mot · G902ub809 · 1986-01-24 00:00:00 — 1985/86 :Ub809 m. fl. Ytterligare medel till dansforskning, m. m 1985/86 Ub809-812 Kulturpolitiken skall garantera att äldre tiders kultur tas till vara och levandegörs. Så lyder ett av de kulturpolitiska målen som antogs av 1974. Men samhället har saknat en helhetssyn för förverkligandet av denna målsättning. Det har gjorts mycket litet för att bevara och i det närmaste ingenting för att levandegöra svenska folkliga sång-, musik- och danstraditioner. Det är främst den materiella kulturen, som värnats av kulturinsatserna. Det är nu hög tid att uppmärksammar våra övriga kulturtraditioner. Denna motion behandlar folkmusikens, inkl. folksångens och folkdansens situation. Märkvärdigt nog har många svenskar mycket starkare identifikation med moderna varianter av grekisk folkmusik så som den tolkas av t. ex. Mikis , än av motsvarande svensk musik. I den breda svenska allmänhetens medvetande har det skett en dans- och musikkulturell utarmning. Det saknas ett kulturarv som ger en lokal och nationell identitet. Frånvaron av egen identitet är farlig. Identitetslösheten skapar risker för identifikation med en ytlig nationalism som bygger på förakt för andras kultur snarare än på kunskap om och stolthet över egna traditioner. Den lämnar också utrymme till okritiskt anammande av den kommersiella masskulturen som utarmar flera av kulturens viktigaste funktioner. Det är två avgörande funktioner: 1. underlag för lokal och nationell identitet som i sin tur garanterar självständighet samt 2. kulturellt språk för eget skapande och kommunikationsmöjligheter som genom frånvaron av en egen kulturell tradition blir grunden till identitetslöshet och isolering. Dessa förhållanden drabbar starkast arbetarklassen och övriga samhällsskikt som inte ersätter den folkliga kulturtraditionen med utbildning i borgerlig kultur såsom musik och danskonst. Orsakerna kan vara ekonomiska skäl eller avsaknad av borgerlig bildningstradition. Hur har den svenska lokala musik- och danstraditionen hamnat i denna undantagssituation? Svar på den frågan måste sökas i de omvälvningar som industrialismen och urbaniseringen förde med sig. En unik svensk musik- och danskultur som utvecklats i bondesamhället förlorade sina naturliga funktioner och slogs ut. Folkmajoritetens kultur har för de borgerligt bildade klasserna utgjort grunden för en romantisk dröm om ett samhälle utan klassmotsättningar. När man började intressera sig för den svenska kultur som historiskt sett utgjort vårt lands dominerande musik- och danskultur saknade man intresse för kulturens egentliga kvaliteter och funktioner. skapades om för att passa borgerliga musik- och dansideal. 1 1985/86. ken utfördes på piano och sjöngs på samma sätt som operaarior. Folkdansen fick inspirera danskompositioner för operabaletten. Konsekvensen av detta kan än utläsas i folkdanslagens och spelmanslagens dans- och musikrepertoar. Först fick bondespelmannen själv framföra sin musik för den borgerliga publiken. Några entusiastiska musikvetare och konstnärer ledde den andra vågen av intresse för folkkulturen. Man sökte konservera de kvaliteter som musiken uppnått och kombinera dessa med sina borgerliga musikideal. Spelmansrörelsen som växte fram tog avstånd från nya instrument och nya danser som man ansåg hota traditionen. Denna konservatism riktades mot industrialismens inverkan på kulturen och därmed mot den kultur som utvecklades i den framväxande arbetarklassen. Dragspelet bannlystes som folkmusikinstrument. Man motarbetade alltså aktivt en naturlig vidareutveckling av den lokala och nationella kulturtraditionen. började man dessutom använda traditionella sånglekar och folkdanser för uppfostringssyfte i skolorna. Sånglekarna förlorade inslag av spontanitet och improvisation samt musikaliska kvaliteter som stred mot borgerliga värderingar och som inte kunde återges på skolorgeln. Arbetarnas nya livsvillkor i tätorter med exponering för den borgerliga kulturen och masskulturen parallellt med den inverkan i de folkliga kulturtraditionerna som beskrivits ovan ledde till att arbetarna tog avstånd från bondekulturens musik. På detta sätt bidrog aktiviteter för att bevara de äldre musiktraditionerna och överförandet av folkdans från att ha varit umgängesmedel till att bli scenkonst till att den levande svenska musik- och danstraditionen marginaliserades och försvann ifrån det allmänna medvetandet. upplevs den svenska traditionella folkmusiken som något exklusivt, och mycket få svenskar behärskar en gemensam dansrepertoar. Bildandet av organisationer under början av seklet bidrog till att konservera de då rådande idealen inom ramen för organisationernas utövande av den traditionella kulturen. har den organiserade folkmusik- och folkdansverksamheten liksom de insatser för dokumentation som gjorts vid och bidragit till att vi i har omfattande material och kunskaper om vår traditionella kultur. 1970-talets vänster- och miljörörelser skapade behov av alternativ till det kommersiella kulturutbudet. Man sökte dels efter lokala och nationella historiska rötter, dels efter kulturformer som gav möjlighet till kommunikativt utövande.Folkmusik och folkliga danser som i stor utsträckning förbisetts av folkdansrörelsen blev naturliga utgångspunkter för ett nytt kulturellt språk. Mängder av kunskaper samlades till övervägande del helt på ideell grund. Några enstaka musiker fick kommersiella framgångar, och massmedia gav plötsligt en ny uppmärksamhet åt utövandet av den traditionella kulturen. Nya musikgrupper har sökt förena moderna musikideal med äldre tradition, andra musiker har forskat efter äldre spelstilar och utvecklat dessa konstnärligt. På dansområdet har äldre danstyper fått nytt liv. Dansformer som präglats av stelhet har återfått inslag av improvisation. experimenterar med olika typer av scéniskt framförande av den traditionella kulturen. när modevågen ebbat ut är det hög tid att samhället tar på sig ett aktivt kulturellt ansvar för detta område. Förändringarna som ägde rum utanför de etablerade organisationerna har lett till att en ny riksorganisation detta kulturområde. Denna och de tidigare etablerade organisationerna har framställt önskemål om ett ökat samhällsansvar och krav på att existerande orättvisor vid fördelning av kulturbidrag och utformningen av bidragsregler avskaffas. dans samt Svenska ungdomsringen för bygdekultur menar att en specialsatsning behövs från staten för att höja folkmusikens och folkdansens kulturella status och för att kompensera området för kulturpolitisk negligering. Denna specialsatsning bör ske i form av ett folkmusikår då 9 milj. kr. anslås av för åtgärder för detta kulturområde. Avsikten är att initiera olika lokala insatser för folkmusik och folkdans, bygga ut centrala institutioner somt att föra ut information om den svenska traditionella folkkulturen. Vår mening är att ett FOLKMUSIKÅR bör kunna genomföras . För förberedelser av detta temaår bör anslå . Huvudsakligen bör dessa medel tilldelas berörda riksorganisationer för kvalificerad medverkan i planeringsarbetet. (SOU 1976:33) är den första utredning som jämställer nordisk folkmusik med andra musikgener. intentioner har dock lett till få konkreta åtgärder. I betänkandet från , SOU 1985:56, musikråd, föreslås att det nya statliga musikorganet skall få ett program för folkmusik. Det är av stor betydelse att den ovan beskrivna kunskapstillväxten inom området tas till vara i de centrala årgärderna. En viktig central uppgift är att förstärka kunskaperna hos musiklärarna om svensk musik- och danstradition. Den svenska folkmusiken intar en alltför marginell plats i musiklärarutbildningen. Intentionerna från finns långt ifrån förverkligade. I samband med genomförandet av den nya lärarutbildningen för , som beslutat om 1985, bör behovet av kompetens inom folkmusik och folkdans uppmärksammas hos de olika lärarkategorierna. Det är av stor vikt att UHÄ i de kommande utbildningsplanerna ger en närmare definition av begreppet kulturarv, som används i utbildningsplanen för musiklärarlinjen utan definition. Det är vidare av största vikt att lärarna ges nödvändiga praktiska och teoretiska kunskaper för att de skall kunna förmedla vidare det traditionella kulturarvet i form av sång, musik och dans. Tillgång till dokumentation och förekomst av seriös forskning är avgörande förutsättningar för att garantera folkmusikens och folkdansens livskraft i kulturlivet. På dansområdet finns de allvarligaste bristerna. Dansområdet i sin helhet saknar organiserad forskningsverksamhet och forskarutbildning. Detta finns behandlat i utredningen ställning i högskoleorganisationen. (1982:33). Remissbehandlingen av rapporten har bekräftat vikten av ett statligt initiativ. Det är därför av största kulturpolitiska vikt att utredningens 1 * 1985/86.3 sami Nr Ub809-812 Rättelse: S. 18, rad 2 och 3 under 6. Rättat till: . förslag möjligt förverkligas. Det är likaledes av största vikt att den svenska folkdansens behov beaktas i samband med förverkligandet av dansforskarutbildningar. UHÄ har i sin anslagsframställan /87 betonat att i inte har möjlighet att via omfördelningar inrätta ett centrum för dansforskning. Enligt UHÄ:s förslag krävs . för att starta verksamheten. En mycket stor del av den dokumentation som finns av svensk folkdans har gjorts av amatörer. Flera av dessa amatörer har även inlett enklare forskningsprojekt. I samband med inrättandet av forskarutbildning vid universiteten bör även dessa amatörers behov av vidareutbildning, handledning och stipendier beaktas. Vi föreslår därför att UHÄ:s anslagsäskande kompletteras med anslag specialinriktat till amatörforskare inom folkdansområdet. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs [1. att hos regeringen begär att FOLKMUSIKENS ÅR arrangeras 1988 i samråd med berörda kulturorganisationer, '] [2. att anvisar . för planeringskostnader av FOLKMUSIKENS ÅR 1988 till fördelning framför allt bland berörda riksorganisationer, '] 3. att hos regeringen begär att till UHÄ överlämna synpunkterna i denna motion för beaktande vid utarbetande av utbildningsplaner för lärarutbildningar, 4. att beslutar att med ändring i proposition 1985/86:100 bil. 10 , D 15, anvisa 590 000kr. utöver regeringens förslag för inrättandet av ett centrum för dansforskning vid , 5. att med ändring i proposition 1985/86:100 bil. 10, , D 15, anvisar . utöver regeringens förslag till arrangemang av vidareutbildning av amatörforskare på folkdansområdet och till att fördelas som stipendier bland dessa. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 1985/86:Kr245.