mot · G902A405 · 1986-01-17 00:00:00 — Motion till 1985/86:A405 Sammantaget innebär våra förslag en förändrad, kraftfull och decentralistisk regionalpolitik. Reella möjligheter skapas för att hejda den pågående flyttningsvägen till de stora koncentrationsorterna och då framför allt . Förslagen kan sammanfattas enligt följande: Regionalpolitiken måste inriktas så att den långsiktigt bidrar till att skapa en decentraliserad samhällsstruktur med balans såväl inom som mellan regioner. Kraftig uppräkning av länsanslaget med 262 milj. kr. till 750 milj. kr. och med en inriktning vid fördelningen mellan länen som prioriterar satsningen i skogslänen, Bergslagen och sydöstra . Satsningar som syftar till att ge en balanserad utveckling med en god livsmiljö. Regeringen måste åläggas att vid varje proposition redovisa på vilket sätt förslagen påverkar den regionala utvecklingen. Befolkningsmålsättningen måste läggas fast för länen med bl. a. innebörden att storstädernas andel av befolkningen långsiktigt skall vara oförändrad. Utredning om en ny regionalpolitik med krav på bl. - utveckling av företag, tekniskt kunnande och teknik i framtidsinriktade branscher skall främjas i hela landet och nuvarande koncentrationsinriktning brytas, - ett mer differentierat och flexibelt regionalpolitisk! stödsystem med såväl individ- som företagsinriktade åtgärder, - nya riktlinjer för omlokalisering av nytillkommande statlig verksamhet och decentralisering av funktioner i statlig verksamhet, - förändrade regler för flyttningsbidragen i syfte att ge dem en inriktning som stimulerar regional balans och en minskad belastning på statsbudgeten. Satsning på spridning av ny teknik, teknisk utbildning och branschfrämjande åtgärder med en inriktning som tar hänsyn till utsatta regioners behov. En jordbrukspolitik som bevarar och utvecklar jord- och skogsbruket i hela landet. Utvecklingsprogram för landsbygden. Ökat stöd med 30 milj. kr. till de regionala utvecklingsfonderna, hemslöjd och hantverk. Intensifiering och förstärkning av glesbygdsstödet. Nedsättning av socialförsäkringsavgifterna som ger kommunerna i Norr- A405 lands inland och då speciellt ett bättre konkurrensläge gentemot kustkommunerna. Trafikpolitiska insatser som ger glesbygden en större andel av statens insatser på kommunikationsområdet. Satsning på inhemsk energi genom användning av inhemska bränslen, odling av energigrödor, energisparande m. m. vilket gynnar sysselsättningen i de mest utsatta regionerna. Avskaffande av löntagarfonderna. Nödvändiga besparings- och rationaliseringsåtgärder inom den offentliga sektorn i syfte att förbättra det statsfinansiella läget får inte ske på ett sådant sätt att koncentrationsutvecklingen i samhället ytterligare accentueras. En regionalpolitik med ovan förordad inriktning kan ge alla rätt till arbete, utbildning, miljö och bra service oavsett bostadsort. En sådan politik skapar förutsättningar för envar att själv välja var man vill arbeta och bo till gagn för såväl samhället som helhet som för människor i såväl storstad som glesbygd. Regionalpolitiken måste inriktas så att den långsiktigt kan bidra till en decentraliserad samhällsstruktur med balans såväl inom som mellan olika regioner. Regionalpolitiken skall vara ett instrument för decentralisering och medverka till att bryta den koncentrationsutveckling som präglar centrala delar av samhällets organisation. Regionalpolitiken måste aktivt bidra till att lösa landets ekonomiska, sociala och miljömässiga problem. Den kan då ge ett avgörande bidrag till att lösa problem för boende såväl i storstad som glesbygd. Det är med denna utgångspunkt nödvändigt med en helhetssyn på bl. a. näringspolitiken, sysselsättningspolitiken, trafikpolitiken, bostadspolitiken, skattepolitiken och regionalpolitiken. Varje åtgärd inom en rad områden påverkar den regionala utvecklingen. Regionalpolitiken måste vidare ses som en integrerad del i arbetet för att stärka landets ekonomi. En bättre regional balans innebär att landets samlade produktionsresurser kan utnyttjas på ett bättre sätt. Enligt vår mening måste en noggrann prövning ske i syfte att klarlägga hur olika förslag från regeringens sida på skilda områden påverkar den regionala utvecklingen. I annat fall finns uppenbara risker att de regionalpolitiska insatserna förkvävs i en hård koncentrationsinriktad socialdemokratisk regeringspolitik på andra områden. Enligt vår mening bör därför i varje proposition anges hur man bedömer att denna påverkar den regionala utvecklingen. Detta bör ges regeringen till känna. blir bättre med en aktiv regionalpolitik I den partipolitiska debatten ställs ofta regionalpolitiska stödinsatser i motsats till framför allt intressen. regeringen som andra politiska partier utgår ifrån att satsning i exempelvis Mot. 1985/86 skogslänen måste ske på bekostnad av och de andra stora A405 koncentrationsorterna. Detta är enligt vår mening en felaktig föreställning. Verkligheten visar att storstadsmiljön försämras vid omfattande inflyttning och snabb befolkningskoncentration. De omfattande rivningarna och utbyggnaden av storskaliga, ensidiga expansionsområden snabba centraliseringsprocess är exempelvis ett dystert skede i stadsutveckling jämfört med senare delen av när inflyttningen var måttligare och stadens utveckling mera harmonisk. Regionalpolitiken är en nödvändig förutsättning för en positiv storstadsutveckling. De främsta kvaliteterna i storstadsmiljön är de många små verksamheterna, variationerna i stadsmiljön och mångfalden av verksamheter. Snabb centralisering låter sig svårligen förenas med småskalighet och mångfald. Koncentrationsutvecklingen försvårar i stället arbetet med att skapa en god stadsmiljö. Den nya flyttningsvägen till framför allt måste hejdas om regionen skall behålla sina fina kvaliteter och utvecklas på ett positivt sätt framgent. lyckades genom kraftfulla insatser tidigare rädda exempelvis delar av från att bebyggas. leder den nya flyttningsvägen till att trycket på exploatering av miljö på nytt ökar, vilket exempelvis utbyggnaden av en fyrfilig Klarastrandsled mitt genom visar. Vidare får man inte glömma - även om andelen arbetslösa är avsevärt större i glesbygden än i storstaden - de ca 12 000 personer, varav många ungdomar, som går arbetslösa i . Ett särskilt problem på AB-länets arbetsmarknad är gruppen svårplacerade arbetssökande med svag konkurrenskraft i öppna marknaden. Den gruppen blir allt större vid utgången ur varje konjunktursvacka. Utslagningen tycks vara svårare att häva på storstadens arbetsmarknad än eljest. Därför bör regeringen ta initiativ till särskilda arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att komma till rätta med restarbetslösheten i storstäderna. bör göra ett uttalande med denna innebörd. En stor folkomflyttning avkortar inte köerna till men förlänger bostadskön. I köar tiotusentals ungdomar för att få en egen bostad. Med en medveten och ensidig flyttlasspolitik ökar svårigheterna att klara ungdomens bostadsproblem. skönhet med dess vatten och grönaområden kan dessutom allvarligt skadas av fortsatt exploatering. Kontoriseringen av innerstäderna och storskalig exploatering för nya sovstäder leder till ensidiga livsmiljöer. Strävan bör vara att i stället öka mångfalden och att skapa närhet mellan arbete, boende, service och fritid. En sådan politik för en levande stadsmiljö underlättas av en regionalpolitik som leder till balanserad befolkningsutveckling. En aktiv regionalpolitik ligger i hela landets intresse. De delar av landet som har mest att tjäna på att förhindra en ny omfattande centraliseringsvåg är de avfolkningsdrabbade glesbygderna och . 1985/86 A405 har krävt och i regeringsställning drivit igenom åtgärder i syfte att stävja utvecklingen mot en alltmer koncentrerad bebyggelse- och näringsstruktur i landet. De insatser partiet i regeringsställning genomförde resulterade bl. a. i en mer balanserad befolkningsutveckling och i jämförelse med det närmast föregående decenniet. Detta innebar att insatserna från samhällets sida vid regionalpolitiska beslut kunde inriktas mot de mest utsatta regionerna. beslut underströks bl. a. att befolkningsökningen under 1980talet torde bli begränsad och folkmängden bedömdes uppgå till knappt 8,5 miljoner. Vidare angavs i beslutet planeringstal för befolkningen inom länen, vilka uttryckte den dåvarande regeringens strävanden att åstadkomma en mer balanserad befolkningsutveckling i landets olika delar. Den socialdemokratiska oppositionen förordade en större expansion i , och regimskiftet 1982 medförde också att den tidigare balanserade utvecklingen bröts. Befolkningskoncentrationen tog ny fart. Under de år medverkade i regeringen ökade befolkningen i skogslänen med drygt 4 000 personer. har däremot inneburit att befolkningen i dessa län minskat med närmare 16 000 personer. Under den socialdemokratiska regeringsperioden har storstadsregionerna, och då framför allt , kraftigt ökat sin befolkning. har ökat med ca 34 000 personer. Utvecklingen är en följd av den socialdemokratiska regeringens bristande intresse för regionalpolitiska insatser. Befolkningskoncentrationen är på väg att få samma omfattning som , men med långt allvarligare konsekvenser. Den nya flyttningsvägen innebär både en koncentration till storstadsregionerna och en ökande inomregional obalans inom länen. Landets tio största kommuner har samtliga ökat sin befolkning. Avfolkningen är inte heller längre i huvudsak ett Norrlandsproblem även om det är Norrlandslänen, tillsammans med industriorterna i , som främst drabbas av den flyttningsvägen. Andra delar som är hårt drabbade är och län. Direkt allvarlig är utvecklingen för de mera renodlade jord- och skogsbruksbygderna, vilka redan i utgångsläget är så hårt drabbade att även marginella förändringar i befolkningsunderlaget kan få katastrofala följder. För många kommuner i glesbygder landet över är läget sådant att de knappast kan upprätthålla en godtagbar service. En ytterligare avfolkning innebär katastrof för dessa kommuners ekonomi. I många glesbygdskommuner är befolkningen så gammal att en bibehållen och förstärkt samhällsservice kräver att förutsättningar skapas för inflyttning av personer i arbetsför och fertil ålder. I detta hänseende finns betydande skillnader mellan olika kommuner beroende på var i landet kommunen är belägen. För kommuner som Kumla, och är förutsättningarna mycket olika beroende på den tidigare befolkningsomflytt 1 * 1985/86.3 sami. ningen med åtföljande koncentration i bebyggelse- och näringsstruktur. Denna kan belysas med följande diagram, vilka således speglar åldersstruk- A405 turen i dessa tre kommuner. Se bilagorna 1-3. Dessa tre exempel ger en bild av hur olika befolkningskoncentrationen drabbar skilda kommuner. Konsekvenserna för en inflyttningskommun där av befolkningen är är självklart helt annorlunda än för en utflyttningskommun med mer än en fjärdedel av befolkningen . Det är emellertid obestridligt att ökad befolkningskoncentration skapar problem för såväl utflyttningskommunen som inflyttningskommunen. Centralisering innebär minskad välfärd i vid mening för alla. Sammanfattningsvis innebär den snabba och ensidiga folkomflyttningen mot de stora tätorterna efter socialdemokraternas makttillträde 1982 att skogslänens nettoutflyttning motsvarat en takt som av fem busslaster . befolkning har ökat motsvarande antalet invånare i kommuner av den storleksordning som , , , eller representerar. En medelstor svensk stad har flyttat till under de senaste socialdemokratiska regeringsåren. De negativa effekterna för samhällets ekonomi av koncentrationsutvecklingen kan belysas på olika sätt. Väl känt är, som ovan nämnts, de krav på skilda typer av investeringar som ställs i koncentrationsorterna, snedvriden prisbild på bostadsmarknaden, ökande tidsåtgång för arbetsresor etc., medan gjorda investeringar i avfolkningsorterna ej kan utnyttjas med kapitalförstöring, tomma bostäder, allt sämre arbetsmarknad osv. Men koncentrationens kostnader kan också belysas på annat sätt. Andelen socialbidragstagare i procent av medelbefolkningen 1984 är, tillsammans med vissa invandrarkommuner, högst i de stora koncentrationsorterna. Den procentuella andelen i landets tio största kommuner, vilka samtliga ökade sin befolkning , är följande: Socialbidragstagare i procent av medelbefolkningen 1984 i de tio största Den högsta procentuella andelen socialbidragstagare har kom- Mot. mun, tillsammans med , . elva kommuner har eller A405 Sex av dessa kommuner är belägna inom . Samtliga utom två av de elva kommunerna redovisade en ökad befolkning. För avfolkningskommunerna är däremot problemet den höga arbetslösheten. Följande kommuner hade den procentuellt högsta arbetslösheten: Tabell 2 Kommuner med den högsta andelen arbetslösa 1984 De sex mest arbetslöshetstyngda kommunerna i ligger således i . Därtill skall läggas att dessa kommuner har avsevärt högre andel arbetslösa än vad det egna länet har i genomsnitt. Denna kortfattade redovisning visar att de slentrianmässiga försöken att lösa de arbetsmarknadspolitiska problemen i skogslänen och andra delar av genom en ökad utflyttning riskerar att leda till att kostnaderna för arbetslösheten byts mot andra för samhället lika betungande sociala kostnader. Med andra ord - i glesbygden är samhällets kostnader för arbetslösheten tyngst, medan de i orter med stor befolkningsinflyttning mera har karaktären av sociala kostnader. Däremot har kommuner med en balanserad befolkningsutveckling och differentierad arbetsmarknad med många småföretag, exempelvis , låga sociala samhällskostnader. Ytterligare ett belysande exempel på den kapitalförstöring och utarmning av den sociala miljön som befolkningskoncentrationen ofelbart leder till är nedläggningen av skolor. Vid den tidigare flyttningsvägen var det framför allt glesbygdsskolor som lades ned. Med nuvarande inriktning av folkomflyttning kommer fram en omfattande nedläggning av skolor att ske både i glesbygd och tätort. Från avfolkningskommunerna flyttar främst ungdomar och unga familjer med minskat barnantal som följd, vilket leder till att skolor kommer att försvinna i stor omfattning. Men även t. ex. de centrala delarna av de stora tätorterna får ett snabbt vikande underlag för befintliga skolor genom den 11,62 BD 9,38 BD 9.22 BD 9,13 BD 7,87 BD 7,20 BD 7,17 AC 6,54 S 6,49 T ökande kontoriseringen och det därmed minskande antalet boende i dessa Mot. 1985/86 delar. Allra mest kännbart för den regionala utvecklingen blir nedläggningar av hela skolenheter. Följande citat ur kommunförbundets skrift Elevantalet minskar i skolan belyser situationen: Med utgångspunkt i huvudalternativet för befolkningsprognosen får den sammanlagda friställningen av skollokaler, som kan förutses för och fram , en storleksordning som motsvarar nästan 700 grundskolor av genomsnittlig storlek (cirka 200 elever) Nedläggningen blir drygt 1 300 skolor i ett lägre befolkningsalternativ enligt rapporten. Skolfrågorna kommer sålunda att bli ytterst besvärliga . På gymnasieområdena blir situationen än mer problematisk eftersom många kommuner endast har en gymnasieskola. Med en omfattande utflyttning från skogslänen och andra glesbygdsområden finns risk för en prekär situation på skolområdet i många kommuner. Få saker är så ägnade att definitivt skada möjligheterna till återhämtning i glesbygdsområden som nedläggning av skolenheter. På många håll kan aldrig så fantasifulla organisatoriska grepp inte hindra nedläggning av skolor, om inte avfolkningen stoppas. Att värna om en decentraliserad bebyggelse och arbetsmarknad är nu viktigare än någonsin annars hotas hundratals orter i landet av dråpslaget att skolan läggs ned. Skoldöden får också i det korta perspektivet negativa effekter genom minskande antal sysselsättningstillfällen inom skolväsendet. I landets mest expansiva region, , finns mer än 12 000 personer öppet arbetslösa. En ensidig geografisk rörlighet blir därmed en dyrbar omflyttning av samhällets kostnader, som det ökande antalet långtidsarbetslösa i bl. a. visar. Med en bättre regional balans på arbetsmarknaden kan kapitalförstöring undvikas och samhällets funktionsförmåga bli bättre såväl i storstadsområden som glesbygd med totalt minskat behov av olika typer av understöd till människor som drabbats av koncentrationens negativa effekter. En snabb och ensidig folkomflyttning till några få koncentrationsorter korar inga segrare, den föder bara förlorare. Befolkningsomflyttningen är särskilt anmärkningsvärd och allvarlig med hänsyn till de möjligheter högkonjunkturen gett för åtgärder i syfte att skapa bättre regional balans. Det kan inte tolkas på annat sätt än att det varit en medveten strävan från den socialdemokratiska regeringens sida att öka koncentrationen i samhället. Detta antagande styrks av att regeringen vid regionalpolitiska beslut inte angav någon viljeinriktning för vilka befolkningsnivåer länen borde planera efter. Föredraganden anmälde att han avsåg återkomma i frågan, och en rapport från 12 Koncentration av statlig verksamhet till Den nuvarande socialdemokratiska regeringens agerande i samband med beslut om lokaliseringen av nytillkommande statliga myndigheter bekräftar koncentrationsinriktningen. Nya myndigheter som lokaliserats till inre delar är exempelvis , den centrala myndigheten för , överstyrelsen för civil beredskap och kemikalieinspektionen. Den socialdemokratiska regeringens agerande är anmärkningsvärt med hänsyn till beslut, att nya eller omorganiserade myndigheter eller delar därav skall lokaliseras till orter utanför . I anledning av den dåvarande regeringens regionalpolitiska proposition program för regional utveckling och resurshushållning (prop. 1981/82:113) väcktes en socialdemokratisk partimotion (1981/82:2352) där den dåvarande regeringens regionalpolitik kritiserades. I den socialdemokratiska partimotionen underströks bl. a. att den statliga förvaltningen var ojämnt fördelad i landet med en koncentration till och det framhölls i motionen att en fortlöpande prövning (bör ske) av lokaliseringen i samband med större omorganisationer och när nya myndigheter inrättas. Särskilt viktigt är det att pröva lokaliseringen av smärre nytillkommande nämnder och dylikt som kan väntas växa. Ofta gör man felbedömningen att låta dessa smärre organisationer - vanligen i kommittéform - fritt välja lokalisering, dvs. När verksamheten vuxit och stabiliserats så att en mer permanent organisation skall inrättas blir en omlokalisering i allmänhet inte möjlig. Vid sin behandling av de regionalpolitiska förslagen 1982 instämde i kravet från socialdemokraterna, att arbetet med decentraliseringsfrågorna även borde omfatta en prövning om lokaliseringen av statliga myndigheter. Följande prioriteringsordning för den fortsatta omlokaliseringen och decentraliseringen av statlig verksamhet lades fast: 1. Sydöstra och (AU 1981/82:23). har senast i samband med det regionalpolitiska beslutet konstaterat, att denna ordning även skall gälla fortsättningsvis (AU 1984/85:13). anser att en viktig del i en decentralistisk regionalpolitik är såväl en utlokalisering av nytillkommande myndigheter som decentralisering av funktioner till läns- och kommunnivå inom den statliga förvaltningen. Vikten av sådana åtgärder understryks av att expansionen av den offentliga sektorn i fortsätter. Antalet anställda ökade t. ex. med över 10 000 personer. Enligt vår mening är de senast inrättade myndigheterna exempel på verksamheter som avses i uttalande (och den socialdemokratiska partimotionen ) när en myndighet bör omlokaliseras. Motivet för socialdemokraterna att förespegla en lokalisering av dessa myndigheter till anges vara att de inte är någon ny verksamhet. Vi kan inte underlåta att framhålla att även s. k. ny verksamhet oftast är en avknopning eller utvidgning av tidigare befintlig verksamhet. Ny verksamhet uppstår inte ur något vakuum. Det finns därför skäl att överväga om man på statliga myndigheter bör ställa kravet, att expansion och utvidgning av uppgifter endast skall tillåtas om man är beredd att diskutera en Mot. omlokalisering av verksamheten eller delar av denna. Med tanke på de hinder, fördyrade kostnader och effektivitetsminskningar, som brukar anföras vid omlokalisering, skulle ett sådant krav kunna innebära en hämsko på den offentliga sektorns och byråkratins tillväxt. Det skulle sannolikt då inte bli lika intressant för statliga myndigheter att ställa krav på nya resurser att döma av den negativa inställning man har till lokalisering av verksamhet utanför . Enligt vår mening bör med anledning av vad som anförts uttala att beslut om lokalisering och decentralisering av statlig verksamhet skall fullföljas. Minska samhällets kostnader - planera för en balanserad befolkningsutveckling Regeringens underlåtenhet att följa tidigare beslut och ovilja att utnyttja de senaste årens högkonjunktur för att på ett varaktigt sätt skapa en bättre regional balans har medfört att flyttningsrörelserna brutto är av mycket stor omfattning. Detta speglar bl. a. den osäkerhet som ofta finns om den egna regionens utvecklingsmöjligheter och samhällets vilja att stötta utsatta orter och regioner. Enligt vår mening understryker detta betydelsen av en uttalad politisk vilja för befolkningsutvecklingen i olika delar av landet. Vi anser att befolkningsmål för de olika länen bör finnas. De skall vara ett riktmärke för samhällets insatser. De skall vidare vara en vägledning för vilket befolkningsunderlag som är nödvändigt för att en viss regions förutsättningar till utveckling skall kunna tas till vara. Den nu pågående befolkningskoncentrationen kommer i annat fall att leda till än mer förödande sociala och ekonomiska konsekvenser än utveckling. anser därför att de planeringstal som lades fast vid beslut tas som utgångspunkt för angivande av nya befolkningsmålsättningar för länen 1995. bör därvid uttala att målsättningen måste vara att storstädernas andel av befolkningen långsiktigt hålls oförändrad samt att planeringen utgår ifrån att en inflyttning skall ske till de områden som är mest drabbade av avfolkning. En sådan utveckling skulle innebära att de gemensamma resurserna vård, omsorg och service kunde fördelas mellan människor i olika delar av landet på ett rättvist sätt. Inom ramen för befolkningsmålen för länen måste den inomregionala balansen främjas. Åtgärder för en bättre regional balans och en balanserad befolkningsutveckling Koncentrationsutvecklingen i samhället under framför allt efterkrigstiden har inneburit en allt större centralisering av befolkning, bebyggelse och näringsstruktur. Storskalighet och arbetskraftens geografiska rörlighet har av en politisk majoritet mot uppfattning setts som nödvändiga förutsättningar för en fortsätt förbättrad ekonomisk standard med en allt Mot. större obalans såväl mellan som inom olika delar av landet. utvecklingen och marknadens drivkrafter har förstärkt koncentrationen inom näringslivet både vad avser produktionsstruktur och maktfunktioner. Den offentliga sektorns tillväxt har även kraftigt bidragit till koncentrationen. Den statliga verksamheten är till stor del lokaliserad till . De kommunala verksamheterna har vanligen förlagts till den största orten i länet resp. kommunen. Den allt snabbare inflyttningen av ungdomar och unga familjer till storstadsregionerna innebär också automatiskt en långsiktig centralisering av bebyggelse, utbildningsmöjligheter, arbetstillfällen etc. medan avfolkningskommunerna successivt utarmas och möjligheterna att verka och leva i dessa kommuner blir allt sämre med ett försämrat utnyttjande av gjorda samhällsinvesteringar som följd. Enligt uppfattning har alla människor rätt till arbete, god miljö och bra service. Det innebär att regionalpolitiken måste vara ett instrument för decentralisering och de regionalpolitiska stödåtgärderna utgå från en uttalad vilja och medvetenhet om nödvändigheten av att bryta den pågående koncentrationsutvecklingen.