiftning och kontrollsystem utformas så att en sund förnyelse inom näringslivet inte motverkas. En viss utbyggnad av polisens eko-rotlar kan även övervägas. Branscher som är utsatta för oseriösa näringsidkare bör själva ta på sig ett större ansvar för att upprätthålla god sed och etik inom näringen. Åtgärder mot ekonomisk brottslighet får emellertid aldrig resultera i minskad rättssäkerhet för medborgarna eller till avsteg från våra grundläggande civilrättsliga och näringsrättsliga principer. Polisväsendets främsta uppgift är att förebygga brottslig verksamhet och att ingripa mot den som har begått brott, men det har också viktiga sociala och hjälpande funktioner. För att polisen skall kunna verka som en effektiv brottsförebyggande faktor är det nödvändigt att den har tillräckliga resurser för att klara upp begångna brott. Ökad upptäckts- och därmed bestraffningsrisk är en viktig brottsavhållande faktor. Polisens resurser är emellertid otillräckliga. I sin anslagsframställning /87 konstaterar att resurserna är utomordentligt hårt ansträngda och att en känsla av uppgivenhet har spritt sig bland chefer och övrig personal. Den faktiska tillgången på personal har fortlöpande försvagats till följd av arbetstidsförkortning, ökad rätt till ledighet m. m. Det skulle krävas ytterligare nära 1 100 tjänster för att motsvara den personalstyrka som fanns 1979. Enligt har ett kritiskt personalläge uppstått. med denna utveckling har antalet brott stigit. Våldet på gator och allmänna platser har ökat och blivit allt råare. Insatserna motsvarar inte de förväntningar allmänheten har på polisens möjligheter att besöka brottsplatser, göra tekniska undersökningar och klara upp brott. Detta är enligt vår mening utomordentligt allvarligt. Saknar polisen erforderliga resurser för att upprätthålla respekten för gällande lagar är rättssamhället i gungning. En förstärkning måste ske och denna bör äga rum genom kraftigt ökad rekrytering till . Socialdemokraterna medgav föregående år att endast 150 aspiranter rekryterades. Enligt vår mening måste antalet redan under kommande budgetår höjas till 460. Formellt yrkande om detta framställs i separat motion. Självfallet måste vidare alla möjligheter till effektivisering av polisens verksamhet utnyttjas. Detta kan ske bl. a. genom utnyttjande av modernare utrustning. En fortsatt utbyggnad av verksamheten med kvarterspoliser bör ske, vilket i förening med ökat inslag av fotpatrullering skapar förtroende mellan polis och allmänhet. Det är dock nödvändigt att beakta att en avvägning måste göras så att polisens möjligheter att ingripa mot brott inte minskar. Bilpatrullering måste även spela en väsentlig roll. En mycket stor andel av de dömda återfaller i brott. För vissa kategorier av dömda är andelen så hög som . Det är känt att en liten grupp av kriminellt belastade personer svarar för en stor andel av de brott som begås. I BRÅ:s rapport bekräftas att gruppen högaktivt kriminella spelar en större roll för brottsnivån . Men även personer som har gjort sig skyldiga till endast något eller några enstaka brott återfaller ofta. Denna trend måste brytas. En skarpare reaktion vid återfall är nödvändig för att visa att lagstiftaren menar allvar med sina straffbud. Om brottslingar får klart för sig att återfall konsekvent leder till obehagliga följder kommer fler personer att avstå från att begå brott. Hänsyn skall självfallet tas till vilken typ av brott återfallet gäller. Reaktionen skall stå i relation till brottets svårhet. Det är därför nödvändigt med lagändringar som berör straff vid vanebrottslighet. Även reglerna för villkorlig frigivning, skyddstillsyn, villkorlig dom och åtalsunderlåtelse måste ses över. Minskad användning av åtalsunderlåtelse Ungdomar svarar för en stor del av brottsligheten. Den ökande brottsnivån hos ungdomar är en av flera förklaringar till den växande brottsligheten. inträffar att grupper av ungdomar utvecklar en vanebrottslighet i mycket unga år. Då ett brott har begåtts kan åtalsunderlåtelse ges. Hälften av alla som meddelas åtalsunderlåtelse är mellan . Stölder dominerar bland dessa brott. Åtalsunderlåtelse kan ske bl. a. för brott som begås innan en person dömts för ett tidigare brott eller avtjänat ett straff för detta om påföljden beräknas bli oförändrad. Nära hälften av alla åtalsunderlåtelser gäller denna kategori, som för övrigt har visat en klar ökning . Vad det egentligen är fråga om är att den som har begått ett brott under vissa förhållanden gratis kan begå nya brott. Det är främst de mycket brottsaktiva som kommer i åtnjutande av denna favör. En stor mängd brott resulterar därför inte i någon särskild påföljd för de skyldiga. genomdrev socialdemokraterna kraftigt ökade möjligheter till åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse skall bl. a. kunna meddelas när det kan antas att påföljden kommer att bli villkorlig dom. Vi menar att reglerna om åtalsunderlåtelse kan premiera den som begår många brott. Reglerna måste därför ändras så att åtalsunderlåtelse inte kan ske så ofta som . Brott måste alltid följas av reaktion. Detta är av särskild vikt då lagöverträdaren är ung. Annars är risken för fortsatta brott uppenbar. Strängare straff vid vanebrottslighet Det kan inte vara rimligt att brottslighet utvecklas till en vana. Samhällets skyldighet att skydda medborgarna mot brott måste gå i första hand. Strängare påföljder krävs därför beträffande de verkliga vanebrottslingarna. Återfall skall dock ges särskild betydelse först sedan en person dömts vid ett flertal tillfällen och likväl fortsätter att begå brott. Då bör ett proportionellt strängare straff utdömas. Fortsätter personen att begå brott skall fortgående allt hårdare straff utdömas. Det bör i sådant sammanhang även vara möjligt att ta hänsyn till såväl antal som typ av brott. Skärpta regler vid villkorlig frigivning Nuvarande regler om villkorlig frigivning från fängelsestraff är orimliga. Att en dömd person friges efter halva den tid som anges i domen kan bara minska respekten för straffregler och domstolar.