mot · G902566 · 1986-05-13 00:00:00 — Motion till 1985/86:566 m. fl. (fp) Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /87, m.m. (kompletteringsproposition) (prop. 1985/86:150) De starkt fallande oljepriserna har fått en positiv effekt på den ekonomiska utvecklingen i industriländerna. Tillväxtprognoserna har räknats upp, inflationen beräknas bli lägre, räntorna har sjunkit och valutakurserna stabiliserats. Därigenom har den tidigare till 1986 förväntade konjunkturavkastningen skjutits framåt i tiden. Många av de grundläggande problemen i världsekonomin kvarstår dock. dras alltjämt med stora underskott i sin utrikeshandel och i den federala budgeten. Bytesbalansen visade ett underskott på och underskottet förväntas bli högre, trots att dollarn fallit med åtföljande positiv effekt på utrikeshandel. De sjunkande oljepriserna och den lägre dollarkursen har haft en viss positiv effekt på de icke oljeproducerande ekonomi. Skuldkrisen är dock i allt väsentligt olöst och det återstår alltjämt att finna mekanismer för att på ett effektivt sätt integrera i världshandeln och världsekonomin. Den s. k. Bakerplanen, benämnd efter finansminister, innehåller i detta avseende positiva inslag. På kvarstår betydande osäkerhet både om huruvida de lägre oljepriserna blir bestående och om effekterna därav. Avgörande blir dels i vilken grad de oljeproducerande länderna accepterar en försämrad extern balans och fullföljer sina utvecklingsprogram eller drar ned på sin efterfrågan, dels i hur hög grad de oljekonsumerande länderna låter de sjunkande oljepriserna slå igenom i ökad efterfrågan och ökad privat konsumtion. Dessa kvarstående osäkerheter motiverar en hög beredskap i den ekonomiska politiken; en konjunkturavmattning har förskjutits, men det är sannolikt att en internationell avmattning kommer med tanke på att den nuvarande högkonjunkturen varat längre och visat sig mera uthållig än vad som varit fallet. Den reviderade finansplanen ger en mycket ljus bild av ekonomi. 1986 ser ut att bli ett väsentligt än vad regeringen trodde . BNP-ökningen har räknats jämfört med 1,som man trodde . De ljusare utsikter som man nu kan konstatera beror i allt väsentligt på Mot. 1985/86:566 bättre draghjälp från utlandet. Tre faktorer bidrar: den sjunkande dollarkursen, de sjunkande internationella räntenivåerna och framför allt det kraftigt sänkta oljepriset. Den sjunkande dollarkursen har i ett avseende en positiv effekt för . Det gäller kostnaderna för den svenska utlandsskulden, som blir lägre. Den samlade effekten på vår ekonomi av den lägre dollarkursen (kring .) är svårare att beräkna. Dollarnedgången försämrar den svenska exportindustrins konkurrensförmåga i och även på andra marknader gentemot amerikanska produkter. Efterfrågan från oljeländerna kan också komma att minska. Förändringen av kursen på den västtyska marken har haft gynnsamma effekter för svensk ekonomi. Handels- och bytesbalansen uppvisar en mycket god utveckling. Bytesbalansen gav ett överskott på . Sannolikt kan överskottet för hela 1986 bli något högre än vad regeringen räknat med, även om utfallet av avtalsrörelsen kommer att ge en större ökning av den privata konsumtionen än tidigare beräknats med åtföljande genomslag i form av större import. Den förbättrade bytesbalansen är emellertid helt och hållet en följd av den utländska draghjälpen. Det sänkta oljepriset innebär att den svenska oljenotan halveras 1986 jämfört med . Då kostade oss handeln med oljeprodukter ca ; väntas kostnaden sjunka till . Om man bortser från handeln med oljeprodukter och fartyg har överskottet i utrikeshandeln minskat med ca . Utan den minskade oljenotan skulle ha haft ett underskott i bytesbalansen på ca . Även det faktum att bytesbalansen - trots två stora devalveringar, internationell högkonjunktur och halverade oljepriser - bara uppvisar ett mindre överskott tyder på grundläggande strukturella svagheter i den svenska ekonomin. Vår industrisektor är för liten och vår interna kostnadsutveckling är för snabb. Den inhemska inflationen låg både 1984 och 1985 långt över inflationen i våra viktigaste konkurrentländer och också långt över regeringens eget mål för inflationen. Regeringen konstaterar själv i kompletteringspropositionen att pris- och löneökningstakten ligger för högt jämfört med utlandet. Den svenska industrins internationella konkurrenskraft kommer således att försämras med förlust av marknadsandelar som följd. Utrikeshandeln väntas liksom ge ett negativt bidrag till BNP-utvecklingen. Inte heller väntas investeringarna stå för någon större positiv post. Det betyder att den strategi som regeringen ansett nödvändig för att rätta till de strukturella obalanserna i den svenska ekonomin har slagit fel. Det är i stället den privata och den offentliga konsumtionen som svarar för största delen av BNP-ökningen. Enligt prognosen svarar den totala konsumtionen för av hela BNP-ökningen. var motsvarande siffra . Även i de s. k. treårskalkylerna ges en ljus bild av svensk ekonomi. Huvudalternativet, som ger en tillväxt på under 1987-1989, bygger på förutsättningen att vi fr. o. m. växlar ned till en varaktigt lägre kost- 2 T. ex. krävs att timlönerna i bara stiger 1988 och 1989 samt att konsumentpriserna under loppet av bara stiger med 1,. Det är värt att poängteras att treårskalkylerna är en s. k. kravanalys. De beskriver således inte någon prognos utan ställer i stället upp de krav som måste vara uppfyllda för att den utveckling som sedan beskrivs skall inträffa. Där redovisas också ett alternativ med något större ökningar i timlöner och konsumentpriser (för timlönerna mellan större ökning, vilket är blygsamma ökningstakter enligt svenska erfarenheter). Detta s. k. högalternativ resulterar i kraftiga marknadsandelsförluster för svenskt näringsliv. Tillväxttakten försämras drastiskt och kan man då vänta i stort sett nolltillväxt i ekonomin. Detta visar med all önskvärd tydlighet nödvändigheten av att pris- och löneökningarna hålls tillbaka. Regeringens inflationsprognos är under loppet av året, vilket synes alltför optimistiskt. Inflationen har visserligen dämpats , men priserna steg med 1,. Den helt avgörande frågan är hur inflationen i utvecklas i förhållande till inflationen i våra konkurrentländer. har utvecklingen i detta avseende varit ogynnsam för . I treårskalkylerna finns också en alternativ beräkning som visar vad som skulle hända om oljepriset inte låg kvar på ca per fat utan steg igen till per fat. Då halveras tillväxttakten i . I stället för att få en BNP-ökning på 1987-1989 blir tillväxten bara . Detta illustrerar mycket tydligt vilken betydelse den internationella utvecklingen har för . En politik för tillväxt Från många olika grupper i samhället har rests mycket berättigade anspråk på förbättringar. Merparten av dessa anspråk kan tillgodoses bara i den takt den totala kaka vi har att fördela - bruttonationalprodukten växer. Regeringen har såväl i årets finansplan som i den reviderade finansplanen förtjänstfullt framhållit betydelsen av ekonomisk tillväxt. kan vi konstatera att tillväxten avtagit jämfört med . I treårsberäkningarna förutsätts också en måttlig tillväxttakt på . Enligt vår uppfattning måste ambitionen vara att nå en högre takt i den ekonomiska tillväxten. I klassisk produktionsteori brukar tillväxten förklaras av tre faktorer: arbetskraften, kapital och en s. k. restfaktor som ofta benämns teknikfaktorn. Denna restfaktor visar sig i själva verket vara den viktigaste förklaringen. Teknikfaktorns betydelse för tillväxten framgår av följande uppställning: Därav teknikfaktorn i procentenheter Teknikfaktorn kan tolkas på olika sätt. Till viss del kan den sägas bero på Mot. att de nya maskiner som tillkommer är av bättre kvalitet än de som ersätts. Till en annan och större del beror den på faktorer som hänger samman med hela ekonomins funktionssätt. Nedgången i tillväxttakt måste alltså till viss del hänföras till en sämre fungerande ekonomi och en bestående uppgång i tillväxttakt kräver att ekonomin kan fungera smidigare. Vissa förbättringar har skett . Marknaden för riskkapital fungerar betydligt bättre än . Företagen har kunnat tillföras ett betydande nytt riskkapital efter de förändringar som skedde . Detta har varit av stor betydelse för utvecklingen i svenska företag . Avregleringen av kreditmarknaden har också givit ett positivt bidrag till en bättre fungerande ekonomi. Den snabba utvecklingen av penningmarknaden och andra delmarknader är en klar indikation på att kapitalet nu används på ett smidigare sätt . Vi har fått en teknisk utveckling av kapitalmarknaden som kan jämföras med den tekniska utveckling som sker av det fasta produktionskapitalet och av arbetskraften. Regeringen har i årets finansplaner redovisat en rad förutsättningar för högre tillväxt: konkurrenskraften och därmed kostnadsläget, arbetsmarknadens flexibilitet, utbildningssystemets kvalitet, insatserna för forskning och utveckling, den offentliga sektorns effektivitet, förekomsten av konkurrens inom olika sektorer, skattesystemets funktionssätt m. m. Vi noterar ett par intressanta glidningar mellan finansplanen och den reviderade finansplanen. I finansplanen nämns som en viktig tillväxtfaktor behovet av ökad effektivitet inom den offentliga sektorn. Den har, avsiktligt eller oavsiktligt, fallit bort i den nu aktuella finansplanen. hette det vidare att man måste förändra skattesystemet i en mera tillväxtbefrämjande riktning. säger man: Skattepolitiken utformas så att den underlättar löneavtal på låg nominell nivå och stimulerar till arbete och sparande. För att uppnå ökad effektivitet inom den del av tjänstesektorn där det offentliga dominerar är det enligt vår uppfattning angeläget att öka människors valfrihet mellan olika alternativ och att uppmuntra enskilda alternativ till de offentliga. Statsmakterna bör medverka till det genom lämplig utformning av statsbidragssystem och andra regler. Ett skattesystem som skall bidra till ökad tillväxt förutsätter lägre marginalskatter och s. k. skattekilar, dvs. minskade skillnader mellan vad det kostar någon att få ett arbete eller uppdrag utfört och vad den som utför arbetet får betalt efter skatt. Vi har tidigare i motioner till detta redovisat de förändringar i inkomstskatten som vi anser bör genomföras . Det är också viktigt att förändra skattesystemet så att kapitalrörligheten främjas. Vi har vidare vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att se över hela kapitalbeskattningen. Olika skatteobjekt beskattas enligt olika regler vilket leder till snedvridningar som inte kan försvaras. Vi vill i detta sammanhang också erinra om de förslag vi tidigare framfört om en treårig kvalitetssatsning på universitet och högskolor. inte att påverka tillväxttakten under detta decennium men är av största vikt Mot. för utvecklingen därefter. Det påslag som socialdemokrater och kommunister enats om i är visserligen ett erkännande av att situationen är klart otillfredsställande, men den är för liten för att råda bot på förhållandena. Regeringen har i kompletteringspropositionen också berört den regionala utvecklingen. Det är angeläget att utnyttja de regionala högskolorna och övriga utbildningsinsatser som sker ute i länen för att stimulera denna utveckling och ta till vara de resurser som finns spridda i riket. På det sättet kan regionalpolitiken långsiktigt bidra till en bättre mobilisering av resurser och därmed till ökad ekonomisk tillväxt. Regeringen påpekar i kompletteringspropositionen att målet om en god tillväxt inte kan nås om man tillåter kraftigt ökade offentliga utgifter eller genomför stora ofinansierade skattesänkningar. Vi kan i och för sig instämma i detta, men vi vill sätta ambitionen högre. De av tillväxtskäl angelägna skattesänkningarna, som presenteras i andra motioner från , bör därför i sin helhet finansieras. Därför måste nedskärningar göras i de offentliga utgifterna om vi i vårt land skall kunna komma upp i en tillväxttakt som är jämförbar med vad som gäller i andra industriländer. har på förslag av finansutskottet lagt fast vissa principer för den statliga utgiftspolitiken, bl. a. innefattande direkta utgiftsbegränsningar på vissa områden. Den socialdemokratiska regeringens budgetpolitik har ingalunda alltid levt upp till dessa principer. av socialdemokratisk regeringspolitik bidrog utgiftspolitiken till ett onödigt stort budgetunderskott. Att underskottet nu har minskat sammanhänger - om man bortsett från att industrisubventionerna i stort sett bortfallit och att vissa utgiftsposter lyfts ur statsbudgeten - i första hand med att statsinkomsterna ökat, dels på grund av tillväxt i ekonomin, dels på grund av skattehöjningar. Utgiftspolitiken har utöver de nämnda faktorerna endast lämnat ett mindre bidrag till det minskade budgetunderskottet. Det är nu viktigt att den gynnsamma internationella utvecklingen med lägre oljepriser, lägre dollarkurs och lägre räntenivå utnyttjas till att varaktigt pressa ned budgetunderskottet. Det strukturella underskottet måste vara eliminerat när och om en vändning internationellt sker i ogynnsam riktning. är det viktigt att det kollektiva sparandet i den samlade offentliga sektorn inte tränger undan det enskilda sparandet. Regeringen redovisar i kompletteringspropositionen ett budgetunderskott på för /87. Detta är ca lägre än vad som förutsågs i budgetpropositionen och lägre än vad som förutses för innevarande budgetår 1985/86. (miljarder kronor) -52,2 -49,7 -48,9 -44,9 Utvecklingen för innevarande och nästkommande budgetår belyses i ovanstående tabell. Den mest anmärkningsvärda förändringen för / 86 mellan beräkningarna i budgetpropositionen (BP86) och kompletteringspropositionen (KP86) är att statsskuldsräntorna antas minska med . I långtidsbudgeten förutses , i det s. k. lågalternativet, en successiv minskning av budgetunderskottet till 1,av BNP /. I högalternativet däremot ligger budgetunderskottet i stort sett kvar på nuvarande nominella nivå, eller ökar något till , vilket motsvarar 4,av BNP. Även den mekaniska analys som långtidsbudgeten ger belyser således nödvändigheten av att få ned inflationstakten. I lågalternativet ligger också inlagt budgetförstärkningar på ca . I budgetalternativ föreslogs - bortsett från engångseffekter - en budgetförstärkning jämfört med regeringens budgetförslag som såväl för /87 som för helår uppgick till ca . En viktig förklaring till denna budgetförstärkning var att vi förordade en större besparing på kommunsektorn än vad regeringen då föreslog. Skillnaden uppgick på helår till ca . Regeringen har föreslagit en ökad besparing på kommunsektorn jämfört med . Av skäl som nedan utvecklas förordar även vi nu att besparingen ökas jämfört med vårt förslag . Skillnaden mellan förslagen krymper emellertid till . Det innebär också att den av oss föreslagna budgetförstärkningen jämfört med regeringens reviderade budgetförslag uppgår till ca på helår och drygt det för /87. Vi kan alltså konstatera att regeringens förslag beträffande statsbudgeten och budgetsaldot nu avsevärt närmat sig . Även om viktiga skillnader kvarstår vad gäller enskilda budgetposter, såväl på intäkts- som utgiftssidan, har ett närmande skett beträffande finanspolitikens uppläggning i stort. Vi välkomnar detta. Regeringen har också föreslagit en skattehöjning för charterresor på , vilket beräknas ge ca 100 milj. kr. i ytterligare statsinkomster. Vi avvisar detta förslag. Vi avvisar också skattehöjningen inom vinstsparandet, samt under vissa omständigheter den föreslagna försämringen i allemanssparandets avkastning. Vi återkommer till detta nedan i ett särskilt avsnitt. Vilka konsekvenser detta får för utgifter och inkomster på statens budget går inte att utläsa från den redovisning som ges i kompletteringspropositionen. Vi antar att våra 6 ställningstaganden innebär en saldoförsämring med ca 100 milj. kr. Vi kommer också att i ett särskilt avsnitt diskutera alkoholskatterna och lämna förslag till skattehöjning enligt de principer som en enig riksdag tidigare slagit fast. Detta förslag kan beräknas öka statsinkomsterna med ca 300 milj. kr. efter hänsyn till minskad konsumtion. I kompletteringspropositionen aviseras liberaliseringar i valutalagstiftningen. Vi hälsar detta med tillfredsställelse. Enligt vår uppfattning har emellertid förslaget till partiell avveckling av valutaregleringen stannat på halva vägen i och med att finansministern säger: Vissa delar av valutaregleringen bör finnas kvar. Hit hör i första hand att förhindra kortfristiga kapitalplaceringar som styrs av ränteskillnader och förväntningar om ränte- och växelkursutvecklingen. Enligt vår uppfattning bör valutaregleringen avskaffas i sin helhet. Avvecklingen bör inledas med det snaraste men kan i och för sig gå stegvis. Vi har utvecklat våra skäl för detta ställningstagande. Penningpolitiken har i stor utsträckning avreglerats. Ett kvardröjande regleringsinslag i kreditpolitiken är emellertid placeringsplikten för försäkringsbolag och AP-fonden. Ett annat regleringsinslag är existensen av prioriterad långivning för vissa ändamål, framför allt bostadsförsörjningen. Enligt vår mening är placeringspolitiken en form av extra beskattning. För AP-fondens del medför den lägre kapitalförräntning som följer av placeringsplikten att ATP-avgiften behöver höjas mer än vad som eljest vore nödvändigt. För försäkringsbolagen och försäkringsspararna medför placeringsplikten att avkastningen blir väsentligt lägre än vad den annars skulle vara. Enligt vår mening bör således placeringsplikt inte utnyttjas som kreditpolitiskt instrument. Inte heller bör ytterligare emissioner av statsobligationer till konstlat låg ränta genomföras. bör som sin mening ge fullmäktige i till känna vad vi ovan anfört om kredit- och valutapolitiken. Kommunernas ekonomiska situation har varit mycket god. Kommunernas volymexpansion har i realiteten blivit större än enligt prognoserna och har också vida överstigit vad som angavs i t. ex. långtidsutredning, dvs. I den reviderade finansplanen redovisas ökningen till . I den bilaga där de s. k. treårskalkylerna redovisas förutsätts i balansalternativet att ökningstakten minskar till under 1987-1989. En begränsning av kommunernas expansion sades redan i budgetpropositionen vara nödvändig för att ge utrymme för stigande reallöner. Vi konstaterade då att detta var en anmärkningsvärd omsvängning av regeringens tidigare ställningstagande där en större volymökning hade påståtts vara nödvändig för att åstadkomma en rättvis fördelning av välståndet. januari föreslogs begränsningar i statsbidragen till kommuner och landsting 7 ansåg detta vara alltför litet och Mot. 1985/86:566 föreslog ytterligare indragningar på ca , dvs. Regeringen konstaterar nu: De åtgärder som redan föreslagits samt de åtgärder jag kommer att föreslå i det följande summerar totalt till ca 1987. Detta sägs ändå innebära att kommunsektorn har kvar ett sparandeöverskott på ca . Regeringen anser att dess åtgärdsförslag är väl avvägda mot en konsumtionsökning i kommunsektorn på totalt . De kalkyler över kommunernas inkomster och utgifter som redovisas i den reviderade nationalbudgeten ger vid handen att kommunernas inkomster kommer att öka snabbare än vad som kunde förutses i j anuari. I nationalbudgeten påstods skatteunderlag, som ju styr kommunernas inkomster , öka med i det närmaste . I den reviderade nationalbudgeten framgår att siffran i stället kan väntas bli , vilket innebär en ytterligare skatteinkomstökning på ca . förutses kostnadsökningarna nu bli lägre än vad man trott, vilket innebär att kommunernas utgiftsökning vid oförändrad volym minskar. Kalkylen över den volymförändring i kommunsektorn som följer av förändrad befolkningssammansättning visar att det krävs en ökning på 0,1987 och 0,1988, vilket är ungefär densamma som tidigare angivits. (Vi återkommer nedan till fördelningen mellan primärkommuner och landsting.) Enligt vår uppfattning, som vi också redovisat tidigare, måste expansionen i kommunsektorn begränsas till obetydligt mer än vad som krävs för oförändrad standard och på grund av befolkningsförändringar. Vi konstaterar därför att en indragning av statsbidrag till kommunerna på ca är otillräcklig. Vi föreslår en total besparingsvolym på ca . Detta bör enligt de kalkyler som redovisas i den reviderade nationalbudgeten ge utrymme för en volymexpansion på mellan 0,5 och i kommunsektorn totalt. Regeringens indragning av statsbidrag består av tre olika förslag. För det första de förslag som lades fram i budgetproposition, med undantag för minskningen av statsbidragen till lärarlönerna som på förslag avvisade. Av det ursprungliga beloppet på ca har således bara beslutat om . För det andra föreslås nu att regeringens förslag om höjt grundavdrag i inkomstskatten tillåts reducera kommunernas förskott av skattemedel med 1987. För det tredje föreslås en avgift på skatteunderlaget som totalt betyder ca . De tre förslagen summerar till ca , från vilket skall dras ca som föreslås utgå i extra skatteutjämningsbidrag. Den totala besparingen blir därför ca . förslag till minskning av kommunernas finansiella utrymme består av följande komponenter: Vi accepterar beslut om indragning av specialdestinerade bidrag på . När förslagen presenterades avvisade vi dem, eftersom vi ansåg - och fortfarande anser - att den metod för minskning vi föreslog är bättre. om dessa statsbidragsminskningar, och kommuner och landsting har tagit Mot. 1985/86:566 hänsyn till dessa beslut i sina planeringsförutsättningar . Vi anser därför att det vore olämpligt att nu riva upp besluten. Vi föreslår också, liksom tidigare, att kommuner och landsting inte kompenseras för den avskaffade kommunala beskattningen av juridiska personer. Detta innebär en minskning av kommunsektorns inkomster med ca . Vi konstaterar att regeringens förslag innebär en successiv minskning av denna kompensation genom att den föreslås utgå med nominellt oförändrat belopp, men som vi tidigare anfört anser vi inte att någon kompensation alls bör utgå. Resterande reducering på ca 4,5 milj arder kronor bör ske genom den av oss tidigare föreslagna metoden med en avgift på kommunernas skatteunderlag. Vad beträffar fördelningen mellan primärkommuner och landsting anser vi att de kalkyler som redovisas måste få konsekvensen att primärkommunerna får vidkännas en större indragning än landstingen. Den ändrade befolkningssammansättningen består framför allt av minskat antal elever i skolan och ett ökat antal äldre personer. Detta innebär att den primärkommunala konsumtionen vid oförändrad standard inte behöver öka alls under 1987 och kan minska med 0,, medan den landstingskommunala konsumtionen måste öka med 1,och med 1,under 1988 (siffrorna är hämtade från den reviderade finansplanen s. 38). Vi föreslår därför en avgift på primärkommunernas skatteunderlag på per skattekrona och en avgift på landstingskommunernas skatteunderlag på per skattekrona. Detta innebär minskade inkomster för landstingen med och för primärkommunerna med nära . I den senare summan ingår då den minskning på ca 600 milj. kr. med en avgift på per skattekrona som ersätter minskningen av statsbidragen till lärarlönerna. Särskild hänsyn måste då tas till primärkommunerna utanför landsting. Regeringen konstaterar att ett nytt förslag till kommunalt skatteutjämningssystem inte kommer att lämnas i sådan tid att den kan träda i kraft . Vi beklagar detta, eftersom det enligt vår uppfattning finns klara brister i det nuvarande systemet. Vi accepterar emellertid den ökning i bidragen med ca som sker enligt kriterierna i det nuvarande systemet. Vi kan däremot självfallet inte acceptera den progressiva avgiftskonstruktion som regeringen föreslår (och som också gäller ). Den innebär att tre kommuner i - , och - tvingas betala bidrag till 20 andra kommuner för att dessa sänkte sin skattesats . Vi kan därför inte acceptera regeringens förslag att 115 milj. kr. i extra skatteutjämningsbidrag avsätts för dessa 20 kommuner.