mot · G902Ju209 · 1986-01-23 00:00:00 — () Åtgärder mot ungdomsbrottsligheten Det socialliberala ansvaret för glömda och eftersatta grupper har särskilt betonats i program Det glömda . Där görs också en klar och otvetydig prioritering att reformarbetet och utbyggnaden på dessa områden skall fortsätta även i tider av omprövning och stor ekonomisk återhållsamhet. Detta program ligger till grund för partiets handlande i riksdag, landsting och kommuner. Den i detta sammanhang särskilt aktuella gruppen är barn och ungdomar i riskzonen och framför allt då ungdomsbrottslingarna. Ungdomsbrottsligheten företer en trendmässigt mycket oroväckande uppgång och ligger nu på en oacceptabelt hög nivå. Några exempel förtjänar att särskilt nämnas. Den registrerade brottsligheten bland 15-17-åringar är nu 17 gånger större än 1920. har en femdubbling skett av brottsbalksbrottsligheten. har skadegörelsebrotten ökat mer än 13 gånger. Kriminalstatistiken ger naturligtvis ingen fullständig bild av ungdomsbrottsligheten. Nästan alla ungdomar har begått något brott. Men det är ganska få som har begått många eller allvarliga brott. Tonåringar begår mycket sällan brott ensamma. Det är fråga om en grupp eller ett gäng jämnåriga. De flesta gäng företar sig ingenting olagligt. Men ibland kan kriminalitet bli den dominerande aktiviteten i gänget. De flesta ungdomar som börjar begå brott i ett sådant gäng återfaller kanske aldrig mer. Medan andra ungdomar dyker upp igen och begår nya brott. Dessa ungdomar kan då bli något av gängets ledare som inviger andra mindre erfarna ungdomar i kriminalitet. Ungdomsbrottslighetens orsaker och följder Ungdomsbrottslighetens orsaker kan inte entydigt fastställas trots omfattande forskning. Många faktorer påverkar risken för att en ny människa skall hamna i mer omfattande brottslighet. Faktum kvarstår dock att vårt samhälle otvivelaktigt genomgått förändringar som i grunden förändrat ungdomsrollen. hade ungdomarna stor betydelse för familjens och samhällets ekonomi. står de ofta helt utanför samhällsarbetet. Arbetsgemenskap har ersatts av arbetslöshet. Den s. k. sociala kontrollen har till stor del förskjutits från familjen till skolan och därigenom också urholkats. Fritidskontakterna sker nu ungdomar emellan och gänget bildar den sociala tryggheten med dess egna normer. I en sådan situation är det lätt för ungdomar att genom bl. a. kriminalitet hamna vid sidan av samhället. Följderna härav kan bli katastrofala. Risken för missbruk tiodubblas och missbruket blir allt tyngre. Återfallsrisken för kriminalitet ökar i snabb takt. Dessa ungdomar har det både socialt och ekonomiskt sämre än de icke kriminella. Kort uttryckt: ungdomsbrottslingarna löper betydligt större risk än andra att få allvarliga problem i sitt fortsatta liv. Ytterst handlar det om utslagning av en ung människa - en oacceptabel situation ur socialliberal synpunkt. En offensiv mot ungdomsbrottslighet är livsviktig för vårt samhälle. Det krävs ett batteri av social- och kriminalpolitiska åtgärder. Av grundläggande betydelse är ett socialt förebyggande fältarbete ute bland ungdomarna av sociala myndigheter gärna tillsammans med frivilliga organisationer. Dessutom är det nödvändigt att myndigheternas handläggning av ärenden och mål beträffande ungdomar förändras. Samordningen måste bli bättre och informationsutbytet måste vidgas. Detta gäller både mellan berörda myndigheter och mellan ansvariga tjänstemän inom samma myndighet. Vidare är det i högsta grad angeläget att öka kontakten med och förståelsen för samt eventuell hjälp till ungdomsbrottslingarnas anhöriga. För övrigt måste påföljdsformerna vid ungdomsbrottslighet bli allmänt sett bättre anpassade till ungdomarnas situation. Det kan då gälla bl. a. sociala insatser med visst tvång, missbrukarvård enligt kontrakt och samhällstjänst i stället för fängelse. Särskild uppmärksamhet måste här ägnas ungdomar som utsätter andra för våld eller visar hänsynslöshet i umgänget med människor omkring dem. Ungdomsbrottslighet riskerar att bli ett sätt att umgås vissa ungdomar emellan och därför är det synnerligen viktigt att bryta sådana levnadsmönster så effektivt som möjligt exempelvis genom ovannämnda åtgärder. Dessutom måste sådana insatser göras och problemen åtgärdas med största möjliga skyndsamhet. Allt för att den unge inte skall ytterligare gå ner sig. Först och främst krävs därför särskilt föreskriven förtur vid handläggning hos de olika myndigheterna. Gällande regelsystem får anses innehålla endast en allmän rekommendation för sociala sidan, polisväsendet och åklagarmyndigheterna att iaktta skyndsamhet vid handläggning av ärenden om brott av nya lagöverträdare. En bestämd tidsfrist har ålagts endast domstolen och då fastställd för vissa fall. Härav följer att ungdomsmål ofta efter en seg hantering fram till domstolen därefter plötsligt behandlas på ett föredömligt snabbt sätt. Med hänsyn härtill föreslås att motsvarande bestämda lämpligt avvägda tidsfrister med viss begränsad förlängningsrätt uppställs även för nämnda tre instanser. Härigenom undviks oacceptabla dröjsmål inte minst på den sociala sidan. uppnås konsekvens och balans i vart fall i den rättsliga hanteringen av ungdomsmål. Konsekvenserna av en sådan förtursregel torde ej behöva bli att arbetsmängden ökar vid de berörda myndigheterna. kan ärendena kanske rent av minska genom nedbringad återfallsfrekvens. Möjligen uppkommer en mera pressad arbetssituation där dock andra göromål då får nedprioriteras. Det marginella resurstillskott som eventuellt skulle bli oundvikligt är vi beredda att ta ansvar för i enlighet med vårt valprogram. Det nu framförda förslaget är naturligtvis ingen patentlösning för utrotning av ungdomskriminaliteten men en offensiv och konstruktiv åtgärd som berör pudelns kärna nämligen att stämma i bäcken för att rädda så många som möjligt av våra ungdomar från kriminalitetens gissel. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om reglerad förtur för ungdomsmål.