mot · G902Fi219 · 1986-01-27 00:00:00 — m. fl. (fp) Den ekonomiska politiken 1985/86 Fi219-222 Högkonjunkturen fortsatte men uppvisade vissa trötthetstecken. Avmattningen av världskonjunkturen blev emellertid mindre påfallande än vad man tidigare väntade speciellt synes utvecklingen ha blivit bättre. Och även i ökade tillväxten på nytt . 1986, kan mot den här bakgrunden, förväntas bli ett än vad som tidigare antogs och tillväxten i produktion och världshandel kommer att ske i ungefär samma takt, eller i något långsammare takt än . För totalt beräknas BNP stiga med . Utvecklingen i är liksom tidigare ett osäkert kort. Den amerikanska administrationens ekonomiska antaganden innehåller förutsägelsen att BNP skall stiga och att arbetslösheten skall stanna vid . finns bedömare i som anser denna prognos alltför optimistisk. Såväl investeringar som sparande kan förväntas bli lägre i än och det grundläggande problem som skapas av de stora underskotten i den federala budgeten och i handelsbalansen kvarstår. Den fallande dollarkursen och de aktuella förslagen i den amerikanska kongressen om långsiktiga nedskärningar i de federala utgifterna liksom den föreslagna skattereformen kan dock få positiva verkningar på ekonomi. Osäkerheten kvarstår emellertid på viktiga punkter. betalningsbalans situation är alltjämt en negativ faktor. Om de förslag om protektionistiska åtgärder som framlagts i och andra industriländer skulle förverkligas blir resultatet ytterligare en försämring för . På kort sikt kan den nuvarande utvecklingen mot en lägre dollarkurs (.) och ett sjunkande råoljepris (25 $/fat) förutses fortsätta. Dessa förändringar kan på kort sikt lämna positiva bidrag till utvecklingen av världsekonomin med klara genomslag på vår egen ekonomi. En något mera expansiv politik i skulle ytterligare förstärka denna utveckling. Kritik av regeringens finansplan Den ekonomisk-politiska analysen i årets finansplan innebär en stark prioritering av målet ekonomisk tillväxt. Tillväxt är nödvändig, sägs det, för 1 1985186.3 sami. att kunna uppnå alla centrala mål som full sysselsättning, ökade realinkoms- Mot. ter, låga prisstegringar, bättre fördelning m. fl. Vi delar helt denna bedöm- Fi219 Desto mera beklagligt anser vi det vara att den ekonomiska politik som regeringen föreslår helt saknar inslag som skulle medverka till denna nödvändiga tillväxt. Regeringens prognos innebär att tillväxten i blir blygsamma . Detta är i själva verket den lägsta nivån bland jämförbara industriländer och avsevärt lägre än i våra nordiska grannländer. Vi återkommer nedan med ett samlat program med tillväxtbefrämjande åtgärder. I finansplanen poängteras också att tillväxten borde komma från investerings- och exportsidan. Så kommer emellertid inte att vara fallet att döma av de siffror som presenteras i den preliminära nationalbudgeten. Enligt prognoserna ökar bruttoinvesteringarna nästan inte alls, trots att en uppräkning gjorts från decemberprognos, som uppvisade en minskning. Den presenterade prognosen från pekar också på en minskning av industriinvesteringarna liksom de totala privata bruttoinvesteringarna. Vi saknar möjlighet att självständigt bedöma vilka av dessa prognoser som är mest trovärdiga - det väsentliga är emellertid att regeringens egen analys visar att investeringsutvecklingen är för dålig som man avstår från förslag som skulle kunna medföra en förbättring. Vad beträffar utvecklingen av utrikeshandeln framgår av försörjningsbalansen att exportökningen väntas bli mindre än importökningen. står att läsa i avsnittet om vägen mot balans att exporten måste öka snabbare än importen, vilket alltså emellertid inte kommer att vara fallet. Utvecklingen av utrikeshandeln döljer i själva verket betydande problem. I finansplanen redovisas visserligen en minskning av bytesbalansunderskottet från ca till ett underskott på ca . Denna förbättring beror emellertid helt och hållet på tillfälliga faktorer, främst sjunkande dollarkurs och sjunkande oljepriser. Den samlade effekten av dessa bägge faktorer blir en förbättring på ca , alltså mer än hela den beräknade minskningen av bytesbalansunderskottet. Om man studerar utvecklingen av handelsbalansen för varor exkl. oljeprodukter erhålls följande bild . Export, mdr kr Import, mdr kr Netto, mdr kr Det framgår av tabellen att överskottet i denna handel har sjunkit med , om regeringens prognos är någorlunda korrekt. Det är en effekt av vår försämrade konkurrenskraft. Det framgår av den preliminära nationalbudgeten att svenskt näringsliv har förlorat marknadsandelar både utomlands och på den svenska hemmamarknaden . Problemen inom utrikeshandeln hänger ihop med den snabbare pris- och Mot. löneutvecklingen i jämfört med omvärlden. har varit mellan än i våra viktigaste konkurrentländer. Inflationen i har visserligen minskat men detta har också skett i utlandet, på grund av den sjunkande dollarkursen och sjunkande råvarupriser. hade den högsta inflationen bland industriländerna (med undantag för ), och även om prognosen skulle infrias kommer det bara i blygsam utsträckning att förbättra vårt läge. I nationalbudgeten redovisas hur mycket av prisstegringarna som orsakas av inhemska faktorer och hur mycket som kommer från utlandet. Följande bild framkommer för utvecklingen . (under loppet av året) Som framgår är den klart viktigaste orsaken till att inflationen har minskat under 1984-1985 att det internationella bidraget har minskat. De inhemskt orsakade prisstegringarna har legat på samma, eller högre, nivå som . Regeringens inflationsbekämpning har med andra ord inte varit särskilt framgångsrik. De mål för prisstegringarna som tidigare sattes upp överskreds både 1984 och 1985 med . Prognosen förefaller mer realistisk, men den är fortfarande alltför hög. I flera viktiga konkurrentländer väntas priserna inte stiga med . Pris- och kostnadsökningarna beror till stor del på löneutvecklingen. Lönerna svarar för av nationalinkomsten. I kalkylerna har regeringen utgått från en lönekostnadsökning på i genomsnitt , vilket sägs motsvara effekten av redan träffade avtal och viss löneglidning. Det framgår också av finansplanen att effekterna av detta s. k. överhäng innebär att vår utlandskonkurrerande industri kommer att fortsätta att förlora marknadsandelar även . Under förra årets valrörelse pekade vi från på just detta problem. Socialdemokraterna vågade då emellertid inte kännas vid detta faktum, utan lät påskina att en socialdemokratisk politik skulle innebära att större utrymme för lönestegringar fanns. Vi anser att regeringen därmed medverkat till att försvåra förutsättningarna för ett lågt avtal. Det framgår också att varje lönekostnadsökning som överstiger detta överhäng kommer att medföra högre inflation . Regeringen önskar som tidigare nämnts att tillväxten främst skall komma från investeringar och nettoexport. Enligt prognoserna kommer i stället merparten från konsumtionen, och särskilt från den kommunala konsumtionen. Både privat och offentlig konsumtion väntas öka med och den kommunala konsumtionen beräknas stiga med . 1 långtidsutredning - det alternativ som även socialdemokraterna 1* 1985186. ställt sig bakom-var en av förutsättningarna för en utveckling mot balans att Mot. 1985/86 den kommunala konsumtionen inte tilläts öka . faktiska utvecklingen har emellertid varit mer än dubbelt så hög, vilket alltså väntas vara fallet även 1986. Följande tabell visar den s. k. underliggande volymökningen i kommunsektorn . Den faktiska siffran för är lägre, men detta beror på att kommunala arbetsmarknadspolitiska åtgärder minskade . förutses inga förändringar i dessa, varför den underliggande ökningstakten också överensstämmer med den faktiska prognosen. har pekat på det problem denna alltför snabba ökning inom kommunsektorn medför. Vi har också förespråkat åtgärder för att komma till rätta med problemet, dvs. indragningar av statsbidragen till kommunerna. Så sent som under förra årets valrörelse förnekade emellertid socialdemokraterna att det behövdes några åtgärder av detta slag. föreslås emellertid ett antal besparingar på statsbidragen till kommunerna. Totalt handlar det om ca i minskade statsbidrag , och det nämns också att ytterligare indragningar kan krävas för att dämpa den kommunala konsumtionsökningen till . Enligt vår uppfattning skulle förslag om minskningar i statsbidragen till kommunerna ha lagts . Då skulle nämligen utvecklingen ha kunnat påverkas. Detta är nu . Vi anser också att den nu presenterade storleken på indragningarna är alltför blygsam samt att den görs på ett felaktigt sätt. Vi återkommer till detta i redovisningen av vårt budgetalternativ. I regeringens budgetförslag beräknas underskottet till ca för /87. Det är en minskning med ca i förhållande till den nu aktuella prognosen för innevarande budgetår 1985/86. Denna prognos innebär en väsentlig minskning av underskottet i förhållande till vad som angavs i budgetpropositionen 1985, då underskottet beräknades till . Flela denna förbättring beror emellertid på lägre internationella räntor och högre skatteinkomster på grund av de alltför stora löneökningarna 1984 och 1985. Inkomsterna beräknas i själva verket 1985/86 bli större än vad som beräknades i budgeten 1985. Utgifterna beräknas också bli större, med , och nettot blir således en saldoförbättring på . Denna förbättring är emellertid på lång sikt negativ och innebär ytterligare förluster av konkurrenskraft och marknadsandelar. I finansplanen karaktäriseras utvecklingen med orden försämrade tillväxtförutsättningar. I budgetpropositionen finns skrivningar om behovet av ett ökat samförstånd om den ekonomiska politiken hos alla grupper i samhället. något oklart vad detta uttryck syftar på, men finansministern har 4 medverkat i en rapport utgiven av arbetarrörelsens nordiska samarbetskom- Mot. mitté, , där en s. k. förhandlad inkomstpolitik föreslås. Vi har i Fi219 annat sammanhang tagit klart avstånd från en sådan utveckling. stället att regeringens bidrag till en framgångsrik pris- och löneutveckling främst ligger i att föra en så stram finanspolitik att ambitiösa inflationsmål kan få trovärdighet. Även i övrigt bör regeringen inrikta politiken på att skapa gynnsamma förutsättningar för en dämpad pris- och löneutveckling. I finansplanen återfinns nu skrivningar som tyder på att socialdemokraterna har en ambition att låta en successivt växande del av det totala sparandet i landet ske som kollektivt sparande. avvisar en sådan ambition. Enligt vår uppfattning bör i stället politiken inriktas på att skapa ett positivt och växande enskilt sparande, dvs. ett frivilligt sparande hos enskilda människor. En nödvändig förutsättning för detta är en ekonomisk politik som ger utrymme för reallönestegringar, låg inflation och hög sysselsättning. Regeringen säger själv att dess politik skulle medföra en oförändrad nivå för den öppna arbetslösheten. Det betyder i själva verket att vi riskerar att gå in i en kommande konjunkturavmattning med ett väsentligt sämre arbetsmarknadsläge än . Vi återkommer till detta i vår partimotion om arbetsmarknadspolitiken. Många av de problem som regeringen analyserar bottnar i den låga tillväxttakten i svensk ekonomi. Vi kommer i det följande att beskriva hur en ekonomisk politik skulle se ut som medverkar till en bättre tillväxt och som stimulerar de välståndsbildande krafterna i samhället. Budgetunderskottet som andel av BNP förutses bli . Det är en remarkabel nedgång /83 då det uppgick till av BNP. Vi skall i det följande översiktligt söka belysa vad som ligger bakom denna förbättring. I detta syfte har vi gjort två jämförelser. Vi har analyserat dels förändringarna mellan utfallet i budgeten för /83 och det nu framlagda budgetförslaget /87, dels skillnaderna mellan detta budgetförslag och det långtidsbudget beräknade utfallet för /87. Med hjälp av dessa jämförelser har vi sökt få en uppfattning om vad som orsakat minskningar av underskottet. Budgetunderskottet 1982/83 uppgick, som nämnts, till av BNP. långtidsbudget (LB 83) beräknades underskottet för /87 ligga kvar på samma nivå. Långtidsbudgeternas kalkyler sker i princip utifrån förutsättningen att inga nya beslut fattas. Skattesatser och utgiftsprogram förutsätts med andra ord ligga fast. Även om budgetunderskottet som andel av BNP alltså var detsamma skilde sig de ingående komponenterna, dvs. inkomster och utgifter, en hel del. Detta framgår av nedanstående tabell där också uppgifterna för det nu aktuella budgetförslaget tagits med (BP 86). Inkomster och utgifter som andel av BNP, % Mot. 1986/87 enl. LB 83 1986/87 enl. BP 86 (Det kan nämnas att man långtidsbudget beräknade BNP 1986/87 till medan den nu beräknas bli .) Låt oss först granska inkomstsidan något närmare. Som framgår av tabellen har statens inkomster ökat med mellan 1982/83 och 1986/87. långtidsbudget räknade man däremot med en minskning på lika mycket. Jämfört med 1982/83 är det alltså fråga om en inkomstförstärkning, uttryckt i 1986/priser, på ca och jämfört med långtidsbudgeten på nästan . Denna inkomstförstärkning beror till endast ringa del på att BNP ökat snabbare än beräknat. I huvudsak måste den hänföras till skattehöjningar och andra inkomstförstärkningar. Att man i långtidsbudgeten kalkylerat med en minskad BNP-andel beror bl. a. på att man där inte räknar med några justeringar av olika styckskatter (på t. ex. olja, bensin, sprit och tobak). Dessas andel av BNP kommer då att minska över tiden. Att dessa skatter i praktiken justerats med jämna mellanrum förklarar emellertid inte hela inkomstförstärkningen. Bakom den ligger också åtskilliga andra skattehöjningar som bidragit till en skärpning av det totala skattetrycket. Låt oss så övergå till utgiftssidan. Utgifterna exkl. räntor har som andel av BNP minskat från till , alltså med eller, i 1986/priser, ca . En stor andel av denna minskning, cirka två tredjedelar, förutsågs i långtidsbudgeten. Den största enskilda posten i den redan då förutsedda minskningen på utgiftssidan är reduktionen av industristöd och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den förklarar mer än hälften av minskningen, eller . Resten av den förutsedda utgiftsminskningen beror bl. a. på demografiska faktorer och på att många utgiftsposter inte ökar i takt med BNP. Det sistnämnda förhållandet leder till att de som andel av BNP minskar när BNP ökar realt sett. Bland de demografiska faktorerna kan nämnas minskningen av antalet skolungdomar och av antalet pensionärer som står utanför ATP. Jämfört med 1982/budget utgör den uteblivna kompensationen till pensionärerna för devalveringseffekten en besparing på ca . I långtidsbudgeten är denna besparing emellertid beaktad. Den minskade utgiftsandelen i årets budgetförslag jämfört med långtidsbudget beror framför allt på utflyttningen ur budgeten av bostadslånen och av finansieringen av vissa investeringar i affärsverken, främst . Det är alltså inte besparingar i samhällsekonomisk mening utan en bokföringsfråga (i varje fall i ett mer kortsiktigt perspektiv). budgeteffekten av dessa förändringar beräknas till ca . Statsskuldsräntorna har som andel av BNP ökat obetydligt jämfört med Fi219 1982/83 och blivit betydligt mindre än i långtidsbudgeten. Budgetunderskottet har alltså minskat mellan budgetåren 1982/83 och 1986/87. Uttryckt i 1986/priser motsvarar det ca . Grovt sett beror denna budgetförstärkning på följande faktorer: o Skattehöjningar, ca , o Minskade industrisubventioner, ca , o Minskade pensioner, ca . o Minskade utgifter som hänger samman med demografiska och andra faktorer, ca , o Utflyttning av vissa poster ur budgeten, ca . Från det skall dras den ökade budgetbelastning som ökade statsskuldsräntor innebär, ca . Utöver dessa större förändringar i budgeten har en rad mindre förskjutningar givetvis skett. Vissa besparingar har gjorts och utgiftsökningar tillkommit. I budgetgranskningen varje höst har många krav på ökade utgifter tillbakavisats. Omprioriteringar och en hård budgetgranskning är naturliga inslag i budgetprocessen, men detta gnetande förklarar inte den minskning av budgetunderskottet som ägt rum. Det är främst två slag av politiska beslut som verksamt har bidragit till minskningen av budgetunderskottet: o skatteskärpningar, o utflyttning av utgifter ur statsbudgeten (utan att utgifterna i sig minskat). Det är nödvändigt att ytterligare minska budgetunderskottet. Skattehöjningar är inte längre möjliga, en uppfattning som regeringen numera tycks dela. Då återstår bara att dra ned på utgifterna. I viss mån har den vägen beträtts i årets budgetförslag och det är välkommet. Enligt vår uppfattning borde det ha skett . De ekonomiska utsikterna hade då varit ljusare. Den ekonomiska tillväxten i förutses i finansplanen bli . Det är en lägre tillväxt än vad som förutses i något annat viktigt industriland. Självfallet är prognoser osäkra. Det kan för enskilda länder bli förskjutningar både uppåt och nedåt. Det finns emellertid ingen grund för att tro att utvecklingen skulle komma att avvika väsentligt från vad som förutses. Regeringens förklaring till den låga tillväxten är att nettoexporten förutses utvecklas svagt . Till stor del torde detta få hänföras till att prisoch kostnadsutvecklingen ännu inte har anpassats ned till de nivåer som gäller i vår omvärld. (Finansplanen s. Med hänsyn till att regeringen i finansplanen inte kalkylerat med några avtalsmässiga löneökningar utöver dem som är en följd av avtal får prognosen för konkurrenskraftsutvecklingen närmast betraktas som 1 * * 1985/86. Med större löneökningar kan bidraget från nettoexporten alltså Mot. komma att bli lägre än vad finansplanen räknar med. Självfallet kan det Fi219 komma att balanseras av andra faktorer, t. ex. dollar- och oljeprisutvecklingen. Det är emellertid faktorer som ligger utanför svensk kontroll. En förutsättning för att det skall bli möjligt att höja den materiella standarden för de många människorna i är att den kaka växer som alla skall dela på. Kraven på standardhöjningar ljuder allt högre från allt fler grupper. Det är inte svårt att förstå denna önskan stagnation eller rent av minskning av köpkraften. Men det är också nödvändigt att klargöra de ekonomiska sambanden och villkoren för att deras önskan skall kunna uppfyllas. Det är inte möjligt att genom omfördelning av inkomster uppnå något påtagligt standardlyft för de breda folklagren. Ett enkelt räkneexempel kan illustrera detta. Om alla inkomsttagare med inkomster . avstår hela sin disponibla inkomst från den del av inkomsten som ligger över denna nivå ger det kanske ett par miljarder kronor. Utslaget på alla övriga inkomsttagare i skulle det ge några hundralappar per person. är det uppenbart att de höginkomsttagare som fick avstå en del av sin inkomst skulle ändra sitt beteende. Varför skulle de försöka arbeta ihop en inkomst om de inte fick behålla något av den? Effekterna på samhällsekonomin skulle bli negativa, till allas nackdel, också deras som i förstone blivit några hundralappar rikare. Livskvalitet, välfärd, välbefinnande är inte bara en fråga om pengar. Det handlar om mycket som vi inte fångar in i bruttonationalprodukten. Det kan t. o. m. tänkas att faktorer ibland bidrar till att höja BNP men sänka livskvaliteten. När vi eftersträvar en ökad ekonomisk tillväxt, mätt som en ökning av BNP, är det givetvis nödvändigt att väga in också sådana hänsyn. Ett exempel är olika slag av miljörestriktioner, både vad gäller den yttre fysiska miljön och vad gäller arbetsmiljön. Man bör emellertid inte heller överdriva motsättningarna mellan tillväxt- och miljömål. Åtskilliga investeringar som leder till högre produktion ge en bättre miljö. Det är angeläget att den ekonomiska tillväxten i kan höjas. En ökad tillväxt kan aldrig kommenderas fram genom politiska beslut. Ytterst beror den på enskilda människors initiativ, driftighet, kreativitet, risktagande, sparande och arbetsvilja. Men den ekonomiska politiken bidrar i hög grad till att skapa den miljö som utgör förutsättningen för den ekonomiska tillväxten. Den ekonomiska politiken kan formas så att den hämmar ett sådant beteende som kan ge ökad ekonomisk tillväxt och den kan formas så att den uppmuntrar ett sådant beteende. I den ekonomiska debatten ställs ofta fördelningsmål mot tillväxtmål. En sådan motsättning kan möjligen föreligga i ett mycket kort perspektiv, eller om man formulerar de fördelningspolitiska målen på ett extremt sätt. I övrigt är den enligt vår uppfattning falsk. Tillväxt förutsätter rörelse och dynamik i ekonomin. Individer och företag gör upprepade försök, en del lyckas och andra misslyckas. Det ekonomiska utfallet för dem som lyckas måste med nödvändighet bli bättre än för dem som misslyckas. Däri ligger en del av drivfjädern bakom arbetet och Om man försöker komma bort från alla sådana skillnader Mot. 1985/86 kommer tillväxten att hämmas. Dynamik och tillväxt i ekonomin förutsätter alltså att man accepterar skillnader i utfall för individer och företag. Men tillväxten gör det också möjligt för alla att få en högre standard. Det är inte bara de driftiga, kreativa och arbetsamma som tjänar på att kakan blir större - det gör alla. Om man med fördelningspolitiska mål har ambitionen inte bara att utjämna standarden utan också att höja den för alla är alltså ekonomisk tillväxt en viktig förutsättning för en framgångsrik fördelningspolitik. I ett kortare perspektiv kan man därför också få ge avkall på fördelningspolitiska ambitioner i meningen utjämningsambitioner för att i ett längre perspektiv nå fördelningspolitiska mål i meningen en högre standard för alla. Vi noterar med tillfredsställelse att regeringen i finansplanen antyder ett likartat synsätt. Regeringen framhåller (s. 6) att kampen för en rättvisare fördelning måste intensifieras. På främjas såväl sysselsättning som en stigande levnadsstandard för hela befolkningen främst av en gynnsam ekonomisk utveckling med hög tillväxt, stigande efterfrågan på arbetskraft och låg inflation. Ökade ekonomiska resurser skulle också göra det möjligt att förbättra den sociala välfärden. Kampen för full sysselsättning och en rimlig försörjning genom eget arbete måste stå i centrum för vår strävan efter en rättvis fördelning av levnadsstandarden. Regeringen har också på ett allmänt plan angivit vissa förutsättningar för en högre tillväxt. Man betonar betydelsen av bevarad och förbättrad konkurrenskraft, av låga pris- och kostnadsökningar, större flexibilitet på arbetsmarknaden, förbättrat utbildningssystem, förstärkta insatser för forskning och utveckling, ökad effektivitet inom den offentliga sektorn, ökad konkurrens och minskad byråkrati i olika sektorer samt en förändring av skattesystemet i mer tillväxtbefrämjande riktning. Det stannar emellertid vid allmänna resonemang - resonemang i vilka vi kan instämma. I det följande skall närmare utvecklas vilka åtgärder vi anser nödvändiga för att skapa ett mer tillväxtfrämjande klimat i svensk ekonomi. Vi har tidigare framhållit att ekonomisk tillväxt inte kan kommenderas fram genom politiska beslut utan ytterst beror på enskilda människors initiativ, kreativitet, risktagande, företagsamhet och arbetsvilja. Det innebär också att ekonomisk tillväxt bäst främjas i ett ekonomiskt system som bygger på decentraliserat beslutsfattande. Det är ute i företagen och av enskilda människor de avgörande besluten fattas. Marknadsekonomin är det oöverträffade sättet att ta till vara den skaparlust, arbetsvilja och kompetens som finns spridd bland miljontals enskilda människor och företag. Genom politiska beslut kan marknadsekonomins funktionsmöjligheter både förbättras och försämras. Vissa institutioner och regler kan gjuta olja i maskineriet, andra hälla grus i det. Till de förra hör t. ex. köplagen och komkurrenslagen, till de senare prisregleringslagen och valutalagen. Det är angeläget att undanröja sådana institutioner och regleringar som huvudsakli gen har negativt inflytande på marknadsekonomins funktionsmöjligheter. Ett decentraliserat ekonomiskt system förutsätter ett fungerande signal- Fi219