mot · G902A482 · 1986-01-26 00:00:00 — I diagram 3 har den långsiktiga konjunkturrörelsen för industrin bedömts. Konjunkturväxlingarna framkommer som rörelser kring en långsiktig tillväxt-trend, en rät linje i diagrammet, framräknad över tiden. Indextalet anger produktionens saluvärde. Den undre kurvan i diagram 3 är svängning Industrikonjunkturen i 1968-84 Fastprisindex med 1968 som basår it 69 70 71 TO ?3 Vt 7J- TO Tg 79 M ti *3 t* Notering: För den särskilt intresserade kan nämnas att den ekvation som gett upphov till trenden - den räta linjen - är: Qs = 105.8 + 2.17 t R2 = 0.81 n = 17 Qsär industriproduktion i saluvärde. Det höga R-värdet antyder att svängningarna kring trenden inte varit extrema, utan snarare milda och talet anger hur många observationer som utnyttjats. ar runt normalkonjunkturen, angiven som 100 : de avdelningar Mot. av kurvan som ligger under 100 är lågkonjunktur och de som ligger över A482 100 är högkonjunktur. Styrkan i rörelsen mäts av avståndet till normal- Bil. konjunkturen - således var 1974 periodens högsta konjunkturläge och 1982 dess lägsta. Diagrammet visar fram två längre faser i industrins konjunkturutveckling. Perioden innebar en stigande konjunktur, stödd på en hög takt i världshandelns expansion. Perioden visade en fallande konjunktur, initierad av de dramatiska stegringar i råvarupriser som ägde rum , särskilt för oljans del. Återhämtningen 1978-79 blev kortvarig och svag. Den utvecklade inte kraft nog till en fullt uppåtgående fas av konjunkturcykeln, vilken bl a borde utmärkts av uthållighet. I allmänhet antas uppgångsfasen i en konjunkturvåg vara längre än nedgångsfasen. Det faktum att motsatsen gäller i diagram 3 antyder ett djup problem. Från den låga punkten vid påbörjades på nytt en uppgång. Den stöds av en ny expansion för världshandelsvolymen, kombinerad med den kraftiga nedskrivningen av den svenska kronan . Den senare kom att förbättra de svenska företagens konkurrenskraft på världsmarknaden: i en studie som industriverket utfört , konstaterade man, att av ett urval intervjuade företag meddelat att devalveringen följts av erövrade marknadsandelar. Ett centralt inslag långa industrikris var betydande felaktiga proportioner i den svenska industrins sammansättning, jämfört med efterfrågan på industrivaror. I kort sammanfattning har en rad studier visat, att industrisektorns strukturfel haft en avgörande betydelse för att förklara varaktigheten i produktionsnedgången. I andra hand har världsmarknadernas vikande efterfrågan framträtt. En allmän erfarenhet av tidigare inbromsningar har varit att konjunktursvängningen uppåt så att säga automatiskt eliminerat de strukturfel som gett sig till känna. Det inträffade inte , vilket antyder att koncentrationen av strukturproblem troligen var ovanligt hög. Sannolikt spelade också politikens starka ingrepp i anpassningarna över marknader en viktig roll: mycket stora summor fördelades med syftet att bevara en historisk sammansättning av bl a varvs- och stålindustrin. 1** 1985186.3sami. I diagram 4 räknas sysselsättning och arbetsplatser med hjälp av industristatistikens uppgifter. För jämförbarhets skull har alla index beräknats med angivet till 100. Antal arbetsställen, arbetstimmar och sysselsatta i industrin 1968-82 - Totala antalet sysselsatta. x - x Arbetartimmar. Kurvorna visar att arbetarsysselsättningen och antalet arbetsställen (kan ungefär jämställas med arbetsplatser, men får inte förväxlas med företag som kan ha flera arbetsställen) faller över hela perioden. Jag har valt uppgiften arbetartimmar för att också kunna ta hänsyn till den ökade frekvensen deltidsarbete. Arbetarsysselsättningen inom industrin började falla efter 1965 och har därefter gått tillbaka oavbrutet. Nedgången för antalet arbetsställen inom industrin visar också att företagsbildningens huvudström har förskjutits bort från industrin - de flesta nya företag bildas inom tjänstesektorn. Kurvan över antalet sysselsatta i industrin visar att förvaltningspersonalen fortsatt att öka, även sedan arbetarantalet börjat gå ned. Men den registrerade totalökningen är svag, en utplåning . Efter den senare tidpunkten har också denna kurva visat ett genomgående fall. Sysselsättningens trend inom industrisektorn Om man vill fundera över det långsiktiga sambandet mellan sysselsättning och produktion framträder en kanske oväntad skiftning i rörelsen. Den redovisas i diagram 5, där sysselsättningen läses längs den vertikala axeln och produktionsnivån efter den horisontella. Trender i sambandet mellan produktionsnivå och sysselsättning inom svensk industri över tiden Det allmänna intryck som ges av diagram 5 är, att vi har bevittnat vändpunkten i en historiskt lång () tillväxtserie. Industrins sysselsättning, ställd mot produktionsnivån, kan för perioden spjälkas in i tre segment. steg sysselsättningen och produktionsökningen tillsammans, vilket anges av den snett uppåt riktade pilen i diagrammet. Men från omkring 1968 stannade sysselsättningen upp och produktionstillväxten fortsatte ensam åt höger i diagrammet. Detta antyds av den horisontella pilen för perioden . parades en långsam produktionsökning med en nedgång i antalet sysselsatta. Den nedåtvridna pilen visar riktningen i detta samband. Sysselsättningen inom industrin förefaller därför att av långsiktiga skäl vara mättad. De variationer vi kan se kring den långsiktiga trenden är sannolikt bara tillfälliga. Sysselsättningens ökning 1974-76 (uppe till höger i diagrammet) var t ex en tillfällig anpassning till den oljekris som utlöstes 15 1973-74 - men efter denna rörelse föll industrins sysselsättning snabbt Mot. 1985/86 tillbaka och bildade en sjunkande trend. Det förefaller därför som om industrin vore på väg in i en utveckling som gjj påminner om jordbrukets. Stödd på en kraftig ökning av produktiviteten har jordbrukssektorns andel av sysselsättningen fallit från omkring 3/4 till omkring 1/20 under : krävdes att 75 människor av 100 sysslade med att producera jordbruksprodukter för att samhället skulle vara försörjt - räcker det med att 5 av 100 utför denna syssla. Också industrins långsiktiga trend blir sannolikt densamma - allt färre sysselsatta kommer att försörja ekonomin med allt fler industriprodukter. Frigörelsen av arbetskraft från jordbruks- och industrisektorerna tenderar därmed att öka andelen tjänsteproduktion . Diskussionen om det nya tjänstesamhällets organisation blir därmed en huvudfråga i ökad utsträckning. Ska de nytillkommande tjänsterna organiseras inom privat eller offentlig sektor? Ska offentliga tjänster finansieras genom skatter eller avgifter? Dessa exempel på en diskussion i full gång flerfaldigas. Förskjutningen mellan industrins olika branscher har räknats fram i tabell 1. Det har skett på vad som brukar kallas 2-siffernivå, dvs vi har valt det mest allmänna branschbegreppet. Siffrorna ska förstås som procentandel av industrisektorns totala saluvärde vid de angivna tidpunkterna. På grund av att saluvärdet räknas i stället för t ex förädlingsvärdet kommer vissa branscher med hög råvaruandel (t ex petroleumindustri, som ingår under huvudbeteckningen kemisk industri) att redovisa höga siffror. Det tolkningsfel som kan tänkas uppträda till följd av detta antas dock vara försumbart. I några fall summerar procenttalen till något annat än 100 - det beror i dessa fall på att beräkningarna avkortats för att medge heltalsangivelser. Branschvis fördelning av industriproduktionen i 1968-82 (procentuppgifter), beräknad efter saluvärde Järn-, stål- och metallverk Det mönster som framträder ur tabell 1 är att flera av de äldsta industrigrenarna (livsmedel, textil samt jord och sten) tappat andelar. Den hastigaste tillbakagången inom denna grupp visar textilindustrin som gått från av industrins saluvärde . Tillbakagången förefaller dessutom följa en (svagt) accelererande bana. Det leder till misstanken att textilindustrin inte länge till kan hävda sin plats i det svenska industriklima- 16 Med samma utvecklingsbana skulle andelen vara nere vid omkring 2/3 Mot. Även om det av beredskapspolitiska skäl A482 framkommer behov av textilpolitiska åtgärder, är det svårt att för framtiden Bil. se annat än en mycket liten andel textilvaror i det samlade industrivarusortimentet. Det finns två olika dominerande orsaker till denna prognos, som båda framträder ur den svenska ekonomins nära kopplingar till världsmarknaden. Den första orsaken är att i ett historiskt mönster för ett lands industrialisering ligger textilindustrins framväxt i en tidig fas; det gör att de industrialiserade länderna förfogar över en modern textilindustri som kan producera till lägre kostnader än den svenska. Det andra skälet är att marknaden för högkvalitativa textilvaror är påfallande stabil i ekonomiskgeografisk mening: det har visat sig utomordentligt svårt för företag utanför (och ) att varaktigt tränga in på något segment av denna marknad. Trä- och massa- samt järn- och stålindustrin är en andra grupp. De har hävdat sin andel av industrisektorn, med massaindustrin som svagt stigande, järn- och stålindustrin svagt fallande. Men förändringarna är svåra att hävda: säkert kan bara sägas, att gruppens produktionsvärde nära följt industrisektorns allmänna utveckling. Den tredje gruppen är kemisk industri och verkstadsindustri. Den mycket ökade andelen för kemisk industri förklaras delvis av att oljepriserna stigit kraftigt mellan 1968-82, men också av ökad efterfrågan vid sidan av direkta oljeprodukter (bensin, oljor, asfalt m m, som framkommer direkt i olika proportioner vid hanteringen av råoljan i raffinaderiet). Verkstadsindustrins möjlighet att direkt förbättra sin ställning har förutom av en vidgad inhemsk avsättning särskilt säkerställts av dess starka exportinriktning. Tendensen är stabil: det finns ingen annan antydan än att verkstadsindustrin kommer att fungera som den svenska ekonomins centrala källa till exportinkomster. I tabell 2 har de olika branschernas andel av industrins samlade sysselsättning räknats fram. För att öppna möjligheter till jämförelser anges sysselsättningen som i tabell 1. Branschvis fördelning av sysselsättningen i 1968-82 (i procent) Järn-, stål- och metallverk I jämförelse med förskjutningarna i saluvärdets förändringar är variationerna i arbetskraftens andelar avsevärt mindre. De flesta industrigrenar (livsmedel, trävaror, massa, kemi, stål) bildar här ett slags stillastående nav, kring vilket ett par branscher rör sig nedåt (särskilt textilindustri, men också Mot. jord- och sten) och en uppåt (verkstadsindustri). Samma stillastående har A482 iakttagits på andra håll för sysselsättningens del - också när Bil. svängningar i den ekonomiska verksamheten gett förväntningar om att sysselsättningen ska ändras. Det har i sin tur lockat fram en diskussion bland ekonomiska forskare om orsaker till fenomenet. Det har i detta sammanhang hävdats att arbetskraften för ett industriellt storföretag alltmer antagit karaktären av en fast kostnad, varför anpassningar från minskningar i saluvärde eller förädlingsvärde till minskningar i sysselsättningen tenderar att gå långsammare. Innan jag går in på en systematisk diskussion av några trender i industriella utveckling, vill jag påminna om några viktiga strukturella drag i industrisektorns sammansättning. domineras av vad som brukar kallas basindustrier, dvs industrier som direkt bearbetar råämnen från berg och skog: stål- och massaindustrierna är de största enskilda branscherna. av industrins sysselsättning återfinns här. I jämförelse med det nationella industrilandskapet är särskilt verkstadsindustrin svagt representerad. I ekonomisk-geografisk mening finns det tre industriaxlar i länet (se karta), som sträcker sig längs nära nog räta linjer. Närheten till upplandet Bergslagen har historiskt medverkat till att utforma den öst/västliga järn- och stålaxeln som löper från i väster över fram till , väster om . En andra (dubbel) axel representeras av träindustrin: den löper dels i nordvästlig riktning längs Ljusnans dalgång från över och ; dels i öst-västlig riktning längs dalgång från över och . Den tredje axeln är massaindustrin, som är grupperad i ett band längs hela och som fortsätter norr och söder om länet. Den typ av företag som bildar stommen i kan beskrivas med åtminstone följande särdrag: 1) de är storföretag; 2) de är exportdrivande; och 3) de är energiintensiva. Dessa egenskaper kan diskuteras i flera avseenden. Det är särskilt intressant att välja ut begreppet sårbarhet och något arbeta upp detta, därför att det har spelat en helt central roll i den inom länet initierade regionalpolitiska diskussionen. Det är möjligen självklart att branschensidighet ska uppfattas som en komponent i sårbarhet och att den ökar med en större ensidighet. Regionen kan i vissa fall hamna i en direkt sysselsättningspolitisk relation till andra länder över världsmarknaden: om nya länder snabbt industrialiserar och når så långt, att de kan bjuda ut högkvalitativa produkter på världens stål- och massamarknader kan det skräpta konkurrenstrycket leda till olika rationaliseringar som träffar den enskilda regionen. Men i realiteten är detta troligen en långsam process. Det mest sannolika och erfarenhetsnära resultatet blir att ömsesidiga anpassningar hinner ske, varefter specialiseringen i regionen ökar något: någon eller några produkter i företagets sortiment mönstras ut. 1985/86 A482 [.LISTA* ,< Källa: Länsrapport 83, . Tendensen till sådan specialisering motvägs dock av det moderna storföretagets tendens till diversifiering, dvs expansion in på nya delmarknader- ett exempel erbjuds i av som har en stor del av sin verksamhet inom vad som traditionellt kännetecknat verkstadsindustri. Sårbarhet, definierad som branschensidighet, blir därför knappast ett entydigt mått på ett utsatt läge. Belägg för detta kan hämtas från en studie över utvecklingen i 74 branschensidiga kommuner, däribland flera i . Tillväxten i dessa kommuner visade sig vara högre än rikets genomsnitt, trots att mätningen ägde rum ovanligt långvariga industrikris, en period då sårbarhet borde ge de svåraste återverkningarna. Ett starkt beroende av energiråvaror är en annan egenskap som kan öka svårigheter på ett oroväckande sätt. Särskilt besvärande kan detta visa sig vara för de extremt energiintensiva massa- och stålindustrierna. fall har dock den internationella energikrisen inte fått fullt genomslag i den A482 meningen att leveranspriset för energi följt världsmarknadens oljepris. hänger främst samman med att de utsatta industrierna inte är allmänt energiberoende, utan specifikt beroende av den inom landet producerade elektriciteten. Det svenska systemet för prissättning på energi med fallande taxor för större förbrukare och speciella taxor för högspänd elektricitet till industrin har medverkat till att dämpa kostnadsökningen för stora förbrukare. Dessutom har skattesystemet med regler om en maximerad summa energiskatt för ett enskilt företag (ställt i relation till omsättningens storlek) gjort att inlevererade energiskatter för storförbrukande företag knappast stigit alls. I summa har därför företagsstrukturens anpassning till ett högre energipris inte medfört allvarliga skakningar, åtminstone inte på . I diagram 1 presenterades den industriella produktionen i . Jämförelsen mellan kurvorna visar att tillväxten ligger högre i detta län än för i genomsnitt. Denna iakttagelse kan ges en allmän formulering, vilken kanske förvånar mot bakgrund av ståndpunkter som ibland formuleras i den regionalpolitiska diskussionen. Tillverkningsindustrins tyngdpunkt förskjuts alltmer ut från landets befolkningscentra till mindre centra. I denna rörelse - som pågått - är en relativ vinnare, dvs svarar för allt mer av industrins produktion och sysselsättning. I tabell 3 redovisas den branschvisa strukturen på industri. Siffrorna avser procentuell andel av saluvärdet i . En komplikation föreligger för uppgifterna över järn-, stål- och metallverk. Dessa är inte fullständigt uppbrutna på de olika länen. För periodens tidigare del (1968-78) avser andelen och Gevleborgs gemensamma andel av landets produktion. För periodens senare del (1982) hänförs även till i detta speciella avseende. Branschfördelning av industrisektor med utgångspunkt från saluvärdet. Procent av produktion i respektive branscher Järn-, stål- och metallverk1 1 Uppgifterna i industristatistiken ger och . 2 Uppgiften avser , och . Eftersom sifferuppgifterna avser förskjutningen i förhållande till den nationella industrins ändringar, berättar de om förändring, som följt landets i övrigt (således inte om de absoluta förändringarna i industrins Mot. För att få fram tillväxtmönster och andra absoluta angivelser ska A482 siffrorna i tabell 3 multipliceras med procentsiffra och motsvarande riksvär- Bil. de för motsvarande bransch och tidpunkt i tabell 1. Det kanske mest frapperande är industrisektorns stabilitet i under en ovanligt lång stagnationsperiod. Beräkningar med olika ansatser har inte avslöjat strukturella skillnader i industrins allmänna förändring vid periodens början och dess slut. Det finns uppenbarligen ingen komparativ fördel (eller nackdel) för industri som satt sig igenom . Helt i takt med det industriella har också förändrats. I detta sammanhang förefaller industri med dess starka inriktning på råvarubearbetning vara neutral i regionalt konkurrenshänseende. Den industriella sysselsättningen som andel av den nationella redovisas i tabell 4. Till skillnad från produktionsuppgifterna är sysselsättningens regionala uppdelning fullt genomförd i industristatistiken. Industrisysselsättningen i 1968-82 fördelad på bransch. Andel av i respektive bransch Järn-, stål- och metallverk Jämförelser mellan tabellerna 3 och 4 visar att sysselsättningen uppträder med samma långsiktiga stabilitet som produktionen. Skillnaden mot riksgenomsnittet är större, men förskjutningarna i olika spridningsmått över perioden är mycket små. Avvikelser i produktionsteknologi kan också antydas genom att jämföra tabellerna 3 och 4. Det är t ex uppenbart att textilindustrin i producerade 1.0 av rikets saluvärde (tabell 3) av arbetskraften (tabell 4), vilket därmed blir ett riksgenomsnitt. Däremot använder man av järn- och stålarbetarna för att framställa av järn- och stålproduktionen. Det anger att produktionsprocessen i är mer arbetsintensiv (använder en större insats av arbetskraft) än vad som annars är vanligt. Å andra sidan är massa- och pappersindustrin i mer kapitalintensiv än på annat håll i : man använder här av arbetskraften för att producera av saluvärdet. För industrisektorn som helhet följer produktionsteknologin den nationella under periodens första del. I den avslutande delen skiftar dock teknologivalet alltmer mot en mer arbetsintensiv teknologi än landets genomsnitt - sysselsättningsandelen stiger fortare än produktionsandelen. Industrikonjunkturens upp- och nedgångar är av intresse att fastlägga också för del. Det görs i diagram 6. Industrikonjunkturen i (heldragen linje) och (streckad linje) Qx = 111.4 + 2 t (R2 0.56) n = 15 Konjunkturläge S Konjukturläge X I diagrammet har saluvärdet tagits som jämförande variabel och dess tidstrend beräknats. Den långsiktiga tillväxten för industriproduktionen ligger över riksgenomsnittet. Diagrammet anger industrikonjunkturens toppår i länet till 1971, 1975 och 1979. Konjunkturbotten inträffade åren 1968, 1972, 1978 och 1982. Sammantaget antyder mönstret en skillnad i period mellan två toppar eller bottnar . Denna periodlängd mellan två toppar (eller bottnar) är väldokumenterad i den ekonomiska litteraturen. Den har fått namnet "Kitchin-cykler efter ekonomen som rapporterade sådana iakttagelser för den nordamerikanska och engelska industriproduktionen . Kitchin uppfattade att denna korta cykel bildade ett inslag i en längre cykel som kunde variera över . Även en längre cykel skulle kunna diskuteras utifrån Gävleborgsmaterialet. Om vi utjämnar våra värden framträder konturen av en våg med bottenpunkter i början och slutet. Detta skulle peka mot en "andningstakt i industrimönster med en cykel som närmar sig perioden . Också en sådan cykel finns beskriven i litteraturen och går under namnet "Kusnetz-cykeln. förekomsten av en Kusnetz-cykel i Gävleborgsmaterialet kan inte beläggas: Mot. jag pekar bara ut en tolkningsmöjlighet. För att säkerställa en sådan slutsats A482 skulle metodansatsen behöva vidgas, vilket också gäller observationsmateri- Bil. I jämförelse med riksmaterialet var uppgången i 1972-75 påfallande stark men ojämn. Svensk industri visade en obruten men långsam återhämtning , då nedgången varade fram till bottenläget 1978. Kulminationspunkten låg i och var extrem. Den höga produktionsnivån hade inte på nytt uppnåtts vid periodens slut (1982). Perioden framstår inte som historiskt representativ, eftersom antalet år, då konjunkturen gick uppåt är lika många som då den gick nedåt. Det syns i både kurvan för och den för . Den normala konjunkturen har en längre uppgångsfas och en kortare nedgångsfas än de kurvor vi betraktar i vårt material. Den underliggande förklaringen till den underliggande kurvaturen är att perioden dominerades av tendenser till industriell stagnation, varvid nedgångsperioderna borde bli mer markanta än annars. Iakttagelsen att konjunkturtoppen 1975 i nåddes än för del har lett mig till att fråga om det finns systematiska tidsfördröjningar i konjunkturjämförelsen /. Vi har prövat svaret genom en serie enkla tester baserade på parvisa jämförelser av konjunkturens nivå för vart och ett av . Vårt första test utgick från antagandet att det 1) inte förekom en systematisk förskjutning i tiden. Resultatet som framkom av olika beräkningar var att vid detta antagande förklarade den nationella konjunktursvängningen av svängningen i konjunktur. Detta är en (i statistisk mening) hög precision i förklaringen. Mitt andra test utgick från antagandet att det 2) finns en förskjutning som är av sådant slag, att landets allmänna konjunkturrörelse påverkar starkast med en periods fördröjning. Detta antagande borde svara mot iakttagelsen för sambandet kring 1974-75. Samma test som under 1) visade att ett sådant arrangemang av materialet ledde till att av konjunktursvängningen i förklaras av den allmänna. Det lägre förklaringsvärdet gör att denna hypotes bör avvisas. Mitt tredje test utgick från antagandet att det 3) finns en fördröjning men att den går i omvänd riktning mot antagandet under 2), dvs. att konjunkturen ligger en period före i . Ett teoretiskt skäl för att alls acceptera att pröva antagandet låter sig härledas från ett konjunkturteoretiskt teorem: vid svängningar i konjunkturen reagerar de branscher som har en hög andel investeringsvaror tidigare - argument för att genomsnittligt har starka inslag av investeringsvaruindustri kan utan vidare anföras. Men förklaringsvärdet blev här , det lägsta av alla. Sammantaget leder testen mot slutsatsen att det inte finns någon systematisk fördröjning i konjunkturförbindelsen mellan och . Det gäller åtminstone så länge vi begränsar oss till årsdata. När uppgång/ nedgång karaktäriserar den nationella industrin, så karaktäriserar de i samma riktning. En följdsats blir då att utvecklingslinjer 23 eller enstaka händelser av sådan betydelse, att de förmår påverka den Mot. svenska industrin (ändringar på världsmarknaden, ekonomisk-politiska A482 industristimulanser osv) med stor sannolikhet också kommer att påverka Bil. industrisektor i samma riktning. En tänkbar tidsfördröjning blir möjlig att diskutera om kvartals- eller till och med månadsdata prövas. Det har inte gjorts här. Om därmed tidsprofilen och riktningen i sambandet mellan och industriella utveckling kan anses belyst, återstår frågan om den respektive styrkan i upp- och nedgångarna. Med hjälp av ett regressionsuttryck för samtidig uppgång/nedgång har jag nått slutsatsen att när konjunkturen i den nationella industrin går upp eller ned , sä går industri upp eller ned .