mot · G902U518 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:U518 (m) annektering av , och Vi har anledning att minnas en händelse, som för alltid kommer att stå som en skamfläck i vårt lands historia, nämligen utlämningen till 1946 av ett 160-tal baltflyktingar. Det har i efterhand visat sig, att utlämningen till stor del skedde på grund av regeringens uraktlåtenhet att sätta sig in problematiken. Utlämningen var onödig. Den var berättigad med hänsyn till vapenstilleståndets villkor och den innebar ett tillmötesgående gentemot , som egentligen inte hade begärts. efteråt ter sig baltutlämningen som ett led i en opåkallad eftergiftspolitik gentemot och som en stor mänskliga tragedi. 40-årsminnet av denna tragiska händelse har återigen ställt de baltiska staterna i fokus. Det är fråga om tre länder, med vilka är oupplösligt förenat i historiska band. Såväl som och har sin egen stolta historia. kom emellertid in under det svenska stormaktsväldet genom en begäran hos om skydd. I kriget mot 162129 erövrade , som omfattade och halva . , 1632, grundades bl. a. i Tartu (Dorpat) andra universitet. Genom freden i Nystad tvingades emellertid att avträda Ingermanland, , Livland coh sydöstra till . Det Finns anledning att påminna om att var förenat med , avsevärt längre än t. ex. unionen mellan och varade. 1918 utropade sig , och som självständiga stater. Självständigheten erkändes 1920 av för eviga tider. Men efter fördrag med ockuperades de tre baltiska staterna på det mest skändliga sätt av . Ockupationen var och är naturligtvis fortfarande illegal. Den har aldrig erkänts i något fredsfördrag. Inte heller har den erkänts av de fria staterna i Väst. utgör ett märkligt undantag, som i praktiken gav ett slags erkännande , då den skyndade sig att villfara begäran om att stänga de baltiska staternas legationer i . I praktiken betydde detta ett erkännande av de ryska våldsdåden mot dessa stater, även om en sådan handling stred mot internationell rätt och det av enhälligt antagna beslutet , att en nation behåller sin suveränitet även sedan den ockuperats. Efter den sovjetiska ockupationen har kunnat noteras det från kommunismens sida sedvanliga förtrycket. Massdeporteringar och mord på oliktänkande hörde till vardagen. Små motståndsgrupper försökte förtvivlat kämpa mot ockupanterna. I förekom regelrätta strider ända in på Mot. mellan frihetskämpar och den sovjetiska ockupationsmakten, U518 något som dock inte noterades i . Man kunde tro att numera efter nästan efter första ockupation allting blivit normaliserat och att de baltiska folken accepterat den påtvingade ofriheten och förtrycket. Så är dock inte alls fallet. Ständigt nås vi av meddelanden om att människor och grupper av människor till det yttersta fortsätter att hävda den nationella egenarten och kulturen mot ockupanterna. Inte minst den unga generationen för oförskräckt frihetskampen vidare. De kämpar dock mot svåra odds. tolererar inga avvikelser och allra minst de som talar om mänskliga rättigheter och nationellt självbestämmande. Förtrycket fortsätter; en ständig förryskning pågår i syfte att de baltiska folken skall bli minoriteter i sina egna länder. De som försöker hävda Helsingforsdokumentet kastas i fängelse eller deporteras till koncentrationsläger i . De kristna förföljs. Den som deltar i någon kyrklig förrättning riskerar att avstängas från högre utbildning eller avsked från sin anställning. Den psykiska terrorn drabbar ett stort antal människor. I då vi från svensk sida ofta uttalar fördömanden mot förtryck och övervåld mot andra nationer och folk i avlägsna delar av världen som t. ex. agerande i finns det än större anledning att också beakta vad som händer i våra närmaste grannländer. Vi kan på olika sätt ge stöd åt strävandena i , och att slå vakt om och hävda den egna nationella kulturen. Vi kan ge vårt moraliska stöd åt ansträngningarna att åter uppnå självständighet. Vi kan uttala vår förhoppning att kommunismen skall självförintas och att förvandlas till en demokrati, där självbestämmanderätten åter kommer till heders för de folk och nationer, som lider under ockupationens tyranni. För finns det också anledning att klart uttala att, även om annektering 1940 erkändes som det faktum den var, innebär detta dock inte att formellt och rättsligt erkänt , och införlivande med . Ett sådant uttalande skulle klarlägga mycket av den osäkerhet som råder beträffande egentliga ställningstagande till ockupation av de baltiska staterna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att, även om de facto erkänt annektering av , och , innebär detta icke att därmed rättsligt och formellt, dvs. de jure, erkänt införlivande av de baltiska staterna.