mot · G902kr229 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86 :Kr229 m. fl. (fp) Kulturpolitiken Berättelserna om hur vår kultur har uppstått är många. Enligt en av dem rådde i begynnelsen kaotiska förhållanden på vår jord och människorna var råa och ociviliserade vildar. Då kom , son till musan och en trakisk flodgud, själv den förste diktaren och sångaren. Han hade fått lyran till skänks av själv och dessutom fått lyssna till sfärernas harmoni. Genom sin konst förädlade han människornas sinnen, skapade fred och endräkt. Han lärde dem odla jord, bygga hus och stifta lagar. Han bragte ordning i kaos och han lärde dem känna musikens makt. En annan antik berättelse, som följt oss , handlar om Guldåldern. Den stod skapelsen nära, och det gudomliga ljuset lyste ännu i människornas sinnen. Jorden var ett vänligt grönskande som beboddes av ett lyckligt herdefolk. Dessa herdar levde enkelt och förnöjsamt i samklang med naturen. De skötte sina sysslor, och när middagshettan dallrade över nejden kunde de dra sig nedåt floden och sträcka ut sig i skuggan av något stort träd. Kanske låg där ett avbrutet vasstrå, kanske försökte någon herde blåsa i det och härma naturens ljud, kanske föddes en melodi som lockade till dans, som fick ord - konsten var en del av vardagen, allas egendom och allas glädje. Ävlan, tävlan, avundsjuka, förtal, korruption och sociala skillnader var lika lite uppfunna som möda, stress och umbäranden - inte undra på att drömmen om varit en av mänsklighetens slitstarkaste. Dessa två i grunden skiljaktiga framställningar av mänsklighetens morgontimma har likväl en sak gemensam, nämligen föreställningen om ett naturligt samband mellan kulturen i samhälle och vardagsliv och kulturen i konsten. I Orfeusmyten går konsten före och driver fram civilisationen, i Guldåldersberättelserna är den ett naturligt utflöde av den sensuella glädje, moraliska renhet och förnöjsamma verksamhet som genomsyrade hela det arkadiska samhället, där arbetet ännu inte avsöndrats i en betungande bit för sig. Arbete, liv och konst blir alla likvärdiga uttryck för en kultur, som i sin tur lever genom dessa. Ingendera av de föreställningar som finns nedlagda i dessa myter har helt släppt sitt grepp om sinnena, tvärtom kan man än spåra dem i dagsdebatten, både som ideal och som förmodad historisk verklighet i ett förindustriellt samhälle. behövde ingen kulturpolitik, men i kommande svåra tider kände i varje fall de konstnärliga yrkesutövrarna djupt effekterna och bristerna i en sådan. Oberoende kulturskapare var endast ett fåtal välbeställda och högättade personer, och inte ens de kunde ostraffat gå emot härskares och religioners påbud. Övriga var hänvisade till välfilliga mecenaters godtycke, och genom kulturhistorien går en klagan över de materiella villkoren och bristen på uppskattning av god och äkta konst. Från renässanshumanisterna och är det ett axiom att fattigdomen är vitterhetens värsta fiende. Den tynger anden genom sina bekymmer och hindrar den från att lyfta sig, och skall man, som säger träla för ett uselt lif, så finns det föga tid och möjlighet till vitterlek. Kyrkan behövde musik för sina gudstjänster, furstarna för sina fester och andra evenemang, båda behövde arkitektur och bildkonst, men vem behövde litteraturen? Författare har alltid varit hälsosamt förvissade om sin betydelse, men det gällde att övertyga dem som satt på penningkistorna. går apologierna för diktkonsten och dess genrer som en röd tråd. Det är ett sorgligt faktum att många yttringar av kulturen varit tvungna att om och om igen bevisa sin nyttighet för samhälle och individer för att få möjlighet att existera. Inte heller detta historiska fenomen har upphört att göra sig påmint. Omsorgen om enskilda kulturskapares möjligheter att få utöva sin konst har under historiens gång varit en nyckfull form av kulturpolitik. Även 1986 är behovet av utbyggt stöd för de olika grupperna av kulturarbetare stort. Den ekonomiska otryggheten är större för dem än för kanske någon annan yrkesgrupp i samhället. har det skett en kraftig ökning av de statliga kulturanslagen. Enligt en översikt som inom utarbetats av kanslirådet ökade de samlade kulturanslagen från 250 milj. kr. /61 till 1 626 milj. kr. /86, allt penningvärde räknat. Denna utveckling har också medfört att statens stöd till konstnärerna har ökat, från 6,5 milj. kr. till 93 milj. kr. En närmare granskning av anslagsutvecklingen visar emellertid att just konstnärsstödet - som framför allt kommer de fria kulturarbetarna till del - beskriver en mindre gynnsam utveckling än de flesta andra sektorer på kulturområdet. steg anslaget till konstnärsstöd och de samlade kulturanslagen i samma takt. ökade de samlade kulturanslagen något snabbare än konstnärsstödet. har de samlade kulturanslagen fortsatt att stiga . Årets budgetförslag innebär en ökning med 210 milj. kr. eller jämfört med /81, fortfarande räknat penningvärde. Konstnärsstödet nådde sin högsta nivå /83, då det uppgick till 102,5 milj. kr. Därefter har det successivt minskat i värde och fortsätter att göra det också i årets budgetförslag. Minskningen /83 är ca 10 milj. kr. (Bild 1.) Detta är så mycket mera allvarligt, som konstnärernas ekonomiska situation fortsätter att vara prekär. Siffror som sammanställts av konstnärsnämnden ger vid handen att av ca tusen yrkesverksamma bildkonstnärer som var kvalificerade för grundersättning från hade en taxerad inkomst på . De scen- och tonkonstnärer som sökte bidrag från konstnärsnämnden redovisade något högre inkomster, men hade deklarerat för . Konstnärernas låga inkomster kombineras på ett olycksbådande sätt med hög arbetslöshet. Den har ökat kraftigt - och betydligt snabbare än för A-kassemedlemmar i allmänhet. var av medlemmarna i musikernas och teateranställdas A-kassor arbetslösa. Det är en så stor andel som genomsnittet för samtliga kassor. För musikernas och teateranställdas del fortsatte ökningen och låg högre än . För bild- och formkonstnärerna saknas motsvarande uppgifter, eftersom de i regel är fria yrkesutövare. (Bild 2.) Kulturarbetarförmedlingen uppger varje kvartal antalet inskrivna arbetssökande som inte fått jobb. /85 var genomsnittet ca 6 200. Drygt en fjärdedel av dem var scenkonstnärer, knappt en fjärdedel musiker och en femtedel bildkonstnärer. Parallellt härmed kan noteras att antalet beredskapsarbeten inom kultursektorn i det närmaste halverades under /85. har genom en skatterabatt ett extra tillskott getts av staten till heltidsarbetande löntagare. Men frilansande konstnärer och andra kulturarbetare ställdes vid sidan av detta. I årets budgetproposition görs inga försök att förbättra tryggheten för kulturarbetarna. Vi ser det därför som angeläget att också föreslå att på ett antal punkter statens stöd räknas upp för att bereda arbetsmöjligheter och förbättrad trygghet åt författare, konstnärer, tonsättare, musiker, dansare m. fl. före valet meddelade kulturministern att han träffat överenskommelse med om att förhandlingar mellan staten och hädanefter skulle ske beträffande biblioteksersättningen. I budgetpropositionen säger nu kulturministern att sådana förhandlingar pågår och att i avvaktan på resultatet av dessa bör medelsbehovet för biblioteksersättningen beräknas med utgångspunkt i nu gällande grundbelopp. Detta måste tolkas så att kulturministern avser att återkomma till med förslag om höjning av biblioteksersättningen. I anslutning till det kommer också möjligheter för riksdagsledamöterna att motionera med anledning av förslaget. För del avstår vi därför från att nu räkna upp biblioteksersättningen. Enligt förordningen (1976:504) om inkomstgarantier för konstnärer kan inkomstgaranti beviljas konstnärer som står för konstnärlig verksamhet av hög kvalitet och stor betydelse för svenskt kulturliv. Beslut om innehavare av inkomstgaranti fattas av regeringen efter gemensamt förslag av konstnärsnämnden och styrelsen för eller efter det att nämnden och fondstyrelsen beretts tillfälle att yttra sig. /86 finns 120 garantirum, vartill kommer fem som använts för att bereda ekonomisk trygghet åt personer som haft tidsbegränsade lärartjänster vid högre konstnärliga utbildningslinjer. Inkomstagarantin uppgår till fem gånger basbeloppet. Gällande avtrappningsregler innebär att de som har en taxerad årsinkomst på . inte får ut någon del av garantisumman. var det 31 innehavare av inkomstgaranti som inte fick ut någon del av garantisumman. 23 av dem har aldrig fått ut någonting. Genomsnittet för dem som fick ut någon del av garantin var . Det finns åtskilliga konstnärer som uppfyller kraven för att få inkomstgaranti och som också har ekonomiskt behov därav. aktualiseras inom nämnden ett flertal namn på väl förtjänta konstnärer. Det inkommer också skrivelser utifrån med förslag till innehavare av inkomstgaranti. Eftersom antalet garantirum är maximerat till 120, är det dock endast då någon av innehavarna avlider eller avsäger sig möjligt för konstnärsnämnden och författarfondens styrelse att föreslå regeringen att utse någon ny. Under /85 blev på så sätt fyra garantirum lediga. har i sina anslagsframställningar begärt att 20 nya garantirum inrättas. Krav härom har också framförts i riksdagsmotioner. Det är nu dags att förverkliga dessa önskemål. För konstnärernas egen del vore det dock bäst om ökningen skedde successivt. Som ett första steg bör tio nya garantirum inrättas /87 och därefter fem nya garantirum under vart och ett av budgetåren 1987/88 och 1988/89. För /87 beräknas merkostnaden för statsverket till 0,8 milj. kr. har uttalat sig för att en utställningsersättning skall införas. Vi menar att tiden nu är mogen för att införa en sådan ersättning. Ur ett statligt konstutställningsanslag skall ersättningar utbetalas direkt till konstnärer inom hela bild- och formområdet som ställer ut i eller konstförenings (allmän eller arbetsplats) regi eller annan seriös utställningsverksamhet och som kan dokumentera sitt konstnärskap genom seriös yrkesverksamhet. Då utställningsersättningen under sitt första skede kommer att ligga på en relativt låg nivå och då erfarenhet av systemets administration saknas, bör ersättningen begränsas till separatutställningar. Med detta menar vi utställningar där högst tre konstnärer deltar. Också ur konstnärernas synvinkel är denna begränsning försvarbar då det är vid separatutställningar som konstnären satsar mest arbete och har de största kostnaderna. Utställningsersättningen får inte förväxlas med visningsersättningen. Den senare infördes och innebär att bild- och formkonstnärer av statsmedel får ersättning för att deras verk i offentlig ägo visas för allmänheten. Dessa medel tillförs . Utställningsersättningen har, som framgår av vad ovan sagts, ett annat syfte. detta ändamål bör därför anvisas under ett särskilt anslag i statsbudgeten och ej ingå i bildkonstnärsfonden. Utställningsersättningen bör administreras av . Ansökan om ersättning inges av konstnär en gång som bestämmer. Till ansökan fogas intyg om utställningar samt dokumentation av stipulerade kvalifikationer. beräknar därefter ersättningens storlek. Utbetalningen sker sedan direkt till resp. konstnärer i förhållande till antalet utställningar och anslagets storlek. bör få i uppdrag att utarbeta närmare riktlinjer för verksamheten. Därvid bör tillses att hanteringen sker så enkelt och effektivt som möjligt. För de administrativa merkostnader som trots detta torde uppkomma bör konstnärsnämnden få disponera viss del av anslaget. Enligt uppgifter från KRO och beräknas antalet separatutställningar som kan förväntas bli ersättningsberättigade till omkring 3 000 . Vid en ersättning om . per utställning blir då årskostnaden 3 milj. kr. En högre ersättning per utställning än detta är dock motiverad. Vi föreslår därför att 5 milj. kr. avsätts för utställningsersättning enligt den modell vi här skisserat. Vi har tidigare i denna motion redovisat siffror, som först blivit tillgängliga, vilka ger vid handen att konstnärsstödet /83 minskat i värde. har tidigare, med utgångspunkt från andra siffror, i sin anslagsframställning påpekat samma förhållande. Det är nu viktigt att den trenden bryts. Flera av de förslag vi framlägger i denna motion är avsedda att bidra härtill. Genom utställningsersättningen skulle enligt vårt förslag bild- och formkonstnärerna tillföras 5 milj. kr. i nya medel. Vi föreslår dessutom att visningsersättningen (anslag F 6), som inte tillnärmelsevis kompenserats för inflationen, höjs med 2 milj. kr. utöver vad regeringen föreslår. Anslaget F 7 avser bidrag till konstnärer av olika slag. I skilda poster anvisas under detta anslag medel till författare, dramatiker, bild- och formkonstnärer, musikaliska upphovsmän samt scen- och formkonstnärer, musikaliska upphovsmän samt scen- och filmkonstnärer, musiker och sångare. Regeringens förslag innebär att anslaget räknas upp med . Vi finner detta helt otillräckligt och föreslår att anslaget höjs med 3,5 milj. kr. 2 milj. kr. av höjningen bör användas till en allmän ökning och fördelas i stort sett likformigt till de grupper det gäller. Med tanke på vårt förslag i en särskild motion att införa ersättning till musikaliska upphovsmän samt musiker och sångare för användning av noter och fonogram på bibliotek, föreslår vi att 1 milj. kr. anvisas som ökning av bidraget till scen- och filmkonstnärer och resterande 0,5 milj. kr. som ökning av anslaget till musiker och sångare. De sistnämnda får endast en mindre del av den föreslagna musikaliska biblioteksersättningen. Arbetssituationen för de musiker som ej är fast anställda är mycket bekymmersam. Musikinstitutionernas resurser för att utnyttja frilansmusiker har i de flesta fall krympt avsevärt. Bästa sättet att snabbt ge stöd åt fler produktioner med utnyttjande av svenska utövande musiker torde vara att öka Rikskonserters anslag för offentlig konsertverksamhet. Detta bör därför räknas upp med 2 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. I denna motion föreslår vi förstärkt stöd till de olika kategorierna av konstnärer och artister. Dansare och koreografer kan visserligen få del av inkomstgarantierna, men i övrigt är det svårt att hitta någon stödform som direkt ökar sysselsättningen för dessa betydelsefulla konstnärsgrupper. En väg att gå är att anknyta till roll som ett dansens kulturcentrum. är landets enda rikstäckande högskola med utbildning av danspedagoger, mimare och koreografer. Vi föreslår att får 1 milj. kr. för att förstärka sin verksamhet på i första hand följande fyra områden: fortbildning av dansare till pedagoger, föreställningsverksamhet inom koreograflinjen, förstärkning av ämnet scenisk framställning inom mimlinjen, besök av gästpedagoger. Detta skulle väsentligt öka möjligheterna för lärare, elever och gästdansare att anordna föreställningar och skapa förutsättningar för att ännu mer etablera sig som det kulturcentrum inom dansens område som högskolan är. Under hänvisning till det anförda hemställs 1. att till Inkomstgarantier för konstnärer för /87 anvisar . utöver vad regeringen har föreslagit, 2. att under ett nytt anslag under åttonde huvudtiteln till Utställningsersättning för /87 anvisar ett anslag av , 3. att till Visningsersättning åt bild- och formkonstnärer för /87 anvisar . utöver vad regeringen föreslagit, 4. att till Bidrag till konstnärer för /87 anvisar . utöver vad regeringen föreslagit, 5. att till Riks konsertverksamhet för /87 anvisar . utöver vad regeringen föreslagit, [6. att till Utbildning för kultur- och informationsyrken för anslagsposten för /87 anvisar . utöver vad regeringen föreslagit.1] () () () () () () () 1 1985/86: Ub524. Mkr Utvecklingen av de statliga kulturanslagen 1960/61-1985/86 penningvärde. (kulturen 1960/61, 1970/71, 1980/81 och 1985/86. Källa: Reformer och anslagsutveckling på kulturområdet 1960/61-1985186. totalt) 1985. 1 700 Kulturanslagen totalt: (vänstra skalan) I Konstnärsstöd: (högra skalan) 1 500 Allmän förvaltning på kulturområdet: (högra skalan) Konstnärsstödet nådde sin högsta nivå /83, vilket markerats med X på figuren. 1 400 1 300 i zuu (konstnärs stöd & allm. 1 100 förvaltning) Arbetslösa i musikernas och teateranställdas arbetslöshetskassor samt totalt i alla Mot. 1985/86 A-kassor 1970-1984. Källa: AMS.