mot · G902369 · 1986-04-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:369 () verksamhet m. m. 1985/86:99) Samhällets kulturpolitik skall medverka till att skapa jämlikhet. De kulturpolitiska åtgärderna kan därför aldrig ske isolerat. För att möjliggöra för olika befolkningsgrupper att kunna ta del av det kulturutbud som finns, så måste åtgärderna differentieras med hänsyn till olika gruppers behov och förutsättningar. Vi lever i ett massmediasamhälle, som förutsätter att människorna kan tillgodogöra sig olika former av information. Den nya tekniken har också gjort det möjligt att förmedla information, t. ex. till synskadade och döva, som var helt omöjligt. Att vara synskadad innebar förr att det var helt omöjligt att läsa böcker eller tidningar. Så behöver det inte vara . Att vara döv innebar förr att det var omöjligt att telefonera eller tillgodogöra sig svenska TV-program. Så behöver det inte vara . Den nya tekniken kan ge oanade möjligheter för många handikappgrupper att få tillgång till information. Men parallellt med denna utveckling har hela samhället förändrats. måste vi kunna tillgodogöra oss mängder med information, som inte förmedlas genom personliga kontakter. Informationssamhället ställer helt nya och andra krav på människorna. Det innebär också att nya klyftor skapas i samhället. I själva verket kan man tala om att nya klasser uppstår, eftersom den som av olika anledningar har svårt att orientera sig i informationssamhället obönhörligen kommer att få svårare att hävda sig på arbetsmarknaden, politiskt och socialt. Därmed kommer detta också att få ekonomiska följder. Men den nya tekniken på informationsområdet skulle också kunna användas till att förbättra möjligheterna för vissa handikappgrupper och därmed öka jämlikheten i samhället. Den nya informationstekniken kan alltså skapa ökade klyftor mellan olika medborgargrupper och öka handikappen, om inte vissa åtgärder vidtas. Det ställs därmed alldeles särskilt stora krav på bolagen inom att med de tekniska möjligheter som finns öka jämlikheten mellan medborgargrupper, i stället för att öka klyftorna. Under punkten 3.1 i propositionen slås fast en skyldighet att förse hela befolkningen med ett mångsidigt utbud. Det är en förpliktigande formulering, som också måste följas upp av konkreta åtgärder av de olika bolagen. Under punkten 3.11 behandlas handikappfrågor särskilt. Därvid framkommer att de krav som ställs på är alltför låga och ger utrymme för olika tolkningar av regeringens avsikter att verkligen minska klyftorna mellan olika handikappgrupper och andra konsumenter. Remissyttrandena kring t. ex. utredningen för döva gav klart uttryck för utredningens förslag om att i de nya avtalen mellan staten och programföretagen skall framgå att programföreta- Mot. gen skall vara skyldiga att göra programmen tillgängliga för handikappade. Detta krav återfinns dock inte i propositionens förslag. Där talar man i stället om att det självfallet ligger inom programföretagens ansvar att uppmärksamma och belysa handikappades situation. Det sägs vidare t. ex.: Jag räknar med att programtextningen kommer att öka även . De här formuleringarna är inte precisa och ställer inte klara krav, vilket kan få till följd att den handikappanpassning som är tekniskt möjlig inte kommer att ske. Det handlar t. ex. om att med den nya teknikens hjälp kunna texta de flesta program, om att nyhetssändningar och andra program på teckenspråk behövs, om fler teckenspråkstolkade program, om att göra radioprogram tillgängliga som talböcker, om syntetiskt tal och om program som är särskilt anpassade för begåvningshandikappade. Det handlar också om att programinformation för synskadade skall kunna ges ut på kassett. har , med den nya teknikens hjälp, möjlighet att mycket kraftigt utjämna de kulturella skillnaderna mellan olika medborgargrupper genom sin starka ställning på massmediaområdet. Det vore oförsvarligt att teckna ett nytt avtal med utan att klart precisera dessa krav. Man bör ålägga att inom successivt anpassa sitt utbud så att det anpassas efter olika handikappgruppers behov. 1979 beslutade t. ex. att skall alla trafikmedel handi kappanpassas. När det nya avtalet med nu skall träffas bör slå fast, att när avtalsperioden är slut bör följande grundläggande villkor vara uppfyllda: - nyhetssändningar och fler andra program på teckenspråk - fler teckentolkade program - textning av alla program där det är praktiskt möjligt - programinformation till synskadade på kassett - att textremsan görs tillgänglig för synskadade - särskilda program för begåvningshandikappade I propositionen anförs att i samband med de årliga anslagsframställningarna bör moderbolaget redovisa en plan för insatser för handikappade. bör sålunda de ovannämnda kraven vara uppfyllda, vilket måste fastslås när avtalet tecknas. En sexårsplan bör alltså göras upp som successivt kan förverkligas år för år. Barn i åldern ser betydligt mer på TV än befolkningen i övrigt, med undantag av pensionärer. Den pågående kabel-TV-utbyggnaden kommer ytterligare att öka barnens TV-tittande. Stora krav kommer därmed att ställas på barnprogram. Det kommer att bli viktigare att barnprogrammen har en hög kvalitet, som en motvikt mot det stora utbud av utslätade, utländska program som barnen kommer att titta på. I propositionen under punkt 5.2 sägs att moderbolaget bör pröva huruvida samordningsvinster kan erhållas, t. ex. genom att sammanföra UR:s förskoleverksamhet med barnredaktionerna på och . Utbildningsradions program är av utmärkt kvalitet. Om avsikten med sammanslagning är att öka kvaliteten i barnprogrammen totalt, så är denna 17 samordning enbart att hälsa med tillfredsställelse. Men förslaget väcker far- Mot. I propositionen står: Vidare anser jag att moderbolaget skall kunna 369 pröva om närbesläktade verksamheter i den allmänna programverksamheten kan föras samman med motsvarande inom UR om detta innebär möjligheter till besparingar. Avsikten med att moderbolaget bör pröva, enligt propositionen, att sammanföra UR: s förskoleverksamhet och barnredaktionen på och är sålunda inte att kvaliteten på barnprogrammen skall få möjligheter att öka, utan det är endast besparingar man avser. Det är av synnerlig vikt att de svenska barnprogrammen är av hög kvalitet. Om den svenska kulturen, det svenska språket, den svenska sago- och lektraditionen och kunskaper om förhållandena för barn i andra länder skall kunna förmedlas till barn, måste barnprogrammen, i hård konkurrens med kommersiellt producerade program, i stället ges ökade resurser. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att programutbudet senast vid avtalsperiodens slut skall vara tillgängligt för handikappade, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att barnprogram prioriteras i utbud, 3. att beslutar att, under förutsättning att bifaller yrkandet 1 eller 2, fastställa mottagaravgiften till .