mot · G902A604 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:A604 m. fl. (fp) Ökad jämställdhet ställde liberalen riksdag inför kravet på rösträtt åt kvinnor. har många politiska beslut fört en bra bit på vägen mot jämställdhet mellan kvinnor och män, inte minst till följd av insatser och opinionsbildning. var det årtionde när fler kvinnor än någonsin gick ut på arbetsmarknaden. Det ledde också till reformer, framför allt särbeskattningen, föräldraförsäkringen och jämställdhetslagen. Regeringsskiftet 1976 banade väg för en intensifiering av jämställdhetsarbetet. Motståndet mot jämställdhetslagen kunde brytas, JämO inrättades, diskriminerande skatteregler ändrades som jämställdhetstanken satte sin prägel även på en rad andra beslut, inte minst på utbildningens område. Men möter arbetet för rättvisa åt kvinnorna en delvis ny verklighet. som flera gamla problem kvarstår olösta ställs vi inför åtskilliga nya utmaningar: Den ekonomiska krisen som ger näring åt gamla fördomar och krymper utrymmet för nya arbetstillfällen i den offentliga sektorn. Den tekniska utvecklingen som kan leda till påfrestningar för kvinnor på en starkt könsuppdelad arbetsmarknad. De låga födelsetalen som illustrerar brister i välfärdssamhället. Det tidiga har inneburit påfrestningar för jämställdhetsarbetet. I en stagnerande ekonomi med hårdare konkurrens om tillgängliga arbetstillfällen har opinionsstödet för kvinnornas rätt att förvärvsarbeta sviktat. En del har dragit slutsatsen att jämställdhetskraven bör tonas ned. har en annan uppfattning. Drivkraften i vårt engagemang är liberalismens vision av ett samhälle där varje människa respekteras som individ och själv kan forma sin tillvaro utan hinder av diskriminerande regler och fördomar. Det är bara i frihet som den enskilda människan kommer till sin rätt. Därför är bristen på jämställdhet inte bara en orättvisa mot de kvinnor och män som drabbas, den innebär också att man avstår från att ta till vara människors resurser. Könsdiskriminering och stelbent rolltänkande är slöseri. Särskilt i tider av ekonomiska svårigheter behöver vi använda alla människors individualitet, initiativkraft och vilja att ta ansvar. Kvinnorna har mycket att ge på arbetsmarknaden, i näringslivet och i politiken. Männen har mycket att tillföra och behövs i arbetet med hem och barn. För innebär jämställdhet att varje människa skall bedömas tl 1985/86. och få utvecklas efter sina personliga egenskaper, inte efter kön. och män skall ha samma rättigheter, skyldigheter och möjligheter i hem, A604 utbildning, yrkesliv och samhälle. Vi betraktar jämställdheten som en av de viktigaste frihetsfrågorna. Det är de gamla könsrollerna som snärjer och likriktar. En liberal jämställdhetspolitik syftar till frigörelse, inte till bundenhet, likhet och strömlinjeformning. Begränsningar av friheten har ibland varit ett medel att försöka nå frihet. Kvoteringar och obligatorier är exempel på frihetsinskränkningar som ibland har fört utvecklingen framåt, men i andra sammanhang skapat orättvisor och motsättningar. Sådana medel bör därför tillgripas endast när synnerliga skäl talar för det. De viktigaste resultaten av de senaste årens jämställdhetsarbete är rättvisare formella regelsystem. Men verkligheten har inte låtit ändra på sig lika lätt. Arbetsmarknaden är fortfarande tudelad. Kvinnor har högre arbetslöshet än män. Nästan hälften av kvinnorna arbetar deltid och många har obekväm arbetstid. Kvinnor har i högre grad låglönejobb och även om de har samma utbildning som männen halkar de efter i lönehänseende. Dessutom har kvinnorna fortfarande huvudansvaret för hem och barn och bär därför en tyngre sammanlagd arbetsbörda än männen. Andra problem är skapade på politisk väg. Regler kan vara formellt neutrala men i praktiken ha udden riktad mot kvinnorna. Låt oss peka på två exempel. För det första: marginaleffekterna i skatte- och bidragssystemet. medförde sambeskattningen att kvinnors inkomster blev extra hårt beskattade när de gick ut på arbetsmarknaden. Sambeskattningen byggde liksom äkta-make-prövningen i studiemedelssystemet på att kvinnan betraktades som bihang till sin make, inte som en självständig individ. har något av samma tröskel till arbetsmarknaden återskapats för barnfamiljer i vanliga inkomstlägen. Kombinationen av progressiva skatter och inkomstprövning av både bostadsbidrag och daghemstaxor skapar orimliga marginaleffekter. Det är inte ovanligt att en kvinna som vill öka sin arbetsinsats förlorar av en inkomstökning. Missriktade fördelningspolitiska ambitioner har skapat en fattigdomsfälla för många barnfamiljer där kvinnorna är de största förlorarna. Den socialdemokratiska jämställdhetspolitikens största svaghet är dess dokumenterade oförmåga att ta itu med detta problem. alternativ utvecklas i vår familjepolitiska motion. För det andra: de offentliga monopolen. Socialdemokrater i beslutande positioner både centralt och lokalt - intar av ideologiska skäl en snäv hållning till privata alternativ, särskilt inom vård och omsorg. Statsbidragsreglerna för barnomsorgen är så utformade att exempelvis förskollärare som i bolagsform vill driva daghem inte kan få stöd och därmed berövas möjligheten att konkurrera på lika villkor. Den här sortens regler formar i praktiken ett slags näringsförbud för kvinnor eftersom de beskär etableringsmöjligheterna på ett område där många kvinnor traditionellt är verksamma. Att bryta det traditionella könsrollsmönstret handlar ytterst om att för- 6 ändra våra egna värderingar och attityder. Det handlar om respekt för Mot. individen, för det han eller hon är eller vill vara. Det är ett förändringsar- A604 bete som tar tid och måste ske i ett växelspel mellan opinionsbildning och politiska reformer. En verklig jämställdhet kan aldrig uppnås utan att båda dessa metoder används, med opinionsbildningen steget före reformerna. De som inte vill genomföra reformer eller bromsar det som föreslås och på sin höjd kan tänka sig attitydpåverkan och information har inte särskilt bråttom. Med en sådan i grunden konservativ hållning kan ingen förändring annat än på mycket lång sikt åstadkommas. Ja till attitydförändringar men nej till reformer är alltså den ljummes väg. Medan tvärtom ja till radikala förändringar nu utan krav på att ha opinionen med sig - är de rastlösas inställning. De förstår inte att en förändring utan stöd från dem som berörs inte är någon förändring mer än formellt. Skenreformer är det enda resultatet av denna väg. Vi menar att både attitydförändringar och reformer behövs på alla samhällsområden. Jämställdhetstanken måste bli en del av allt beslutsfattande, inte bli ett jämställdhetskommittéernas och kvinnoorganisationernas reservat. Både män och kvinnor måste delta i detta arbete - med varandra och inte mot varandra. I denna motion redovisar vi ett antal förslag som kan bidra till att öka jämställdheten mellan kvinnor och män. I samband med regeringsskiftet förändrades jämställdhetsarbetets organisation och fick genom inrättandet av jämställdhetskommittén en parlamentarisk förankring. Kommittén fick en viktig roll både som utredningsorgan, opinionsbildare och samordnare i jämställdhetsarbetet. Den socialdemokratiska regeringen valde att lägga ner jämställdhetskommittén efter valet . I stället inrättades ett jämställdhetssekretariat på . Dessutom tillsattes en delegation för jämställdhetsforskning och ett rådgivande organ där de politiska partierna och en rad organisationer ingår. En följd av denna förändring blev att jämställdhetskommitténs utåtriktade arbete försvann. Sent omsider återupptogs utgivningen av dess informationsblad Jämsides men en rad andra informations-, kontaktskapande och opinionsbildande insatser har otvivelaktigt blivit lidande. Den parlamentariska förankringen har kraftigt försvagats eftersom partierna nu inte engagerats i själva arbetet utan enbart i ett råd med få sammanträden och oklara arbetsuppgifter. Delegationen för jämställdhetsforskning JÄMFO förefaller ha ett mycket begränsat värde för det utåtriktade arbetet. Dessutom tycks jämställdhetsfrågorna tillmätas ganska liten betydelse i regeringsarbetet att döma bl. a. av de uteblivna insatserna mot marginaleffekterna i skatte- och bidragssystemet och det av avvisade förslaget om återinförande av äkta-make-prövningen. Det finns därför skäl att på nytt ta upp frågan om jämställdhetsarbetets organisation. Erfarenheterna från den förra mandatperioden talar enligt vår uppfattning för en återgång till ett system med en parlamentariskt 7 Ett återinförande av jämställdhetskommittén skulle också tjäna som en Mot. 1985/86 signal till de oroande många kommuner och landsting som har lagt ner eller A604 står i begrepp att avveckla sina lokala kommittéer. Det kan inte uteslutas att vissa av dem tagit intryck av regeringens handlande. Den parlamentariska jämställdhetskommittén bör bl. a. få i uppgift att ansvara för centralt initierade jämställdhetsprojekt, opinionsbildning och annat utåtriktat arbete samt utredningsuppdrag bl. a. beträffande jämställdhetslagen som föreslås längre fram i denna motion. Arbetsmarknadens parter och andra organisationer med anknytning till och intresse för dessa frågor bör i en referensgrupp ges tillfälle att delta i kommitténs och regeringens jämställdhetsarbete. Vi vill vidare ifrågasätta om jämställdhetsfrågorna bör handläggas i . Eftersom dessa har en övergripande karaktär borde ansvaret inte vara placerat i något enskilt fackdepartement utan i ett centralt organ, lämpligen statsrådsberedningen. På så sätt skulle organisatoriska förutsättningar skapas för att ge jämställdheten en mer framskjuten position i regeringens arbete. Förvärvsarbete är en central rättighet i ett liberalt samhälle. Grundläggande är också att varje vuxen skall kunna försörja sig själv utifrån de förutsättningar hon eller han har. förvärvsarbetar de flesta svenska kvinnor; åtta av tio kvinnor mellan mot nio av tio män. Även de flesta kvinnor som har små barn arbetar utanför hemmet. Men fortfarande har kvinnor mindre inflytande, sämre löner och kortare utbildning än männen. Det finns en arbetsmarknad för kvinnor och en för män. Kvinnornas arbetsmarknad kännetecknas av att de finns inom ett begränsat antal yrken - ofta med lägre status. Denna könsuppdelning bör motverkas så att kvinnornas ställning på arbetsmarknaden stärks. Eftersom kvinnor och män har skilda erfarenheter och ofta har olika förslag till lösningar medför en jämn representation av könen breddning och förnyelse inom resp. yrken. Dessutom leder det till bättre arbetsklimat, bättre arbetsmiljö för alla och rättvisare lönesättning. Det finns inga starka sakliga skäl till att kvinnor och män inte skulle ha samma arbeten. Ändå är det sällsynt med kvinnor i de vanligaste mansyrkena och nästan lika sällsynt med män i de vanligaste kvinnoyrkena. De studieval som de unga tonåringarna gör i blir oftast vägledande för kommande yrkesval på ett alltför slumpartat sätt. Införande av ny teknik innebär en genomgripande förändring av arbetslivet vilket medför att många arbetsuppgifter förändras eller försvinner. I denna förändringsprocess är det viktigt att kvinnorna deltar på samma villkor som männen. På de arbetsplatser där ny teknik datorisering införs arbetar i hög utsträckning kvinnor. Den nya tekniken behöver i sig inte utgöra ett hot mot dem. Kvinnor måste dock erbjudas utbildning som kan både leda till mer kvalificerade arbetsuppgifter och ge dem möjligheter att påverka användningen av den nya teknologin. Först då kan den köns uppdelade arbetsmarknaden brytas ner. Mot den här bakgrunden menar vi att regeringen borde ta initiativ till ett Mot. brett program för datautbildning av kvinnor. I detta arbete bör skolor, A604 folkhögskolor, studieförbund och arbetsmarknadens parter engageras. Som ett första steg bör den satsning på datautbildning för korttidsutbildade via studieförbunden som aviseras i budgetpropositionen kompletteras. De friare regler som där föreslås bör gälla även för datautbildning som riktar sig speciellt till kvinnor. Den projektverksamhet för att förbättra kvinnornas ställning på arbetsmarknaden som bedrivits i taget , senast med utgångspunkt från en särskild proposition , har haft åtskilliga värdefulla inslag. Detta arbete borde nu kunna ges en mer långsiktig inriktning, något som skulle ligga i linje med dataeffektutredningens rekommendationer. Regeringen väljer i budgetpropositionen att anslå 15 nya miljoner . Vi tillstyrker den föreslagna summan men menar att regeringen borde ha utarbetat ett treårsprogram i syfte att stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Förutom de projekt som regeringen tidigare angivit vill vi peka på betydelsen av verksamhet som syftar till att uppnå en jämnare könsfördelning inom databranschen. Det är i stor utsträckning kvinnor som arbetar med själva datorerna och män som svarar för försäljning, utbildning, installation osv. Vi vill understryka behovet av projekt på det arbetsmarknadspolitiska området som särskilt vänder sig till deltidsarbetande kvinnor. Vi vill också peka på behovet av åtgärder för kvinnor som är arbetslösa eller undersysselsatta i glesbygder. Den offentliga sektorn kan inte växa på grund av finansieringsproblem. Detta innebär dock inte att det saknas efterfrågan på de tjänster som produceras inom den offentliga sektorn och till stor del av kvinnor. Det är nödvändigt att begränsa den offentliga sektorn men som detta sker sätter regeringen upp begränsningar för tillväxten av t. ex. vård och service i enskild regi. Restriktioner för privata initiativ inom vård- och servicesektorn drabbar i första hand kvinnorna. Det är inom dessa områden som de traditionella kvinnoarbetena i huvudsak finns och det är här kvinnor i hög grad försöker starta egna företag, som t. ex. daghem och vårdhem. Vi måste underlätta för kvinnor att etablera sig i stället för att som regeringen använda stor energi på att bekämpa privata initiativ. Vi skall släppa in det enskilda, ofta kvinnliga, initiativet på de offentliga monopolens område. Detta innebär givetvis att det ändå är viktigt att kvinnor väljer arbetsområden som domineras av män. Enligt nya uppgifter är ungefär en tredjedel av alla chefer i kvinnor. Kvinnorna är dock mycket ojämnt fördelade. Den privata sektorn ligger avsevärt sämre till än den offentliga. Bland höga chefer är representationen avsevärt sämre än på lägre nivåer. Vid internationella jämförelser med andra västländer ligger inte särskilt bra till. Det finns starka skäl för särskilda insatser på det här området. Det är självklart att chefer skall rekryteras både bland kvinnor och män. Med fler kvinnor i ledningen får både statliga myndigheter och 9 enskilda företag fler synpunkter och ett bättre beslutsunderlag - och därmed bättre resultat. Staten måste här vara en föregångare, men så är det knappast . 1 hela finns det kvinnor på chefslöneplanet och i lönegraderna 2326 men i lönegraderna 4-12. I statsrådsberedningen och var en av de 21 högst avlönade kvinna, dvs. Mönstret är detsamma i statliga myndigheter. Ett ytterligare exempel kan följande tabell vara: Regionala AMU-styrelser utsedda av centrala AMU-styrelsen I elva av tjugofyra styrelser finns ingen kvinna vare sig som ledamot eller suppleant. Ingen kvinna har utsetts till ordförande. Någon kan invända att det viktiga är att kvinnorna har plats på arbetsmarknaden, inte att de är chefer. Vi har en annan uppfattning. Fler kvinnliga chefer skulle medföra ett bättre samhälle både mänskligt och ekonomiskt. Det finns alltför många begåvade kvinnor, som inte föreslagits vid utnämningsärenden. Det finns också många fler män än kvinnor, som har befordrats över sin kompetens. Dessutom är kvinnliga chefer troligen mer benägna att söka duktiga medarbetare bland både kvinnliga och manliga kandidater. Vi inser det inte går att göra någon snabb revolution för att förändra bilden. Men blir det ett inte ringa antal chefstjänster lediga och vaije år blir det en allt större andel kvinnor på rekryteringsposter. Därför bör det nu vara dags att göra upp konkreta tidsbestämda mål för en jämnare fördelning av kvinnor och män på statliga chefstjänster. Lagen om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet är en viktig förutsättning för att stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Den har visat sig vara ett användbart instrument för att motverka könsdiskriminering och driva på jämställhetsarbetet på arbetsplatserna. Som lagen nu är skriven får den person som missgynnats på grund av kön rätt till ett ideellt skadestånd. Däremot får hon eller han inte rätt till det tvisten egentligen rör, nämligen tjänsten. På den statliga arbetsmarknaden är denna fråga delvis löst genom besvärsrätt, så är också fallet i vissa kommuner. Det är heller inte ovanligt att regeringen ändrar på myndigheternas tjänstetillsättningar eller förord och förordar annan än den som 10 vederbörande myndighet tillsatt. Även om det också kan anföras skäl för Mot. att inte ha samma regler i enskild som offentlig tjänst finns det all anledning A604 att uppmärksamma detta problem. Vi anser därför, nu som tidigare, att frågan är så viktig att den bör utredas med sikte på en lagändring. Vi anser likaledes att det bör utredas om ett förbud mot trakasserier behövs. Vi stöder denna uppfattning på att vi erfarit att det förekommer trakasserier av den som gjort anmälan om könsdiskriminering. Risken för trakasserier kan vara en starkt återhållande faktor för dem som överväger att göra en anmälan om diskriminering. Trakasserier av den som söker hävda sin rätt eller t. o. m. fått rätt i domstol är dessutom ovärdigt ett rättssamhälle. Arbetsdomstolens sammansättning är mycket ojämn vad avser könsfördelningen. Det finns endast en kvinna av 22 ledamöter. SAF, , och LO har inte någon kvinnlig representant vare sig som ledamot eller ersättare i arbetsdomstolen. Den rådande suuationen är klart otillfredsställande. anser det vara mycket viktigt att uppnå en jämnare könsfördelning i arbetsdomstolen. Trots uppmaningar har bl. a. arbetsmarknadens parter inte visat sig beredda föreslå ledamöter och ersättare av båda könen till arbetsdomstolen. Det förefaller därför vara uppenbart att det inte räcker med vädjanden till arbetsmarknadens parter, utan lagen bör kompletteras med en bestämmelse om att både män och kvinnor bör tjänstgöra när mål rörande jämställdhetslagen behandlas. Även tingsrätterna bör vara sammansatta av både män och kvinnor när frågor om könsdiskriminering behandlas. är en av minsta myndigheter. Men det arbete som utförs där har inneburit ett stort steg i jämställdhetsarbetet. Det är därför viktigt att JämO får ordentliga resurser för sitt arbete. Vid JämO finns fem handläggartjänster, en byråsekreterare och en assistent. JämO har i sin anslagsframställan äskat medel för ytterligare en assistenttjänst. Regeringens snäva behandling av JämO:s framförda krav är med tanke på myndighetens hårda arbetsbelastning omöjlig att försvara. Vi anser att medel bör anslås till denna av JämO äskade tjänst. Det finns en historisk tradition av företagsamhet bland kvinnor. Under strukturrationaliseringarna slogs dock mycket av kvinnors småföretagande sönder. Den offentliga sektorns expansion erbjöd i stället anställningar för kvinnor. Men det betyder inte att nyetablering och småföretagande har mist sin betydelse för kvinnor. Hela nytillskottet av företagare bestod av kvinnor. Under böljan av har det kvinnliga företagandet väckt allt större uppmärksamhet och intresse, inte minst i samband med kvinnomässan i . tyder aktuella beräkningar på att 1970-talets positiva utveckling vänt. Det växande antalet konkurser tycks ha slagit Mot. 1985/86 särskilt hårt mot det kvinnliga företagandet. Nyföretagande är en livsnerv i varje marknadsekonomi. För kvinnor är det av särskild betydelse i en situation när deras traditionella arbetsmarknader sviktar. Framför allt har hela samhället ett intresse av att kvinnors kreativitet tas till vara. Kvinnornas utbildningsnivå har höjts kraftigt liksom beredskapen att ta ansvar inte bara för sin egen utan också andras försörjning. Arbetsmarknaden - den privata långt mindre än den offentliga - har ännu inte accepterat kvinnor på arbetsuppgifter som kräver tyngre ansvar. Det finns därför anledning att tro att det just bland kvinnorna fortfarande finns mycket outnyttjad kreativitet, kunskap och ansvarsvilja. Det går inte att på politisk väg administrera fram ett ökat nyföretagande. Men det går att minska byråkratin, förbättra företagarklimatet, undanröja hinder såsom offentliga monopol samt förbättra stödet och rådgivningen med särskild inriktning på kvinnor. Med en förbättrad service inte minst från utvecklingsfondernas sida kan fler kvinnor våga pröva och genomföra sina idéer. Dessutom minskar risken för onödiga misstag och i förlängningen konkurser. Efter förslag från beslöt att det skall finnas en jämställdhetsansvarig på varje regional utvecklingsfond. För att besluta om vilka övriga insatser som kan vara mest effektiva är det nödvändigt med en översyn och kartläggning av i vilka branscher kvinnorna finns, vilken typ av företag de driver, vilka problem de har, vilka förutsättningar som finns för vidareutveckling, deras speciella behov av stöd och hjälp och vad samhället kan vinna på att satsa på en ny företagartyp. Vi vet emellertid redan nu att kvinnlig företagsamhet i stor utsträckning finns i servicebranscher och i mindre utsträckning inom tillverkningssektorn. De är därigenom uteslutna från möjligheter till stöd från utvecklingsfonderna, vilket naturligtvis kan vara hämmande t. ex. för den som vill expandera. Vi anser därför att reglerna för bidrag och rådgivning från utvecklingsfonderna bör ändras så att även annan verksamhet än tillverkning och turism kan omfattas. Andelen kvinnor i de regionala utvecklingsfondernas styrelser var den gångna mandatperioden . På många håll saknades kvinnor helt. Det är mycket sannolikt att detta i längden påverkar inriktningen på fondernas verksamhet. Vi vill här hänvisa till de åtgärder bl. a. tidsbestämda mål som vi föreslår i avsnittet om kvinnorepresentationen i statliga organ. I ett samhälle där både kvinnor och män förvärvsarbetar och försörjer sig själva kommer alla under vissa tidsperioder att ha viktiga uppgifter i familj och samhälle vid sidan av det betalda arbetet. har de förvärvsarbetande kvinnorna i stor utsträckning behållit sina arbetsuppgifter i hemmet. De är dubbelarbetande och väljer därför oftast att förvärvsarbeta på deltid medan många män, särskilt de med små barn, arbetar mer än heltid. anser att såväl kvinnor som män måste kunna kombinera Mot. yrkesarbete med omsorg om hem och barn. Mänskliga resurser utnyttjas A604 bäst när kvinnor och män delar ansvaret för förvärvsarbete och föräldraskap. Detta innebär att arbetslivet måste organisaras så att kvinnor och män bättre än nu kan förena betalt arbete med uppgifter i hem och samhälle. Vår strävan är att få ett samhälle som ger både större flexibilitet för den enskilde och fortsatt möjlighet att ta ut framtida produktionsökning i form av färre arbetstimmar. Målet bör vara förkortad arbetstid per dag för alla. Men redan nu bör en större flexibilitet och anpassning av individens önskemål genomsyra arbetslivet. En ökad valfrihet när det gäller arbetets förläggning och omfattning ger de kvinnor som vill en möjlighet att förlänga sin arbetstid - och de män som vill möjlighet att förkorta sin. Detta ger i sin tur bättre möjligheter för kvinnor och män att ägna mer tid åt omsorgen om barnen eller åt andra aktiviteter i samhället. Redan nu tillämpas flextid hos ett stort antal statliga myndigheter. För att möjlighet till flextid skall ges till allt flera vore det av värde med en utvärdering av vunna erfarenheter av systemet. Vi förordar därför att DELFA som en uppföljning av temadagen om flextid ges i uppdrag att göra en utvärdering av flextidens erfarenheter.