mot · G902Bo216 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: Bo216 m. fl. (vpk) Bostadspolitiken Årets budgetproposition och förslagen i den är, även om det är ganska begränsade förlag och de får relativt små effekter, ett steg i fel riktning när det gäller kampen för rättvisa och jämlikhet. En ny, rättvisare fördelningspolitik måste innefatta en bostadspolitik som möjliggör lägre bostadskostnader och som innefattar viss omfördelning av ett bostadsstöd av minst samma omfattning som . Det är fortfarande så att det på bostadsmarknaden mellan olika bostadskonsumenter råder betydande orättvisor som hänför sig till de olika upplåtelseformerna. En stabilisering av ekonomin och kamp mot inflationen, som det talas om på många ställen i budgetpropositionen och som man alltid har talat om i olika sammanhang när det gäller samhällsekonomin, får inte vara detsamma som en fortsatt försämring för människor som redan har drabbats hårt. En annan ekonomisk politik där ytterligare en allmän räntesänkning utgör ett nödvändigt inslag, skulle få stor betydelse både för boendekostnaderna och för statsbudgeten. Man kan t. ex. räkna med att varje sänkning av räntan minskar statens räntekostnader för lån i , för allemanssparande! och för räntebidrag med ca under ett budgetår. Kraftig försämring för hyresgästerna Det som har skett i vårt samhälle det är en försämring för bostadskonsumenterna, hyresgästerna. Medan lönerna har ökat med , så har priserna ökat med under ungefär och hyrorna med . Vidare kan nämnas att antalet hushåll med bostadsbidrag minskade från 598000 till 322000. Antalet hushåll utan barn med bostadsbidrag minskade från 117000 år 1978 till 26000 , och tills vidare kommer dessa hushåll, som en följd av de beslut som socialdemokrater och borgerliga partier har fattat inte att ha möjlighet att få bostadsbidrag. har, delvis som en följd av här nämnda resultat, antalet hushåll som behöver socialbidrag ökat från 1980 till 1985. Den här utvecklingen får enligt vpk:s mening inte fortsätta. Med tanke på den utveckling som har skett får man framför allt inte slå in på en väg som leder till minskat stöd till bostadssektorn. Och vi kan från de här utgångspunkterna inte acceptera förslagen i budgetpropositionen. Vpk kan lika litet som vara med om att göra ytterligare indragningar av samhällets bostadsstöd, inte heller för att minska budgetunderskottet! Bostadsstödet har minskat realt sett Det har skett kraftiga minskningar av samhällets bostadsstöd realt sett. Bostadssubventionerna är nu lägre än de var 1981 och lägre än 1983 räknat i fast penningvärde. Bostadsministern och regeringen borde kunna låta sig nöja med detta i stället för att lägga fram sådana förslag som de som finns i budgetpropositionen. Det kan vara nog med de man i reala termer sparat på bostadssektorn . De ökade boendekostnader som blir en följd av höjningen av bostadslåneräntan följs nu av regeringsförslag som innebär ytterligare hyres- och bostadskostnadshöjningar. Det är en utmaning mot vanliga bostadskonsumenter i ett läge där bostadspolitiska och sociala skäl i stället motiverar ökade samhällsinsatser för att begränsa och pressa ner boendekostnaderna. Förslagen i regeringspropositionen innebär hyreshöjningar av storleksordningen 50 - . för många hyresgäster, bostadsrättsoch småhusägare och till detta kommer ordinarie hyreshöjningar av ungefär samma storlek. Det är för löntagarna och hyresgästerna helt oförståeligt att de återigen skall vara med om nya stora uppoffringar, nu i form av indragning av samhällets bostadsstöd för att minska budgetunderskottet. Ett minimum borde ha varit att hela besparingseffekten av bostadslåne- och räntegarantihöjningen, ca , hade fått gå till förbättring av bostadsbidragen. Regeringen har genom förslagen i budgetpropositionen tagit ytterligare ett steg till höger. Tillsammans med inriktar man sig tydligen på framför allt två områden för inskränkningar och besparingar. Det är bostäderna och kommunerna. Den höjning regeringen föreslår av bostadsbidragen kompenserar inte ens den urholkning och de reella försämringar som hushållen har fått vidkännas. Av de 520 milj. kr. det beräknas kosta med en höjning av bostadsbidragen faller för övrigt över hälften på kommunerna. som det föreslås höjning av övre hyresgränser tar man i ett sammanhang tillbaka nästan hälften av det genom att föreslå en höjning av nedre hyresgränser med . Minskat byggande - ökade byggnadskostnader Av propositionen framgår bl. a. att nybyggandet fortsätter att minska och kommer man troligen att hamna under 30000 färdigställda lägenheter, och ännu lägre. Bostadsförbättringsprogrammet, det s. k. ROT-programmet, föreslås inte heller utvidgas till offentliga byggnader, dvs. skolor, sjukhus, barnstugor, vattenoch avloppsledningar, etc., trots den mycket stora eftersläpningen på detta område. Byggkostnaderna fortsätter att öka i en takt som gör det allt svårare för vanliga löntagarhushåll att efterfråga en bra bostad. Och trots ett onormalt högt ränteläge, inte minst i förhållande till omvärlden, och trots de mycket positiva effekter en ny allmän räntesänkning skulle få för hela samhället, så synes man från regeringens sida inte vilja slå in på den vägen. En ny räntesänkning nu skulle innebära både lägre boendekostnader, ökad byggsysselsättning och lägre utgifter för statskassan. En fortsatt nedgång av nybyggnationen får naturligtvis negativa konsekvenser, både för hundratusentals bostadssökanden i bristområden, främst , och för byggnadsarbetarkåren. Vad som behövs det är en offensiv för en annan bostadspolitik med ökat byggande, lågräntepolitik och stopp för nya hyreshöjningar. Regering och riksdag måste enligt vpk:s mening fatta beslut som gör detta möjligt. Av budgetpropositionen framgår vidare bl. a. att det finns stora behov när det gäller underhålls- och förbättringsåtgärder i kommunernas och landstingskommunernas byggnader, skolor, förvaltningsbyggnader, sjukhus och andra anläggningar, t. ex. ledningsnät. Man anför i propositionen att många åtgärder är kommunalekonomiskt väl motiverade och bostadsministern säger också att han ser det som väsentligt att kommunernas insatser på detta område ökar, inte minst med hänsyn till att det har stor betydelse för att resurserna i byggsektorn skall utnyttjas effektivt. Men trots de här riktiga konstaterandena finns nu inga förslag om att utvidga ROT-sektorn till att också omfatta s. k. offentliga byggnader, och det föreslås heller inga pengar för sådana åtgärder utan man hänvisar till den utvärdering som skall ske . Av den enkät till kommunerna om bostadsmarknadsläget som har skickat ut, så framgår det bl. a. att 77 kommuner har uppgett att det var brist på bostäder. Drygt 100 kommuner anger att det ganska ofta eller ofta förekommer att hushåll har svårt att få tillgång till en bostad som överensstämmer med hushållets behov i fråga om utrymme, utrustning och geografisk belägenhet. Svårigheterna är vanligast i storstadsområdena och i praktiskt taget alla dessa kommuner gäller detta för ungdomar, men i rätt stor omfattning även för barnfamiljer och pensionärer. Det här borde rimligen leda till slutsatser om att man i dessa kommuner och i bristområden borde göra större satsningar också då det gäller nyproduktionen, men de slutsatserna dras inte i regeringspropositionen. När det gäller stödåtgärder i bostadsområden med en stor andel outhyrda lägenheter och när det gäller andra bidrag för åtgärder som har att göra med boendemiljön så föreslås det en förändring när det gäller sådana bidrag. Bostadsministern förordar att boendemiljöbidragen och de särskilda bidragen till åtgärder i bostadsområden med stor andel outhyrda lägenheter skall ersättas med ett nytt bidrag för att främja åtgärder som syftar till att minska antalet outhyrda lägenheter och förbättra den sociala miljön i områden med stora uthyrningssvårigheter och stora sociala problem. Vpk kan acceptera den förändringen och den sammanläggning som har skett då det gäller bidrag utav olika slag, men kan inte acceptera vad som framgår av budgetpropositionen, nämligen att de samlade anslagen till sådana åtgärder därmed också väsentligen skärs ner. Det nya bidraget bör således bli av minst samma omfattning som de olika bidragen tillsammans har varit. Boendekostnaderna måste sänkas samhällsstödet omfördelas Den bostadspolitik som har förts har alltmer kommit att bli marknadsanpassad. Vpk anser att den marknadsanpassningen nu måste upphöra och att samhällsinflytandet över bostadssektorn måste öka. Vpk vill öka samhällets bostadsstöd och omfördela en del av det nuvarande stödet från villorna till hyreshusen. Skattesubventionerna i form av höga ränteavdrag för egenägda småhus skall minskas för dem som har stora villor, höga inkomster och förmögenheter, och samhällsstödet skall ökas främst till allmännyttans hyreshus. Boendekostnaderna måste sänkas genom i huvudsak tre åtgärder. För det första genom att ta itu med och successivt avskaffa vinst- och spekulationsintressena i olika led på bostadsmarknaden. Det gäller räntorna på bostadslån, markkostnaderna, byggnadsmaterial, byggande och ägande/förvaltning. Det måste ske genom effektiv priskontroll med prisövervakning av hela byggsektorn. Vidare genom ett nytt bostadsfinansieringssystem och en statlig bostads- och samhällsbyggnadsbank för totalfinansiering av bostadsbyggande och följdinvesteringar till en låg och fast ränta och långa amorteringstider. Boendekostnaderna skall också sänkas genom en fastighetsskatt som i sin helhet skall användas på bostadssektorn och som undantar allmännyttan, men omfattar även industrifastigheter, och som inte är avdragsgill vid beskattning. Och för det tredje genom viss omfördelning inom ramen för nuvarande samhällsstöd, från villorna till hyreshusen. Effekterna av de här vpk-förslagen skulle bli ett ungefär lika stort samhällsstöd oavsett upplåtelseform. Det skulle innebära stopp för nya hyreshöjningar och lägre hyror framför allt i nyare hus. Bra bostäder socialt acceptabel hyra Vpk anser både utrymmes- och utrustningsstandarden mycket viktig och man får inte ge efter på kvaliteten på bostäder som skall användas i 50 till . En ny utrymmesnorm, norm 3, borde nu fastställas efter det att den nuvarande, norm 2, har gällt . Man måste nu få en norm som tillgodoser kravet på att varje barn och ensamstående vuxen skall kunna disponera sitt eget rum. Varje barn måste tillförsäkras rätten till ett eget rum, för sin egen utveckling, för sömn och vila, för studier och fritid. Vpk:s bostadspolitik innebär att hyresgästerna kollektivt via hyresgästorganisationer tar över alltmera utav bestämmanderätten i boendet. Det kan ske i samma takt som hyresgästerna själva ställer upp och är beredda att ta ökat ansvar. Ingenting säger att hyresgästerna skulle vara sämre skickade att ta ansvar för sitt boende än vad bostadsrättshavare eller småhusägare är. Bara själva ägandet och den ekonomiska administrationen bör ligga kvar hos samhället, kommunen och dess bostadsföretag. Ombyggnadsansvaret skall ligga på kommuner och fastighetsägare i samråd med hyresgästerna. Byggmästarinflytande i form av olika bolag, byggmästarbildade bostadsrätts- och andra föreningar, måste kraftigt begränsas och kommunerna bör ta över sanerings-, om- och nybyggnadsverksamheten via sina bostadsföretag. Vpk:s målsättning då det gäller frågan om hur mycket en bra bostad får kosta är samma som finns i hyresgäströrelsens program, högst av en industiarbetarlön för en nybyggd tvårumslägenhet. Bakgrunden till vpk:s ställningstaganden är partiets gamla krav, som sammanfaller med arbetarrörelsens efterkrigsprogram, att hyran för en bra och rymlig bostad får vara högst av en industriarbetarinkomst. Det motsvarar högst som en socialt acceptabel hyra. Vpk anser att de allmännyttiga bostadsföretagen på olika sätt skall stärkas och vill ha riktat stöd till allmännyttan i olika former. Vi anser också att de allmännyttiga bostadsföretagen borde ha flera hyresbostäder i många kommuner, t. ex. i . Vpk anser att privat ägda flerbostadshus, hyreshus, successivt skall överföras i samhällets, kommunernas, ägo. Vi tror inte att det går att förena de nuvarande ägandeförhållandena med en fördjupad och långt gående boendedemokrati, där hyresgästerna har det avgörande inflytandet. Frågan om marknadsmässiga hyror diskuteras nu ofta, särskilt från borgerligt håll. Effekterna av marknadsmässiga hyror skulle säkerligen bli ett ännu dyrare, mera klassuppdelat och segregerat boende. En ökad marknadsanpassning står i motsättning till en social bostadspolitik och rätten till en bra bostad till rimliga kostnader. Fastighetsspekulation och svarthandel skulle öka ytterligare och stora vinstpengar skulle överföras från hyresgäster till fastighetsägare. En vanlig löntagarfamilj måste ha råd att bo i en bra bostadsrättslägenhet, en hyreslägenhet eller ett eget hus, vare sig det är nytt eller gammalt. Vpk kommer att fortsätta att slåss för att hålla boendekostnaderna nere och genom en omfördelning av den del av det samlade samhällsstödet åstadkomma större rättvisa mellan olika boende- och upplåtelseformer. Vpk har sökt medverka till att alla boendeformer skall få lägre boendekostnader genom minskad spekulation, lägre ränta och en annan finansiering av bostadssektorn, som kan ge billigare pengar till bostadsbyggande och följdinvesteringar. Vpk kräver ökat bostadsbyggande och det gäller både nyproduktion, sanerings-, om- och tillbyggnad, för att dels klara bristen på bostäder i vissa regioner, dels komma ifatt en betydande eftersläpning som gäller generellt beträffande underhåll. Inte minst med hänsyn till de positiva verkningar och den stimulans för sysselsättningen det innebär måste ökade satsningar göras. Hyresstopp om den politiska viljan finns Enligt vpk:s mening bör ett hyresstopp nu återigen införas. Vidare måste snabba åtgärder sättas in bl. a. då det gäller ändrad bostadsfinansiering, ränte- och avdragsbestämmelser, stöd till allmännyttiga bostadsföretag, en omfördelning av samhällets bostadsstöd från ägar- till hyressektorn och andra åtgärder för att motverka hyresstegringar. Även om bostadskommittén kommer att lägga sitt slutbetänkande så kan man inte avvakta resultatet av detta. Det kommer ju nu närmast en remissomgång och tidigast under kommande höst kan regeringen på grundval av en sådan remiss lägga förslag som kan få någon betydelse för hyressituationen. De förslag som måste komma nu måste avse att stoppa hyreshöjningarna och i vart fall begränsa dem till högst den 3-procentsnivå som regeringen tidigare satte som gräns för inflationen. Vpk ser ett hyresstopp som nödvändigt, men som en temporär åtgärd av flera nödvändiga, i syfte att undvika nya hyreshöjningar och pressa ner hyrorna framför allt i ny- och ombyggda hus. Av vår totala konsumtion är det framför allt kostnaderna för bostad, bränsle och lyse som procentuellt har ökat mest. Bostaden är den största budgetposten för hushållen och har därmed passerat utgifterna för mat m. m. Hyrorna har i genomsnitt fördubblats och den ökningstakten överstiger övriga prisutveklingen i samhället. Särskilt hårt har barnfamiljerna drabbats. Deras ekonomi har blivit alltmer ansträngd och många unga familjer har hamnat under existensminimum. Hyresstoppet 1984 och överenskommelsen mellan vpk och socialdemokraterna om begränsning av hyreshöjningarna och ett riktat stöd till de allmännyttiga bostadsföretagen visade att det går att pressa boendekostnaderna om den politiska viljan finns. I kampen för levnadsstandarden måste lönekampen och kampen mot pris- och hyreshöjningar föras sida vid sida. Det är delar av samma ekonomiska kamp. Vad lönarbetarna tillkämpar sig i löneförhandlingar riskerar att förtäras av pris- och hyresutvecklingen. Kampen mot hyreshöjningar och för lägre boendekostnader utgör en del i kampen för en annan rättvisare fördelningspolitik. Varje pris- och hyreshöjning innebär för den vanliga lönarbetaren en lönesänkning. Ökad segregation och spekulation i storstadsregioner För att lösa Stockholms- och andra storstadsregioners bostadsproblem behöver vi en annan bostadspolitik för resten av 1980- och 1990-talen. Vi vill inte se ett återupprättande av svunna tiders bostadselände eller klassboende. Några av de problem som finns i består i att bostadskön är orimligt stor med långt över 100000 bostadssökande. Nyproducerade bostäder får allt högre hyror som vanliga löntagare inte har råd att betala. Hyran tar långt större del av en normallön än . En stor del av hyreslägenheter ombildas till bostadsrätter och priser i halvmiljon- och miljonklassen förekommer allt oftare. Segregationen i boendet blir allt tydligare. Ungdomar och barnfamiljer får allt svårare att hävda sig. Därför måste man avvisa alla förslag som medför ökad lägenhets- och fastighetshandel och som stärker spekulanternas vinstjakt på bekostnad av hyresgästernas, de boendes, valfrihet. Vi avvisar alla förslag som medför kraftigt ökade hyror och växande utrymme för en plånboksstyrd fördelning av bostäderna. Vi kräver från vpk:s sida en utveckling av den sociala bostadspolitiken inte en avveckling. Avveckla inte hyresboendet, utan slå vakt om allmännyttan och hyresrätten, och medge ingen utförsäljning av allmännyttan! Hyresgästernas frihet att välja bostad måste ökas, marknadskrafterna skall inte och får inte styra. Inflytandet, det skall grundas på själva boendet, och inte på plånbokens tjocklek. Det måste bli mer av rättvis och solidarisk finansiering mellan olika upplåtelseformer och det måste bli stopp för fastighetsägarens frihet att svika sina åtaganden mot hyresgästerna. Den ökade segregationen inom boendet har tilltagit och är ett stort problem. Om man på allvar vill motarbeta segregationen måste det bli slut på den svångremspolitik som den socialdemokratiska regeringen och riksdagsmajoriteten för. Tvingar man arbetarklassen att ensam bära bördorna av den ekonomiska politiken leder detta till ökad segregation. Den socioekonomiska segregationen är en manifestation av klassförhållandena och den allmänna resursfördelningen i samhället. Klasstrukturen i samhället och fördelningsmekanismerna är i grunden desamma som de var och samhällsutvecklingen i stort kan sammanfattas i att välfärden stiger men klyftorna består. De strukturella och avgörande mekanismerna bakom den socioekonomiska segregationen är i huvudsak desamma . Den helt avgörande segregationsfrågan är den mellan småhusområden och flerbostadsområden. Man kan inte skjuta över problemen och ansvaret för det på kommunerna. Det är att inte se segregationsproblemet i ett större, vidare perspektiv. Problemen finns dessutom i kommuner som har det svårt, och det skulle innebära att man vältrar över en ännu större ekonomisk börda på dem. De kommuner som drabbas värst av den ekonomiska politiken är de kommuner som har de största segregationsproblemen. Det behövs ett genomtänkt och övergripande program för att bekämpa de olika typer av boendesegregation där man sammanför alla de åtgärder inom bostadssektorn som kan sättas in, i stället för att göra små insatser litet här och där. Åtgärder i syfte att bekämpa boendesegregationen är att söka blanda upplåtelseformer och hustyp, att inrikta nyproduktionen mot hyresrätt, att stoppa omvandlingen av hyresrätt till bostadsrätt, att förbjuda onödiga ROT-åtgärder och lyxsanering, att öka stödet till allmännyttan, att ha en kraftfullare bostadsförmedling, att öka de riktade stödåtgärderna mot problemområden, att peka på hur andra sektorers handlande t. ex. skattepolitiken påverkar segregationen. En del av segregationen som inte betingas av de allmänt fördjupade klassklyftorna kan angripas under förutsättning att de sammanförs i en konsekvent och långsiktig strategi, där de olika faktorerna kan fås att samverka. Det är ett sådant program och sådana lösningar som vpk förespråkar. Ökat bostadsbyggande - rättvis förmedling Bostadsbyggandet måste enligt vpk:s mening öka i förhållande till nuvarande omfattning och som mål bör anges en igångsättning av minst 50000 lägenheter genom nybyggnad och minst 25000 lägenheter Därtill bör läggas energisparåtgärder och kompletteringsbebyggelse för kollektiva boendeformer, gemensamhetslokaler osv. Nyproduktionen skall främst avse hyresbostäder som ägs och förvaltas av kommunerna och deras allmännyttiga bostadsföretag. Den ökade ombyggnadsverksamheten är bra och den är nödvändig. Men den ökar inte antalet lägenheter, tvärtom blir det en viss minskning efter sanering och ombyggnad av äldre hus, som ofta har mycket små lägenheter. Både ombyggnad och nyproduktion är så dyr att det hindrar en angelägen modernisering och förbättring och en ökning av bostadsbeståndet. Hyrorna blir så höga att det är svårt att få uthyrt. Tveksamheten från många kommuner och nedbantning av bostadsbyggnadsprogrammen är oroande uttryck för detta. Vpk kräver att alla lägenheter skall förmedlas genom kommunala bostadsförmedlingar. Men det kravet kombinerar vpk också med krav på en ändrad hyreslagstiftning. Hyreslagstiftningen måste göras mera offensiv och utgå från ett rättighets/skyldighetsförhållande, där hyresgästers rättigheter slås fast liksom fastighetsägares skyldigheter. Bostaden är en resurs som skall ställas till konsumenternas, de bostadssökandes förfogande. Värden skall ha en skyldighet att se till att alla lägenheter hyrs ut. Att det inte står tomma alltså. Att de hyrs ut till stadigvarande boende, inte till tillfällig övernattning. Vidare skall hyresvärden ta emot den hyresgäst som bostadsförmedlingen anvisar. En aktiv bostadsförmedling är ett nödvändigt inslag i en social bostadspolitik där en rättvis fördelning av bostäderna utgör en viktig del. Det behövs också en lagstiftning som tillförsäkrar kommunerna anvisningsrätten till nyproducerade och ledigblivna lägenheter. Detta är också nödvändigt för att kommunerna på ett bra sätt skall kunna fullgöra de uppgifter som är förenade med deras ansvar för bostadförsörjningen åt sina invånare. Den lagstiftning som finns är alltför bristfällig för att garantera rättvisa i fördelningen av våra bostäder och effektivt motverka segregation i boendet. Omfördelning av ROT-pengar - ändrad tillämpning Det bostadsförbättringsprogram som antog 1984 skulle rädda byggsysselsättningen i . Så till vida har det varit lyckat, det har byggts om som aldrig förr främst i privata hyreshus, men priset har varit alltför högt socialt, kulturhistoriskt och samhällsekonomiskt. Den främsta orsaken är de mycket fördelaktiga lånen och statsbidragen till fastighetsägare för omfattande åtgärder som då också omfattar eftersatt underhåll . Visserligen håller nu på att samla in underlag för en utvärdering av ROT-programmet men ytterligare tiotusentals hyresgäster skall enligt vår mening inte behöva drabbas i väntan på den utvärderingen. Vi är heller inte så säkra på att en utvärdering når fram till problemet med de negativa verkningarna, bl. a. för äldre människor. Det hela är alltför känsligt och resultatet skulle slå tillbaka inte bara mot bostadsbyråkratin utan också mot regering och riksdag. Vpk har varit med om att satsa på ROT-programmet, varit med om att tala för programmet som ett led i att förbättra våra bostäder och att öka sysselsättningen för byggnadsarbetare. Men ju mer man ser av resultatet av ROT-programmet desto tveksammare blir man. Det förefaller också som de erfarenheter man har främst från , att man satsar på åtgärder som i själva verket är av karaktären eftersatt underhåll , är ganska allmängiltiga i landet. Ofta har man också, då det gäller ROT-programmet, gett sig på moderna och bra fastigheter och lägenheter i hus . Husen har små och välplanerade lägenheter, det är rejäla snickerier, oftast finns det badrum, hiss och sopnedkast. Hyran är relativt låg men trivseln hög. Ganska kännetecknande är också att många av hyresgästerna är gamla. Det är inte ovanligt att de bott i huset sedan det byggdes, eller unga hyresgäster, ofta med otrygga villkor både i arbetet och boendet. Fastighetsägarna överdriver då det gäller att motivera stora ombyggnadsåtgärder.