mot · G902Fi407 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fi407 och () Den statliga revisionen Statlig revision bedrivs på tre olika nivåer; genom internrevision (räkenskapsrevision), genom förvaltningsrevision och genom den revision som utförs av revisorer. Relationerna mellan dessa olika insatser har ofta diskuterats. I verksledningskommitténs betänkande, som remissbehandlas, framförs vissa förslag som berör såväl räkenskapsrevisionen som förvaltningsrevisionen. Om dessa förslag genomförs påverkas den nuvarande funktionsfördelningen mellan , statskontoret och revisorer. I denna motion föreslås att uttalar sig för att en parlamentarisk beredning får i uppgift att pröva frågan om hur arbetsuppgifter och resurser skall fördelas mellan dessa tre organ. Den statliga regleringen och den statliga verksamheten är utomordenligt komplicerad och mångskiftande. Med den offentliga sektorns tillväxt har avståndet vuxit mellan de politiska beslutsfattarna och de verkställande instanserna. Genom ramlagstiftning och andra former av delegering har många frågor som tidigare avgjordes i riksdag eller regering i stället överlämnats till ämbetsverken. Även den decentralisering som skett till regional och lokal nivå har bidragit till att skapa kunskapsproblem i det politiska beslutsfattandet. För att överbrygga detta gap krävs insatser av olika slag. Å ena sidan har statsmakterna ett behov av att kontrollera, att det råder överensstämmelse mellan fattade beslut och de verkställande organens insatser. Man måste kunna försäkra sig om att arbetet fortgår efter de intentioner som riksdag och regering har uttryckt genom sina beslut. Å andra sidan är det viktigt att inhämta erfarenheter om resultaten av den offentliga verksamheten och om effekterna av olika offentliga regleringar. Utöver en "bakåtblickande kontroll behövs också en framåtblickande spaning: beslutsfattarna måste på olika vägar få reda på hur deras beslut har fungerat i praktiken för att kunna modifiera uppställda mål och valda metoder. Revisionen fyller en viktig funktion i detta sammanhang. Den har både ett kontrollerande syfte och ett mera konstruktivt syfte. Den skall granska att fastlagda regler och restriktioner iakttas men också bidra till samhällets utvärdering av tidigare fattade beslut. Statens pengar är allmänhetens pengar. Det är nödvändigt att noga kontrollera att de handhas med den aktsamhet och sparsamhet som medborgarna kräver. Detta förutsätter en aktiv räkenskapsrevision. Det är säkert ändamålsenligt att denna funktion nu är decentraliserad till olika verk, men det är angeläget att garantera revisorernas oberoende från resp. verksledning. Detta talar för att bör fylla en sammanhållande funktion för redovisningsrevisionen. Förvaltningsrevisionen inrymmer mer av utvärdering än räkenskapsrevisionen. Även denna funktion är nyttig och nödvändig. Flera problem kan dock noteras i det arbete som har bedrivits. Ett är att gränsdragningen mellan revisorer och länge har varit oklar. En naturlig arbetsfördelning hade kunnat vara, att revisorer ägnade sig åt större och mer övergripande frågor medan mindre frågor undersöktes av . I praktiken har emellertid de båda revisionsorganen ofta sysslat med likartade frågor. Ett annat problem i verksamheten har varit att i och för sig kvalificerade revisionsrapporter inte har kunnat tilldra sig tillräcklig uppmärksamhet hos riksdag och regering. Statsmakterna har inte haft tillräcklig kapacitet att ta emot och tränga in i de undersökningar som har genomförts. Frågan om kopplingen mellan revisionen och de politiska instanserna har uppmärksammats av flera utredningar. föreslog 1979 att en större del av verksamhet borde inriktas på att stödja arbete med omprövning och förnyelse av statlig verksamhet och reglering. Likartade synpunkter har framförts av i dess anslagsframställningar och accepterats av regeringen (se t. ex. budgetpropositionerna 1983 och 1984). Även verksledningskommittén har i sitt betänkande föreslagit en närmare koppling mellan förvaltningsrevisionen och budgetarbete. Vi har inga invändningar mot att förvaltningsrevisionen vid ges en sådan inriktning. är ett ämbetsverk under regeringen och bör självfallet utnyttjas så att dess insatser kommer till användning. En sådan utveckling av får emellertid inte leda till att den oberoende revisionen åsidosätts. Som vi ser det är det naturligt att står som huvudman för denna del av den statliga revisionen. Från denna utgångspunkt kan det ifrågasättas, om inte en del av de resurser som finns vid borde föras över till revisorer. Även en annan gränsdragningsfråga behöver uppmärksammas. Om i större utsträckning än tidigare tas i anspråk för särskilda uppdrag åt kommer dess profil att närma sig statskontorets. Det kan därför finnas skäl att pröva om den etablerade avgränsningen mellan Mot. de båda verken ännu ter sig rimlig. Hur skall problemet hanteras? De frågor som berörts i denna motion är redan utredda, inte bara en utan . Enligt vår mening torde det därför nu knappast behövas ytterligare beslutsunderlag. Vad som däremot är angeläget är att överläggningar kommer till stånd mellan de politiska partierna. Organisationen av den statliga revisionen är en fråga av konstitutionella dimensioner och bör därför inte beredas enbart inom . I stället bör en parlamentarisk beredning tillsättas med uppgift att överväga de mer principiella gränsdragnings- och resursfördelningsfrågorna. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att en parlamentarisk beredning tillkallas för att överväga arbetsfördelningen mellan , statskontoret och revisorer. () ()