mot · G902ub567 · 1986-01-24 00:00:00 — Per m. fl. Högskolans avbyråkratisering och tillträdessystem 1985/86 Ub567572 Universiteten genomgick en förändring som har kommit att allvarligt äventyra den avancerade kunskapsutvecklingen. I stället för att vara fria centra för inhämtning och upptäckter av nya kunskaper har universiteten förvandlats till högre yrkesskolor med syfte att tillgodose ett av politiker och planerare fastlagt arbetsmarknadsbehov. I annat sammanhang föreslår vi att universiteten ges nya möjligheter att återskapa vitaliteten och dynamiken. a. föreslår vi att linjesystemet på det filosofiska fakultetsområdet ersätts med ett studiesystem där de studerande själva bygger upp utbildningen efter egna önskemål. En sådan förändring innebär - förutom att ämnenas ställning stärks - att byråkratiseringen motverkas. Utöver sådana övergripande förändringar finns det enligt vår mening skäl att närmare diskutera de konkreta byråkratiseringsproblem som universiteten och högskolorna kämpar med. Universiteten och högskolorna har drabbats hårt av den allmänna byråkratiseringen i samhället. Härtill kommer de mer specifika effekterna av högskolereform. Flera undersökningar har belyst byråkratiseringstendenserna. Ett gemensamt och - såvitt bekant - oomtvistat resultat är att den tid som åtgår för administrativt arbete ökat markant. Det har medfört att antalet administrativa tjänster ökat som den tid den utbildande och forskande personalen tvingas att avsätta för annat än utbildning och forskning också har ökat. Byråkratiseringens orsaker kan summariskt beskrivas på följande sätt: Statsmakterna har ställt ökade krav på den offentliga statistikproduktionen. Högskolan försöker klara kraven framför allt genom det datorbaserade studiedokumentationssystemet (STUDOK/ LADOK). Centrala regler föreskriver minimiinnehållet i de lokala registren. Många högskolor har dessutom valt att ta in flera uppgifter än de centrala reglerna föreskriver. Ett av målen för högskolereformen var att demokratisera högskolan. Det konkreta uttrycket härför blev representation för flera grupper inom och utom högskolan i beslutande organ på skilda nivåer inom högskoleverksamheten. 1 1985186.3 sami. Högskolornas ökade beslutsbefogenheter har ofta parats med en hög ambition när det gäller att ge de olika beslutande organen en så god administrativ service som möjligt. Alla organ ges dessutom ofta tillfälle att yttra sig om de förslag som remitterats till högskolorna. Remissförfarandets förslag är omfattande också vad gäller interna. Ett annat av de centrala målen för högskolereformen var decentralisering. Centralregleringen av högskolans verksamhet minskades och ersattes med utökade befogenheter för de enskilda högskolorna. Det ledde visserligen till att antalet anställda vid universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) kunde minskas men också till en utökad central-lokal arbetsbelastning. Decentraliseringen tilläts aldrig tränga ner till institutionerna. Högskolornas funktion som yrkesutbildningsanstalt markerades genom att företrädare för arbetslivet permanent kom att ingå i de beslutande organen. Nya beslutsorgan, t. ex. regionstyrelserna, infördes för att se till att högskolornas utbildningsutbud harmonierade med det som definierats som regionala behov. Ytterligare en beslutsnivå innebär krav på papperskommunikation både uppåt och nedåt. Den nya studieorganisationen och det komplicerade antagningssystemet har ställt ökade krav på högskolornas informations- och vägledningsresurser. Linjeindelningen har skapat en dubbel organisation. Antalet studie vägledartjänster har ökat markant. Nedsättningen av undervisningsskyldigheten för skilda lärarkategorier har också ökat starkt. Antagningssystemets oöverskådlighet och krånglighet har i avgörande grad bidragit till byråkratiseringen. När fallenhet och kunskap som urvalsgrund bara tillåts vara en av flera urvalsfaktorer, blir systemet inte bara orättvist utan också krångligt, eftersom ingen annan urvalsgrund är så entydig som kunskaper. Anslagssystemet, som trädde i kraft , är till sin uppbyggnad något enklare än tidigare anslagssystern. Från institutionernas utgångspunkt är systemet däremot svåröverskådligt. I många fall kan upp till sex olika anslag finansiera samma kurs. För att komma till rätta med byråkratiseringen av universitet och högskolor föreslår vi följande tolvpunktsprogram: Uppgifterna i STUDOK/LADOK-systemet minimeras. Det kan ske genom att universitet och högskolor lokalt beslutar om begränsningar i fråga om dokumentationskraven. En angelägen uppgift för den av regeringen tillsatta utredningen om en samlad ADB-strategi för högskolan bör vara att finna flexibla system. Centralt ställda krav tvingar högskolorna in i system som de själva har dålig användning av. Utgångspunkten bör i stället vara den enskilda högskolans eller behov. Ett nytt tillträdessystem till utbildningslinjer och enstaka kurser introduceras. Pågående försök med ett förenklat antagningsförfarande till enstaka kurser utvidgas. Ett sådant antagningsförfarande är ett första steg på vägen mot ett nytt tillträdessystem för enstaka kurser och kan genomföras Riktlinjerna för en långsiktig lösning av tillträdesfrågoma diskuteras nedan. Ramanslag införs i högskolan. Anslagen bör beräknas för treårsperioder men preciseras i vanlig ordning. Ramanslag ger högskolan större möjligheter att planera långsiktigt. Friheten för universitet och högskolor att disponera tilldelade medel förstärks. Sektorsanslagen skall - inom ramen för varje högskolas totalanslag - tillåtas variera . Det ökar flexibiliteten liksom möjligheterna till en angelägen lokal profilering. Anslagen till lokala och individuella linjer samt enstaka kurser avskaffas. Resurserna skall i stället tillföras universitet och högskolor direkt via sektorsanslagen. Om anslaget till lokala och individuella linjer samt enstaka kurser avskaffas bortfaller en betydelsefull del av regionstyrelsernas uppgift. När styrelserna avvecklas bör universitetens ansvar för den högre utbildningen inom resp. region förstärkas. Lokala budgetbeslut delegeras. Redan inom ramen för dagens regelsystem kan budgetbesluten delegeras inom varje universitet eller högskola. Dessa möjligheter måste utnyttjas. Antalet beslutande organ inom högskolan minskas. Styrelser och nämnder på näraliggande områden bör slås samman. Möjligheten till överflyttning av ansvar från styrelser och nämnder till enskilda personer måste utnyttjas. Dagens stora antal sammanträdesorgan föder krav på internremisser inom varje universitet eller högskola. Sådana krav måste hållas tillbaka, vilket är möjligt utan ändringar av dagens regelsystem. Betydande vinster i fråga om informationsbehovet uppnås automatiskt om tillträdesreglerna förenklas. Denna minskning bör förenas med en måttligare ambitionsnivå när det gäller varje högskolas kontakter med omvärlden. Sparade resurser gör större nytta inom utbildningen och forskningen. Regeringen har uppdragit åt universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) att redovisa en plan för hur arbetet med att utveckla administrationen inom högskolan skall bedrivas. Likaså anmäls i budgetpropositionen att högskolans anslags- och styrsystem skall ses över. De förslag till avbyråkratisering som här har redovisats bör utgöra grund för det utvecklingsarbete som regeringen anmält. Förslaget bör redovisas för . Vi vill i detta sammanhang ta upp regeringens förslag om en vidgad användning av individuella linjer. Tanken är att studenten själv successivt skall bygga upp ett studieprogram i enlighet med hans eller hennes läggning och intresse. Förslaget är ett steg i rätt riktning, men undermineras delvis genom att högskolestyrelserna skall bestämma vilka kurser som skall kunna ingå i en individuell linje av detta slag. Även om syftet med högskolestyrelsernas prövning möjligen kan anses vara endast av ekonomiskt/administrativt slag finns det ingenting som utesluter att högskolestyrelserna också gör en skälighetsbedömning av de kombinationer och de kurser studenterna har valt. Förslaget bör i denna del avslås. har presenterat förslag till en reformerad tillträdesordning. Förslaget innebär förbättringar i förhållande till dagsläget, men är ingalunda sådant att det lägger den grund som är nödvändig för att universiteten skall kunna förstärkas kvalitativt. Vår allvarligaste kritik av tillträdesutredningens förslag gäller utredningens ovilja att acceptera att treårig gymnasieskola är ett nödvändigt förkunskapskrav för traditionell akademisk utbildning, liksom den föreslagna ordningen för meritvärdering av allmän arbetslivserfarenhet. Enligt vår uppfattning krävs en genomgripande förändring av tillträdessystemet i enlighet med följande principer: För behörighet till längre och mer krävande utbildningslinjer bör fordras minst genomgången treårig gymnasielinje. För övriga utbildningar bör genomgången tvåårig gymnasielinje räcka. Genom en förberedande utbildning skall de som saknar tillräckliga kunskaper på grund av felval i gymnasieskolan kunna skaffa sig de nödvändiga förkunskaperna. För några utbildningar kan det också bli aktuellt att ställa krav på viss tids relevant yrkeslivserfarenhet för att uppnå behörighet. Det huvudsakliga wrva/sinstrumentet skall vara betyg, som enligt alla tillgängliga undersökningar har det entydigt bästa prognosvärdet för framgång i studierna. För utbildning som är inriktad mot vissa specifika yrkesområden bör särskilda intagningsprov konstrueras. Det kan gälla t. ex. journalist- och arkitektutbildningen. Studerande som av skilda skäl fått otillräckliga betyg från gymnasieskolan bör ges en andra chans att komma in på önskad högskoleutbildning. Genom att t. ex. vidareutveckla dagens frivilliga högskoleprov till ett allmänt studielämplighetsprov kan ett urval mellan dessa sökande göras. Förutsättningen för att delta i provet skall givetvis vara att de särskilda förkunskapskraven är uppfyllda. Ett sådant prov lämpar sig också för den som har skaffat sig de nödvändiga reella förkunskaperna för högre studier, om än inte de formella. Några meritpoäng för arbetslivserfarenhet skall inte förekomma. För det fall det anses nödvändigt med yrkeslivserfarenhet för att klara vissa studier (t. ex. vid utbildning till syokonsulenter) skall denna i stället ingå i förkunskapskraven. Slutligen bör en individuell bedömning göras av sökande med utländsk förutbildning, av dem som är handikappade i skilda avseenden och av dem som i övrigt har en sådan bakgrund att det är rimligt att bedöma dessa sökande individuellt. Huvuddelen av de sökande skall antas på grundval av betyg. De grundläggande behörighetsreglerna för enstaka kurser skall vara desamma som för linjer. Någon möjlighet att kompensera förkunskapskraven genom uppnådd ålder eller arbetslivserfarenhet skall således inte finnas. De enstaka kurserna bör indelas i grupper beroende på vilket syfte kurserna har. Av särskilt intresse är de kurser som utgör alternativ till linjestudier, dvs. i huvudsak traditionella ämneskurser på grundläggande nivå. Inom varje ämne skall minst en kurs benämnas standardkurs. Standardkurser är sådana som skall ge de studerande en generell kunskap om ämnet i fråga. De skall också vara påbyggbara med andra kurser. Till merparten av standardkurserna skall tillträdet vara fritt. För att få tillträde till kursen skall krävas att man är behörig för densamma samt att man före kursdatum anmäler sig till vederbörande institution. Resp. högskolestyrelser anger på förhand vilka kurser sorn har fritt tillträde. Måste en spärr sättas skall urvalet mellan de behöriga sökandena göras på grundval av deras betyg - avgångsbetyg från gymnasieskolan, kompletteringsbetyg eller motsvarande - eller resultatet från högskoleprovet. Samma system bör tillämpas i fråga om kurser av annan typ än standardkurser. Vid urval till kurser som syftar till fort- och vidareutbildning måste självklart hänsyn tas till relevant arbetslivserfarenhet. Vid urval till påbyggnadskurser skall på motsvarande sätt hänsyn tas till tidigare akademiska studier. I avvaktan på ett regeringsförslag med anledning av tillträdesutredningens betänkande avstår vi nu från att framställa konkreta yrkanden i enlighet med de nu redovisade principerna. Vi vill också hänvisa till våra förslag om en friare studieordning på det filosofiska fakultetsområdet. Detta förslag har effekter också i fråga om tillträdesreglerna. Utan att avvakta regeringens förväntade förslag vill vi nu föreslå en omedelbar utökning av den andel studerande som inom ramen för nuvarande tillträdessystem tas in på grundval av enbart betyg, vilka är högst (direktkvoten). Dagens tredjedel av platserna bör höjas till för alla utbildningslinjer. Med hänvisning till vad som ovan framhållits hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ett avbyråkratiseringsprogram för högskolan, 2. att avslår regeringens förslag om prövning i högskolestyrelse av individuella linjer, 3. att beslutar att andelen direktintagna studerande skall Mot. 1985/86 ökas till för alla utbildningslinjer fr. o. m. . (m) ()