mot · G902So446 · 1986-01-24 00:00:00 — 1985/86: So446 () Åtgärder mot aids 1985/86 So446451 Erfarenheter från och många andra länder visar att de intravenösa narkotikamissbrukarna är den viktigaste riskgruppen för spridning av /HTLV3 i samhället. Smittspridningen sker dels via gemensamma smutsiga kanyler och sprutor, dels via sexuellt överförd smitta till homo- och heterosexuella partners. En fortsatt smittspridning sker sedan till nya sexualpartners utanför narkomankretsen och till barn födda av smittade mödrar. Situationen i många storstäder - särskilt med omgivning är utanför kontroll. Man beräknar att majoriteten av heroinmissbrukare (200 000) är smittade. Även i är situationen redan nu mycket oroväckande. Vid narkomanvårdsenheten på fann man att 24 av 59 undersökta heroinister och en (1) av 45 amfetaminmissbrukare hade antikroppar mot /HTLV3. tycks spridningen bland narkomanerna vara i huvudsak begränsad till . Bland missbrukare intagna på landets kriminalvårdsanstalter är dock antikroppspositiva. Den snabbt accelererande aidsepidemin måste betraktas som en extraordinär företeelse. Det rör sig om en virusinfektion med sannolikt livslång smittsamhet. Risken för utveckling av aids hos de smittade tycks vara mycket större än de man tidigare räknat med. Om över huvud taget behandling och vaccination mot /HTLV3 blir tillgänglig ligger detta dock så långt fram i tiden att dessa åtgärder kommer för sent för att hindra en katastrofal utveckling av aidsepidemin. Andra och mera extraordinära åtgärder är därför nödvändiga för att hejda den snabba spridningen av /HTLV3. Den viktigaste åtgärden är intensiv information till allmänheten, särskilt i skolan, om smittspridningsvägarna för att minska nyrekryteringen av narkomaner och minska riskerna för sexuellt överförd smitta. Riktad information bör dessutom ges till grupper med riskbeteende, i första hand till narkotikamissbrukare och homo-/och bisexuella män med många partners. Okade resurser för vård av narkotikamissbrukare. Ingen missbrukare skall behöva avvisas från vård på grund av bristande resurser! Ökade samhällsinsatser mot narkotikamissbruket från sociala myndigheter, polis och tull. Kriminalisering av icke-medicinskt bruk av narkotika bör åter övervägas i ljuset av aidsepidemin! Infektion med /HTLV3 hos narkotikamissbrukare bör betraktas som en tilläggsindikation för vård enligt 1 1 1985/86. lagen om vård av missbrukare i vissa fall. Sekretessgränserna mellan sjukvård och socialvård bör genom lagändring avskaffas i fråga om / HTLV3-infektion. Gatuprostitution är förenad med narkotikamissbruk. Åtgärder mot prostitutionen måste vidtas med hänsynstagande till risken för spridning av aids. Skärpning av hygienrutinerna i sjuk- och tandvård. Hepatit B-rutiner bör vara standard vid vård av patienter, vars antikroppsstatus är känt. Isolering på sjukhus av smittbärare enligt smittskyddslagen är en ytterlig undantagsåtgärd, som endast kan bli aktuell i enstaka fall och som ej kommer att kunna hejda spridningen i samhället av aidsepidemin. Anonym antikroppstestning bör kunna erbjudas det fåtal individer som så kräver, trots att detta strider mot den nya journallagen. Fri försäljning av injektionssprutor och -kanyler bör övervägas. är ett av få länder som har restriktioner vid försäljning av injektionsmaterial. Det är möjligt att den lägre förekomsten av smittade narkomaner i beror på att sprutor och kanyler kan inhandlas fritt i . Det är sannolikt att tillgången på rena kanyler är en begränsande faktor för narkotikamissbruket, eftersom sterila injektionsverktyg på svarta marknaden är mycket billiga jämfört med narkotikan. Ur ren smittspridningssynvinkel är det ingen tvekan om att fri tillgång till rena kanyler skulle kunna minska risken för spridning av /HTLV3 bland och från narkomaner. Under förutsättning att ett frisläppande av sprutor och kanyler kombineras med tidigare föreslagna kraftåtgärder mot narkotikamissbruket bör gynnsamma effekter kunna erhållas i vad gäller såväl smittspridning som narkotikamissbrukets omfattning. Fri försäljning av sprutor och spetsar skall ej ses som en eftergift åt narkotikaliberalism utan som en extraordinär åtgärd i en hotande situation. Aids måste, åtminstone tills effektiv terapi och profylax finns tillgänglig, betraktas som en större fara för individens och samhällets hälsa än narkotikamissbruket. Metadonbehandling har såväl i som i (Ulleråker-programmet) medfört missbruksfrihet hos en stor del av behandlade opiatmissbrukare, och studier i visar en betydligt lägre förekomst av / HTLV3-antikroppar hos heroinmissbrukare i metadonprogrammet. Med de strikta kriterier som gäller för intagning i programmet kan metadonbehandling endast förebygga smittspridning hos en liten andel av narkomanerna i - men det är just denna grupp som är hårdast drabbad av /HTLV3-smitta. Om t. ex. kvinnliga prostituerade heroinmissbrukare kunde tas ur trafik genom metadonbehandling skulle enormt mycket vara vunnet. Det kunde i vissa fall vara lämpligt att inleda metadonbehandling i samband med isolering på sjukhus enligt smittskyddslagen eller under vård enligt LVM. Metadonbehandlingen måste självfallet kombineras med andra socialt rehabiliterande åtgärder, vilka kräver ökade resurser. Eftersom /HTLV3-smittan bland narkomaner är nästan helt begränsad till är det i första hand där skyndsamma åtgärder av detta slag är nödvändiga. Alla gravida kvinnor bör bli aidstestade med tanke på risken för spridning av aids via bröstmjölk. Personal som anställs för vård av sjuka och äldre inom social- och sjukvård bör aidstestas före anställning. Det har konstaterats att narkotikamissbrukare arbetar på sjukhus och daghem. Landstingen bör gemensamt som ansvariga för hälso- och sjukvård åläggas att av sina skatteintäkter avsätta ca 100 milj. kr. till en fond ur vilken medel för forskning på aidsområdet kan finansieras. Med åberopande av det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om åtgärder för att hindra spridningen av aids.