mot · G902So422 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86: So422 m. fl. (s) Ofrivillig barnlöshet Man räknar med att av de par som vill ha barn förblir ofrivilligt barnlösa. Vid utredningar har det visat sig att i en tredjedel av fallen ligger orsaken till barnlöshet hos mannen, en tredjedel hos kvinnan och i en tredjedel av fallen hos paret gemensamt. Av de par som söker behandling för sin barnlöshet blir cirka hälften hjälpta gravida, efter utredning och behandling. De utredningar och behandlingar paren får gå igenom är i huvudsak medicinska. Hälften av de par som söker till barnlöshetskliniker kan alltså inte få hjälp som leder till graviditet. Antingen kan inte deras problem behandlas, eller så kan inte orsaken till barnlösheten fastställas. För dessa ofrivilligt barnlösa innebär situationen att vilja få barn men inte kunna och kanske inte veta orsaken en svår kris för mannen kvinnan men också för parets relation. Man har planerat ett liv med barn, liksom de flesta andra par, men ställs inför faktum att det inte är möjligt. Vet man inte orsaken till barnlösheten kanske man dessutom när ett hopp som man lever med, trots att det slutar i besvikelse. Dessa par tvingas helt enkelt ompröva hela sin livsinriktning och stå för det inför omgivningen. Att bli ofrivilligt barnlös kan alltså bli ett hot mot människans identitet och skapa svåra störningar i parets relation. Detta leder för många till psykiska besvär och problem i samlivet. En barlöshetsutredning innebär oftast att både man och kvinna undersöks av gynekolog. Utredningen följer ett visst schema och inleds med en grundutredning. Vid behov remitteras man och/eller kvinna till specialundersökningar/behandlingar hos en gynekolog eller androlog. Ofta tar utredningarna 1-1,, innan de kan anses avslutade. Många par har berättat om hur påfrestande en barnlöshetsutredning kan vara. pendlar man mellan hopp och besvikelse. Man skall gå igenom olika undersökningar, samlivet blir inriktat på prestation, ibland skall kirurgiska ingrepp göras. Allt detta gör man utan att, helt naturligt, få några garantier om ett lyckat resultat. Det är i den här situationen helt nödvändigt att de berörda människorna får ett professionellt psykologiskt omhändertagande och bemötande, för att klara av situationen. Det är för många ett stort steg att ta, att över huvud taget söka hjälp och då inför omgivningen erkänna att man har problem med att få barn. Det finns större medvetenhet om de psyko-sociala komplikationerna kring ofrivillig barnlöshet och en större benägenhet att möta de känslomässiga reaktionerna hos dem som söker hjälp. Trots detta är det ovanligt att den medicinska utredningen kompletteras med en psykologisk/social utredning och stödbehandling. Den kritik som framförs av par som sökt hjälp för barnlöshet utgår därför också ifrån att denna del av bemötandet saknas. Trots att de får ett gott medicinskt bemötande känner de sig vilsna och utlämnade i sin svåra situation. En helhetssyn på de barnlösas situation innebär att den medicinska utredningen nödvändigtvis måste kompletteras med en psykologisk/social utredning och stödbehandling. Det finns vetenskapligt stöd för att allmän psykisk press leder till hormonella förändringar, vilket kan leda till barnlöshet. Vid en psyko-social utredning/behandling skulle detta kunna penetreras och alltså bli en behandlingsmetod. Den psyko-sociala stödbehandlingen behövs också för att hjälpa paret/ parterna att bearbeta sina känslor inför vad de upplever , men också för att ge de som förblir barnlösa hjälp att börja se framåt igen, omorientera sina liv, fundera över eventuell adoption eller kanske acceptera sin barnlöshet. Ett psykosocialt inslag vid barnlöshetsutredningar kräver dock att olika personalkategorier samarbetar intensivt. Det gäller främst läkare, kuratorer och psykologer vid de kliniker som gör barnlöshetsutredningar. Det har visat sig att personer och par som har obearbetad barnlöshet senare kommit till familjerådgivningsbyråer för psykologiska problem och relationsproblem, beroende på just barnlösheten. Psyko-sociala utredningar och stödbehandlingar skulle alltså bli direkt förebyggande arbete. Liksom inom medicinen som helhet kommer nya medicinska rön beträffande behandlingsmetoder mot barnlöshet. har nya befruktningsmetoder kommit, och det har blivit nödvändigt att lagstifta om deras användning. har tagit ställning till inseminationer, och regeringen väntas snart lägga fram en proposition om befruktning utanför kroppen. Det forskas alltså på detta område, och det leder förmodligen till att samhället kommer att få ta ställning till alltmer långtgående metoder för befruktning. När det gäller barnlöshet och forskning är det vår bestämda uppfattning att denna forskning bör inriktas på att förebygga barnlöshet genom att utröna vad som fysiskt och psykiskt kan orsaka den. Detta förebyggande arbete bör också inriktas på att skapa sådana livsbetingelser för människor att sjukdom, gifter och psykiska villkor som leder till barnlöshet undviks. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att anhåller att regeringen ger i uppdrag att ta initiativ så att psykologiska/sociala utredningar samt psykologisk stödbehandling kommer till stånd vid barnlöshetsutredningar, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att forskningen kring barnlöshet bör inriktas på att förebygga barnlöshet. 1985/86 So422 () ()