mot · G902U405 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:U405 och () Säkerhetspolitik och nedrustning Det begynnande töväder" som kan skönjas i relationerna mellan supermakterna måste hälsas med största tillfredsställelse. De tidigare mycket kyliga relationerna mellan de båda stormakterna påminnande om stämningarna från det dagar hade tagit sig sådana uttryck att det fanns berättigad oro för den framtida utvecklingen och i detta perspektiv är det begynnande tövädret dem emellan positivt. 1 ett säkerhetspolitiskt panorama gäller dock att se bakom utspel av mera propagandistisk karaktär och göra säkerhetspolitiska bedömningar utifrån verkliga förhållanden. Rivalitet och misstro mellan stormakterna har bl. a. avsatt sig i en fortsatt kapprustning, och de tidigare förda förhandlingarna om vapenbegränsningar och vapenkontroll har varit avbrutna . Mycket stora belopp satsas i alla delar av världen, även i de fattiga , på militär uppbyggnad och nya vapensystem. Det finns också anledning att frukta, att flera länder i tredje världen är i färd med eller allvarligt överväger att skaffa sig egna kärnvapen. Men framför allt är det stormakternas kärnvapenkapacitet som fortsatt att växa. I debatten har man främst uppmärksammat kapprustningen med medeldistansrobotar i . Denna har starkt bidragit till att försämra det politiska klimatet. De nya vapnen innebär dessutom ett nytt riskmoment. De allt kortare tidsmarginalerna för motåtgärder i händelse av en kärnvapenattack gör att man inte kan utesluta risken för kärnvapenkrig på grund av misstag. Minst lika oroande är utvecklingen i fråga om supermakternas interkontinentala kärnvapensystem. När precisionen och verkan hos dessa ökar, blir de mer användbara än tidigare för ett överraskande slag mot motståndarens vapensystem. De strategiska kärnvapnens sårbarhet skapar i en kris ett tryck på beslutsfattarna att förekomma motståndaren. Särskilt destabiliserande kan vapensystem som det nu aktuella amerikanska MX och dess sovjetiska motsvarigheter vara. Dessa utgör ett allvarligt hot mot motståndarens robotar men är själva sårbara. Frågan är emellertid, om inte det allvarligaste hotet är utvecklingen av slagfältskärnvapen. Tusentals sådana vapen står redo vid konfrontationslinjen i . Ett europeiskt krig skulle snabbt kunna utvecklas till ett krig med slagfältsvapen. Och skulle det bli svårt, kanske omöjligt, att undvika en upptrappning till strategisk kärnvapennivå. I vad gäller vårt närområde visar den kraftiga sovjetiska upprustningen i I 1 1985/86. Nr U4054/I Kolaområdet på den ökade betydelse man från sovjetisk sida tillmäter det Mot. Från baser på kommer merparten av Sov- U405 jets strategiska, kärnvapenbestyckade ubåtar att operera. Kola utgör också det basområde från vilket man med marin- och flygstridskrafter kan söka avskära NATO-förbindelser mellan och . Det säger sig självt, att man inte gör denna mycket omfattande utbyggnad i fred på om man inte fäster stort avseende vid det nordiska området och vid möjligheterna att inverka på Atlantförbindelserna. Utbyggnaden av Kolabasen är en av flera faktorer som påverkar den militära situationen i . Tillkomsten av kryssningsrobotar är en annan. från stormakternas utgångspunkter framstår luftförsvaret i som relativt svagt jämfört med det i . Från skjutplatser i eller i de baltiska staterna torde kryssningsrobotar ha större sannolikhet att nå sina mål genom att passera det nordiska området än om de från andra skjutplatser skulle ta vägen över . Vi måste räkna med att dessa förhållanden finns med i stormakternas militära överväganden. Överflygningar med kryssningsrobotar över vore emellertid en kränkning av vår neutralitet som vi, självfallet, aldrig får acceptera. Vi måste därför vara beredda att bekämpa dem om de passerar i vårt luftrum. Den militärtekniska utvecklingen i riktning mot alltmer sofistikerade system med ökad precision och verkan motverkar möjligheterna till framgångsrika operationer i . En angripare riskerar att där hamna i ett militärt låst läge. Även häri ligger ett hot mot . Det kan nämligen också finnas ett militärt behov av att tidigt under operationen slå mot djupet av motståndarens område. Då kunde den nordiska flanken av stormakterna anses ge en sådan möjlighet. Sammanfattningsvis finns en rad indikationer på att riskerna för att vi skulle bli indragna i ett eventuellt europeiskt krig har ökat. Det är mot den här bakgrunden vi skall se ubåtskränkningarna. Förutom den sovjetiska ubåt som grundstötte långt inne i , har en svensk fastslagit att sovjetiskt intrång också gjorts i . Ytterligare kränkningar av undervattensfartyg långt inne på svenskt territorialvatten har kunnat konstateras vid flera andra tillfällen åren 1983 1985 men utan att nationaliteten kunnat fastställas. Kränkningarna av vårt territorialvatten måste ses som ett led i en operativ planläggning och som en förberedelse för militära operationer i händelse av ett krigstillstånd som berör norra . De kan också ha ett politiskt motiv. I ett försämrat internationellt klimat kan det anses vara av vikt för stormakter att markera var gränserna för den egna intressesfären går. I detta läge är det viktigt att med beslutsamhet fastslår sin självständighet åt alla håll. ordförande har bl. a. i ett anförande inför utvecklat syn på dessa frågor. Vi står vidare bakom den analys och framställning av vår säkerhetspolitik som försvarsutredningen presenterat. Vi måste genom våra ställninstaganden bygga upp ett långsiktigt förtroende hos omvärlden så att vår neutralitetsvilja håller även i en krissituation. En slutsats är att det i detta läge är nödvändigt att stärka omvärldens förtro- 2 ende förvår förmåga att värna vårt territorium. Vårt försvar måste ha sådan Mot. styrka att det medverkar till att göra vår neutralitet trovärdig. för vår neutralitetspolitik förutsätter bred politisk enighet. I den politiska debatten om vår säkerhetspolitik bör eftersträvas saklighet och måttfullhet. Debatt som bygger på misstänkliggöranden och förvrängningar bör undvikas. Ett diskussionstema i svensk debatt är bl. a. utformningen av relationer till . är en av våra grannstater. Det ligger i intresse att upprätthålla goda diplomatiska förbindelser med och att utveckla samarbete och kontakter inom olika sektorer. Regeringens strävan efter en normalisering av förbindelserna med är naturliga. En sådan normalisering är emellertid möjlig endast om fullt ut respekterar vår integritet. Denna strävan mot normalisering får inte heller innebära att vi avsäger oss rätten att kritisera det politiska systemet i och de uttryck detta tar sig. På det internationella området vill föra en politik för förtroendeskapande åtgärder och internationell avspänning. I detta syfte anser det vara av största vikt att vi för en aktiv utrikespolitik. Syftet med denna är att i FN och andra internationella organ söka påverka förhållandena i världen mot ökad avspänning och minskad konfrontation. Den avspänning i relationerna mellan och som förmärkts efter Genévemötet mellan president och ledaren för , , har alla skäl att hälsa med särskild tillfredsställelse. En avspänning mellan de båda supermakterna kan i ett längre perspektiv leda till en minskad spänning också i den nordiska sfären. Som ett försök till en sådan avspänning kan räknas den konferens med deltagande av nordiska parlamentariker som var samlad i för att diskutera möjligheterna att skapa en kärnvapenfri zon i . Ämnet är av gammalt datum och har aktualiserats tid efter annan i diskussioner mellan de nordiska grannarna, men några konkreta resultat har inte kommit fram ur dessa diskussioner tidigare. En viktig orsak till detta negativa resultat har varit bedömningen att det ej skulle vara möjligt att få kärnvapenstaterna att ansluta sig till en uppgörelse och garantera ett avtal. Ett zonarrangemang måste enligt mening baseras på tre grundläggande åtaganden från de deltagande staternas sida. Zonstaterna får inte själva inneha kärnvapen. Kärnvapen får inte placeras i zonen. Kärnvapen får inte användas mot mål inom zonen. Om man är ense om dessa tre grundläggande kriterier måste man pröva frågan hur kontrollen skall ske på ett för de deltagande staterna betryggande sätt. Kontrollfrågan är viktig. Kärnvapenstaterna är det stora problemet i sammanhanget. Det är en helt avgörande fråga hur man skall få det stöd och de garantier från kärnvapenstaterna som behövs för att vi i skall uppfatta ett avtal som säkert och tryggt. Till frågeställningarna hör om kärnvapenstaterna är beredda att montera ned och ta bort de kärnvapen som är riktade mot oss. En tidigare tvistefråga i sammanhanget har varit när rätta tiden är inne 1* 1985/86. 3 sami Nr U405 4U för att på allvar aktualisera frågan med kärnvapenmakterna. Många talare Mot. på konferensen menade att man skulle utnyttja tövädret i förbindelserna U405 mellan och till sonderingar hos de både supermakterna. Skapandet av en kärnvapenfri zon i är en trygghetsfråga av första rang för människorna. Vi anser att de nordiska regeringarna noga bör följa utvecklingen i relationerna mellan och och när tiden anses mogen uppta regelrätta förhandlingar med alla inblandade parter. Om det ligger ett verkligt allvar bakom det utspel som ledare gjorde om en tidsplan för skrotning av alla kärnvapen och om menar allvar med sitt visade intresse för samma sak, kan den rätta tidpunkten för sådana förhandlingar vara relativt nära förestående. För att bereda ärendet inom den nordiska intressegemenskapen bör en särskild samnordisk arbetsgrupp tillsättas. Även i detta hänseende är det viktigt att politiska sonderingar görs med varsamhet så att inte motsättningar uppstår mellan de nordiska staterna. I sammanhanget bör tilläggas att måste räknas in i den kärnvapenfria zonen. På de villkor och förutsättningar som angivits i detta ärende vill vi i deklarera att vi är beredda att medverka i ett arbete för att skapa en kärnvapenfri zon i . Regeringen bör följa den politiska utvecklingen och göra de sonderingar i ärendet som behövs för bedömning av tidpunkten för ett eventuellt agerande. Arbetet med en kärnvapenfri zon i skall inte ses som en isolerad åtgärd skild från övrigt arbete med vapenbegränsningar och nedrustning. Det är tvärtom så, att en kärnvapenfri zon i skulle utgöra ett viktigt framsteg i strävandena att minska hotet från kärnvapen i hela . I det globala arbetet för fred och nedrustning i FN och andra internationella organ arbetar på ett mycket brett fält. I sin helhet arbetar efter de små stegens princip, dvs. då det inte finns möjligheter till snabba och definitiva genombrott i nedrustningsförhandlingarna tar vi varje chans att uppnå delmål, som även om de är små kan bana väg för mera genomgripande genombrott. Till viktiga delmål hör begränsningar i kärnvapenproven med sikte på fullständigt förbud mot kärnvapenprov. bör arbeta för en frysning av kärnvapenarsenalerna i syfte att få rustningsspiralen att plana ut och vända nedåt. Vi vill stärka kontrollfunktionerna så att ingångna avtal om rustningsbegränsningar får en verklig mening. Till de svenska initiativen på detta område hör bl. a. det av initierade arbetet att skapa ett seismologiskt, världstäckande, datareglerat nät för att upptäcka och registrera sprängningar med kärnvapen runt om i världen. Redan nu har detta seismologiska världsnät en förbluffande och för kärnvapenmakterna besvärande effektivitet. I det storpolitiska spelet blir vapenutvecklingen i yttre rymden alltmer betydelsefull. Parallellt med att frågan får allt större betydelse i de bilaterala förhandlingarna på nedrustningsområdet mellan och , kommer den upp på förhandlingsbordet både i FN i och i nedrustningsförhandlingarna i . I nedrustningsförhandlingarna i kommer de konkreta frågorna tekniskt sett upp till behandling. I samarbetar närmast med NN-staterna (gruppen neutra- Mot. la stater). 1 nedrustningsfrågor som rör vapen i yttre rymden riskerar Sveri- U405 ge och gruppen i sin helhet att hamna i underläge mot de båda supermakterna och till följd av brist på biträde i dessa förhandlingar av kunniga forskare och tekniker på området. I finns framstående experter på detta område, men ännu har ingen värvats av UD för att bistå den svenska nedrustningsdelegationen. Detta är beklagligt och bör åtgärdas. Den kvalitativa underlägsenheten mot de båda supermakterna på den moderna teknologins område känns särskilt påtaglig för länderna i tredje världen. De sätter nu sitt hopp till att skall ta fram den erforderliga expertisen för att skapa jämvikt i förhandlingarna mellan supermakterna och NN-staterna. föreslår att regeringen genom UD ger nedrustningsdelegationen den erforderliga experthjälpen. 1 nedrustningssammanhang är det vanligtvis kapprustningen på kärnvapenområdet som tilldrar sig den största uppmärksamheten. Detta är på sätt och vis naturligt med hänsyn till den katastrof för hela mänskligheten som ett kärnvapenkrig skulle innebära. Å andra sidan är det inte ett krig med kärnvapen som enligt svensk försvars- och säkerhetspolitik framstår som det mest sannolika hotet. Vår planering av totalförsvaret är i första hand inriktat på att möta det hot som består av ett angrepp med konventionella vapen. Den förödelse som ett modernt s. k. konventionellt krig kan åstadkomma är oerhört stor. Det är också den konventionella kapprustningen som kostar mest. En rimlig uppskattning torde vara att av världens försvarsutgifter går till kärnvapen, medan resten satsas på konventionellt försvar. Mot den bakgrunden bör det vara av svenskt intresse att ökad uppmärksamhet ägnas åt möjligheterna att begränsa den konventionella kapprustningen. Sådana begränsningar skulle exempelvis kunna ske genom internationella överenskommelser om truppreduktioner eller om minskningar av olika typer av vapensystem. Försök i den riktningen har bedrivits i de s. k. MBFR-förhandlingarna i , men den metoden har inte visat sig framgångsrik. En annan metod vore emellertid att försöka nå fram till internationella överenskommelser om att minska de militära utgifterna för konventionella styrkor. Verifierbara minskningar av detta slag skulle både leda till reala begränsningar i dessa styrkor och frigöra resurser för ekonomisk utveckling, bl. a. i syfte att mildra nöden och lidandet i tredje världen. Överenskommelser om att minska de militära utgifterna bör eftersträvas som ett första konkret led i det arbete som syftar till att få till stånd en koppling mellan nedrustning och utveckling. Vid den konferens som FN anordnar rörande sambandet mellan nedrustning och utveckling bör vi från svensk sida verka för fördjupade diskussioner om möjligheten till internationella överenskommelser om militära utgiftsbegränsningar. Förhandlingar om militära utgiftsbegränsningar är naturligtvis förenade med många politiska och tekniska problem. Metoden är emellertid tämligen oprövad, och möjligheterna till konkreta lösningar bör därför på allvar 5 Ett omfattande arbete har bedrivits i FN för att utveckla vissa Mot. tekniska förutsättningar för att förhandlingar av detta slag skall kunna be- U405 drivas på ett meningsfullt sätt. a. har det utarbetats metoder som skulle kunna användas av parterna för att sinemellan definiera, värdera, redovisa och jämföra sina resp. militärutgifter. Att enighet kan nås på denna punkt torde också vara ett nödvändigt om än ej tillräckligt villkor för att efterlevnaden av ingångna avtal skall kunna kontrolleras. De FN-experter som arbetat med dessa frågor har som en av sina slutsatser framfört att de tekniska problemen torde gå att lösa på ett för alla parter tillfredsställande sätt, om det bara Finns en tillräcklig politisk vilja att verkligen komma fram till gemensamma lösningar. Intresset bör därför nu inriktas också på andra frågor som hänger samman med eventuella förhandlingar om att begränsa de militära utgifterna. Hit hör bl. a. frågan om hur förhandlingar av det här slaget skulle kunna läggas upp och hur ett eventuellt avtal skulle kunna se ut. Vilka utgifter som bör omfattas, i vilka termer överenskomna minskningar bör uttryckas och de bör genomföras är exempel på frågor som FN:s medlemsländer och då särskilt stormakterna borde stimuleras till att börja diskutera . Från svensk sida bör vi på olika sätt söka medverka till att få till stånd sådana diskussioner, som antingen skulle kunna förås direkt mellan olika länder eller i internationella fora inom FN :s ram. Det är viktigt att nu följa upp det konstruktiva expertarbete som på svensk tillskyndan bedrivits i FN. bör därför ta förnyade initiativ till att fortsätta och intensifiera arbetet på att få till stånd internationella förhandlingar om att begränsa de militära utgifterna. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande svensk säkerhetspolitik i närområdet och vår neutralitetspolitik, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande skapandet av en kärnvapenfri zon i , 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande arbete i , 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande behovet för nedrustningsdelegationen i av expertis på vapenutvecklingen i yttre rymden, 5. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande ett mera aktivt agerande i FN för internationella avtal om militära utgiftsbegränsningar.