mot · G902U211 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:U211 m. fl. Det svenska u-landsbiståndet är på väg att gröpas ur. Det gäller såväl storlek som innehåll. En sådan utveckling kan inte medverka till. I denna motion redovisar sina förslag för att säkra att av vår bruttonationalinkomst (BNI) avsätts för bistånd till de fattiga länderna. Vidare föreslås åtgärder för att detta bistånd i högre grad skall komma de fattigaste människorna i dessa länder till del. De anslag regeringen föreslår för bistånd uppgår inte till av BNI. 280 milj. kr. är nämligen överförda från förra årets anslag. De dubbelräknas alltså. Enligt mening innebär vårt åtagande om av BNI, att ett belopp av denna storlek skall avsättas som beslutsram för svenskt bistånd. Vi föreslår därför att anslaget ökas med 280 milj. kr. Det finns långsiktigt inget motsatsförhållande mellan kvalitet och kvantitet i u-landsbiståndet. Biståndets kvalitet behöver förbättras men det är inget argument för en lägre volym. I budgeten föreslås 400 milj. kr. stöder tanken på att avsätta medel för att stödja länder som genomför genomgripande förändringar av sin ekonomi och sin ekonomiska politik. Sådant stöd bör ges i internationellt samordnade former. Beräknade reservationer ger dock inte anledning att avsätta ytterligare medel till regeringens direkta förfogande för skuldavskrivningar. Av anslaget till betalningsbalansåtgärder återstår enligt SIDA medel som räcker för de behov som kan förutses för kommande budgetår. De stora reservationer som samlats under anslaget u-krediter ger anledning till viss omfördelning till mer omedelbara biståndsinsatser. Biståndet måste på effektivaste möjliga sätt nå ut till de fattigaste människorna. Det bör prövas hur vårt bistånd på ett bättre sätt än kan främja de uppsatta målen om resurstillväxt och demokratisk samhällsutveckling. Vårt bistånd bör inriktas på de fattigaste människorna i de fattigaste länderna. Det bör i första hand gå till landsbygdsutveckling, varigenom människors grundläggande behov tillgodoses. Det skall anpassas till de mottagande människornas kultur- och livsvillkor och på småskaliga projekt med anpassad teknik. En anpassning av biståndet till u-landskvinnornas förhållanden är ofta en förutsättning härför. Katastrofbiståndet är av största vikt för att förhindra katastrofer och lindra effekterna av inträffade sådana. föreslår en höjning av detta anslag. 1* 1985186.3 sami. Insatser för miljö, markvård och energi måste få stort utrymme och ett Mot. 1985/86 särskilt anslag härför inrättas. Ett nytt anslag för särskilda projekt bör inrättas för att möjliggöra speciella projekt och projekt med viss ämnesinriktning. Det bör kunna användas såväl för programländer som för andra . De ideella organisationerna har visat sig ofta ha lättare att nå ut till de människor som verkligen behöver hjälp. De har ofta en lokal kunskap som gör insatserna effektiva. Deras administration är liten, obyråkratisk och billig. En väsentligt ökad andel av biståndet bör kanaliseras genom frivilliga organisationer. De multinationella biståndsorganen har arbetat under kärva ekonomiska förutsättningar. bör i bl. a. opinionsbildande syfte öka sitt bidrag till , UNDP och UNHCR, vilka alla gör viktiga insatser i det internationella biståndsarbetet. I förhållande till regeringens förslag föreslår vi följande förändringar i anslagstilldelningen: Miljö, markvård och energi Ordet kris används allt oftare i debatten om utveckling och om u-landsbiståndet. Själva debatten har också vuxit i intensitet under 1980talet. Det gäller såväl i vårt eget land som ute i världen. Det finns inslag i denna debatt som präglas både av bristande förståelse, utpräglad svartsyn eller ren biståndsnegativism. Men på det stora hela rör det sig om en konstruktiv debatt grundad på en djup solidaritetskänsla. Mångfalden i debatten är uttryck för nytänkande och frihet från dogmer. Klyftan mellan rika och fattiga länder ökar. Den ekonomiska utvecklingen i många är mycket svag. Ofta håller den inte ens jämna steg med befolkningsutvecklingen. Orsakerna finns att hämta såväl i höjda oljepriser, sjunkande råvarupriser , alltmer omfattande protektionism och Mot. dramatiskt stegrade skuldbörda, som i felaktiga prioriteringar, flaskhalsar U211 och kapacitetsbrister, misslyckade utvecklingsprojekt och val av utvecklingshämmande politik i själva. Det finns ingen anledning att förneka att åtskilligt bistånd visat sig mindre lyckat i det sammanhang det satts in. Biståndsprojekt har inte sällan misslyckats eller givit dålig effekt till följd av dålig anpassning till miljön. Bistånd är så komplicerat att vissa misslyckanden inte kan undvikas. I en del fall har biståndsprojekt och biståndsstrategier t. o. m. ökat problem. Detta är dock inget argument för minskat bistånd, tvärtom, en uppfordran till ökade ansträngningar för ett bättre, effektivare och större bistånd. Vårt bistånd till kan aldrig bli mer än hjälp till självhjälp. Det skall vara ett bidrag till egna strävanden att skapa och frigöra de resurser, som människorna i dessa länder själva besitter. Endast genom en sådan inriktning kan klyftan mellan rika och fattiga överbryggas. Allt fler drar slutsatser av att det endast är deras eget arbete och val av utvecklingsfrämjande strategi som leder framåt. Vårt bistånd skall vara ett stöd i dessa ansträngningar. 1.1 Stagnation i världsekonomin har präglats av en utdragen stagnation i världsekonomin. Orsak har varit främst de omfattande oljeprishöjningarna och särskilt 1979. Dessa har drabbat de oljeimporterande särskilt hårt. Till detta kommer att i-länderna bedrivit en ekonomisk politik med starka handelsbegränsande åtgärder som slagit hårt mot både råvarupriser och övrig u-landsexport. För har det inneburit vikande exportmarknader, låg tillväxt i produktionen, försämrade bytesförhållanden, allt större betalningsunderskott, en svår knapphet på valutor och växande skuldproblem. sjunkande tillväxt har fortsatt även sedan i-ländernas ekonomier upplevt en viss uppgång. De oljeexporterande ländernas snabbt växande överskott placerades i stor utsträckning i den industrialiserade världens banker. Dessa blev på så sätt likvida som den ekonomiska nedgången gjorde det svårare för bankerna att finna lämpliga placeringsobjekt. Bankernas höga likviditet och flertalet stora lånebehov medförde att skulder och kom att öka mycket snabbt. överstiger samlade utlandsskuld och de årliga räntebetalningarna uppgår till . Höga realräntor, den länge mycket höga dollarkursen och stagnerande exportintäkter har lett till ett smärtsamt uppvaknande för alla som utnyttjade 1970-talets goda lånekonjunktur till att skuldsätta sig i stor omfattning. har en dramatisk nedgång skett i kreditgivningen till de fattiga Mot. Allt fler har hamnat i akuta betalningskriser och därmed U211 förlorat sin kreditvärdighet. En lång rad har tvingats till omförhandlingar av sina skulder. De mest omfattande skuldkonsolideringarna har gällt stater som t. ex. och . För de många små och fattigaste , särskilt de i , rör det sig om mindre skuldbelopp, men deras betalningssituation är än mer desperat. De är dessutom i stort behov av nya krediter och resurstillflöde. FN:s generalsekreterare gick så långt att han föreslog att lånen till de fattigaste länderna skulle avskrivas. Åtskilliga av programländer hör till denna grupp. De rika ländernas ekonomiska åtstramningspolitik har fått till följd att biståndet till de fattiga länderna har stagnerat. Trots löftena i FN ligger OECD-staternas bistånd kvar på en nivå av endast hälften av de 0,7 av BNP som utlovats. upprätthålls numera enligt DAC:s statistik endast av och . anges endast till . har även passerat det land som först nådde 1 %-målet. I takt med oljeländernas ökade problem har även OPEC-staternas bistånd minskat till nuvarande . och ligger enligt DAC på . Nog så avslöjande om verkligheten bakom parollerna om internationell solidaritet! Särskilt allvarligt är läget för många av de som valt att föra en starkt planerad och på importsubstitution inriktad ekonomi. Tillväxten har stagnerat. Försörjningen av den moderna sektorn med importerade insatsvaror, olja och reservdelar är hotad. Livsmedelsproduktionen har stagnerat, i många fall rent av sjunkit, till följd av en prispolitik som inte stimulerar jordbrukarnas produktion, stelbenta och ineffektiva distributionssystem och kraftigt övervärderade växelkurser samt en omfattande jordförstörelse. Resurskrävande och centraldirigerade planeringsapparater har vuxit upp som ofta snarare motverkar än främjar ekonomisk utveckling. Dessa förhållanden präglar i särskilt hög grad många av stater. visar i sin bok genvägar. Ett perspektiv på krisen och biståndet i är de afrikanska samhällena fortfarande i hög grad baserade på en på självhushåll inriktad småbrukarekonomi som är föga utvecklingsgenererande. De utvecklingsideologier och utvecklingsinstrument som valts har endast i ringa utsträckning kommit i kontakt med denna verklighet - och i dessa fall ofta verkat än mer utvecklingshämmande. De statsadministrationer som byggts upp har varit resurskonsumerande, men endast i ringa omfattning haft förmåga att åstadkomma en nationell resurstillväxt. 1.5 Befolkningsfrågan Mot. Den hållna om befolkningsfrågor i satte befolkningsutvecklingen i fokus. Det finns mer än 4 1/2 miljarder människor på vår jord. Fram , så länge som de barn som föds i vårt land kan förväntas leva, kommer jordens befolkning att växa till 10 miljarder - mer än en fördubbling av vår nuvarande befolkning på jorden. Och detta trots att befolkningspolitiska åtgärder på åtskilliga håll börjat ge resultat. Praktiskt taget hela denna befolkningsökning kommer att äga rum i de fattigaste länderna, de som saknar mat och skola för sina barn. befolkning kommer att växa från 3 1/2 till 8 1/2 miljarder. Under en mansålder kommer befolkning att nästan femdubblas. Livsmedelsproduktionen är otillräcklig i många för att förse den egna befolkningen med mat. Det finns länder vilkas livsmedelsproduktion totalt sett sjunker medan befolkningen ökar. Miljoner människor saknar tillgång till rent vatten. Öknarna breder ut sig bl. a. därför att en växande befolkning i tvingas avverka allt mer av träd och buskar som bränsle för sina hushållsgöromål. Landsbygdens oförmåga att föda och härbärgera den växande befolkningen leder till en urbanisering, som redan före utgången av detta sekel kommer att resultera i en rad befolkningsanhopningar på 20-30 miljoner människor, städer till namnet men inte till sin förmåga att ta hand om de människor som söker sin tillflykt där. Tusentals djur och växtarter hotas av förintelse och ekologerna varnar för de katastrofala effekter detta kan få. 1.6 Frihet, demokrati och mänskliga rättigheter Svält, misär, överbefolkning och hopplöshet ligger bakom de krig och oroligheter, de väldiga flyktingströmmar och det ökande antal militärkupper och diktaturer som präglar många . För totalitära regimer är det ofta en ursäkt för att förhala demokratisk utveckling och för att undertrycka mänskliga rättigheter. Enligt UNHCR finns det 12 miljoner flyktingar i världen, nästan alla i . Bara i beräknas det finnas mer än 5 milj. flyktingar. Då gäller det människor som lämnat sitt hemland. Alla de miljoner som på grund av förtryck, förföljelse och inbördes konflikter befinner sig inom de gränser som kolonialmakter drog upp , men långt från sin hemtrakt, är ändå oräknade. Det är en ödets ironi att några av världens fattigaste stater är de som på sitt territorium härbärgerar flest flyktingar i världen - i några fall över miljonen! Kampen för frihet och rättvisa i de fattiga länderna hotas om inte invånarna ges en dräglig tillvaro. Kampen för demokrati och mänskliga rättigheter hotas i länder som kommer att vara befolkade av tre eller fyra gånger så mångä människor som . 1** 1985186.3sami. 1.7 Torka och svält Mot. blev vi återigen på ett dramatiskt sätt uppmärksam- U211 made på hur utsatta människorna i de fattiga länderna är för katastrofer av olika slag. Naturkatastrofer förekommer ständigt. Översvämningar, torka, svält och ökenutbredning drabbar miljoner människor. Alltmer gör sig kunskapen gällande att många av dessa katastrofer är ett resultat av underutvecklingen själv, miljöförstörelse och överutnyttjande av naturresurser. Mänskliga åtgärder eller ännu oftare bristen på åtgärder ligger ofta bakom den väldiga omfattningen av katastrofer. Katastrofinsatser får långsiktig effekt endast om de inriktas på katastrofförebyggande åtgärder, främst på miljö- och naturresursområdet. En ökad medvetenhet råder om att kvinnornas medverkan är nödvändig om man skall lyckas öka jordbruks- och livsmedelsproduktion, minska analfabetism och införa primärhälsovård och familjeplanering i . Det har ofta visat sig vara svårt att nå ut till kvinnorna. Inte sällan har biståndsprojekt utformats så att just kvinnornas situation rent av försämrats. Kvinnobistånd måste utgöra en integrerad del av allt bistånd. Den tredje internationella kvinnokonferensen i blev ett stort steg framåt för strävandena att lyfta fram u-landskvinnans situation och hennes i många fall helt avgörande betydelse för människornas vardagstillvaro i . Det gäller i särskilt hög grad på landsbygden. En förbättring av kvinnornas förhållanden och ett stärkande av deras roll är inte minst viktig för u-landsbarnens ofta existenshotande tillvaro. I detta sammanhang är det glädjande att SIDA inför antog ett handlingsprogram för ett kvinnoinriktat bistånd. Det är väsentligt att detta får prägla bedömningen och utvecklandet av våra framtida biståndsprojekt. 1.9 Bistånd ger resultat Mot denna bakgrund finns det all anledning att framhålla att u-landsbistånd, inte minst i åtskilliga av de länder som erhållit svenskt bistånd, haft stor betydelse. Undervisning och hälsovård inkl. familjeplanering, har byggts ut och kommer betydligt större del av befolkningen till del. Vattenförsörjningen har förbättrats. Barnadödligheten har sänkts och medellivslängden har stigit. Det rör sig om insatser av omätliga mänskliga värden. Det skapar också mänskliga resurser av stor betydelse för framtida utveckling i många . 1.10 Utveckling och tillväxt Skillnaderna är mycket stora i förutsättningar för utveckling. Olika har valt olika utvecklingsstrategier. Vid sidan av de oljeexpor terande länderna är det framför allt de s. k. NIC-ländema, de 8 industrialiserade länderna, som kan visa upp en god ekonomisk utveckling. 1985/86 Av dessa har de på råvaruexport inriktade länderna, särskilt i , U211 dock drabbats hårt av sjunkande råvarupriser. De industrivaruproducerande länderna, främst i har trots tilltagande protektionism från de rika länderna, haft större framgångar. Särskilt de senaste NIC-länderna har genom sin exportinriktade och arbetskraftsintensiva industri och marknadsekonomiska inriktning skapat resurser för en snabb utveckling. Även om förutsättningarna är olika och ett u-lands utvecklingsmodell inte automatiskt kan övertas av ett annat ger detta ändå viktiga lärdomar för många av de fattigaste länderna där utvecklingen stagnerat eller vänts i tillbakagång. II Målen för vårt bistånd En enig riksdag har formulerat målen för den svenska biståndspolitiken som ovan: o ekonomisk och social utjämning o ekonomisk och politisk självständighet o demokratisk utveckling i mottagarländerna I åtskilliga fall är målen de varandras förutsättning, som framhållits senast i utrikesutskottets betänkande vårriksdagen 1985 är dessa mål vägledande för val av samarbetsländer och organisationer som förmedlar svenskt bistånd liksom för utformningen av bilaterala insatser. Vidare framhölls att målen bör ses som en enhet. Inget av dem bör ställas framför de övriga. Det finns emellertid mot bakgrund av utvecklingen i anledning att närmare pröva hur vårt bistånd på ett bättre sätt än kan främja målen resurstillväxt resp. demokratisk utveckling i mottagarländerna. I dessa avseenden tvingas vi nog konstatera att måluppfyllelsen i åtskilliga fall varit mycket ringa. Utöver de fyra huvudmålen för vårt bistånd är inriktningen att svenskt bistånd skall ges till de fattigaste människorna i de fattigaste länderna. Denna inriktning torde vara av grundläggande betydelse för den glädjande positiva syn som en stor majoritet av den svenska befolkningen trots åtstramningar ändå uppvisar. I debatten om vårt bistånd har påvisats att endast en liten del av biståndet verkligen når de fattigaste människorna. Det är en av de viktigaste anledningarna till varför effektiviteten i våra biståndsprojekt och biståndskanaler måste skärpas. Landsbygdsutveckling, kvinnoinriktat bistånd och bistånd som kanaliseras genom enskilda ideella organisationer är en inriktning som i högre grad tar sikte på de fattigaste människorna. Det finns anledning att även i detta sammanhang klargöra att bistånd är svårt och att tidsperspektivet inte får göras för kort. Katastrofbistånd går mest och direkt till de fattigaste. Men även bistånd som i ett första skede kan tyckas gynna bara de näst fattigaste eller kanske rent av medelklassen i kan på viss sikt komma att nå även de fattigaste med sina effekter. I en del fall kan det rent av vara en förutsättning för att åstadkomma den resurstillväxt som kan lyfta även de fattigaste människornas levnadsvillkor. Enprocentsnivån för det svenska u-landsbiståndet håller åter på att urgröpas! uppnådde som första land av BNI i bistånd /78 när tillträtt som biståndsminister. Efter det att den nytillträdda socialdemokratiska regeringen /84 och 1984/85 gjort ytterst beklagliga avsteg från fasthållandet av denna nivå, deklarerade regeringen att enprocentsnivån åter låg fast. Trots att det rått bred enighet i om enprocentsmålet visar sig regeringen nu med olika tekniska knep vilja hålla nere den faktiskt tillgängliga beslutsramen för bistånd /87. Enligt DAC-statistiken har biståndet i några länder utvecklats på följande sätt: Även om denna statistik inte ger ett exakt värde för biståndets storlek beroende bl. a. på beräkningsgrunder, utbetalningsterminer och reservationer av anslag, ger den ändå en fingervisning om att det svenska ulandsbiståndet till sitt innehåll är på väg att urholkas. En av de orsaker som bidrar till att biståndet inte når upp till den tänkta enprocentsnivån är att prognosen för BNI inte visat sig hålla. En annan är att reservationer från räknas in i enprocentsramen . Den senare effekten är ett avsiktligt och medvetet sätt att gröpa ur innehållet i biståndet och innebörden av vårt åtagande att ge av BNI som bistånd. Förslaget att till årets budget återföra ointecknade reservationsmedel från tidigare budgetår till ett belopp av 280 milj. kr. innebär att dessa pengar räknas av två gånger mot enprocentsnivån. Ointecknade reservationsmedel bör givetvis komma till del, även om det sker under ett senare budgetår. 1986/budget bör däremot tillföras ytterligare medel för att enprocentsnivån skall anses uppnådd. 280 milj. kr. bör således tillföras budgetposten C. Även förslaget att trots stora reservationer föreslå ytterligare 400 milj. kr. för posten betalningsbalansstöd innebär en uppenbar risk för att de medel som avses rymmas inom av BNI inte i full utsträckning kommer att nå . Vi gör den bedömningen att utvecklingen vad avser u-krediter visar att biståndsmedel tenderar att i stor utsträckning bli liggande som reservationer i stället för att sättas in där akuta behov föreligger, t. ex. inom landprogram och katastrofbistånd. Behovet av bistånd är ofantligt, mer . Enprocentsmålet utgör dock bara ett etappmål och en undre gräns som biståndet inte får underskrida. När vi fått bukt med obalansen i svensk ekonomi måste vi fortsätta att öka biståndet. På lång sikt bör av BNI utgöra ett mål för biståndets storlek. I debatten om biståndets volym har , inte minst som försvar Mot. för en sänkning, framhållits att biståndets innehåll är viktigare än dess volym. vänder sig bestämt mot resonemang om att det skulle råda något motsatsförhållande mellan att göra biståndet mer effektivt och att upprätthålla dess volym. Mot bakgrund av de enorma behov som föreligger är det uppenbart att ett u-landsbistånd motsvarande av BNI kan användas mer effektivt så att det i högre grad kan nå de fattigaste som vi vill bistå. Men det är inget argument för att minska biståndet. För bättre bistånd kan vi göra mer, men för mer bistånd kan vi alltid göra mer än för mindre bistånd. IV Demokrati och mänskliga rättigheter De flesta av jordens människor lever under ofrihet och diktatur - ja kanske fler än någonsin förut i världshistorien. Den enskilda människans rätt åsidosätts allt oftare i stater med politisk enpartiregim eller militär diktatur. Liberaler ser ett starkt samband mellan fred, frihet och rättvisa. Varaktig fred kan endast byggas på jämlika förhållanden mellan olika stater och på respekt för mänskliga rättigheter inom varje stat. Det gäller också uländerna. De inre konflikterna är starkast och den sociala och ekonomiska utvecklingen svagast i de länder där de mänskliga rättigheterna respekteras minst. Det behövs en ny internationalism där frihet från inhemskt våld och förtryck ges lika stor vikt som frigörelse från utländska kolonisatörer och imperiebyggare. Möjligheterna att göra sin stämma hörd och ha en avvikande uppfattning eller att kräva sin rätt att i allmänna och fria val utse sina ledare kan aldrig betecknas som lyx. Särskilt för de fattigaste grupperna som inte kan få sina krav uppmärksammade genom ekonomisk makt eller speciella kontakter är denna frihet en central fråga. För en fredlig utveckling i världen är det väsentligt att idéerna om folkstyre, allmän rösträtt och föreningsfrihet kan förverkligas. Demokratins genombrott kan inte komma som den lanserats. Att bygga upp en demokratisk stat är ett tålamodskrävande och mödosamt arbete. En demokratisk samhällsutveckling är en dynamisk process och fortgår . Det är dock möjligt att relativt snart se om ett land går en demokratisk utveckling till mötes eller om den utvecklar sig mot förtryck och/eller fåtalsvälde. Inställningen till de grundläggande mänskliga rättigheterna ger goda indikationer. Svenskt u-landsbistånd skall främja en demokratisk samhällsutveckling. Det är ett av de av i enighet fastställda biståndspolitiska målen. Det finns anledning att framhålla detta ytterligare . Det betyder inte att bistånd endast skall ges till färdiga demokratier - sådana är det ont om i tredje världen. Men svenska biståndsinsatser skall bidra till en demokratisk samhällsutveckling och till att mänskliga rättigheter respekteras. Biståndsinsatser som bl. a. bygger på en bred medverkan av de människor som direkt berörs, främst i landsbygdsutveckling, kan utformas på ett sådant sätt. I fråga om länderval måste ambitionen vara att i första hand eftersträva samarbete med sådana som visar att de bekänner sig till grundläggande mänskliga rättigheter och strävar mot demokrati. Svenskt bistånd går redan till svenska organisationer för att stärka frivilliga Detta bistånd bör ökas liksom insatser för att Mot. bygga upp fria massmedier i . Sådana insatser bidrar påtagligt till en U211 demokratisk samhällsutveckling och bör ökas. I arbetet på att främja en pluralistisk och demokratisk samhällsutveckling i tredje världen får de kunskaper det kontaktnät som de svenska politiska partierna har tas till vara. Stöd till organisationer eller politiska föreningar kan motverka fåtals- eller envälde. Erfarenheter från visar att detta kan vara en framkomlig väg. Frågan bör därför prövas om bistånd till bl. a. politiska organisationer via t. ex. riksdagspartierna närstående stiftelser kan ges. Sådana insatser bör naturligtvis stå i samklang med den övriga svenska biståndspolitiken. V Bistånd för utveckling Vårt bistånd är endast en del av våra samlade relationer med . För de fattigaste är det en mycket viktig del, varigenom de får tillgång till de resurser med vilka en ekonomisk utveckling kan komma i gång. De fattigaste länderna har en mycket liten andel av världshandeln och har ett skriande behov av nya resurser.