mot · G902ub550 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub550 och () Utbildningsbehovet för sjuksköterskor och laboratorieassistenter, m. m. Engagerad och kunnig personal med god utbildning är en förutsättning för att sjukvårdshuvudmännen skall kunna erbjuda en god hälso- och sjukvård. Personalplaneringen är liksom utbildning och forskning också mycket viktiga instrument för förändring av inriktning och struktur inom hälso- och sjukvården. I den hälso- och sjukvårdspolitiska propositionen fastslås att dessa än starkare än vad som är fallet måste relateras till målen för hälso- och sjukvården. Ovanstående är citat ur proposition 1985/86:100 bilaga 7 (). I bilaga 10 () till samma proposition framläggs märkligt nog förslag som står i bjärt kontrast mot detta uttalande. Förslaget i bilaga 10 innebär nämligen en väsentlig nedskärning av antalet utbildningsplatser för sjuksköterskor och laboratorieassistenter för /87. Särskilt drastisk är nedskärningen på påbyggnadslinjerna i anslutning till hälso- och sjukvårdslinjen. Jämfört med UHÄ:s anslagsframställning ändras antalet platser från begärda 3 796 till 2 945 - en minskning med ! Detta är en nedskärning som inte kan tolereras. Frågan om hur många utbildningsplatser som behövs under ett budgetår är kopplad till arbetsmarknadsläget när de utbildade examinerats. Det är av flera skäl omöjligt att exakt förutsäga personalsituationen . Ett skäl är att landstingens samordning mellan verksamhetsplanering och utbildningsplanering generellt sett är mycket dålig. Planeringsunderlaget för utbildningsdimensioneringen är således mycket otillförlitligt. Detta har påpekats år utan att det skett någon förbättring. Därför är det väl motiverat att UHÄ nu får i uppdrag att tillsammans med huvudmännen analysera orsakerna till outnyttjad kapacitet. En förbättring måste komma till stånd för att inte dimensioneringen enbart skall bli en mekanisk anpassning till föregående års faktiska utnyttjande av utbildningsplatser, vilket är fallet i årets budgetproposition. Självfallet måste det vara vårdens behov av personal som skall styra utbildningsdimensioneringen. Den nedskärning som föreslås i budgetpropositionen har ingen motsvarighet i verkligheten. Tvärtom kommer den brist på framför allt vidareutbildade sjuksköterskor som blir följden om förslaget går igenom att allvarligt äventyra bl. a. primärvårdens utbyggnad. Detta rimmar mycket illa både med den hälso- och sjukvårdspolitiska propositionen och med uttalanden i bilaga 7 till budgetpropositionen. Trots att vården behöver personal och trots att sjuksköterskor är intresserade av utbildning, har det förekommit vakanser och hög återbudsfrekvens till vissa linjer. Detta är beklagligt. Men i stället för att inställa utbildningarna borde man på ansvarigt håll fråga sig varför denna situation har uppstått. Vi vet en hel del om detta . Den utredning som gjorts av för högskoleutbildning visar tydliga tendenser. Vid intervjuer med dem som tackat nej till erbjuden plats visade det sig att anledningen oftast låg vid sidan av själva utbildningen. Ekonomiska och studiesociala förhållanden eller familjesituationen var avgörande. Dessa problem återstår fortfarande att lösa. I fråga om grundläggande utbildning visade det sig dessutom att informationen om vårdutbildningarna var mycket dålig. har uppmärksammat detta och dragit i gång en informationskampanj som redan börjat visa resultat. När det gälelr utbildningen i medicinsk och kirurgisk sjukvård har det varit alldeles speciella problem som gjort det svårt att fylla utbildningsplatserna. Genomgång av denna utbildning - vars syfte varit att äldreutbildade sjuksköterskor skall få samma kunskaper som dem som utbildats på den nya hälso- och sjukvårdslinjen - har gjort att vederbörande straffats genom att komma i ett sämre läge (kvotgrupp) vid ansökan till annan påbyggnadsutbildning, t. ex. till distriktssköterska. Detta har gjort att många avstått från att söka. Förklaringen till det låga sökandeantalet är således att utbildningen formellt räknats som påbyggnadsutbildning - inte bristen på intresse för utbildningen i sig. Desto olyckligare är det om detta nu resulterar i nedskärning av antalet platser i den kompletterande utbildning i allmän hälso- och sjukvård som skall ersätta medicin- och kirurgiutbildningen och som är ännu bättre anpassad till vårdens behov. sakskäl föreligger alltså - de som kompletteringsutbildats är helt jämförbara med dem som utbildats på den nya hälso- och sjukvårdslinjens inriktning mot allmän hälso- och sjukvård. Urvalsreglerna till påbyggnadslinjerna har ändå inte ändrats trots upprepade propåer. Denna fråga måste lösas med det snaraste innan den får ytterligare katastrofala följder. Beträffande laboratorieassistentutbildningen kan man förutse fler befattningar inom primärvården. Dessutom kommer det att behövas instruktioner och handledare med laboratorieassistentutbildning. Sammanfattningsvis är frågan om dimensionering mycket svår att överblicka. Mot den bakgrunden är det mest realistiskt att tillstyrka den bedömning som UHÄ har gjort i sin anslagsframställning. Om beslut trots detta blir en minskad dimensionering, skall de resurser som frigörs självfallet användas till utbildning inom den . Ett tänkbart alternativ är finansiering av förlängning av laboratorieassistentutbildningen enligt UHÄ:s förslag. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om planeringsramar för hälso- och sjukvårdslinjen och laboratorieassistentlinjen och till dessa anslutna påbyggnadslinjer, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående urvalsreglerna till påbyggnadsutbildningen. () ()