mot · GA02So102 · 1986-10-22 00:00:00 — Motion till 1986/87:Sol02 m. fl. (vpk) Förslag till bl. a. vissa ändringar i sekretessreglerna för effektivare insatser mot spridning av /HTLV-III (prop. 1986/87:2) Propositionen berör ett känsligt område av sekretessen i offentlig verksamhet. Sekretessgenombrott på de berörda områdena är, principiellt sett, inte att rekommendera. HIV-infektionens karaktär som medicinskt sett icke behandlingsbar hälsofara med hög dödlighetsrisk kan dock motivera vissa avsteg. Ett sådant kan vara smittskyddsläkarens behov av att få viss information om det mycket begränsade antal personer som riskerar sprida smitta till ett större antal andra, på grund av ett självdestruktivt eller särskilt hänsynslöst beteende. Skall smittskyddsläkare kunna spåra sådana personer och rätt bedöma deras situation, förutsätter detta viss information av riktad karaktär från andra myndigheter. Propositionen är skriven i en restriktiv anda, vilket speglas i motivtexterna, men man bör också se förslagen i sammanhang med samhällssituationen i stort. Detta motiverar enligt vår mening vissa uppstramningar och kompletteringar. bör särskilt understryka, att de uppgifter för vilka sekretessen kan brytas skall vara av intresse för smittskyddet. Inga andra uppgifter får utlämnas. bör särskilt understryka, att enbart smittskyddsläkarens begäran skall föranleda utlämnande av uppgifterna. Något initiativ till utlämnande skall inte tas av den myndighet som förvarar uppgifterna. bör särskilt uttala, att uppgifterna enbart skall avse personer för vilka smittskyddsläkaren begärt information. Under inga omständigheter får t. ex. polisen bedriva spaning eller uppgiftsinsamling på eget bevåg beträffande personer i s. k. riskgrupper, om smittskyddsläkaren inte i det individuella fallet officiellt begärt sådana. Det ur fri- och rättighetssynvinkel otillfredsställande läget rörande smittskyddslagens tvångsmoment måste ändras. Då HIV-infektion inte kan hävas, riskerar man att personer kan tvångsförvaras . En återkommande rättslig prövning måste föreskrivas. aktiva roll i de berörda fallen måste betonas. får inte i sammanhanget reduceras till uppgiftslämnare. Den bör med aktiva sociala åtgärder söka nå berörda personer. Detta får ses både som en socialpolitisk skyldighet och som ett led i smittskyddsarbetet, ägnat att minimera antalet tvångsingripanden enligt smittskyddslagen. bör övertyga sig om att de föreskrifter en HIV-smittad får också alltid är rimliga och rationella. Detta gäller föreskrifter som givits HIV-infekterade homosexuella. Det finns risk att en del föreskrifter kan bottna i bristande kunskap hos läkaren om homosexuellas livsvillkor. Även fördomar mot homosexualitet kan spela in. Följden kan bli att läkarens föreskrifter kan få en orimlig utformning och vara svåra att följa. Brytande av sådana felaktiga föreskrifter kan likväl utsätta en homosexuell för smittskyddslagens hot. Med hänsyn till det allmänna samhällsklimat som i AIDS-problemets skugga möter homosexuella bör regeringen ge i uppdrag att erinra landets läkare om att ge förnuftiga föreskrifter. Ingen smittbärande skall behöva riskera att utan verkliga skäl bli föremål för åtgärder enligt smittskyddslagen. För att undanröja rädslan hos homosexuella att de genom sekretessgenombrottet skall bli oberättigat kontrollerade av polis och socialtjänst bör fullständig anonymitet gälla även då test utvisar förekomst av HI V-infektion. Som vi tidigare påpekat då vi framfört detta krav är det av större intresse för smittspridningen att HIV-infekterade genom testning får besked om eventuell smitta, än att samhället får fullständiga personuppgifter. Det finns egentligen heller inte nu någon tvingande lag för patienten att uppge personnummer vid kontakt med sjukvården. Även om patienten vägrar att uppge full identitet är sjukvården skyldig att utföra undersökningar och ge behandling. Flera läkare har också öppet deklarerat att de inte kommer att avkräva personnummer av dem som vill genomgå test för HIV-infektion under full anonymitet, dvs. även om de visar sig vara smittbärare. Mot den bakgrunden bör och regeringen legalisera rätten till fullständig anonymitet vid HIV-test. Enligt vpk:s mening är detta enda möjligheten att undvika svåra konflikter i smittskyddsarbetet mellan myndigheter, vårdpersonal och dem som har skäl att misstänka HIV-infektion. Det bör påpekas i sammanhanget att de grupper av intravenösa narkotikamissbrukare och prostituerade som avses med förslaget om sekretessgenombrott, inte berörs av fullt anonymitetsskydd vid HIV-test, då de knappast på egen begäran låter testa sig. Med nu angivna villkor är vi beredda att tillstyrka propositionen. På förekommen anledning vill vi även deklarera, att man i AIDS-frågan inte bör blanda samman smittskyddslagstiftning och sociallagstiftning. Frågor av smittskyddskaraktär skall bedömas och åtgärdas enligt smittskyddslagstiftningen. Sociallagstiftningen, t. ex. LVM, skall bygga på socialpolitiska indikationer och inte göras till redskap i smittskyddsarbetet. Rättssystemen skall hållas isär. Annars riskerar de att påverkas av ovidkommande faktorer och avlägsnas från sitt egentliga syfte. Mot nu nämnda bakgrund föreslås besluta 1. att beslutar att sekretessen skall kunna brytas enbart för uppgifter av intresse för smittskyddet, 2. att beslutar att utlämnande av uppgifter endast skall ske efter smittskyddsläkarens begäran, 3. att beslutar att någon uppgiftsinsamling rörande enskilda eller grupper utöver de fall smittskyddsläkaren anmält ej får äga rum, 4. att beslutar hos regeringen begära förslag till regelbundet återkommande rättslig prövning av tvångsåtgärder, som företagits med stöd av smittskyddslagen, 5. att beslutar uttala att måste spela en aktiv roll i de fall, för vilka smittskyddsläkaren begärt uppgifter, 6. att beslutar hos regeringen hemställa om att den ger i uppdrag att närmare granska läkares föreskrifter till HIV-smittade i enlighet med vad som anförs i motionen, 7. att beslutar hos regeringen anhålla om förslag ledande till fullt anonymitetsskydd vid test för HIV-infektion. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)