mot · G902A225 · 1986-01-23 00:00:00 — nya frihet att upphandla utbildning måste användas till att ge andra utbildningsanordnare möjligheter att verka inom arbetsmarknadspolitikens utbildningsverksamhet. Det finns utrymme för direkta privatiseringar på detta område i takt med att den återkommande utbildningens betydelse växer. Detta kan öppna nya vägar för finansiering av verksamheten. AMU kan ytterligare frikopplas från den traditionella arbetsmarknadspolitiska inriktningen. Beredskapsarbete är inte något kraftfullt arbetsmarknadspolitiskt instrument, eftersom traditionella offentliga beredskapsarbeten mycket sällan leder till fasta anställningar. Men likväl är beredskapsarbeten viktiga för en del arbetslösa. De får möjlighet att hålla kvar en social och yrkesmässig kontakt med arbetslivet som alternativ till långvarig öppen arbetslöshet. Beredskapsarbeten kan vara ett sätt att bevara människors förmåga att fungera på arbetsmarknaden. Satsningen på beredskapsarbeten i arbetsmarknadspolitiken måste emellertid begränsas till förmån för andra metoder som underlättar för de arbetslösa att få arbete i det privata näringslivet. Huvuddelen av de resurser som avsätts för sysselsättningsskapande åtgärder skall därför inriktas mot denna sektor på arbetsmarknaden. Som tidigare nämnts föreligger det risker för effektivitetshämmande konflikter om inte grundprinciperna för anslagsgivning till AMS och AMS-styrelsens egen policy för att styra arbetsmarknadsverket harmonierar med varandra. Den nu pågående diskussionen om rekryteringsstödets framtid är ett exempel på en sådan konflikt. För att ge större förutsättningar för AMS ledning att fullfölja ambitionerna att effektivisera arbetsmarknadsverket bör därför en ny anslagsteknik tillämpas för anslaget för sysselsättningsskapande åtgärder fr.o.m. kommande budgetår. För att tillåta större flexibilitet i sammansättningen av de faktiska insatserna bör därför AMS ledning inom ramen för av formulerade mål och generella regler få möjlighet att disponera ett sammanhållet anslag. Detaljerna i förslaget redovisas i motion 1985/86:A266 angående anslag för /87 till AMS. AMS-ledningen skall disponera anslagna medel så att den av angivna sysselsättningsvolymen uppkommer. Åtgärderna skall i första hand inriktas mot näringslivet och ge resultat i form av faktiska anställningar som överskrider av totala antalet anvisningar. Ingen enskild åtgärd får ha längre varaktighetstid än och den maximala bidragsnivån får inte överstiga av lönekostnaden. Preliminära resultat i form av kostnader och placeringar i varaktiga anställningar skall redovisas för i samband med arbetsmarknadsverkets anslagsframställning för /89 för att ge möjlighet att utvärdera försöksverk Detta skulle t. ex. innebära att AMS ges utrymme för fortsatt Mot. 1985/86 användning av rekryteringsstödet om villkoret med kraftigt ökat placerings- A225 resultat uppnås. Det är nödvändigt att det finns en väl fungerande arbetslöshetsförsäkring som ger den enskilde ekonomisk trygghet av temporär arbetslöshet. Dagens arbetslöshetsförsäkring fyller inte de krav som måste ställas. Den har alltmer förlorat sin karaktär av försäkring. Den andel av utbetalningarna som sker med offentliga medel har successivt ökat och uppgår nu till . Därav svarar arbetsmarknadsavgiften för . Resterande del bekostas med budgetmedel. Egenavgifterna är, med få undantag, närmast försumbara för kassornas medlemmar. Genomsnittet ligger på ca /månad, ett belopp som också är avdragsgillt. En avsevärd del av de arbetslösa är över huvud taget inte ersättningsberättigade från någon arbetslöshetskassa. En del av dessa får kontant arbetsmarknadsstöd (KAS), /dag. Andra får ingen ersättning alls. Det kontanta stödet till arbetslösa, arbetslöshetsförsäkring, KAS och utbildningsbidrag upptar en allt större del av statens kostnader för arbetsmarknadspolitiken. Andelen har ökat från /77 till innevarande budgetår. Det har uttryckts farhågor för att andelen under nästa budgetår kommer att stiga till . Enligt den princip som fastslagits av skall en försäkrad vid arbetslöshet få en dagpennning som motsvarar av den tidigare inkomsten. Det nuvarande systemet innebär emellertid att stora grupper har en lägre kompensationsgrad. Med den av regeringen föreslagna maximala dagpenningen, /dag, får enbart de som tjänar /månad full kompensation. Det är därför inte förvånande att regeringens förslag mött kraftig kritik från flera fackliga organisationer. Med tanke på den stora andelen fasta utgifter och hushållens små besparingar, inte minst vad gäller flertalet barnfamiljer, är det förståeligt att löntagarna önskar sig ett bättre skydd. Arbetslöshetsförsäkringens konstruktion och de låga ersättningsnivåerna har otvivelaktigt medverkat till den kraftiga ökningen av socialbidragstagare. Den återkommande kritiken mot arbetslöshetsförsäkringen och urholkningen av det ekonomiska skyddet visar på det nuvarande systemets brister. Som vi har framhållit är det angeläget att skapa raka rör mellan parternas förhandlingsbord och utgifterna för att bekämpa arbetslösheten. En genomgripande reformering av arbetslöshetsersättningen är därför nödvändig. Staten får och kan emellertid inte frånsäga sig det sociala ansvaret för dem som utan egen förskyllan drabbas av arbetslöshet. kan staten inte heller ensidigt bära kostnaderna för ett ständigt växande försäkringsskydd som till stor del förorsakas av återkommande för höga löneavtal. bör en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring införas, som ger en garanterad grundtrygghet. Härutöver bör möjligheter skapas för frivilliga Mot. 1985/86 tilläggsförsäkringar, som i sin helhet finansieras i den ordning som arbets- A225 marknadens parter kan komma att avtala, eller med medlemsavgifter. Som ett första steg i en reformering av systemet bör den offentliga finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen fastställas till . Därigenom krävs inte någon höjning av arbetsmarknadsavgiften. Den av regeringen tillsatta utredningen om arbetslöshetsförsäkringen bör utvidgas till en parlamentarisk utredning med uppdrag att utreda den av oss föreslagna försäkringskonstruktionen. Med hänsyn till den urholkning av försäkringsskyddet som skett är det emellertid nödvändigt att i avvaktan på en bättre fungerande försäkring höja dagpenningnivån. Med tanke på det stora budgetunderskottet och utvecklingen på arbetsmarknaden är det emellertid inom ramen för det nuvarande systemet inte möjligt att tillgodose kraven på en högre dagpenning än den regeringen föreslår. Än mindre är det möjligt att fullt ut kompensera arbetslösa i högre inkomstskikt. Det är därför önskvärt att arbetsmarknadens parter redan nu börjar ta större ansvar för arbetslöshetsförsäkringen. Enligt uttalande från bl. a. LO kan man tänka sig att avstå löneutrymme för att förbättra de arbetslösas situation. Det bör därför vara naturligt att frågan blir föremål för förhandlingar mellan parterna. Detta bör underlättas genom att i stället för att, som , fastställa högsta tillåtna dagpenning fastställer den statsbidragsgrundande dagpenningen. Arbetslöshetskassorna kan då ges möjlighet att betala ut en förhöjd dagpenning - en tilläggsförsäkring. Denna kan finansieras antingen på sätt som parterna på arbetsmarknaden kommer överens om eller genom medlemsavgifter. Detta förutsätter bl. a. att 17 § lagen om arbetslöshetsförsäkring (1973:370) ändras, liksom statsbidragsreglerna. Regeringen bör skyndsamt lägga förslag om detta. Ett exempel på effekterna av en sådan förändring redovisas i tabell 3 nedan. Siffrorna är endast en ungefärlig skattning av det genomsnittliga utfallet. Tilläggsdagpenning genomsnitt kr. Den statsbidragsgrundande dagpenningen bör således fastställas till . 6 Ungdomarnas arbetsmarknad Mot. Ungdomarnas svårigheter på arbetsmarknaden har stått i centrum för den arbetsmarknadspolitiska debatten . Förutom att ungdomen i högre grad än andra grupper påverkas av problemen på arbetsmarknaden försvåras dess möjligheter att få arbete av de många hinder som skapats genom löneavtal och nya lagar . Bristerna i den nuvarande praktiska yrkesutbildningen är också en viktig orsak till ungdomarnas arbetsmarknadsproblem. Den höga ungdomsarbetslösheten har i sin tur lett till en flora av arbetsmarknadspolitiska särlösningar med syfte att på konstlad väg skapa jobb. Dessa har samordnats dåligt, vilket medfört mycket varierande villkor för olika ålderskategorier ungdomar. Ett beklagligt resultat är att andra ungdomar drabbats av arbetslöshet i än större utsträckning, eftersom deras arbetsmöjligheter tagits över av konstlade ungdomsjobb. De växande AMS-programmen har, trots mycket höga kostnader, varit i stort sett verkningslösa. Ungdomslagen medför t.o. m. direkt negativa effekter genom att stora grupper ungdomar har avskärmats från den reguljära arbetsmarknaden och låsts in i jobb inom den offentliga sektorn. Med allt fler ungdomar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder har antalet möten mellan ungdomar och företag på den riktiga arbetsmarknaden minskat. Detta är allvarligt, eftersom ungdomarna är särskilt beroende av ett stort antal kontakter för att komma in på den reguljära arbetsmarknaden. Erfarenheterna visar att ungdomars arbetslöshet normalt är kortvarig och att de unga är rörliga och därför kan utnyttja vikariat och tillfälliga jobb som en effektiv språngbräda in i arbetslivet. Arbetsmarknadspolitiken bör därför ge möjlighet till ett stort antal möten mellan ungdomar och tänkbara arbetsgivare. Att placera de arbetslösa ungdomarna i den offentliga sektorn motverkar direkt detta syfte. Regeringen har, trots stora ansträngningar att påverka avtalsrörelserna, varit helt passiv bl. a. i sin egen roll som arbetsgivare när det gäller att få arbetsmarknadens parter att avtala om realistiska ingångslöner för ungdom. Regeringens ointresse är djupt beklagligt, eftersom just de höga ingångslönerna är en viktig orsak till den trendmässigt stigande ungdomsarbetslösheten. Ungdomars möjlighet att få jobb underlättas om det finns möjlighet till provanställning. En utvidgad provanställningsrätt för ungdomar bör därför genomföras. Den praktiska yrkesutbildningen är viktig för att ge ungdomarna fotfäste på arbetsmarknaden. Moderata samlingspartiet har försökt övertyga framför allt socialdemokraterna och LO om fördelarna med en utbyggd lärlingsutbildning. Resultatet är det arbete som bedrivs inom den s. k. . Vi vill understryka vikten av att den förestående reformeringen av den praktiska yrkesutbildningen genomförs enligt de riktlinjer vi förordat i samband med våra förslag om en utbyggd lärlingsutbildning. Regeringens politik mot ungdomsarbetslösheten, vilken bygger på massiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder i den offentliga sektorn, måste ändras. Ungdomslagen har tillämpats . Erfarenheterna visar att många av de negativa konsekvenser som vi varnade för har blivit verklighet. Den ensidiga inriktningen på den offentliga sektorn ger ungdomarna erfarenheter från en begränsad del av arbetsmarknaden som inte heller kan förväntas växa . Ungdomarna utnyttjas framför allt av landsting och kommuner som gratis arbetskraft med resultat att riktiga arbetstillfällen slås ut. Inlåsningseffekter och därav förlängd tid i arbetslöshet utanför den reguljära arbetsmarknaden är en annan allvarlig effekt av lagen, vilket förklaras av att ungdomslagen i stort sett generellt använts som första i stället för sista åtgärd för att ge ungdomarna sysselsättning. I föregående års partimotion om arbetsmarknadspolitiken (1984/85:900) redovisade vi resultaten av de utvärderingar av ungdomslagen som regeringen lät genomföra på initiativ. Redan då fanns fullgoda skäl att föreslå genomgripande förändringar men regeringen stod passiv. har förflutit utan att åtgärder har vidtagits från regeringens sida. Problemen kvarstår och fördjupas. De erkänns nu också av dem som tidigare i det längsta försökt förneka dem. Enligt vår mening bör lagen om ungdomslag därför upphävas fr. o. m. . 6.2 Utbildning och arbetspraktik för ungdomar Det nuvarande systemet med ungdomslag bör ersättas med en ny form för ungdomsinsatser som bygger på en vidareutveckling av de positiva erfarenheterna från det kommunala uppföljningsansvaret för 16- och 17-åringar (redovisat i motion 1985/86:Ub833) och som undanröjer de negativa effekterna av ungdomslagen. Den form för ungdomsinsatser som vi föreslår skall inom en och samma organisation kunna fylla flera uppgifter. Ungdomar med bristande förkunskaper för gymnasiestudier skall kunna få kompletterande utbildning. Dessutom skall ungdomar med önskan att komma ut på arbetsmarknaden kunna få stöd och hjälp. Denna arbetspraktik skall kunna erbjudas som en sista utväg. Syftet med arbetspraktik för ungdom är att minska ungdomarnas tid i arbetslöshet utanför den reguljära arbetsmarknaden - och därmed antalet ungdomar i AMS-åtgärder - genom att de snabbare får riktiga jobb i första hand inom näringslivet. De första åtgärderna för att hjälpa arbetslösa ungdomar skall vara att stimulera dessa till att skaffa sig utbildning som gör dem mera attraktiva på arbetsmarknaden. Detta kan ske genom gymnasiestudier, bl. a. i lärlingsutbildning, eller andra utbildningsformer. Våra förslag i detta avseende utvecklas närmare i motion 1985/86:Ub833. De övriga bör efter hand få mer och mer intensifierad arbetsförmedlingshjälp. Om de har varit arbetslösa bör de normalt erbjudas en arbetspraktikplats. De kan normalt ha denna och skall stå till arbetsmarknadens förfogande och söka arbete. Arbetspraktikplatserna skall i första hand placeras i det privata näringsli- A225 Först som sista alternativ får kommunala platser arrangeras. Statens bidrag till kommunerna bör utformas på liknande sätt som gällande statsbidrag till det kommunala uppföljningsansvaret. Det bör läggas på en sådan nivå att dagersättningen till 18- och 19-åringarna blir högre än för 16och 17-åringarna. Statsbidragsreglerna bör också utformas så att det blir möjligt för parterna på arbetsmarknaden att träffa avtal för ersättning till ungdomar i arbetspraktik på ungefär samma villkor som gäller i nuvarande avtal för ungdomar i ungdomsplatser. För de ungdomar som efter en första period av arbetspraktik inte lyckas få arbete skall individuella planer innehållande intensifierad arbetsförmedling, kompletterande utbildning och möjligheter till ytterligare arbetspraktikperioder upprättas. I normala fall bör de först efter en ny aktiv sökperiod efter arbete kunna få en ny arbetspraktikplats. Handikapp av olika slag är av sådan karaktär att arbete på den öppna arbetsmarknaden inte är möjligt. I sådana fall skall de handikappade erhålla ett väl avpassat stöd. Målet måste vara att ge de arbetshandikappade möjligheter till arbetsvillkor som så nära som möjligt ansluter till dem på den reguljära arbetsmarknaden. Offentliga medel är nödvändiga för att detta mål skall kunna nås. De arbetshandikappades situation på arbetsmarknaden är speciell av flera anledningar. De påverkas kraftigare än andra grupper av skiftningar i konjunkturerna. En hög och varaktig efterfrågan på arbetskraft ger dem däremot betydligt större möjligheter att göra sig gällande på arbetsmarknaden. Trots stora statliga insatser, som för innevarande budgetår belöper sig till , står många människor med handikapp utanför arbetsmarknaden. De statliga insatserna består av i huvudsak arbetshjälpmedel, lönebidrag och skyddad anställning. Härtill kommer de kommunala åtgärderna. Utöver detta satsar statsmakterna avsevärda resurser på bl. a. förtidspensioner. Det är enligt vår mening möjligt att åstadkomma ökat utrymme för arbetsplacering av handikappade som står utanför arbetsmarknaden genom en annan och mer rättvis fördelning av resurserna. Insatserna måste då differentieras med hänsyn till arten och svårighetsgraden av olika handikapp. Ett vidareutvecklat lönebidragssystem kan bereda fler arbetshandikappade arbete på vanliga arbetsplatser. Den förändring av lönebidragssystemet som skedde 1984 var ett steg i rätt riktning, men den ger inte tillräckliga möjligheter till individuell anpassning. Vi har i tidigare motioner föreslagit att lönebidraget skall göras mer Mot. 1985/86 flexibelt. Bidraget bör kunna varieras beroende på hur den handikappades arbetsförmåga utvecklas och skall kunna utgå så länge den handikappade är anställd. Även höga lönebidrag blir billigare än en anställning i Samhällsföretag, som den handikappades sociala situation i regel främjas av att vara på en vanlig arbetsplats. utgår ett 90-procentigt lönebidrag till allmännyttiga organisationer och ett 100-procentigt bidrag till statliga myndigheter. Lönebidragens utformning bör, enligt vår mening, vara oberoende av vem som är arbetsgivare. Det måste också kunna utgå till arbetsgivare med färre än fem anställda. Handikappade ungdomars situation måste särskilt uppmärksammas. betänkande visar bl. a. att alltför många handikappade ungdomar har tvingats acceptera förtidspensionering vid unga år på grund av brister i stödregler och dålig samordning mellan skola och andra myndigheter. Såväl ur de enskilda ungdomarnas som ur samhällsekonomisk synvinkel finns det skäl att försöka göra det möjligt för fler att komma ut på den reguljära arbetsmarknaden. Till gruppen arbetshandikappade räknas ett stort antal missbrukare även inom Samhällsföretag. Stödet till missbrukare bör alltid utgå från det övergripande målet att bryta missbruket. Att missbrukarna får arbete är väsentligt för en rehabilitering. Arbetsuppgifter och ekonomiska villkor måste utformas med hänsyn till den enskilde missbrukarens förmåga och situation. För att de olika åtgärderna för att hjälpa missbrukarna skall få en individuell utformning bör kommunernas socialtjänst ta det övergripande ansvaret. Anställning i Samhällsföretag är den dyraste formen av handikappsysselsättning. Den måste därför förbehållas dem som på grund av svåra handikapp har stort behov av de särskilda resurser som Samhällsföretag har. Det finns en risk att Samhällsföretags dubbla målsättning - att ge arbete åt arbetshandikappade och agera företagsekonomiskt - leder till att Samhällsföretag vid sin rekrytering inte prioriterar gravt handikappade i den utsträckning som vore önskvärt. För att understödja en utslussning från Samhällsföretag till den öppna arbetsmarknaden eller till lönebidragsplatser bör anställningen vid Samhällsföretag bli föremål för regelbunden prövning. En intern undersökning inom Samhällsföretag visar att en betydande del av de anställda skulle föredra ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Ett speciellt problem vid utslussning är dock att det nuvarande riksavtalet för löner inte tar hänsyn till den lönespännvidd som finns på den öppna marknaden mellan olika geografiska områden. Detta leder till att en del yrkeskategorier på vissa orter kan vara bättre betalda på Samhällsföretag än på andra företag. Detta försvårar utslussningen till den öppna arbetsmarknaden. Avtalet bör därför revideras. Genom en ökad genomströmning kan fler gravt handikappade beredas plats Mot. 1985/86 inom Samhällsföretag. som ansträngningar görs för att slussa ut fler från Samhällsföretag bör den centrala administrationen kunna minska. För den kvarvarande verksamheten vid Samhällsföretag är det väsentligt att man prövar nya driftsformer för verkstäderna, t. ex. ett ökat antal inbyggda verkstäder, dvs. verkstäder som tillhör Samhällsföretag men som är lokaliserade hos ett vanligt företag. Detta förbättrar de handikappades kontakter med vanliga arbetsplatser. I motionen framläggs förslag som föranleder författningsändringar. Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående förutsättningarna för ökad sysselsättning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för arbetsmarknadspolitiken, 3. att beslutar att ändra lagen (1935:113) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling, så att enskilda arbetsförmedlingar kan etableras, 4. att beslutar att avskaffa lagen (1976:157) om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen fr. o. m. , 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om arbetsmarknadsutbildningens framtida utveckling, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om sysselsättningsskapande åtgärder, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om villkoren för statsbidrag till beredskapsarbeten i offentlig sektor, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om längden på beredskapsarbete inom offentlig sektor, 9. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1973:350) om arbetslöshetsförsäkring i enlighet med vad som i motionen anförts, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om förutsättningarna för ökad sysselsättning för ungdom, 11. att beslutar att upphäva lagen (1983:1070) om ungdomslag fr. o. m. , 12. att hos regeringen begär förslag till arbetspraktik för ungdom i enlighet med vad som i motionen anförts, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. motionen anförts om riktlinjer för främjande av handikappades A225 sysselsättning. L. () i () ()