mot · G902U212 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:U212 (c) Utvecklingsbiståndets inriktning och användning har hävdat att det svenska biståndets inriktning leder till för stor splittring av resurserna både för dem som skall ta emot biståndet och för oss som givare. Vi menar att man måste identifiera de problemområden, som är mest angelägna och som är mest meningsfulla för det internationella biståndet. Därefter bör vi bedöma, inom vilka av dessa områden just har bäst förutsättningar att nå fram med bistånd. Inom dessa områden bör vi sedan utveckla vår egen resursbas genom forskning och näringsliv i samverkan. anser att åtagande att lämna av sin bruttonationalinkomst som u-landsbistånd är en allvarlig förpliktelse inför världens fattiga och nödlidande. Denna förpliktelse utgör en grund för utrikespolitiska trovärdighet. Åtagandet får emellertid inte bli sitt eget ändamål. Det har en mening, endast om resurserna får den användning, som är mest angelägen och som bäst svarar mot det kunnande som finns i vårt land. Det är också nödvändigt, att inriktningen av vårt bistånd svarar mot även vårt eget folks uppfattning om meningsfulla insatser. framför i denna partimotion förslag till nya, klarare riktlinjer för vårt bistånd. Dessa bör också kunna utgöra underlag för en parlamentarisk utredning om det svenska biståndet framåt, som kan överblickas. Svenskt bistånd och situationen i När u-landsbegreppet präglades, var kunskapen otillräcklig och innebörden oklar. Ännu när FN proklamerade som världens utvecklingsårtionde, talade man främst om resursöverföring. I den andan sattes enprocentsmålet upp. Den debatt som förekom gällde storlek och takt i överföringar. Den gällde inte innehåll och kvalitet. De flesta fattiga länder fick inte den viktigaste hjälpen: nämligen ordentlig hjälp till självhjälp för att mobilisera och utveckla egna resurser. Man väntade sig den som bistånd utifrån. De egna ambitionerna blev orealistiska. De byggde dessutom ofta på politiska teorier utan samband med verkligheten. Bistånds- och långivare kom med lockande projekt utan samordning. Dessa var inte grundade på kunskap om lokala förutsättningar och traditioner. Grundförutsättningen för utveckling, människan själv i sin sociala och ekologiska miljö, utnyttjades ej. Det skedde delvis genom okunnighet, delvis Den lokala miljön sågs som ett hinder för en modern utveckling. Delar av världen hade en längre erfarenhet av europeiskt inflytande. som de hade en kulturell motståndskraft. De har lättare kunnat ta U212 emot det nya och inleda en modern teknisk utveckling. Vi har därför fått nyindustrialiserade i och . Särskilt söder om står utanför. Där lever människorna i en mycket utsatt situation. Utvecklingen i och är för den skull inte mindre problemfylld. Den moderna utvecklingen förmår inte engagera hela befolkningen. Man får en modern sektor med materiellt välstånd. Stora massor av människor utanför denna förlorar sin traditionella bas och försörjning. Motsättningen mellan rika och fattiga, mellan utveckling och undervisning går här tvärs igenom länder. Det gäller och vissa andra länder i . Det gäller i hög grad . Statistik för bruttonationalinkomsten visar emellertid inte hela verkligheten. De visar dessutom medeltal och talar inte om, hur folkökning och förstöring av försörjningsmöjligheter på många håll leder till djupnande nöd. Jorden hyser flera fattiga, sjuka och eftersatta . Den yttersta grunden, för allt liv, den grönskande jorden, förstörs i snabb takt. Det räcker inte med att överföra finansiella resurser för att möta förstöringen av livsmiljön och för att möta nöden i dess spår. Det räcker inte heller med att överföra industrialisering i modern mening. En sådan kan ge arbete för en del, men den kan i ett primitivt samhälle ta bort meningsfulla arbetsuppgifter från långt fler. Den kan förslita känslig miljö och tömma ändliga naturtillgångar. Ambitionen måste vara att lösa problem utan att skapa nya. Forskning och näringsliv i de rika länderna kan hjälpa till med att arbeta fram en teknologi, som leder till en utveckling utifrån egna förutsättningar. Biståndspolitiken måste också direkt ta sikte på kvinnorna i , förbättra deras arbetssituation och bidra till deras ekonomiska oberoende. Den måste ha kvinnors särskilda behov av utbildning och hälsovård som utgångspunkt. En medveten förbättring av kvinnornas situation innebär förbättring för de fattigaste och ger resultat för hela samhället. Det är en biståndspolitik som ger resultat för hela samhället. Kvinnorna måste göras delaktiga i biståndsprojekt så att de får mer inflytande över planering, verkställande och utvärdering av biståndsprojekt. Länders utveckling kan ytterst endast vara deras eget ansvar. Bistånd utifrån kan vara ett stöd, då egna resurser och egen kompetens inte räcker. Det kan emellertid också ha negativ effekt, om länder vänjer sig vid att lita till det i såg hög grad, att man mister känslan av eget ansvar och förlorar viljan att ta vara på och utveckla egna resurser. har kunnat få en överdriven föreställning om biståndets möjligheter, när internationella konferenser och kommissioner olyckligt kommit att betona en massiv överföring av resurser som en lösning av den fattiga världens problem. Det internationella biståndet kan aldrig bli annat än marginellt i förhållande till totala behov och i förhållande till den resurs som den egna befolkningen utgör. Genom att koncentreras på vitala punkter kan biståndet ge impulser till en självgenererande positiv utveckling. Förstöringen av jordens miljö- och naturresurser Mot. Mot den ovan tecknade bakgrunden finner , att vart bistånd alltmer bör koncentreras på att möta den pågående förstöringen av jordens miljö och produktiva resurser, utarmningen av förutsättningarna för liv på jorden. Partiet har hävdat denna prioritering. Vi har också upplevt framgång i vår strävan. Landsbygdsutveckling har blivit ett centralt tema för vårt bistånd. Skogsförnyelse engagerar alltmera såväl vårt offentliga bistånd som enskilda organisationer och allmänhet. Åtgärder för att hindra jordförstöring och för att återge jorden bärkraft ingår i vår dialog med många mottagarländer. Årets budgetproposition redovisar också det hot mot världens framtid, som miljö-, mark- och resursförstöringen innebär. De åtgärder man redovisar är emellertid perifera. Den totala bilden av vårt bistånd visar alltjämt en stark splittring på olika mottagare och skilda insatser. Det tar tid att avveckla denna föråldrade typ av bistånd. Projekt måste fullbordas och följas upp. Länder kan ha blivit så beroende av vårt bistånd, att det är svårt att lämna dem, även om det vore aldrig så motiverat. Förslitningen av jordens natur i förening med folkökning går emellertid nu snabbt. Förstöringen av jord och skog, uttorkningen, förslumningen runt storstäderna, politiska och ekonomiska förändringar, driver bort människor från gamla bosättningsområden. De finner inga nya. Själva vandringen av människor och djur ökar förslitningen. Materiellt och moraliskt hotas i förlängningen hela mänskligheten. finner det därför nödvändigt, att påskyndar en förändring av biståndet genom att göra ett klart uttalande om dess inriktning. Det måste i alltmer ökande grad inriktas på att möta den pågående förstöringen av jordens miljö och naturtillgångar. Behovet av koncentration av det svenska biståndet Behovet av bistånd för att möta förstöringen av människans miljö kommer att bli oändligt stort. Det är då nödvändigt att vi identifierar de problemområden och de geografiska regioner där just har störst förutsättningar att nå fram med bistånd. Detta torde förutsätta någon form av överenskommelse mellan biståndsgivare i samförstånd med mottagare om fördelning av koncentrationsområden. Det torde emellertid inte vara bra, om en mottagare blir alltför beroende av bistånd från en givare. Det samtidiga behovet av mångfald och koncentration torde dock kunna uppnås genom att flera givarländer tillsammans med FN-organ arbetar inom samma ländergrupp eller geografiska områden, men ägnar sig företrädesvis åt var sitt problemområde. I en strävan att nå bästa resultat i det bilaterala biståndet bör åtgärderna inriktas på insatser som kan förbättra de grundläggande miljöproblem som tränger sig på. Därigenom når man också en inriktning för de allra fattigaste människorna. Vi bör också koncentrera vårt bistånd till områden vars förhållanden svenskt biståndsarbete bäst känner och där vi också av denna anledning kan nå goda resultat. Mycket talar för att vi bör söka samarbetsländer för bilateralt bistånd främst i söder om . visserligen inom länderna ofta en större skillnad mellan rik och fattig än i Mot. Det finns emellertid i och en tradition beträffan- U212 de utbildning, administration och ekonomi, som länderna i söder om i stort sett saknar. Länderna i och bör alltså ha bättre förutsättningar att klara sin egen utveckling. särskilt drabbat av akut naturförstöring. torde vi kunna minska vårt bistånd till länder i och . En beredskap för humanitärt bistånd och katastrofhjälp måste alltid finnas för och . Om krig och invasioner fortsätter att drabba dessa världsdelar, kan enskilda länder där också bli i behov av uppbyggnadshjälp. Om de tätbefolkade länderna där, såsom , inte kan bemästra obalansen mellan folkökning och försörjning, kan det också vara ett skäl att åter ompröva bistånd. En svensk kunskaps- och resursbas för våra koncentrationsområden Inom biståndsadministration, enskilda organisationer, näringsliv och forskningsorgan finns en omfattande kunskap om . Det finns en förståelse för deras förutsättningar och möjligheter, deras brister och svagheter. Genom det svenska biståndets uppsplittring blir denna kapacitet inte väl utnyttjad. Man möter ständigt nya länder med nya utmaningar, som förutsätter annan kunskap än den man förvärvat. Ju klarare avgränsat vårt arbetsområde är, desto bättre kan vi utveckla vår kunskap om det, desto bättre kan vi utveckla en kunskaps- och resursbas för det i . Vi kan rekrytera resurser i det svenska samhället, utveckla och anpassa dem för vår biståndsuppgift. Delar av forskning och näringsliv kan ställas i den uppgiftens tjänst. Genom samverkan mellan utbildningsinstitutioner där och här kan personer i samarbetsländer få sådana delar av en högre utbildning vid svenska universitet och högskolor, som man inte har kapacitet för i dessa länder. Svenska institutioner kan under en övergångstid stödja uppbyggandet av systerinstitutioner inom samarbetsområdet. Vid våra universitet, särskilt vid , sker redan nu en omfattande forskning och utbildning med sikte på problem och behov. Genom en starkare koncentration av vårt bistånd till vissa problemområden och geografiska regioner, skulle denna verksamhet kunna byggas ut ytterligare. Forskningsinsatser skulle också kunna direkt riktas in på att öka värdet av biståndsinsatserna. Redan nu sker också ett samarbete mellan svenska småföretag och nyetablerade företag i vissa av våra samarbetsländer i . Även ett sådant samarbete skulle kunna utvecklas till allas glädje. De kooperativa insatserna är av stort värde och ger ett viktigt utbyte av erfarenheter. Stöd till regionalt samarbete Särskilt i drogs kolonialtidens gränser utan hänsyn till etnisk samhörighet eller ekonomiska sammanhang. Folk, som av ålder hört samman, delades. Folk med gamla motsättningar fördes samman. De självständiga staterna har slagit vakt om dessa onaturliga gränser. därför drabbats svårt av inre konvulsioner och yttre spänningar, som Mot. 1985/86 försvårat deras utveckling och försvagat deras röst i internationella samman- U212 hang. Även och lider av motsvarande problem, även om sammanhanget inte alltid är lika tydligt, därför att det ligger längre tillbaka i tiden. På de flesta håll kan man finna ett mönster av statsgrupper, som skulle vinna mycket på att utveckla ett regionalt samarbete. har ofta stött strävanden i den riktningen. Östafrikanska gemenskapen var en långtgående effektiv organisation för samarbete mellan , och . Den stöddes starkt från . Det mest framgångsrika samarbetet , vilket bistår med avsevärt belopp, är , SADCC, som omfattar länderna närmast . De problem som ett land kämpar med har de oftast gemensamt med grannstaterna. I sitt fortsatta bistånd bör därför eftersträva en för flera länder gemensam effekt. Så långt möjligt bör vi då söka gå genom samarbetsorgan, sådana som SADCC och genom FN-organ. De nordiska ländernas naturliga gemensamma uppträdande i så många sammanhang väcker intresse runt världen. Vårt exempel är viktigt. Därför är det angeläget, att de nordiska länderna så mycket som möjligt uppträder tillsammans, även som biståndsgivare. Det är särskilt glädjande med det samarbete som de nordiska länderna och SADCC-staterna nu utvecklar genom det s. k. Vi noterar att regeringen föreslår en ökning av biståndet genom enskilda organisationer från 312 till 350 milj. kr. och därigenom visar en positiv inställning till dessas arbete. Inom SIDA har det gjorts en utredning om detta bistånd, vilken visar, att det är väl motiverat att utveckla det, så länge det förblir en naturlig del av organisationernas totala verksamhet. Med detta bistånd har man särskilda möjligheter att nå de mest utsatta människorna i deras dagliga miljö. Genom att det förmedlas av folkrörelser, kan det också ge impulser till motsvarande rörelser inom mottagarlandet. Därigenom och genom sin närhet till människornas upplevda behov kan detta bistånd bättre än något annat bidra till en demokratisk samhällsutveckling. Ett värde ligger också i att medlemmar av svenska folkrörelser på detta sätt får ökad förståelse för andra folk. har i sin anslagsframställan föreslagit ett belopp på 375 milj. kr. ser inget skäl att göra en annan bedömning än styrelsen och föreslår ett belopp på 375 milj. kr. för /87, en höjning i förhållande till regeringens förslag med 25 milj. kr. Vi är av denna uppfattning att biståndet genom internationella organisationer är av stort värde, om länder med gemensamma förutsättningar, t. ex. inom en region, söker lösningar genom gemensamma samordnade ansträngningar. Landramarna är nu politiska beslut, som efter hand fylls med innehåll. varje dialog med en mottagare om bistånd måste vi kunna överväga en U212 alternativ användning av resurserna genom en andra mottagare. Landramens storlek måste således vara en del av dialogen. Enligt vår mening bör avtal om insatser föregå fastställande av landram, så att denna blir summan av vad som behövs för att uppfylla det avtalade. Det ligger givetvis ett värde också i långsiktigheten. Detta kan man bevara dels genom den flerårighet, som ofta ligger i insats- och projektavtal, dels genom indikativa planeringsramar. Förhållandena i mottagarländerna kan dock växla. Hjälp kan därmed få en icke avsedd effekt. Det meningsfulla med bistånd ligger delvis i att det utan långa omgångar kan riktas dit, där det är mest angeläget. Vi bör därför sträva efter kortfristigare, gärna förlängbara engagemang, som ger större flexibilitet för både mottagare och givare. I den ofta citerade propositionen nr 1962 säger statsminister , att i första hand medverkat i multilaterala biståndsåtgärder. Denna prioritering bör även i fortsättningen upprätthållas. Under /63 utgjorde också det multilaterala biståndet av allt bistånd. Därefter har det emellertid gått ner och andelen multilateralt bistånd ligger nu . Länderna inom DAC som helhet ligger på nivå med eller något högre än . Där har emellertid utvecklingen varit motsatt, från lägre till högre. DAC:s senaste årliga rapport betonar också det multilaterala biståndets roll, vilket redovisas i budgetpropositionen. Mot bakgrund av de finansieringsproblem som flera av de multilaterala biståndsorganen haft , framhåller DAC:s ordförande i rapporten, att de multilaterala organen måste förbli centrala delar av det internationella utvecklingsarbetet. Särskilt mot bakgrund av krisen i erinrar han också om att det finns utvecklingsproblem, som har sådana dimensioner, att de insatser som behövs inte av enskilda länder. FN:s samordning av arbetet i har också väckt stor respekt. I en färsk rapport från och hävdas också, att effektivitetsskäl talar för att en stor volym bistånd kanaliseras till genom multilaterala program. Det är tidigare höga bidrag till de multilaterala organisationerna, som har gett oss en särskild FN-profil. Världsnöden är ett ansvar för det internationella samfundet, som bör bäras av världens nationer gemensamt. De stora problemen har dessutom oftast global eller regional karaktär, och kan inte sällan lösas på bilateral bas. Enligt mening bör ambitionen vara att andelen multilateralt bistånd successivt ökas. I budgetpropositionen lämnas upplysningen att regeringen kommer att återföra ointecknade reservationsmedel från tidigare och innevarande budgetår till ett belopp av 280 milj. kr. Enligt mening är en sådan åtgärd inte förenlig med beslutet om bibehållen enprocentsnivå. Vi föreslår därför att ytterligare 280 milj. kr. anslås, så att enprocentsmålet upprätthålls. Katastrofbistånd och förebyggande av katastrofer Mot. Regeringen har i budgetpropositionen räknat upp katastrofbiståndet från 393 till 500 milj. kr. Denna höjning kan synas avsevärd. gäller emellertid, att posten är en restpost som kan användas till varjehanda, även till sådant som inte har något släktskap med anslagsrubriken. Även då användningen har ett samband, kan den vara mycket skiftande. En del användes till det, som det enligt vår mening bör vara till för: att möta akuta inte förutsedda katastrofer och dessas direkta följder. Dessutom har det använts för att fylla på landramarna för vissa länder. Enligt statsrådet motiveras höjningen nu främst med att anslaget också skall användas till alltmer angelägna långsiktiga katastrofförebyggande åtgärder. Enligt mening bör detta anslag alltså helt användas för att möta akuta katastrofer, som inte varit möjliga att förutse eller bedöma vidden av. Behovet av sådana insatser är enormt och ökande. Medlen behöver alltså ständigt vara tillgängliga för angelägna ändamål. Att effektivt möta katastrofer är emellertid inte endast en fråga om pengar. Det är också fråga om snabbhet och effektivitet. Enligt mening bör för den skull utveckla en alltid beredd katastrofberedskap. Denna bör om möjligt byggas upp tillsammans med de andra nordiska länderna. Organisationer som Röda korset och Rädda barnen skall kunna spela en viktig roll. Eftersom vi föreslår en utredning om det framtida biståndets användning och inriktning, avstår vi nu från att föreslå andra rambelopp för samarbetsländerna än de regeringen föreslår. Vi gör dock ett undantag och föreslår en sänkning för med 50 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag. Beloppet 250 milj. kr. är till fyllest för att fullfölja våra åtaganden. Så länge frågan om militära närvaro i inte lösts, bör enligt mening inte ingå avtal om nya insatser i . Det belopp nu fastställer som landram för bör därför inte utgöra planeringsram . I stället föreslår vi, att regeringen i budgetpropositionen 1987 förelägger en plan för avveckling av biståndet till . Utbetalningarna för u-krediter har enligt regeringens redovisning varit 1981/82 14,9 milj. kr., 1982/83 59,0 milj. kr., 1983/84 78,4 milj. kr. och 1984/85 267,1 milj. kr. För /87 föreslår regeringen 500 milj. kr. Enligt mening borde en så snabb ökning av ett anslag vid sidan av det svenska biståndets huvudinriktning - att nå de mest behövande - inte ske utan en mera principiell diskussion. En sådan saknas helt i propositionen. Även bortsett från detta synes regeringens förslag för högt. Vi föreslår 400 milj. kr., en sänkning i förhållande till regeringens förslag med 100 milj. kr. Föreslagna omfördelningar av pengar i biståndsbudgeten 1985/86 U212 Miljö, markvård och energi Enskilda organisationer + 294,5 + 25 - 100 - 50 Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att begär att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning för en översyn av det svenska biståndet i enlighet med motionen, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att biståndet i ökande grad bör inriktas på att möta den pågående förstöringen av jordens miljö- och naturtillgångar, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att det svenska biståndet inom ramen för en sådan inriktning bör koncentreras till problemområden och geografiska regioner, där just har bäst förutsättningar att nå fram med bistånd, 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att svensk forskning och svenskt näringsliv gemensamt bör utveckla en forsknings- och resursbas för insatser och för samarbete med länder och med institutioner och internationella organisationer, som verkar inom dessa områden, 5. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att det är särskilt angeläget att stödja ett samarbete mellan länder inom en underutvecklad region och att de nordiska länderna genom ett samordnat uppträdande, såsom vid det s. k. Nordiska initiativet gentemot frontstaterna i södra , kan ge u-världen ett exempel på värdet av samarbete mellan besläktade länder inom en region, 6. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att bistånd genom enskilda organisationer ytterligare bör utvecklas i syfte att nå de fattigaste och mest utsatta grupperna och bidra till en demokratisk samhällsutveckling, 7. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna Mot. att ovan föreslagna inriktning av biståndet förutsätter ett öppnare val U212 av vägar, varvid även insatserna i samarbetsländerna bör vara flexibla och mera anpassas efter möjligheten till meningsfull verksamhet än efter låsta landramar, 8. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att i bilateralt samarbete avtal om insatser bör föregå fastställande av landram, så att denna blir summan av vad som behövs för att uppfylla det som avtalats, 9. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att efter landet självt det internationella samfundet bör ha det övergripande ansvaret för kampen mot nöd och underutveckling, varför enligt sina traditioner bör eftersträva att öka den andel av biståndet som går genom , 10. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att katastrofanslaget i sin helhet bör användas för att lindra akut nöd och för att mildra följderna av inträffade händelser av katastrofkaraktär, 11. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att bör utveckla en snabb och effektiv katastrofberedskap, om möjligt tillsammans med de andra nordiska länderna, i vilken också organisationer som Röda korset och Rädda barnen bör spela en viktig roll och i vilken en svensk produktion av livsmedel och andra basförnödenheter bör kunna utgöra en grund, 12. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att det nödvändiga långsiktiga arbetet på att skydda människors försörjning och förebygga katastrofer bör vara ett centralt element i allt utvecklingssamarbete och därför normalt bekostas genom resp. anslag och genom det särskilda anslaget för Miljö, markvård och energi, vilket föreslås återinfört, 13. att beslutar återinföra den särskilda anslagsposten Miljö, markvård och energi och för denna anvisar ett belopp av 294,5 milj. 14. att med anledning av att regeringen till statsbudgeten återfört 280 milj. kr. av innevarande år ointecknade reservationsmedel och därmed med motsvarande belopp går under den beslutade enprocentsnivå anslår 280 milj. 15. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att den i budgetpropositionen 1987 bör förelägga en plan för avveckling av biståndet till , 16. att beslutar anslå 250 milj. kr. som landram för /87, en sänkning i förhållande till regeringens förslag med 50 milj. 17. att för anslaget till Enskilda organisationer anvisar 375 milj. kr., en höjning i förhållande till regeringens förslag med 25 milj. 18. att för u-krediter anvisar 400 milj. kr., en sänkning i förhållande till regeringens förslag med 100 milj. 19. att beslutar låta anslagsposten Försöksverksamhet och Mot.