mot · G902Fi713 · 1986-01-27 00:00:00 — Även kommunala bolag, t. ex. inom industrisektorn, skulle kunna utförsäljas liksom offentligt ägda fastigheter. Motivet för att sälja ut viss offentlig verksamhet är att den kan skötas bättre om den drivs i strikt affärsmässiga former. Avkastningskravet kommer att bevakas hårdare. Riskerna för öppen eller dold subventionering minskar. Enklast är naturligtvis att sälja de företag som arbetar på marknader med normal konkurrens och under helt kommersiella betingelser. Kraftigt olönsamma företag kan vara svåra att sälja. Men redan ett beslut om att sälja verksamheten skapar ett tryck på att vidta åtgärder för att uppnå tillräcklig effektivitet. kan säljas billigt eller t. o. m. skänkas till de anställda om de föredrar detta framför nedläggning. Försäljning kan ske på börsen, till de anställda eller till andra företag. Även om det möjliga antalet försäljningsbara företag är mycket stort måste Fi713 man beakta effekterna på kapitalmarknaden av en stor, samlad utförsäljning. Den bör inte bli så stor att priset pressas ner och att näringslivets kapitalförsörjning hotas. Om utförsäljningen görs med åtgärder som stimulerar intresset för aktiesparande ökar naturligtvis möjligheterna till utförsäljning utan skadliga bieffekter. I många västeuropeiska länder utarbetas förslag till och genomförs utförsäljningar av statliga företag. Detta är delvis en reaktion på utvecklingen då ett stort antal krisbranscher förstatligades. Exempel på länder som utarbetar utförsäljningsplaner är , och . Den franska regeringen tycks ha svängt i attityd efter att ha startat med en rad socialiseringar efter maktövertagandet 1981. Mer eller mindre i smyg har en del av de statliga företagen börjat säljas ut. Det finns ett flertal områden som skulle kunna vitaliseras genom att olika regleringar tas bort. Det gäller inte bara offentliga monopol. Även inom sektorer där privata företag dominerar förekommer olika typer av monopol, privilegier samt etablerings- och verksamhetsbegränsningar. Det gäller t. ex. o Banker och försäkringsbolag inkl. valutaregleringen, o Taxi och busstrafik, o Flygtrafiken. Här bör liberaliseringar ske. Därutöver finns ett antal offentliga monopol som bör avregleras eller där liberaliseringar i varje fall noga bör övervägas: o Förbudet mot privat arbetsförmedling, o ABAB:s monopolställning för vissa bevakningsuppdrag, o och monopol och särställning i olika avseenden. Ett område som kan vara intressant att särskilt analysera är teleområdet. En del problem med telemonopolet har blivit uppmärksammade i massmedia. Men det mest allvarliga är inte att ibland gör felaktiga debiteringar eller tar hutlöst betalt för vissa produkter. Problemet är i stället den hämmande effekt som ett monopol har på utvecklingen och spridningen av nya system för informationsöverföring. a. , , , och genomförs därför liberaliseringar för att öka konkurrensen och dynamiken inom teleområdet. har ett avgörande inflytande på hur datortekniken och annan informationsteknik kan utnyttjas. Eftersom traditionell teleteknik integreras med annan informationsteknik blir gränsdragningarna för telemonopolet allt svårare att dra. har t. ex. monopol på merparten av de modem som omvandlar datorsignaler så att de kan överföras till telefon- och datanäten. Teletekniken är inte längre en begränsad funktion inom ramen för ett naturligt monopol utan en hel näringsgren av central betydelse för samhällets utveckling. Ständigt nya tjänster kan erbjudas i takt med informationstekno En oförändrad lagstiftning innebär därför i praktiken ett utvidgat monopol. Företagen och hushållen måste anpassa sin teknologiska utveckling till monopolets villkor. Mångfald och konkurrens blockeras och utvecklingen fördröjs. Dessutom drabbas potentiella och existerande företag som skulle vilja exploatera informationsteknologin som affärsområde. Därmed kan den svenska utvecklingen inom detta område fördröjas till skada bl. a. för sysselsättning och export. Stora investeringar på kommer att göras i nya kommunikationsnät . Risk för felinvesteringar är uppenbar om monopolöverväganden skall få dominera. Ett område som ligger nära detta är radio, TV och s. k. nya medier. Även här har praktiskt taget helt byggt upp verksamheten kring ett offentligt monopol. Kostnaderna har blivit höga och det är tveksamt om kvaliteten på det som produceras står i proportion till kostnaderna. Finansieringsproblem leder till nedskärningar trots att det finns en efterfrågan på dessa media. togs, genom ett enträget arbete från sida, ett litet steg mot uppluckring av monopolet i och med att närradion infördes. Vid sidan av fick föreningar möjlighet att sända program utan reklamfinansiering och med mycket begränsad sändareffekt. Det är intressant att notera de oerhörda reaktioner och det engagemang som monopolanhängarna då uppbådade. fann nästan inga gränser på de tekniska problem närradion skulle medföra. Radiojournalisterna, , socialdemokratiska mediadebattörer m. fl. ansåg att närradion hotade hela kulturpolitiken. När närradion nu är etablerad har ingen längre några invändningar. diskuteras olika reformer inom teleområdet och etermedia, t. ex. tillåtande av privata telefonapparater, reklam-TV osv. Detta nytänkande inom monopolet och hos dess anhängare är betingade av den internationella konkurrensen. Det var inte utan de privata telefonimportörerna som omöjliggjorde apparatmonopolet. Det är hotet från utländska och från videon som äntligen har fått TV-monopolisterna att tänka i nya banor. Ökad konkurrens kan indirekt minska den offentliga sektorns finansieringsproblem genom att produktionen effektiviseras. Men även ökade inslag av avgiftsfinansiering är nödvändiga. Ett viktigt argument för avgifter, förutom att de minskar behovet av skattefinansiering, är att de ger konsumenterna möjlighet att göra ekonomiska prioriteringar. Avgifter är ett smidigare sätt att ransonera en produkt än köer och byråkrati. Vi vet för litet om vilka tjänster medborgarna vill ha. Det vet inte heller medborgarna själva, eftersom de för många tjänster inte har ställts inför problemet att väga kostnader mot intäkter. Genom avgiftsfinansiering kan man inte bara få reda på konsumenternas prioriteringar mellan t. ex. kultur och kollektivtrafik. Man kan även ta reda på önskemål om de enskilda tjänsternas utformning, t. ex. vad gäller öppethållning, kvalitet, inriktning osv. Detta förutsätter givetvis att konsu- Vlot. mentén genom avgiften ges möjlighet att välja utformningen av servicen. s. k. socialförsäkringsavgifterna är att beteckna som skatter. Dels saknar konsumenterna valfrihet, dels har sambandet mellan avgifter och förmåner alltmer urholkats. Eftersom ett huvudproblem med den offentliga sektorn är finansieringen, måste också reformer som innebär ökad privat finansiering av tjänstekonsumtion och socialförsäkringar övervägas. På den statliga sidan är det främst transfereringarna som bör diskuteras. Den statliga konsumtionen är nämligen inte särskilt omfattande. Inom kommuner och landsting är dock den offentliga konsumtionen betydande. Dagmarreformen inom sjukförsäkringen innebär att man tog ett steg bort från försäkringsprincipen. Resurserna fördelas inte efter prestation utan efter invånarantal. Det är inte konsumenten utan den offentliga producenten som avgör hur medlen skall fördelas mellan olika producenter. Då man diskuterar alternativ till dagens socialförsäkringar bör man komma ihåg att alternativet inte är renodlade marknadslösningar med full avgiftsfinansiering. För t. ex. sjukvård, arbetslöshetsstöd, studiefinansiering, barnstöd, pensioner osv. kan ett alternativ vara privata försäkringslösningar och sparformer. Olika kombinationer mellan offentliga och privata lösningar är tänkbara: o Offentlig grundförsäkring med möjlighet till privata komplement, o Staten föreskriver viss obligatorisk försäkring medan individen själv (eller arbetsmarknadens parter kollektivt) bestämmer hur och var den skall tecknas. o Staten tillhandahåller en viss försäkring och tar ut avgifter för den. Men om arbetsmarknadens parter avtalar om ett annat försäkringsskydd, bortfaller statens försäkring och avgifter. Huvudinvändningen mot avgifter är att de skulle vara fördelningpolitiskt orättfärdiga. Men det är bättre att bedriva fördelningspolitik genom att påverka de disponibla inkomsterna än genom att subventionera olika typer av tjänster. Dessutom blir subventionen normalt dyrare, dels genom att alla konsumenter subventioneras, dels på grund av att subventioner driver upp kostnaderna genom att incitamenten till effektivitet blir mindre. Det finns exempel från det tekniska området där vissa investeringar i infrastruktur skulle kunna komma till stånd om man accepterade privata lösningar. Motorvägs- och snabbtågsprojektet link mellan och samt snabbtåg Örebro-Västerås-Stockholm är två sådana förslag. Inom TV-området finns naturligtvis goda expansionsmöjligheter om privata alternativ tillåts. Inom fritidssektorn tvingas man på många håll till neddragningar i öppettider, service, underhåll osv. Det gäller t. ex. för simhallar. Ett alternativ, som jag nämnt tidigare, är det man prövat i : i stället för att dra ner valde man att höja kvaliteten, differentiera servicen osv. Detta sker i samverkan med ett privat företag och finansieras med ökade avgifter. Då får konsumenterna själva avgöra om den ökade kvaliteten är värd de höjda avgifterna. I denna motion har jag argumenterat för en liberalisering av svensk samhällsservice. Det finns naturligtvis även nackdelar med en mycket långt driven privatisering. Var en rimlig avvägning mellan privat och offentligt ligger kan inte avgöras teoretiskt. I grunden rör det sig naturligtvis mycket om värderingsfrågor. Gränsen ligger inte heller fast utan kan variera beroende på social, teknisk och ekonomisk utveckling. Det viktiga är att fundera på vilka verksamheter som kan bli bättre med samspel privat/offentligt, inte att fastställa en för alltid giltig procentsats för den offentliga sektorns storlek. Hur mycket man skall öka de privata inslagen i de offentliga tjänsterna bör prövas genom praktiska experiment. har i själva verket 300 offentliga sektorer. Den största delen av den offentliga konsumtionen sker i kommuner och landsting. Det torde därför finnas ett stort utrymme för experiment med olika lösningar. Det är då viktigt att staten inte hindrar kommuner och landsting att förnya den offentliga sektorn. Övergången från offentliga till mer privata lösningar medför också övergångsproblem, varför man kanske bör gå fram med viss försiktighet. Exempel på sådana problem är: o De offentliganställda måste vänja sig vid annat arbetssätt, annan organisation osv. i ett konkurrensklimat, o Politiker och förvaltning måste utarbeta andra former för målformulering, styrning och kontroll, o De privata företagen måste utveckla ny kompetens för nya produkter och andra- marknadsförhållanden, o Konsumenternas ökade valfrihet innebär också ökat ansvar. De måste fundera över sina prioriteringar, undersöka marknader osv. o Företag och hushåll som har anpassat sig till vissa spelregler kommer att drabbas av omställningssvårigheter. Det är därför viktigt att själva övergången planeras förnuftigt och att man inte bara fäster blicken vid något utopiskt slutmål. Att på ett enkelt sätt överföra utländska lösningar, utan att beakta svenska traditioner och institutioner, förefaller inte alltid så klokt. Det är också viktigt att det finns goda förutsättningar för en privat expansion då man gör neddragningar i den offentliga sektorn. Om dessa förutsättningar inte föreligger är inte så mycket vunnet med att dra ner den offentliga sektorn. Anledningen till att den bör minskas är nämligen att det frigör resurser för den privata sektorn och för en ökad välfärd. Om den privata sektorn inte ges expansionsmöjligheter har man bara förvärrat balansproblemen i ekonomin ytterligare. Ett handlingsprogram för en ökad effektivitet och kvalitet i den offentliga sektorn kan sammanfattas i följande punkter: o Monopol och specialregleringar bör avskaffas inom områden som t. ex. arbetsförmedling, post, tele, radio/TV, finansiella tjänster och transporter. o Statsbidrag och skattelagstiftning som diskriminerar privat verksamhet, Mot. 1985/86 t. ex. , bör avskaffas. o Hoten mot de privata läkarna, tandläkarna och sjukgymnasterna måste undanröjas. Dagmarreformen bör upphävas, etableringsrätten liberaliseras och försäkringsersättningen göras rättvis, o Forskning, utredning och statistik bör inriktas på att underlätta en uppföljning och utvärdering av effektivitets-, kvalitets- och volymutvecklingen inom privata och offentliga tjänster, o Den offentliga sektorn bör tillämpa samma principer för val mellan entreprenad och egen regi som används för val mellan olika entreprenörer. Syftet bör vara att göra den offentliga produktionen mer konkurrensutsatt och konkurrensmedveten. o Oklara och missvisande kalkylmetoder, sammanblandning av monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet, dålig åtskillnad mellan upphandlande och producerande funktioner m.m. måste försvinna, o Möjligheterna att genom MBL stoppa seriösa entreprenörer måste undanröjas. o En plan för utförsäljning av statliga bolag m. m. bör utarbetas. Denna plan skall även beakta effekterna på kapitalmarknaden och föreslå stimulansåtgärder för aktiesparandet. Följande bolag och affärsverk bör särskilt övervägas vid en utförsäljning: stora delar av Procordiakoncernen, t. ex. , Liber, och , affärsverk såsom domänverket och , ett antal av affärsverkens dotterbolag, t. ex. AB Trafikrestauranger och samt ett antal av statens övriga bolag, t. ex. AB Kanalbolag och AB Kurortsverksamhet. o Särskilda åtgärder bör vidtas för att stimulera offentliganställda att ta över verksamheter som lämpar sig för konkurrens på marknaden, o Fördelningspolitiska åtgärder bör i större utsträckning inriktas på att omfördela köpkraft och skapa konsumtionsmöjligheter, inte att tillhandahålla en viss tjänst hos en viss producent, o Avgiftsfinansiering bör förekomma i ökad utsträckning för att öka konsumentstyrningen och möjliggöra resurstillskott till angelägna områden. o Valfriheten inom socialförsäkringssektorn bör öka, sambandet mellan avgifter och förmåner stärkas. Privat sparande och privata försäkringar måste ges en gynnsam skattemässig behandling. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att ansluter sig till huvudlinjerna i det handlingsprogram för högre kvalitet och större effektivitet inom den offentliga sektorn som presenteras i motionen, 2. att hos regeringen begär en samlad översyn av förutsättningarna att effektivisera den offentliga sektorn genom samverkan med privata företag, 3. att hos regeringen begär förslag till ändringar i statsbidragsreglerna så att det blir möjligt med privata daghem, 4. att hos regeringen begär en plan för utförsäljning av Mot statliga företag, Fi71 5. att hos regeringen begär förslag om avskaffande av förbudet mot privat arbetsförmedling, 6. att hos regeringen begär att försöksverksamhet med s.k. servicekuponger (vouchers) genomförs på något område.