ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902ub259 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub259 och () Konsumtionslinjen i gymnasieskolan Samhällets ekonomi är starkt beroende av den enskildes förmåga att sköta sin ekonomi. Kunskap om ekonomisk planering och hushållning med egna resurser minskar behovet av samhällsinsatser i form av olika bidrag. I massmedia pågår ständigt debatten om födans sammansättning och dess inverkan på hälsa och välbefinnande. Kunskaper inom detta område minskar behovet av samhällsinsatser i form av sjukvård och förtidspensioner. Det är konstaterat att när realinkomsterna sjunker ökar hushållens arbete med basråvaror och matlagning, dvs. för att hålla nere utgifterna lagar man mat och bakar i stället för att köpa industriprodukter. Det finns en medvetenhet i samhället om dessa frågors betydelse. I det läget är det fel att diskutera en minskning av den enda utbildningsväg i gymnasieskolan som ger dessa kunskaper nämligen konsumtionslinjen. Väljer man konsumtionslinjen i studieförberedande syfte ger den allmän behörighet till högskolestudier, och beroende på vilket tillval eleven väljer kan man utbilda sig till yrken som dietist, förskollärare, fritidspedagog, hushållslärare, idrottslärare, polis, tandsköterska, socialarbetare etc. Det är angeläget att det finns en linje i gymnasieskolan som ger möjlighet att fördjupa kunskaperna om kost, konsumentfrågor och bostads/miljökunskap och som ger praktiska färdigheter i matlagning på det sätt som konsumtionslinjen gör. Det är också mycket angeläget att syo-konsulenterna görs uppmärksamma på värdet av denna utbildning för vårt samhälle. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av att bibehålla konsumtionslinjen.
mot · G902ub260 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub260 och () Religionskunskapen i Religionskunskap ingår i skolans samhällsorienterande ämnen. I Lgr 80 är det enda ämnet med angiven lektionsmängd per stadium. Således skall antalet lektioner på lågstadiet vara 222, på mellanstadiet 175 och på högstadiet 185. Trots läroplanens karaktär av lagförankrat innehåll talar mycket för att eleverna inte får den undervisning som läroplanen anger. Framför allt synes detta gälla mellanstadiet. Ämnet förefaller tillbakaträngt av andra ämnen i gruppen. Orsaken härtill kan vara att lärarna inte känner sig ha tillfredsställande färdigheter i ämnet. En undersökning som lät göra bestyrker detta antagande. av tillfrågade lärare på låg- och mellanstadierna uttalade osäkerhet inför ämnet. Det är inte lärargruppernas fel om det är på detta sättet. Orsaken får mer sökas i lärarutbildningen och att ämnet som följd härav inte har den höga status som Lgr 80 anger att det skall ha. Resultatet av den uppkomna situationen blir att religionskunskap får en mer och mer perifer betydelse; prioriteras inte av lärare med bristande insikter i ämnet och får mindre värde både i elevernas och föräldrarnas ögon. Inom skolans organisation faller i första hand ansvaret för att ett ämne ges tillfredsställande ställning på rektor. Skolstyrelsen har också en roll - men kanske i ännu högre grad föräldrarna. Målsmännen kan direkt, eller via Hem och Skola-organisationer bilda opinion och därmed påverka utvecklingen. Det som närmast kan lösa problemen vore att lärare fick tillfälle till fortbildning i ämnet. Här har de kommunala instanserna ett ansvar att ta. Det talas - och inte minst i Lgr 80 - om skolans roll och betydelse både när det gäller respekt för andra människors värderingar och kunskap om förhållandena ute i världen .Dessa och centrala frågor ingår i religionsämnet. Inte minst med tanke på antalet invandrare i vårt land är allt kunskapsinhämtande om andra kulturer värdefullt. Det leder till ökad förståelse människor emellan, minskar riskerna för konfrontationer mellan olika grupper i samhället. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att ämnet religionskunskap i bör få en ställning som Lgr 80 ger uttryck för, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om att hos begära en utvärdering av religionsämnets ställning inom med betoning på såväl lärarnas ämneskompetens som kunskapsnivån hos eleverna. 1985/86 Ub260
mot · G902ub261 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86: Ub261 () Betygen på högstadium Läroplanen för , Lgr 80, är oklart skriven i betygsfrågan. På en sida (s. 39) står att vårterminsbetyget i årskurs 9 avser hela läsåret, men på nästa sida står att betygen också skall grunda sig på iakttagelser och anteckningar under hela högstadiet, dvs. För att klarlägga läget förtydligade regeringen skolförordningen genom ett tillägg: När betyg ges för elev i årskurs 9 skall även elevens prestationer i årskurserna 7 och 8 beaktas enligt de föreskrifter som meddelar. Genom att skolförordningen fått denna nya bestämmelse kommer lärarna - antingen man förbjuder dem det eller inte - att sätta betyg i årskurs 7 men behålla dem för sig själva för senare bruk. vet vi av tidningsuppgifter att många kommuner hos regeringen begärt att som en försöksverksamhet få ge betyg även i årskurs 7 därför att elever och föräldrar önskat det. Den information som betygen ger kommer ofta för sent för vissa elever. Kommunerna har dock inte fått detta tillstånd. Höstens skolförordningsändring om prestationerna i årskurs 7 och betygsättningen på högstadiet reser ett antal frågor. Är det t. ex. till större fördel för eleverna att betyg i årskurs 7 sätts i hemlighet jämfört med att det sker öppet? Dessa och andra frågor bör penetreras av någon arbetsgrupp inom . Det bör därvid på nytt övervägas, om det inte i den uppkomna situationen skulle kunna ges möjlighet till en öppen betygsättning i årskurs 7 i de kommuner där elever och föräldrar önskar det. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om viss utredning av frågan om betyg i årskurs 7.
mot · G902ub262 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub262 och () Fördelningen av gymnasieskolans ramar I årets budgetproposition (bilaga 10 s. 126) föreslås att länsskolnämnderna ges vidgade möjligheter att anpassa gymnasieskolans organisation till de sökandes efterfrågan på olika studievägar. föreslås dock att omfördelning av platser från direktramen till lilla ramen inte skall kunna göras. Bakgrunden till detta är att direktramens alla platser till fullo skall utnyttjas för de prioriterade 1617-åringarna och att även 1819-åringar skall kunna erbjudas gymnasieplats. Detta måste anses vara ett eftersträvansvärt mål. Det kan emellertid under pågående läsår, då gymnasieorganisationen för länge sedan är fastställd, inträffa att en viss planerad utbildning av olika skäl ej kan anordnas. Det kan t. ex. gälla LA-kurser eller lärlingsutbildning men också vissa specialkurser inom lilla ramen eller komvuxkurser. En exakt dimensionering av sådan utbildning är svår att fastställa i förväg. I en sådan situation krävs snabba beslut för att redan beviljade resurser skall kunna användas till annan utbildning. Utbudet av LA-kurser och lärlingsutbildning är speciellt svåra att planera långt i förväg. Dessa utbildningar faller inom stora ramen. Om eventuella ledigblivna platser där inte kan föras över till lilla ramen eller till komvux blir resultatet oftast att de står outnyttjade. De lediga platserna räcker sällan till en reguljär kurs inom gymnasieskolan. En sådan hinner inte heller beslutas, planeras, rekryteras, startas och genomföras under pågående läsår. Inom lilla ramen och i komvux finns däremot större möjligheter att snabbt starta och genomföra korta kurser. Ett totalt stopp för överföring av platser från stora till lilla ramen vore därför olyckligt. Under pågående läsår borde sådan överföring få ske om platserna annars inte kan utnyttjas. För att undvika onödig byråkrati och försening borde denna omfördelningsrätt tillkomma länsskolnämnderna gärna kombinerad med rapporteringsskyldighet i efterhand till SÖ. Målet bör vara att så effektivt som möjligt utnyttja givna resurser. Med anledning av vad som ovan framförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om rätt för länsskolnämnd att omfördela resurser från den s. k. direktramen till den lilla ramen. (m) () 1985/86 Ub262
mot · G902ub264 · 1986-01-22 00:00:00 — 1985/86: Ub264 m. fl. (m) Vissa fristående skolor fastställde 1984 nya regler för statsbidrag till fristående skolor på gymnasial nivå. avvisade förslag om att bl. a. högre samskola och gymnasium i även i fortsättningen skulle tillerkännas statligt stöd. Vi finner riksdagsbeslutet om de båda fristående skolorna utomordentligt olyckligt. En omprövning av beslutet är nödvändigt. Skolorna måste enligt vår mening få fortsätta att verka med statligt stöd. Skälet härför är följande. högre samskola är en väl fungerande skolenhet. Skolan omfattar förutom det gymnasiala stadiet alla stadier. Denna vertikalitet är i det närmaste unik och innebär enastående möjligheter till studier och jämförelser med den allmänna skolan i vad avser såväl pedagogik som elevernas sätt att fungera i en speciell skolmiljö och deras möjligheter till kontakter med kamrater i skilda åldrar. Härtill kommer de lägre stadiernas undervisning enligt Montessoripedagogiken, vilken medför speciella förutsättningar för vissa särskilda pedagogiska inslag i verksamheten på det gymnasiala stadiet. gymnasium är också det en väl fungerande skolenhet, vid vilken många elever, som av olika skäl har haft svårt att finna sig till rätta vid de kommunala skolorna, har beretts plats. Skolan utgör ett värdefullt komplement till de övriga gymnasieskolorna i . Skolan har erhållit stöd. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att beslutar tillerkänna högre samskola och gymnasium i statligt stöd enligt gällande stöd till fristående skolor på gymnasial nivå. . () () land (m) 1985/86 Ub264271 1 1985186.3 sami.
mot · G902ub266 · 1986-01-27 00:00:00 — () Begränsning av skolornas telekostnader i samband med datoranvändning I takt med att datautrustningen i skola och grundskola fullföljs stiger också kostnaderna för skolornas teleräkningar. Detta innebär att man på allt fler skolor tvingas lägga restriktioner på t. ex. databassökning. Ett sådant förfarande motarbetar emellertid ett av syftena med skolornas datorisering: att träna eleverna i den typ av informationssökning som är ett oundgängligt inslag i modernt yrkesliv. Med tanke på vilken stor kund hela skolsystem är borde det inte vara omöjligt att hos det mycket vinstgivande monopolföretaget få till stånd ett avtal som begränsar skolornas telekostnader i samband med datoranvändning. bör därför få i uppdrag att förhandla med om ett avtal för skolornas datoranvändning. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om skolornas behov av begränsning av telekostnaderna i samband med datoranvändning.
mot · G902ub267 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub267 och () Ämnet religionskunskap i beslutade att religionskunskap skulle integreras med andra orienteringsämnen i den nya läroplanen. Det förefaller ha fått en negativ effekt för ämnet, vilket ej var avsikt. I proposition 1978/79:180 anges: Det är viktigt att elevernas frågor om liv och död, mening och meningslöshet verkligen tas upp av skolan och inte skjuts undan till det man inte hinner med. Det är också nödvändigt, med tanke på den ökade religiösa mångfalden i samhället, markerad både av invandrare med andra religiösa traditioner än de svenska och av s. k. nyandliga rörelser, att det svenska kristna arvet konfronteras med andra religiösa traditioner. Studium såväl av den svenska kristna traditionen med i centrum som av andra religiösa traditioner måste ges motsvarande utrymme i läroplanen som . Religionskunskap fick en fristående särställning bland orienteringsämnena. Antalet undervisningstimmar har på lågstadiet beräknats , mellanstadiet och högstadiet . Det kan finns många förklaringar till att ämnet inte verkar ha fått avsett utrymme. Vid förfrågan bland lärare har det framförts att läromedlen är eftersatta jämfört med andra orienteringsämnen, att fortbildning i religionskunskap inte fått den prioritering som beslutade om, att det finns för få behöriga lärare och att det är svårt att få gehör lokalt för önskemål om studiedagar, som berör religionsämnet. Önskemål har också framförts att religionsmetodik skall lyftas fram mera i låg- och mellanstadieläramas grundutbildning. Med anledning av det anförda hemställs att hos regeringen begär en utvärdering av vilken inverkan den nya läroplanen fått på ämnet religionskunskap. () ()
mot · G902ub268 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86 :Ub268 och () Ämnet hemkunskap i skolan gjorde 1984 en undersökning av svenska folkets kostvanor. I den kan man avläsa hur svenskens kostvanor i grunden håller på att förändras. Lunchen är huvudmålet för mer än hälften av de tillfrågade. äter man något lätt. Vuxna yrkesarbetande äter lunch på arbetet och barnen i skolan. Konsekvenserna är att man sällan lagar mat hemma, och därmed förmedlas inte kunskaperna om hur man lagar mat mellan generationerna. Vi får en generation som kan alldeles för litet om mat, matlagning och näringslära. Undersökningar visar att av hushållens livsmedelsbudget går till chips, läsk och liknande. Larmrapporter kommer också från svenska barnkliniker om att de får in barn som är undernärda. Det är barn, ofta till unga föräldrar, som inte själva kan det mest elementära om vad växande barn behöver i näringsväg eller hur man lagar näringsriktig mat. I den svenska skolan är matematik, svenska, engelska m.fl. ämnen överlägset viktigast. Att kunna laga mat är inte viktigt alls. Dock vill vi påstå att det borde räknas till baskunskaperna. Utbudet av och rädslan för industrimat växer - däremot växer inte familjernas ekonomiska resurser. I denna situation behövs goda kunskaper om livsmedel och dess hantering. Kommande generationer måste få en bättre start. Hemkunskap är ett lågt prioriterat ämne med enstaka lektioner i den obligatoriska skolan. förekommer i lågstadiets timplan(=en stadieveckotimme). SÖ ställer inget krav på att läraren skall vara behörig hushållslärare, och undervisningen sker mestadels i klassrummet. I sämsta fall får eleverna enbart höra fröken berätta om hur det går till att baka en limpa eller laga ett mål mat. På mellanstadiet finns en stadieveckotimme (=40 minuter) under ett läsår. På högstadiet skall 160 minuters undervisning fördelas och schemaläggas under ett av de tre åren. Enligt vår mening är det grundläggande för ett bra liv att både pojkar och flickor kan - kost- och näringsfrågor - sköta ett hem - laga sin och sin familjs mat - handla varor som är värda sitt pris - sköta sin bostad och sin hygigen m. m. Detta är vad ämnet hemkunskap innehåller. Vi menar att ämnet borde finnas under alla de nio åren i . Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om hemkunskapsämnets vikt för . 1985/86 Ub268
mot · G902ub270 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub270 och () Kommunernas skolchefstjänster Kommunerna har det huvudsakliga ansvaret för att de mål som fastställt för undervisning i grund- och gymnasieskola skall förverkligas. Detta arbete kräver god överblick över kommunens skolorganisation. Den viktiga uppgiften att fördela förstärkningsresursen samt andra stödresurser är exempel på ett område där överblick och samordningsförmåga är avgörande för resultatet. I det här fallet innebär detta att de elever som har störst behov också får den största delen av tillgängliga resurser. För alla sådana uppgifter av övergripande art har ansvaret legat hos kommunens skolchef och gör så fortfarande i många kommuner. kan emellertid kommunerna besluta att avstå från att inrätta någon skolchefstjänst. De betydande nedskärningar som föreslås i budgetpropositionen kommer sannolikt att medföra att bristen på skolchefer kommer att öka till klart förfång för skolan. bör därför få i uppdrag att noga följa utvecklingen i kommunerna när det gäller skolchefstjänsterna. Med anledning av det anförda hemställs att uttalar att regeringen bör ge i uppdrag att noga följa utvecklingen av skolchefstjänsterna.
mot · G902ub273 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub273 m. fl. (vpk) Ett resurscentrum för elever med rörelsehinder I integrationsutredningen föreslogs att särskilda resurser skulle finnas vid några regionala habiliteringsinstitutioner för rörelsehindrade, t. ex. , Ekhaga, m.fl. Dessa institutioner skulle benämnas kunskapscentra och inte tillföras statliga medel. De centra däremot som benämns resurscentra, t. ex. Tomtebodaskolan, tillförs statliga medel. Vid eller i anslutning till kan de lärare som tar emot synskadade elever i bedriva forsknings- och utvecklingsarbete som gäller synskadade elever i vända sig för att få undervisning i synskadades problematik. Här kan läraren bekanta sig med hjälpmedel, pedagogik, metodik, och fortlöpande få stöd i sin undervisning. På samma sätt skulle kunna fungera som resurscentrum för elever med rörelsehinder. ligger i , och inom institutionsområdet finns också RPH-RH-centralen. Handikappforskning finns i liksom i som har uträttat mycket forskningsarbete om elever med rörelsehinder. Med statligt anslag skulle kunna fungera som centrum för fortbildning av lärare som undervisar rörelsehindrade elever i . Man skulle också kunna samordna de forsknings- och undervisningsrapporter som kommer ut och se till att de når ut till de lärare i skolan som undervisar elever med rörelsehinder. Ytterligare argument för som resurscentrum för elever med rörelsehinder är att man där har stor kunskap om alternativt tal och kommunikation. Man har ett väl utvecklat samarbete med t. ex. . Vi menar att stödet till rörelsehindrade elever i är jämförelsevis litet med konsekvensen att många av dessa elever löper stor risk att misslyckas i skolan. Det beror till stor del på att det krävs specialkunskaper om rörelsehinder och dess inverkan på eleven för att riktigt kunna anpassa lektioner och undervisning. Alltför få lärare har denna kunskap. Med hänvisning till det anförda föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett resurscentrum för elever med rörelsehinder vid . (vpk) (vpk)
mot · G902ub274 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub274 och (vpk) Pedagogiskt stöd till vissa handikappade Till vissa handikappade barn i skolan behövs särskilt stöd. Det gäller främst pedagogiska och psykologiska insatser, som den skola där eleven undervisas inte har egna resurser till. I skolsystemet avses dessa behov bli täckta genom konsulenter och reselärare. Resurserna är emellertid otillräckliga. En statlig stödorganisation med reselärare och konsulenter inrättades först för de synskadade barn som undervisades i den vanliga eller gymnasieskolan. Dessa skolor hade i normalfallet inte tillgång till den pedagogiska expertis som behövdes för undervisning av den synskadade/ blinde eleven. Genom insatser av konsulent/reselärare möjliggjordes att den synskadade eleven kunde undervisas vid hemortens skola och bo hemma. Alternativet var att gå på landets enda internatskola för gravt synskadade och blinda elever, . har av samma skäl som för de blinda barnen inrättats konsulenter/ reselärare även för andra grupper såsom rörelsehindrade, synskadade, utvecklingsstörda m. fl. Ovannämnda åtgärder bygger på en allmän utvecklingstrend i handikappverksamhet för barn. Målet är att så många som möjligt skall undervisas vid hemortens skola och därvid kunna bo hemma. Detta är självfallet positivt för barn och föräldrar om bl. a. de pedagogiska problemen kan lösas. En nödvändig pedagogisk resurs vid integrering är specialpedagogiskt stöd till den skola där den handikappade eleven bedriver sina studier. Efter hand som integreringen ökar i omfattning och de segregerade skolorna för handikappade kan läggas ned eller starkt minska i omfattning krävs motsvarande ökning av stödorganisationen för att undervisningen skall bli godtagbar. Särskilt gäller detta utvecklingsstörda barn med tilläggshandikapp vilka undervisas i den vanliga särskolan i stället för i specialskolor för flerhandikappade eller som inte fick någon undervisning alls. Att det särskilt gäller utvecklingsstörda beror på att den nuvarande stödorganisationen i flertalet fall inte gäller för utvecklingsstörda. Vi menar att det läge som uppstått kräver en avsevärd utökning av stödorganisationen för samtliga handikappgrupper. Det borde inte vara svårt att inse att integreringen kräver en rejäl utbyggnad av den pedagogiska stödorganisationen för att inte handikappundervisningen skall allvarligt försämras. Om inte integreringen lyckas finns ingen annan väg än återgång till institutionerna. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om en plan för snabbaste möjliga utbyggnad av pedagogiskt stöd till vissa handikappade. 1985/86 Ub274
mot · G902ub275 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub275 m. fl. (c) Utökning av gymnasieskolans vård-, social- och konsumtionsutbildning I motion 1984/85:612 föreslogs vidgade ramar för vård-, social- och konsumtionslinjerna inom gymnasieskolan. Utskottet sade i betänkandet UbU 1984/85:18 sid. 14, att man i många stycken delade vår uppfattning om värdet av konsumtionsutbildningen, men ändå avslog man motionen. Regeringens förslag att sänka ramen fullföljdes, vilket sades motsvara minskningen av antalet 16-åringar. Intresset för linjerna mäts genom antalet förstahandssökande. Detta är missvisande. Konsumtionskurserna vänder sig inte enbart till dem som kommer att vara yrkesverksamma inom området. De flesta elever väljer först och främst en utbildning som hör ihop med det yrke de vill ägna sig åt. Men alla människor behöver lära sig hushållsekonomi, näringslära, barnavård, hemteknik, textilvård, hälsovård och annan vardagskunskap som gör att man kan reda sig i livet. Det är ett stort samhällsintresse att så många som möjligt blir kunniga inom dessa områden för att vi skall kunna upprätthålla folkhälsan och vår höga levnadsstandard. Det är alltså klokt av eleverna att välja dessa linjer medan de väntar på att komma in på sin yrkesutbildning. Det är också fel att bara räkna med 16-åringar när man bedömer hur stor sektorn behöver vara. Även behovet av en yrkesinriktad hushållsekonomisk och hemteknisk gymnasielinje kan väntas öka. Den generation som närmar sig pensionsåldern har ofta praktisk träning i sina föräldrahem i då familjerna var stora och det omfattande hushållsarbetet sköttes under ledning av en husmor som lärde döttrarna vad de själva lärt. Denna informella utbildning finns i stort sett inte längre. Framtidens personal inom vård- och servicesektorn måste få en grundläggande och praktisk utbildning. Det är också viktigt att kurserna vid de mindre gymnasieskolorna kan bibehållas. Det skall inte vara nödvändigt att resa långa vägar för att lära sig vardagskunskapen. När ramarna för sektorn har blivit för trånga har länsskolnämnderna i många fall dragit in kurserna vid de mindre gymnasieskolorna. Detta bör motverkas genom en viljeyttring från och genom att ramarna höjs. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar öka ramarna för gymnasieskolans sektor för vård-, social- och konsumtionsutbildning i enlighet med vad som anförts i motionen. 1985/86 Ub275 () ()