mot · G902ub210 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub210 och () förstärkningsresurs Läroplanen för (Lgr 80) i kombination med det friare statsbidragssystemet konkretiserar besluten om skolans inre arbete () i vad gäller mål och medel samt i fråga om ramar för verksamheten i . En behovsstyrd resursfördelning gör det nödvändigt att fastställa att skolan är till för eleverna och att politikerna skall se till att samhällsansvaret mot eleverna följs upp. Det är politikernas uppgift att föra de svagare elevgruppernas talan och hävda de svagares behov av resurser. Avsikten med skolans föstärkningsresurser är att dessa skall användas till elever med särskilda behov. Kommunerna skall lokalt fördela resurserna till elever med störst behov, som också framgår av Lgr 80 - s. 53: Det åligger Skolstyrelsen att på basis av en ingående kännedom om varje rektorsområdes arbetsmiljö och elevernas förutsättningar fördela förstärkningsresursen och de kommunala insatserna så att skolor som har svåra utgångsläge får större personella resurser. Vidare heter det på s. 54 i samma läroplan: Om elever har svårigheter skall man vid fördelningen av skolans förstärkningsresurs främst söka tillgodose dessa elevers behov, innan resurserna används för andra ändamål. Förstärkningsresursen tilldelas kommunen i direkt proportion till antalet elever. Hela förstärkningsresursen skall vara rörlig, så att den kan omfördelas om behoven ändrar karaktär under läsårets gång. Undersökningar och erfarenheter har visat att det har varit en mycket liten del av förstärkningsresursen som fördelats fritt i reformens mening. Skolpolitisk intention pedagogisk verklighet, som framlagts vid av och , slås bl. a. fast att det inte blivit någon omfördelning av resurser till svagare elevgruppers förmån. Skolstyrelser och rektorskonferenser har gjort fördelningen efter i stort sett samma principer som . Få kommuner har över huvud taget gjort någon kartläggning av behoven. Möjligheten att omfördela resurser mellan skolor har inte utnyttjats. En studie som omfattade hela landet visade att av förstärkningsresursen fördelades efter behovskriterier. Merparten användes för att generellt minska storleken på klasserna. Detta innebär att en stor del av förstärkningsresursen används för att åstadkomma lika stora klasser oberoende av skolenhetens basresurstilldelning. Många s. k. 20-grupper har bildats, dvs. klasstorleken har nedbringats till att omfatta 20 elever. Detta kan ytligt sett uppfattas som en rättvis fördelning av arbetsbördan mellan lärare. Skolforskare har dock med stöd av ett stort antal studier hävdat att förändringar av gruppstorleken inom området 15-40 elever har obetydliga konsekvenser utom för lärarens arbetsinsats. Arbetssättet i klassen förändras ju inte automatiskt genom att elevantalet sänks. Vissa undervisningsmetoder kan ju tillämpas i mycket stora grupper utan att elevens inlärningsmöjligheter försämras. Det finns således ett mycket gediget erfarenhetsmaterial att bygga på för att dra slutsatsen att förstärkningsresurserna i skolan inte, som avsikten var, kommit de elevgrupper till del som är i bäst behov av stöd och stimulans. En utvärdering och översyn av förstärkningsresursens användning i skolan torde därför vara synnerligen väl motiverad. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av förstärkningsresursens användning i . () () 1985/86 Ub210