mot · G902So467 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86 :So467 () Minskningen av antalet vårdplatser inom den psykiatriska vården Enligt en rapport från räknar man där med att ha tömt institutionerna för psykiskt sjuka, utvecklingsstörda och gamla och placerat alla patienter ute i samhället i egna bostäder. Ingen människa med ansvar för sina medmänniskor önskar att någon, när det inte är oundgähgligen nödvändigt, skall spärras in på stora opersonliga institutioner. Moderata samlingspartiet har i olika sammanhang föreslagit hemvård, hemsjukvård och praktiska lösningar, så att alla som så önskade kunde stanna kvar i sitt eget hem längre än vad samhället i gemen ansåg möjligt. Det är självklart att arbetet på detta skall fortsätta med god utbildning av hemsjukvårds- och hemtjänstpersonal, anpassning av bostäder till individuella behov, larmanordningar kopplade till personal dygnet runt även för dem som bor i glesbygd, tillgängliga akutsjukhus (vi har varnat för nedläggning av fungerande enheter) m. m. för att göra det tryggt och bekvämt för dem som kan och önskar stanna kvar i sin bostad. Vad vi emellertid värnat om är valfriheten. Det måste finnas alternativ. Den framtidsbild som framkallar är skrämmande. Kan på den korta tid som återstår bygga det antal anpassade lägenheter som kommer att behövas? Kommer det att finnas personal, välutbildad och väl skickad att ta hand om alla dessa människor med så olika behov och krav? Visserligen blir landets yngre pensionärer en allt friskare grupp, men den stora gruppen blir 80-90-åringar och däröver av vilka många kommer att behöva hjälp dygnet om - eller åtminstone passning. Den personalen finns ju inte , även om alla som arbetar inom institutionerna skulle gå ut. Framför allt saknas personal med nödvändig kunskap och önskvärd inställning, dvs. respekt för mottagarens integritet och absoluta rätt att bestämma över sig själv och sitt. I en tidigare motion hänvisade vi till en rapport från hemservicen i , vilken med all önskvärd tydlighet visar bristerna i detta hänseende. har vi 385 000 människor som är . Det är då institutionsberoendet ökar markant. De som är tillbringar på sjukhus eller sjukhem. Om man nu lägger ned sjukhusen, skall då alla dessa vårdas hemma? Om man bara ser till , dvs. social hemhjälp, kostar den samhället , och trots att stora ansträngningar görs för att bygga ut den minskar det totala antalet hjälpta både i absolut tal och relativt som antalet platser på institutioner också minskar. Delegationen för social forskning, finns därför en risk för social misär bland de äldre och/eller att de anhöriga får ta på sig större uppgifter , oavsett den offentliga politiken på området (). Var femte äldre har hemtjänst , men av dessa förbrukar över hälften av timmarna. Man måste ha personlig erfarenhet som anhörig för att förstå vad det innebär att leva tillsammans med en sjuk, hjälplös anhörig. En senildement, som gör natten till dag, går ut och försvinner och måste sökas av polis, glömmer att klä sig, att gå på toaletten , är ovarsam med tändstickor, kräver ständig uppmärksamhet. Mannen/hustrun får aldrig sova. Vad erbjuds som hjälp? Dagcentral en eller ? Det finns många exempel på att den friske dött före den sjuke av överansträngning. Detta , innan samhället utmönstrat institutionerna. Det finns inte någon given plats för senildementa. Familjernas räddning kan ibland vara att den gamla bryter lårbenshalsen och då måste tas in och sedan är inne i vårdmaskineriet. Men det kan ta . Dagvården skall naturligtvis utvecklas, de anhöriga ges stöd och hjälp att förstå vad som händer. En undersökning på visar just sorg, oro och samvetsförebråelser hos anhöriga till senildementa. Det viktigaste är att det finns alternativ, avpassade efter individuella förhållanden för såväl den sjuke som de anhöriga. En medelålders kvinna, som drabbats av förlamning i ena sidan efter en hjärnblödning, skickas hem till mannen, som har ett krävande yrke. I månader kommer han för sent till arbetet därför att inte kommer och hustrun inte kan lämnas ensam. En kvinna - också med ett krävande yrkesarbete - har sprungit hem, rädd för hur hon skulle finna sin man som är rörelsehindrad och totalt hjälplös. Han kan inte få tillräckligt med hjälp av hemtjänst eller hemsjukvård. läggs det alltför tunga bördor på de anhöriga. förslag har ännu inte behandlats av regeringen och förelagts . Men även om skulle komma till en acceptabel lösning av problemen med ersättning och rätt till ledighet, måste den enskilde ha full frihet att välja. Den rätten skall även en gammal pensionär ha. De psykiskt sjuka, som skall ges en ny tillvaro ute i samhället, är i många fall helt utan möjligheter att ta itu med dagliga problem. Passiviseringen inom institutionerna kan ha gått långt. Det är möjligt att detta kan tränas bort, men vem står beredd att göra det? Det allra viktigaste är emellertid att byråkraterna glömt varför patienten var på sjukhus. Han är sjuk, måste ha vård av psykiatriskt skolad personal, av läkare. Han kan behöva tryggheten av ett sjukhem med mat, medicin, sysselsättning, folk omkring sig som förstår vad han lider av, vet varför han uppträder som han gör. Precis som när det gäller de senildementa orkar inte familjerna med de sjuka ständigt. Det finns dessutom inga vuxna hemma om dagarna. Vid behandlingen av omsorgslagen i socialutskottet reserverade sig de moderata ledamöterna till förmån för större varsamhet med nedläggningen av befintliga institutioner. Inte heller på detta område finns färdiga, tillförlitliga alternativ. DSF visar också i ett projekt den livslånga konflikten för föräldrar med förståndshandikappade barn. Det är begripligt att sjukvårdande myndigheter med hjälp av SPRI1 söker lösningar på kostnads- och köproblemen, bl. a. mot bakgrund av att personalen inom sjukvården fördubblats medan antalet behandlade patienter inte ökat alls. Kostnaderna springer upp till oerhörda summor. Det är ändå märkligt att en trend att alla skall ut från institutionerna kan slå så fort och så starkt. Förklaringen måste ligga i att administratörerna fått råda och inte de som har hand om den sjukvårdande verksamheten. Administratörerna har haft ett budgetmål, inte ett sjukvårdsmål. Innan det blir för sent och den aningslösa grymhet som ligger i det föreslagna systemet skördat alltför många offer, måste politiker och administratörer tillsammans med den sjukvårdande personalen göra det bästa av det som finns och bygga upp ett system där alla varianter, hela skalan från öppenvård till omhändertagande, finns tillgänglig. Här kan enskilda initiativ lösa många svåra problem (se motion 1985/86:So206 m. Moderata samlingspartiet anser att ålderdomshemmen skall finnas kvar i modern form. Det beslut som togs av om bostäder för äldre och handikappade ger nu kommunerna möjlighet att ge de gamla hemmen en bättre standard. Den ensamme gamle skall inte tvingas att bo kvar i sin bostad om han/hon inte vill, utan skall ha rätt till helinackordering, eget rum, bad och kokmöjligheter. Isoleringen blir mindre i ett ålderdomshem än i de stora servicehusen. Skräcken för långtidsvården var, och är på sina håll, fortfarande berättigad. Patienterna har inte inflytande över sin situation. Förtroendenämnderna har tydligen inte heller blivit till det stöd man väntat sig. MBL tar över patienternas önskningar, personalomsättningen är stor, även om Hudiksvallsmodellen vinner terräng. Det är emellertid fel att utdöma de slutna långtidssjukhusen. De måste reformeras inifrån och ut i stället, särskilt med tanke på de många ensamma. Visst är det tryggt och bra med nattpatruller som tittar in och ger en tablett eller en spruta, men natten är lång för den ensamma sjuke, som inte har någon att kalla på. De danska plejehemmen kunde stå som förebild för omändring av befintliga sjukhus. Till dem kunde också patienter tas in när anhöriga skulle ha ledigt, eller när det är brist på personal i öppen vård. Moderata samlingspartiet vill på det bestämdaste varna för en avveckling av institutionsvården innan garantier skapats för att den öppna vården står beredd att ta emot dem som efterfrågar den och för att - som så ofta skett tidigare - inte kunna erbjuda alternativ, inom sluten vård för dem som önskar och behöver den. Med stöd av det anförda hemställs 1. att sorn sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att hejda den pågående minskningen av antalet institutions- och sjukhusanknutna vårdplatser inom psykiatrisk vård, omsorg och äldrevård i avvaktan på att annan tillfredsställande vård kan garanteras patienterna, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att de negativa följder som minskningen av antalet i yrkande 1 nämnda vårdplatser åstadkommit bör undersökas och göras till föremål för positiva åtgärder.