mot · G902A225 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86 :A225 m. fl. Tillgång till arbete är en av de främsta förutsättningarna för människors välstånd, trygghet och oberoende. Viljan till arbete är avgörande för att samhället skall fungera och för den ekonomiska utvecklingen. Arbetet ger människor förutsättningar för ekonomisk självständighet, som ger social trygghet och möjlighet att bestämma i egna angelägenheter. Arbetet är också betydelsefullt för människors umgänge och sociala kontakter. Arbetsgemenskapen är för många den mest betydelsefulla kontakten. Därför drabbas den enskilde hårt av arbetslöshet. Ekonomiskt oberoende och valfrihet kommer i fara. Viktiga sociala kontaktnät riskerar att rivas sönder, vilket vid längre arbetslöshet kan leda till isolering och kontaktlöshet. En lång tids arbetslöshet blir för många inkörsporten till mer djupgående sociala problem. Viljan att bryta arbetslösheten hos dem som drabbas är stor den . Därefter ökar riskerna för passivitet och isolering. Längre perioder av arbetslöshet minskar den enskildes möjligheter att komma tillbaka på arbetsmarknaden. Arbetslöshet är normalt ofrivillig. Arbetsförmedling och andra offentliga insatser kan då behöva användas för att den arbetslöse skall komma ut på arbetsmarknaden igen. Sådana insatser kan emellertid aldrig ersätta - bara komplettera - den enskildes aktiva arbetssökande. Arbete kan aldrig bli en av staten garanterad rättighet. Däremot har staten ansvar för att en väl avvägd ekonomisk politik medverkar till jämvikt på arbetsmarknaden. Även i en ekonomi i jämvikt finns dock personer som inte på egen hand förmår att finna ett arbete. Det är arbetsmarknadspolitikens uppgift att stödja dessa i första hand genom en väl utvecklad arbetsförmedling och en arbetslöshetsförsäkring som garanterar ekonomisk grundtrygghet. Arbetslöshet beroende på bristande yrkesutbildning eller otillräcklig praktisk erfarenhet skall motverkas av en effektiv utbildning i olika former. Slutligen finns det människor som på grund av olika handikapp inte kan få arbete på gängse villkor. Staten måste på olika sätt medverka till att överbrygga dessa hinder. Arbetsmarknadspolitiska insatser kan aldrig annat än marginellt förbättra sysselsättningsläget. Hög sysselsättning och låg arbetslöshet kan bara uppnås genom en sammanhållen strategi som inriktas på nya växande arbetsmarkna- Mot. der inom den privata sektorn. Moderata samlingspartiets politik syftar på alla områden till att kraftigt förbättra förutsättningarna för tillväxt och arbete. Obalanserna i ekonomin, som utgör de stora hoten mot jobben, måste minskas. Det höga skattetrycket åstadkommer stor skada på arbetsmarknaden. Det måste sänkas genom lägre skatter på arbete, investeringar och produktion. Klimatet för de mindre företagen måste förbättras så att dessa kan spela en större roll på arbetsmarknaden, som nya områden inom service- och tjänstesektorerna måste öppnas för konkurrens genom att de offentliga monopolen på viktiga områden öppnas för konkurrens. Utbildning måste användas som ett av de viktigaste långsiktiga instrumenten för att upprätthålla en väl fungerande arbetsmarknad. De nya teknikerna som snabbt växer fram måste ses som en förutsättning för nya växande arbetsmarknader, inte ett hot. Målet att alla skall ha meningsfulla arbeten kan i längden bara uppfyllas om man är beredd att på viktiga områden förändra den politik som förs. Den svenska arbetsmarknaden är i obalans. Internationell konkurrens har framtvingat rationalisering och automatisering av tillverkningen för att genom en snabb produktivitetsutveckling motverka effekterna av snabbt ökande löner och sociala kostnader. Trots att svenska företag har haft en hög rationaliseringstakt har lönsamheten varit alltför låg för att tnöjliggöra tillräckliga investeringar. Industrisektorn har krympt och har fått en koncentration till högteknologiska storföretag med stor rationaliseringspotential. Resultatet har blivit att antalet anställda i tillverkningsindustrin har minskat, eftersom de små och medelstora industriföretagen har missgynnats. ökade sysselsättningen i den offentliga servicesektorn mycket hastigt och sög upp den ökade tillströmningen av kvinnor på arbetsmarknaden och också dem som friställdes genom industrisektorns strukturrationaliseringar. Tillväxten ägde rum i skydd av offentliga monopol utan krav på marknadsekonomisk effektivitet och flexibilitet. Konsekvenserna blev ett kraftigt stegrat skattetryck - inte minst höjdes den kommunala utdebiteringen. Höjda marginalskatter gav upphov till höga lönekrav som medförde en inflation långt över nivån i våra viktigaste konkurrentländer. har sysselsättningsökningen inom den offentliga sektorn avtagit, men det fortsatt höga skattetrycket och de förstärkta offentliga servicemonopolen i kombination med en stel lönestruktur fortsätter att försvåra uppkomsten av nya arbetstillfällen. Dessa hinder måste undanröjas för att undvika en kraftigt försämrad arbetsmarknadssituation . Allt färre människor får plats på den reguljära arbetsmarknaden. Många ungdomar har stora svårigheter att få arbete. Företagen ställer krav på utbildning och erfarenhet som nuvarande yrkesutbildning inte kan möta. kombination med höga ingångslöner utgör detta en effektiv spärr för många Mot. ungdomar att komma in på den reguljära arbetsmarknaden. omvandling som drivs fram av den solidariska lönepolitiken medför att många företag får lönsamhetsproblem och slås ut. De äldre, som drabbas hårdast, har svårt att finna nya anställningar. Många blir ställda utanför arbetsmarknaden eller förtidspensionerade. Trots flera devalveringar och ett fördelaktigt konjunkturläge är det verkliga antalet arbetslösa betydligt högre än . De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna är också mer omfattande än i någon tidigare högkonjunktur. Utvecklingen redovisas i tabellerna 1 och 2. 1 000-tal personer (Källor: SCB (), AMS) SNI 1 Jordbruk, skogsbruk, fiske o. d. SNI 2+3+4 Gruvor, industri, energiförmedling, priv. SNI 5 Byggnadsverksamhet privat sekt. SNI Ö+7+8+9 Handel, samfärdsel, övr. SNI 1-9 Offentl. Summa "riktiga jobb Arbetslöshet och arbetsmarknadspolitiska åtgärder 1975-1985 (Källor: SCB (), AMS) Högkonjunktur brukar medföra sysselsättningsökning. Det är därför oroande att ökningen av antalet riktiga jobb 1983-1985 varit alltför liten för att sänka arbetslösheten till den normala svenska nivån i högkonjunkturer. 1 * 1985186.3 sami. 3 Socialdemokraternas sysselsättningsstrategi Mot. präglades den svenska arbetsmarknaden mer av arbetskraftsbrist än av arbetslöshet. Det var som socialdemokraterna och utvecklade den solidariska lönepolitiken. Arbetskraft frigjordes och flyttade till moderna industribranscher. Problemen med denna utveckling uppstod när det inte längre fanns branscher med växande behov av arbetskraft. Det doldes dock av den mycket kraftiga sysselsättningsökningen i kommunerna . inser även regeringen att den kommunala expansionen inte kan tillåtas fortsätta. Dess huvudsakliga metod för att bekämpa den öppna arbetslösheten har trots denna insikt mycket stora inslag av konstlade jobb i den offentliga sektorn. Dessutom stimulerar kommunala beredskapsarbeten till en fortsatt expansion. Det finns inte förutsättningar för en ytterligare expansion av detta slag - dels är det för dyrt, dels riskerar man att de kortvariga konstlade jobben tränger ut arbetsuppgifter från den reguljära arbetsmarknaden. Socialdemokraterna har försökt att stimulera sysselsättningen inom industrin. Framgången har tyvärr varit mycket begränsad. De små och medelstora företagens betydelse för sysselsättningen har negligerats. Dessa har därför drabbats hårt av den förda politiken. Höjda skatter, omfattande likviditetsindragningar, löntagarfonderna och den allt ensidigare skattekontrollen är exempel på åtgärder som skapat ett reglerat och från företagsekonomiska och psykologiska utgångspunkter dåligt klimat för de mindre företagen. Den senaste långtidsutredningen presenterade två sysselsättningsscenarier, ett s. k. balansalternativ och ett s. k. referensalternativ. Utvecklingen har i centrala delar huvudsakligen följt referensalternativet, varför långtidsutredningens prognos om en öppen arbetslöshet på ca 300 000 personer riskerar att bli verklighet. Trots att regeringen i budgeten påstår att man är på god väg att klara de obalanser i ekonomin som hotar sysselsättningen är det likväl uppenbart att den långa raden av grundläggande ekonomiska problem kommer att förbli olösta. Målet hög sysselsättning och låg arbetslöshet kan inte uppnås med nuvarande politik. 4 Vägen till en växande arbetsmarknad Lägre arbetslöshet kan långsiktigt uppnås endast genom ökad efterfrågan på arbetskraft i ekonomins privata sektorer. Därför måste politiken på alla de centrala områden som påverkar arbetsmarknaden inriktas på ökad tillväxt och rörlighet i ekonomin. 4.1 Skatter och arbete Den enskildes arbetsinsatser minskar vid höga skattesatser. Viljan att satsa på utbildning och karriär minskar också, eftersom det individuella resultatet av inkomstförbättringar är litet. Även intresset och möjligheten att ta arbete Mot. på nya bostadsorter minskar. Skattesystemet tar inte heller hänsyn till en A225 inkomsttagares samlade försörjningsbörda, vilket gör det omöjligt för en familj att byta bostadsort för att där leva på en lön tills även den medflyttande lyckas finna ett nytt jobb. De höga inkomstskatterna i kombination med höga arbetsgivaravgifter leder till att det uppstår en s. k. skattekil mellan att själv utföra ett arbete och betala någon annan för att utföra det. Resultaten känner vi alla - det lönar sig för doktorn att lägga tak, även om arbetet går mycket långsamt. Många har dess värre fått för sig att det är positivt att skattesystemet har en tillbakahållande effekt på arbetsutbudet. De tror att det är bra om folk låter bli att arbeta övertid, tar extra ledigt eller liknande, så att tillgängliga arbeten kan delas på fler. Läkar-takläggar-exempiet visar att detta är en villfarelse. Mängden arbeten som utbjuds och efterfrågas på arbetsmarknaden är inte utan påverkas kraftigt av bl. a. skattesystemet. Om framför allt marginalskatterna sänks kommer fler arbetsuppgifter att kunna bjudas ut på den öppna marknaden, produktiviteten skulle förbättras och antalet riktiga jobb skulle öka. skulle ett stort antal jobb som utförs av glada amatörer genom svartjobbande eller inte alls bli utförda på den reguljära arbetsmarknaden. Även andra skatter påverkar sysselsättningsutvecklingen negativt. De internationellt sett rekordhöga arvs-, gåvo-, förmögenhets- och realisationsvinstskatterna försvårar tillväxten i den stora del av näringslivet som omfattas av små och medelstora företag. Nyinvesteringar och utbyggnader minskar, generationsskiften försvåras och i extremfallen flyttar för landet viktiga företag utomlands. Det samlade resultatet blir att tillväxten och produktiviteten minskar i takt med att skattetrycket ökar. Arbetsmarknaderna inom ekonomins privata sektorer växer mindre än vad som annars vore möjligt och arbetslösheten ökar. Det krävs därför en skattereform som lägger grunden för en snabb och stabil sysselsättningstillväxt inom den privata sektorn av ekonomin. Moderata samlingspartiet har i motion 1985/86:Sk279 redovisat förslag till skattesänkningar med tyngdpunkten lagd på sänkta marginalskatter, eftersom dessa är mest skadliga för den ekonomiska tillväxten. 4.2 Löner och arbete Staten bär kostnaderna för de växande AMS-åtgärder som är resultatet av arbetslöshetsskapande löneavtal. Detta gör arbetsmarknadens parter mindre känsliga för lönekostnadernas betydelse för sysselsättningen. Erfarenheterna visar också att det inte är möjligt för någon regering att kommendera fram återhållsamhet i lönerörelserna. Regeringen misslyckades att påverka avtalsrörelsen och därmed också att få ned inflationstakten. Detta berodde inte på bristande ambition eller vilja utan i stället på de dåliga förutsättningar som den egna ekonomiska politiken skapat. Det är huvudförklaringen till att avtalen regelmässigt hamnat på för hög nivå, vilket direkt hindrat sysselsättningstillväxten. Regeringen har i egenskap av arbetsgivare och genom den ekonomiska politiken också understött en fortsatt solidarisk lönebildning. Man har Mot. velat konservera en lönebildningsstruktur sorn har spelat ut sin roll och A225 därigenom motverkat utvecklingen mot en förhandlingsmodell som är bättre anpassad till dagens situation. På det statliga området har regeringen gått mycket långt genom att själv direkt blanda sig i avtalsförhandlingarna. Grunden för en sysselsättningsfrämjande lönebildning måste vara att parterna på arbetsmarknaden träffar avtal som inte skapar arbetslöshet och att regering och riksdag svarar för inflationsbekämpningen. Detta kräver bl. a. sänkta skatter och ändrad finanspolitik. Staten måste som arbetsgivare träffa avtal som ligger i linje med dessa strävanden, inte minst för att skapa en lönestruktur inom den statliga sektorn som överensstämmer med dess eget behov av utveckling och rekrytering. Att denna nödvändiga utveckling dess värre är omöjlig under den nuvarande regeringen visas bl. a. av den s. k. , utarbetad av Arbetarrörelsens nordiska samarbetskommitté. Den viktigaste slutsatsen i rapporten är att det krävs en förhandlad inkomstpolitik för att klara sysselsättningen . Förslaget går mycket långt i korporativistisk riktning. Arbetsmarknadens parter skall gå med på en statsdirigerad lönebildning i utbyte mot att de ges ett inflytande över statsutgifter, skatter, pensioner och bidrag. Bara samhällsekonomiskt önskvärda förändringar i lönestrukturen skall godtas. Ett förverkligande av grundtankar skulle innebära att marknadsekonomin ersätts med en förhandlad planekonomi. Den fria arbetsmarknaden ersätts med en dirigerad. Målet, arbete åt alla, skulle inte kunna uppnås utan att den enskildes rätt att fritt välja arbete och arbetsgivare upphävs. Mot denna bakgrund måste redan nu avvisa de tankar som ligger till grund för SAMAK:s rapport. 4.3 Utbildning och arbete Utbildningssystemets möjligheter att förse arbetsmarknaden med välutbildad arbetskraft är av avgörande betydelse för tillväxt och sysselsättning. Brist på kvalificerad arbetskraft har medfört att konjunkturuppgången inte har kunnat utnyttjas till fullo - ett antal nya jobb har inte kommit till. Förbättringar i utbildningssystemet är nödvändiga på alla nivåer. måste ge eleverna en god kunskapsgrund för framtida utbildning och arbete. Gymnasieskolan måste utformas så att både de mer teoretiska utbildningslinjerna och den praktiska yrkesutbildningen håller hög kvalitet. Den nuvarande praktiska yrkesutbildningen måste i stor utsträckning omvandlas till ett modernt svenskt lärlingssystem inom gymnasieskolans ram. Våra förslag i detta hänseende redovisas i motion 1985/86:Ub833. De tekniska utbildningarna måste förbättras. I en utredning om behovet av tekniker pekar t. ex. på behovet av en utbyggd och förbättrad teknikerutbildning. En teknikerutbildning på en nivå mellan gymnasium och teknisk högskola erfordras. Högre utbildning och forskning förser näringslivet med kvalificerad arbetskraft men är också spjutspetsar för utveckling på nya områden. Sambandet mellan tillväxtcentra för företag inom ny teknik och förekomsten av teknisk utbildning och forskning på högre nivå har också Mot. tagit sig uttryck i de företagsbyar som vuxit fram runt de tekniska A225 högskolorna och universiteten i bl. Det räcker emellertid inte med att öka satsningarna på forskning och att förbättra utbildningen. Också de ekonomiska förutsättningarna för kunskapsutveckling, investeringar i utbildning och kompetensuppbyggnad måste förbättras. Inom arbetsmarknadspolitiken måste utbildning vara det viktigaste instrumentet för att stärka den arbetslöses ställning på arbetsmarknaden. Vid sidan av en väl fungerande information om situationen på arbetsmarknaden och en effektiv privat och offentlig arbetsförmedling måste olika typer av utbildning alltid sättas före beredskapsarbeten, ungdomslag etc. 4.4 Företagsamhet och arbete Näringspolitiken måste förändras så att den stimulerar marknadsekonomi och tillväxt i stället för att planera och reglera. Inblandning i näringslivet medför stora felsatsningar och slöseri med resurser. Subventioner snedvrider konkurrensförhållanden och minskar utrymmet för de av marknaden efterfrågade satsningarna. Näringspolitiken bör inriktas på avreglering. Särskilt de små och medelstora företagen lider svårt av högskatte- och regleringspolitiken. Gjorda beräkningar visar att dessa företag betalar mer i skatter och avgifter än de gjorde 1982. Målet arbete åt alla kan aldrig nås om småföretagsamheten inte ges kraftigt förbättrade villkor. Moderata samlingspartiets förslag på dessa områden finns utvecklade i motion 1985/86:Sk351. 4.5 En växande servicesektor I anses det ofta att vi har haft en snabb tillväxt av sysselsättningen inom servicesektorn. Anledningen sägs vara den snabba utbyggnaden av den offentliga sektorn och då främst verksamheten inom kommuner och landsting. Den offentliga sysselsättningstillväxten sägs ha tryggat målet arbete åt alla. En jämförelse av utvecklingen i vårt land och den i t. ex. visar dock att servicesektorn har vuxit betydligt snabbare där. En större andel av arbetskraften är där sysselsatt inom service- och tjänsteyrken. Konkurrerande privat och offentlig serviceverksamhet har större förutsättningar att skapa fler arbetstillfällen jämfört med det system med starka offentliga monopol som tillämpas i . Konkurrens ökar variationen i serviceutbud till medborgarna och vidgar marknaderna för denna typ av företagande. Arbetstagarna får möjlighet att välja arbetsgivare inom de arbetsområden där det inte finns något alternativ till den enda offentliga arbetsgivaren. En sådan utveckling i vårt land innebär inte, som många föreställer sig, att den sociala tryggheten och servicen raseras. Tvärtom ges större förutsättningar att utveckla och förnya servicesektorn. Detta utvecklas närmare i motion 1985/86:Fi703 om tjänstesektorns förnyelse. 1** 1985186. 4.6 Rörlighet och arbete Mot. Flexibiliteten på arbetsmarknaden måste förbättras genom att enskilda människor stimuleras till ökad yrkesmässig och geografisk rörlighet. En faktor som hämmar rörligheten är de höga marginalskatterna. Bostadsmarknaden måste fungera bättre. De svårigheter som den underbara nattens avdragsbegränsningar medförde för småhusägarna är ett exempel på politiska beslut som minskat rörligheten och som måste undanröjas. Stela meritvärderingssystem, som utgör ett hinder för många kommunal- och landstingsanställda när de vill söka sig till en annan ort, måste också förändras. Ny teknik kommer att medföra omvälvande förändringar på många områden. Ett exempel är datatekniken. Datorer har passerat det stadium då de huvudsakligen kunde nyttjas för beräkningar eller för att lagra stora mängder standardiserade uppgifter. Tack vare en snabb utveckling av såväl själva utrustningen som programvaran är datorer alltmer arbetsverktyg, lika naturliga att nyttja som skrivmaskiner, ritbräden eller uppslagsböcker. Men datorn ger mycket mer än så. Den skapar nya arbetstillfällen. Den möjliggör också arbete med data som hämtas från olika platser över hela jorden. Detta innebär t. ex. att tillverkningsmaskiner i kan styras av operatörer i , som i sin tur utnyttjar en programvara från och en informationsdatabas i . För svensk del ställer denna utveckling stora krav på flexibilitet och anpassning. Datorisering får inte ses som en fara för sysselsättningen utan snarare som en förutsättning för ett vitalt och modernt näringsliv. Efter hand som allt fler kommer i direkt kontakt med datorer försvinner också en del av den tidigare manifesterade motviljan mot att arbeta med datorer som hjälpmedel. Många människor kommer att få arbetsuppgifter som gör att deras geografiska placering blir mindre betydelsefull. Detta öppnar möjligheter för fler människor att bo kvar i eller flytta tillbaka till glesbygdsområden. Om statsmakterna intar en positiv inställning till ny teknik och på olika sätt försöker underlätta dess nyttjande finns det i denna en väldig sysselsättningspotential, vilket visas av erfarenheterna från . Inom alla dessa ovan berörda områden krävs en målmedveten politik inriktad på att stimulera tillväxt, rörlighet och utveckling i stället för reglering, planering och centralstyrning. Det är enda vägen bort från en utveckling mot långsiktigt mycket hög arbetslöshet. Arbetsmarknadspolitiken skall i första hand vara ett hjälpmedel för enskilda individer. Dessa skall i varje situation ges bästa möjliga alternativ för att snabbt komma tillbaka i riktiga jobb. I motion 1985/86:A266 om anslagsfrågor inom verksamhetsområde berörs de 8 anslagsmässiga aspekterna, liksom vissa andra frågor. Det finns anledning att uppmärksamma de problem som A225 detaljstyrning av AMS å ena sidan och den nya målstyrningsstrategi som är under utveckling inom AMS å den andra ger upphov till. Ett första exempel på detta är den öppna konflikt i bedömningen av inriktningen på de sysselsättningsskapande åtgärderna som utvecklats mellan AMS och regeringen. Med stor sannolikhet kommer dessa problem att öka om inte och regeringens teknik för att styra AMS förändras. Det kan därför finnas skäl att redan kommande budgetår genomföra försök med nya principer för anslagsgivning till AMS inom vissa anslagsområden. Vi återkommer till denna fråga under 5.3 Sysselsättningsskapande åtgärder. 5.1 AMS och arbetsförmedling Moderata samlingspartiet har hävdat att det behövs en effektivisering av arbetsmarknadsverkets organisation. Den nya verksledningen har genomfört flera positiva förändringar. Men det räcker inte. Arbetsförmedlingsverksamheten måste ges förutsättningar för förbättrad service till de arbetssökande. Arbetsförmedlingsmonopolet bör därför upphävas. Därigenom öppnas vägen för alternativa arbetsförmedlingar även i privat regi. Den offentliga arbetsförmedlingen måste dock spela en dominerande roll också . Förmedlingen bör emellertid ges en från AMS fristående ställning. Detta ökar möjligheten för den offentliga förmedlingen att utveckla och anpassa sin service- och konkurrensförmåga. Den obligatoriska platsanmälan bör avskaffas. Länsarbetsnämndernas funktion kommer att förändras. Dessas viktigaste uppgift blir att som AMS regionala organ svara för upphandling av tjänster från offentliga och enskilda institutioner. En sådan organisation bör också innebära att byggarbetsnämnder och distriktsarbetsnämnder slutgiltigt kan avskaffas. Den centrala administrationen inom AMS bör kunna minskas kraftigt. Parterna på arbetsmarknaden dominerar , vilket visat sig medföra problem i flera avseenden. Framför allt öppnas möjligheterna att skyla över arbetslöshetsresultaten av för höga avtal med växande AMSinsatser. Parternas möjligheter att utöva inflytande och bidra med kunskaper och erfarenheter bör tryggas på annat sätt än genom direkt styrelserepresentation. Trots förbättrad arbetsförmedling kommer en del arbetssökande att ha svårigheter att finna arbete. Utbildning kan ofta radikalt förändra deras möjligheter. Det finns trots hög arbetslöshet en betydande brist på utbildad arbetskraft inom vissa områden. Därutöver ökar kraven på vidareutbildning för att de redan anställda skall kunna behålla sina arbeten. Utbildning måste därför vara arbetsmarknadspolitikens främsta medel . Tillgången på utbildad arbetskraft kommer att få ökad betydelse för företagens förmåga att växa och skapa fler arbetstillfällen. AMU:s nya organisation öppnar delvis vägen för förbättrad arbetsmarknadsutbildning. Regeringens sätt att Mot. genomföra organisationsförändringar inom AMU har emellertid allvarligt A225 försvårat den nya myndighetens möjligheter att starta sin verksamhet med full kraft . Detta kan komma att visa sig innebära allvarliga men för AMU:s framtida effektivitet.