mot · G902kr265 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86 :Kr265 m. fl. (m) Kulturpolitiken Kr265-267 Varje land kännetecknas av en under många sekler framvuxen egen kultur. Den manifesteras bl. a. i traditioner, litteratur, konst, byggnadsstilar, folklig dans och musik samt konsthantverk. I med ständigt accelererande teknisk utveckling har människor blivit alltmer medvetna om värdet av kulturyttringar från gångna tider och intresserade av att bevara dem. Vårt vårdas t. ex. i våra museer, genom restaureringar av enskilda objekt men också genom en pietetsfull handläggning av byggnads- och miljöfrågor i större skala. Ett speciellt intresse finns att åt framtiden bevara hela miljöer vittnande om tidigare generationers livsformer och arbetsliv. Forna tiders kultur utformades i samspel med utvecklingen i andra delar av världen. Även om man i dessa sammanhang gärna talar om en nationell svensk kultur står det klart att vårt land under årtusenden har haft ett livligt kulturellt utbyte med i första hand övriga länder i . Svenskt kulturliv måste präglas av frihet, mångfald och kvalitet. Ett villkor för att detta skall kunna förverkligas är ett samspel mellan vår egen kultur och de strömningar som finns i andra länder. Ett levande kultursamhälle byggs genom medborgarnas frihet att söka inspiration och kunskaper var de själva önskar och att utforma sin kulturella miljö efter eget skön. Därmed ökas graden av mångfald och vitalitet i kulturlivet. Ett rikt kulturliv kan endast existera i ett öppet och kreativt samhälle. Kulturell verksamhet har ett egenvärde och får inte bli ett medel för att uppnå politiska eller samhällsekonomiska mål. Censur, kulturell myndighetsutövning eller ekonomisk styrning kan utgöra allvarliga hot mot det fria kulturskapandet. Det måste alltid finnas utrymme för nyskapande kulturell verksamhet. Kulturlivets styrka ligger i dess oberoende. Ett kultursamhälle kännetecknas av ett mångsidigt kulturellt skapande. En bred verksamhet skapar förutsättningar för en hög kvalitet. Kulturskapandet har ett grundläggande värde i sig, men kultur uppstår också i mötet mellan konstnären och den enskilde. Ett vitalt kulturliv präglas av att många sådana möten kommer till stånd, att många människor upplever en stark personlig känsla inför kulturens olika yttringar. Kulturlivet gynnas av den öppenhet som kännetecknar en fri ekonomi. 1 1985/86.3 sami. Kritiken mot det s. k. kommersiella kulturlivet är ofta grovt överdriven och bygger på den felaktiga uppfattningen att kommersiell kultur alltid är sämre än annan kultur. Att en kulturyttring är kommersiellt gångbar tyder på att den tillgodoser ett behov hos stora medborgargrupper. Det är också uppenbart att en väl fungerande marknadsekonomi ger kulturskaparna möjlighet att själva skapa efterfrågan på sina verk. Dessa förhållanden ger förutsättningar för ett mångsidigt kulturellt skapande. Utbildningens betydelse för kulturen Grundläggande för ett kultursamhälle är inte bara att kultur skapas. Än viktigare är att det finns en efterfrågan på kultur i dess olika former. De små barnens uppväxtmiljö får betydelse för deras framtida intresse för och inställning till konst, musik och teater. I hemmen grundläggs barnens kulturintresse. Skolan har sedan tillsammans med föräldrarna ett stort ansvar för att intresset vidareutvecklas och förstärks. Bibliotek och museer har här en stor uppgift att fylla. Många människor får tillgång till böcker huvudsakligen genom biblioteken. Närmare hälften av alla böcker som lånas ut är böcker för barn och ungdom. Bibliotekens betydelse för att skapa läsintresse hos den unga generationen får inte underskattas. Man kan dock konstatera att nya medier stärkt sin ställning som konkurrenter till bokläsandet. En bidragande orsak till detta torde vara den bristfälliga undervisning i svenska som kännetecknat skolundervisningen . En ökad ovana vid löpande text har medfört att en stor andel av svenska folket aldrig läser en bok när de har lämnat skolan. Den nya satsning som görs för att stärka litteraturen i skolans undervisning kan komma att förbättra dessa förhållanden även om mycket ännu återstår att göra. Moderata samlingspartiet har länge krävt att 80 poäng i svenska skall ingå i utbildningen av ämneslärare. Det är emellertid viktigt att också övrig lärarutbildning syftar till att ge de blivande lärarna en god litterär grund att stå på. Skolbiblioteken får nu i ökad utsträckning tillgång till den klassiska litteraturen. Enbart tillgång till böcker är inte till fyllest. Lärarna måste dessutom äga kunskap om vad böckerna vill förmedla, bakgrunden till dem och det sammanhang och den tid i vilken de har skrivits. Vi anser därför att i lärarutbildningen särskild uppmärksamhet skall fästas vid att förmedla en god undervisning i litteraturkunskap. Kulturskapare är individualister. Frihet är en nödvändig förutsättning för att de skall kunna arbeta meningsfullt. Ett öppet samhälle som tolererar nya idéer och uttrycksformer är en väsentlig grund för deras verksamhet. Kulturskaparnas arbetsmöjligheter påverkas givetvis av deras ekonomiska villkor. Enligt svensk skattelagstiftning behandlas författare, konstnärer och kompositörer som egna företagare, vilka själva svarar för avgifterna till det sociala trygghetssystemet. Det är av största vikt att konstnärer och andra kulturskapare får sådana arbetsmöjligheter att deras konstnärliga verksamhet kan fungera utan att hämmas av orimliga ekonomiska bekymmer. I utgör nu det höga skattetrycket och avgifterna på egenföretagarna allvarliga hinder för kulturlivets utveckling. Moderata samlingspartiet har i annat sammanhang föreslagit åtgärder för att underlätta verksamheten för egna företagare. Vårt förslag innefattar en kraftig sänkning av marginalskatterna och en fullt inflationsskyddad skatteskala. Vi vill minska byråkratin genom att rensa lagar och förordningar från onödiga eller överdrivna bestämmelser. har beslutat om en viss utvidgning av möjligheterna till avdrag för utgifter från tiden innan en verksamhet fått karaktär av rörelse. Enligt beslutet skall en tidsgräns av gälla. En bildkonstnär, författare eller annan fri kulturskapare som skall etablera en egen verksamhet har ofta stora svårigheter att övervinna, särskilt . Det är därför viktigt att det allmänna undviker att i onödan försvåra den ekonomiska situationen för honom eller henne. Generösa avdragsregler för utvecklingskostnader är därför väl motiverade. Om en avdragsrätt av den här arten inte skall förfela sitt syfte bör den rimligen omfatta även sådana löpande kostnader som ligger längre tillbaka i tiden än . Endast därigenom kan avdragsrätten på ett mer avgörande sätt underlätta en kulturskapares situation i initialskedet av verksamheten. Vi menar att tidsgränsen är alltför snävt tilltagen .Den bör därför sättas till före rörelsens påbörjande. Regler bör också införas som bättre än de nu gällande tillgodoser kulturskaparnas möjligheter att erhålla avdrag för lokalkostnader i egen bostad. Det är också viktigt att kulturskapare möts av generositet vid bedömningen av avdragsrätt för genomförda studieresor. Kulturskaparna måste ha goda möjligheter att uppleva andra miljöer för att berika sin verksamhet. Slutligen förtjänar det att framhållas att kulturen skulle tillföras ökade resurser om våra förslag om att avskaffa etermediamonopolet och släppa nya medier fria samt införa en fristående reklamfinansierad TV-kanal genomfördes. Genom det ökade programutbudet och de bättre finansieringsmöjligheterna skulle de svenska kulturskaparna stå inför en helt ny situation. Antalet kulturprogram skulle med all sannolikhet öka. Kulturskaparnas tjänster skulle efterfrågas i större utsträckning . Vi vill även tillåta reklam i kabelburna TV-sändningar, liksom i närradio. Detta skulle få en vitaliserande verkan på bl. a. det lokala kulturlivet och resultera i flera arbetstillfällen för kulturskaparna. Den viktigaste finansieringskällan inom kultursektorn är - och bör också framgent vara-vad enskilda medborgare själva betalar. Nära tre fjärdedelar av de totala kulturutgifterna finansieras av enskilda. har även s.k. sponsring av kulturverksamhet fått viss betydelse. Ett ökande ekonomiskt engagemang från enskilda medborgare och företag anser vi vara 1 * 1985186.3 sami. en naturlig och för kulturen gynnsam utveckling i ett land med marknadsekonomiskt system. Offentligt kulturstöd är emellertid nödvändigt för att värna om vårt kulturarv men även för att stimulera ett kulturellt nyskapande. I takt med den offentliga sektorns expansion i vårt land har dock de offentliga bidragen gradvis ökat och blivit alltmer styrande för kulturlivets utveckling. Inom vissa områden av kulturen har den effekten uppstått att allt som inte subventioneras i praktiken diskrimineras. Kulturstödet har i sådana fall givit upphov till något av kulturmonopol. Existerande värden och verksamheter skyddas och fortlever, medan nya former som inte är anpassade till bidragssystemet missgynnas. Det paradoxala läget har således uppstått att det offentliga kulturstödet har blivit ett hot mot kulturlivets utveckling och variation. En viktig anledning till den beskrivna utvecklingen är statens kulturråds helt dominerande ställning som bidragsgivare. har erhållit ständigt nya uppgifter. Rådet har en planerande funktion, samlar in statistik, utreder verksamheter, fördelar anslag och utvärderar aktiviteter. Det har därmed fått ett inflytande över svenskt kulturliv som har begränsat möjligheterna till förnyelse. Ett hårt bundet regelsystem med årliga knappa höjningar av stöd till olika grupper eller aktiviteter har motverkat utvecklingen mot ett öppet och fritt kultursamhälle med utrymme för nytänkande. På många områden har marknadskrafterna helt satts ur spel och konsumenternas önskemål åsidosatts. Vi anser det nödvändigt att olika intressen får göra sig gällande för att skapa ett dynamiskt kulturliv. bör därför avskaffas. I ett första steg bör dess uppdrag stegvis inskränkas genom att bl. a. utredningsverksamheten begränsas. Rådets kvarvarande uppgifter bör därefter övertas av ett flertal oberoende organ och sammanslutningar. En målsättning bör vara att offentligt kulturstöd beslutas och utdelas av många självständiga organ. Kanaliseras stödet på sådant sätt skapas garantier för att skiftande värderingar och ambitioner kan göra sig gällande. Därigenom öppnas möjligheter till ökad valfrihet för kulturskapare. Det stöd som ett organ inte vill lämna till en kulturskapare kanske ges av ett annat organ. På detta sätt ökar även utrymmet för nyskapande kulturell verksamhet. Det är uppenbart att en sådan utveckling också kommer att vara förmånlig för allmänheten. Offentligt kulturstöd måste bygga på vissa kvalitetsbedömningar. Sådana är självfallet svåra att göra och några absoluta kvar går inte att uppställa. Vi vill dock peka på några principer för fördelning av offentligt kulturstöd. Den kulturella aktivitet som erhåller stöd bör framför allt ha konstnärligt värde. Verk som endast har karaktär av debattinlägg, exempelvis i en politisk eller religiös fråga, bör således inte vara stödberättigat. Kulturstöd skall också utgå till kulturellt nyskapande och garantera det smala kulturutbudet. Genom att i högre grad delegera beslut om fördelning av statligt stöd till olika kulturorganisationer skapas en bättre garanti för en kvalitetsinriktad bedömning. har intresset för sponsring av kulturaktiviteter ökat markant i . Det har föregåtts av en snabb utveckling av sådant kulturstöd i flertalet andra västländer. Vi kan med tillfredsställelse konstatera att socialdemokraternas tidigare dogmatiska motstånd mot privat engagemang i sådan kulturverksamhet som har offentligt stöd har luckrats upp. Vi har alltid hävdat att frihet och mångfald aldrig kan garanteras om kulturstöd förblir det allmännas ensamrätt. Vi ser positivt på det ökade intresse för kulturverksamhet av olika slag som förmärks hos såväl enskilda som företag. När intresset kompletteras med ekonomiska insatser innebär detta ett berikande av kulturlivet i dess helhet. Det är värt att understryka att sponsring möjliggör kulturella arrangemang som annars inte skulle ha kommit till stånd. I har redan förnämliga kulturaktiviteter finansierats med hjälp av privata medel. Enskilda och företag har satsat pengar på utställningar, gästspel och utbildning av unga konstnärer. Insatser på kulturområdet ger företag en goodwill som många är villiga att betala för. bör framhållas att företag självfallet inte vore villiga att satsa medel på kulturella aktiviteter om de inte hade klart för sig att detta medför höjt anseende hos allmänheten och hos andra företag. I ett marknadsekonomiskt system kan sponsring leda till ett stigande kulturellt intresse hos allmänheten. har det huvudsakligen varit de större företagen samt ekonomiskt gynnade enskilda personer som har haft möjlighet att aktivt stödja kulturlivet. Detta får emellertid inte tas till intäkt för att inte också andra skulle vilja bidra till svenskt kulturliv genom ekonomiska insatser av skilda slag. Flera av våra kulturinstitutioner har särskilda vänföreningar som engagerar sig i institutionernas verksamhet och som ekonomiskt bidrar till att denna utvecklas på ett positivt sätt. I andra fall saknas organisationer som på ett effektivt sätt skulle kunna tillvarata ett vaknande intresse för sponsring och enskilda gåvor eller testamentsförordnanden med kulturell inriktning. Vi finner det angeläget att nya möjligheter skapas för alla, som så önskar, att bidra till kulturlivet i vårt land. På andra områden, t. ex. inom medicinen, har stora fonder byggts upp av enskilda medel till gagn för hela samhället. Genom statliga stimulansåtgärder till stöd vid uppbyggnaden av kulturfonder skulle enskilda medel i högre grad kunna komma kulturlivet till del. Ett sätt att kanalisera sådana medel skulle kunna vara inrättandet av en svensk kulturfond. Avkastningen av fonden skulle kunna användas för finansiering av kulturverksamhet av olika slag. Fondens medel bör då inte användas för permanentstöd till olika aktiviteter utan stå till buds för särskilda insatser inom skilda kulturområden. Särskilda stipendiemedel kan också komma till stånd, antingen genom särskilda fonder eller som en del av en allmän kulturfond. I vissa fall skulle initiativ kunna tas till bildandet av regionala fonder i avsikt att särskilt stödja kulturlivet i den egna regionen. Många skulle å andra sidan kanske hellre vilja stödja en fond med inriktning mot ett särskilt kulturområde, t. ex. kulturminnesvården. Genom en uppbyggnad av en eller flera kulturfonder skulle utrymme skapas för svenska teatrar att sätta upp föreställningar till vilka medel saknas och för gästspel inom musikområdet. Museerna skulle kunna satsa på projekt som annars inte skulle kunna genomföras eller på en vidgad inköpsverksamhet. Det tar tid att bygga upp fonder, men kravet på långsiktighet innebär att det svenska kulturlivet kommer att i högre grad präglas av dynamik och kvalitet. får presumtiva bidragsgivare uppleva glädjen av att aktivt stödja svenskt kulturliv. I många länder är det vanligt att gåvor till kulturlivet berättigar till skatteavdrag. Sådana regler har visat sig utgöra en kraftig stimulans för bidrag till kulturen. I har man en annan syn på rätten till avdrag. Vi anser likväl att staten aktivt bör medverka i uppbyggnaden av ett stöd till kulturfonder. Detta kan t. ex. ske genom att staten går in med bidrag som svarar mot hälften av skänkta medel upp till ett visst belopp. Det är för tidigt att i detalj ange hur ett statligt stöd skulle kunna stimulera uppkomsten av en eller flera kulturfonder. Det väsentliga är att vidgade möjligheter skapas till privata insatser på kulturområdet för att därmed tillvarata sådana medel som kan finnas tillgängliga för kulturen men som av olika skäl inte kommer kulturlivet till godo. Eftersom vi inte räknar med särskilda skattemässiga fördelar för dem som skänker medel till en kulturfond finner vi det rimligt att staten tar på sig en del av ansvaret genom bidrag relaterade till skänkta medel. Vi anser också att det bör utredas om sådana medel som testamenteras till en kulturfond bör kunna bli befriade från arvsskatt upp till ett visst belopp. Inom en överskådlig framtid kan det svenska kulturlivet inte räkna med att kunna utvecklas enbart genom vidgade statliga insatser. Det är därför viktigt att andra vägar prövas för att inte svenskt kulturliv skall stagnera. Det finns i vårt samhälle en växande insikt om att privata initiativ måste till för att skapa ett levande kulturliv med utrymme för genomförande av nya projekt. Vi anser att regeringen bör överväga hur bildandet av kulturfonder skall kunna stimuleras och vilka medel som kan göras tillgängliga för detta. Regeringen bör därvid överväga vilka principer som skall gälla för erhållande av stöd och hur regler skall utformas som stimulerar tillkomsten av kulturfonder. Det statliga tillskottet bör enligt vår mening kunna uppgå till minst 10 milj. kr. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för kulturpolitiken, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbildningens betydelse för kulturen, [3. att som sin mening ger regeringen till känna att det för behörighet som ämneslärare i ämnet svenska skall krävas godkända högskolestudier i svenska om minst 80 poäng,1] [4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avdragsregler för utvecklingskostnader,2] [5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avdragsrätt för lokalkostnader i egen bostad,2] 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjer för fördelning av offentligt kulturstöd, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att skall avskaffas, 8. att som sin mening ger regeringen till känna sin positiva inställning till sponsring av kulturlivet, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om tillkomsten av statliga stimulansåtgärder för bildandet av kulturfonder. L. () i () () () hamre (m) () () 1 1985/86:Ub561. 2 1985/86:Sk286.