mot · G902A222 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:A222 m. fl. (s) Åtgärder för ökad sysselsättning för kvinnor i Arbetsmarknaden behandlas ofta som ett entydigt begrepp, som en enda arbetsmarknad som är lika för alla. Verkligheten ser annorlunda ut. Arbetsmarknaden är uppspjälkad i ett antal delarbetsmarknader, med olika villkor och förutsättningar för olika grupper av människor. En sådan delarbetsmarknad är kvinnornas. Visserligen är vi i lyckligt lottade när det gäller förvärvsarbete för kvinnor. av landets kvinnor arbetar utanför hemmet. Men kryper vi bakom siffrorna förändras den positiva bilden något. Det visar sig att hälften arbetar deltid medelarbetstiden för kvinnorna är . Vidare visar månatliga arbetskraftsundersökningar att av de kvinnor som står utanför arbetsmarknaden vill förvärvsarbeta. Det finns allvarliga hot mot kvinnornas framryckning på arbetsmarknaden. Det handlar dels om utvecklingen inom den offentliga sektorn, dels om datoriseringen. Datoriseringsvågen, som väntas drabba detaljhandeln, offentliga och privata tjänster, drabbar kvinnorna speciellt hårt eftersom det är där majoriteten av de yrkesverksamma kvinnorna finns. Kvinnorna inom industrin löper samma risk. En entydig trend visar att det är kvinnojobben som är nästa stora krisbransch. Även internationella bedömningar pekar i samma riktning. En rapport som behandlar kvinnornas sysselsättningsläge i västvärlden och som presenterades på kvinnokonferensen i stöder farhågorna. Den visar klart att det är kvinnorna som i första hand kommer att trängas ut och drabbas när elektroniken införs på kontoren, inom vården och i industrin: Datorerna kommer först till de sektorer inom arbetslivet där andelen kvinnor är oproportionerligt stor. De befattningar som försvinner är sådana där kvinnorna dominerar. De nya jobb som skapas är inom sådana områden där kvinnorna traditionellt är få. Det stora problemet är att kvinnor i mindre grad deltar i utbildning för de framtida arbetsuppgifter som krävs. Alla bedömningar pekar på att kvinnornas arbetsmarknad om ingenting görs går en dyster framtid till mötes. Traditionellt har kvinnornas arbetsmarknad alltid befunnit sig långt ner i arbetsmarknadsstatistiken. har läget ytterligare försämrats så att vi har landets lägsta sysselsättningsfrekvens för kvinnor. Siffror från folk- och bostadsräkningen visar att den genomsnittliga för- Mot. värvsfrekvensen för kvinnor mellan är . döljer en bistrare verklighet inom olika grupper och i olika kommuner. Som exempel kan nämnas att i kommun, som drabbats hårt av stålindustrins strukturrationaliseringar, var arbetslösheten bland kvinnor sista kvartalet 1985. Den grupp människor som drabbas hårdast i länet är kvinnor . Sysselsättningsgraden för denna grupp har gått ner från år , något som vi ser mycket allvarligt på. Det främsta hindret för dalakvinnornas inträde på arbetsmarknaden är förmodligen bristen på arbetstillfällen. Därutöver finns en rad hinder som försvårar kvinnornas möjligheter att söka förvärvsarbete. Dit hör brister i utbildning och praktik och detta är speciellt uttalat för kvinnor och ungdomar. Många av dessa har en otillräcklig eller felinriktad utbildning. Resurserna inom t. ex. vuxenutbildningen skulle om de förstärktes kunna ge dessa ungdomar en chans att utbilda sig på de rätta områdena som exempelvis dataområdet och i tekniska ämnen och på det sättet kunna komma in på arbetsmarknaden. På utbildningens område i övrigt börjar en obalans märkas. Allt färre flickor söker till gymnasiets linjer. En av orsakerna är nedskärningar av årselevplatser inom de s. k. flicklinjerna. I och för sig finns inget att invända mot att man skär ner linjer som leder mot yrken som inte har någon framtid. Den utveckling som äger rum inom kontorsvärlden, med större krav på ekonomiskt utbildad personal, gör att man kan ifrågasätta nedskärningarna av den ekonomiska linjen. I någon mån har det dystra arbetsmarknadsläget lättats upp av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som satts in. För att råda bot på obalansen på arbetsmarknaden är arbetsmarknadspolitiska och utbildningspolitiska åtgärder riktade mot speciellt kvinnorna nödvändiga. Att ge länsarbetsnämnderna rätt till en friare användning av de arbetsmarknadspolitiska medlen skulle vara till nytta för de arbetslösa i länet. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna de i motionen anförda kraven på insatser för att förbättra kvinnosysselsättningen i . () Bengt-OIa () () fs)