mot · G902t324 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:T324 m. fl. Ortnamnsskyltning vid allmänna vägar och längs järnvägar inoV/o* l"oj/oO En bättre ortnamnsmärkning bör komma till stånd. Det gäller såväl ortnamnsmärkningen längs allmänna vägar som utmed järnvägarna. Vi föreslår att reglerna för uppsättande av ortnamnsmärken enligt vägmärkesförordningen ges en generösare och mer likartad tillämpning över landet. Vi föreslår vidare att SJ förmås vidta en bättre ortnamnsskyltning längs järnvägarna. Ortnamnen är av utomordentlig betydelse i vårt samhälle. De är en viktig del av vårt kulturarv. Därför är de viktiga att bevara. Men de är inte bara fornminnen utan också symboler och i själva verket praktiska föremål som brukas i det dagliga livet. De har bildats som beteckningar för områden som människors orientering i sin egen omgivning och tillvaro, i sitt hemvist. Därför är det viktigt att på alla sätt slå vakt om våra ortnamn. En ökad ortnamnsmärkning är ett sådant viktigt sätt att slå vakt om våra ortnamn. Ortnamnsmärkningen längs våra vägar behöver inte motiveras utifrån kulturpolitiska skäl. De fyller en viktig funktion i sig. För det första kan man lägga säkerhets- och trygghetsaspekter på ortnamnsmärkningen. Ortnamnsmärkena underlättar orienteringen för samtliga trafikanter. Men särskilt viktig är en klar orientering vid sjukdom och olycksfall, i situationer när polis, läkare, ambulans eller brandfordon snabbt måste hitta rätt. Detta är särskilt påtagligt på landsbygden. För det andra är det viktigt för orienteringen över huvud taget och för att öka den geografiska allmänbildningen och lokalkännedomen. För det tredje medverkar en ökad ortnamnsmärkning till att minska den namnlöshet och anonymitet som är alltför vanlig i stora delar av den svenska landsbygden. Detta är tre var för sig bärande skäl för en konsekvent ortnamnsmärkning. I vägmärkesförordningen (SFS 1984:79) stadgas hur ortnamnsmärke skall vara utformat, när det skall användas, vem som beslutar, vem som sätter upp och underhåller samt vem som bekostar märkena. Denna förordning, som trädde i kraft och ändrades 1984, innebar uppenbarligen vissa lättnader och ökade möjligheter att kunna sätta upp ortnamnsmärken från även andra synpunkter än rent trafiktekniska. Det är en bit på vägen, men det är inte tillräckligt. Skilda väghållningsmyndigheter tillämpar dessutom vägmärkesförordningen något olika. Det gäller både i fråga om att ge tillstånd till ortnamnsmärken, och i fråga om vem som skall bekosta märkena, den enskilde eller myndigheten. I vissa län finner man ortnamnsmärken ganska ofta också vid en by eller t. o. m. en enstaka gård. I andra län kan man få köra förbi byar och gårdar och genom socknar utan att mötas av ett ortnamnsmärke. Förordningen måste få en generösare tillämpning över hela landet, generös såväl när det gäller tillstånd till att sätta upp märken som när det gäller kostnadsfrågan. I kostnadsfrågan bör det övervägas om inte det allmänna skall stå för kostnaderna för ortnamnsmärkningen. Det är svårt att hitta en rimlig motivering till varför den som bor i glesbygden själv skall bekosta märkningen av sin hembygd, medan den som bor i en större tätort skall få detta betalt av skattebetalarna generellt i landet. Det är dock viktigare att ortnamnsmärken sätts upp på ortsbornas bekostnad än att de inte sätts upp eller kommer till stånd alls. Vägförvaltningarna i länen ser ofta negativt på frågan om ortnamnsmärke skall få sättas upp vid enstaka gårdar eller mindre byar på landsbygden. Det är angeläget att även dessa kan få märkas ut. Att få veta vad en gård eller mindre by heter som man passerar måste också vara av stort intresse för många. Även det bidrar ju lika kraftigt till den ibland så viktiga orienteringen som berörts inledningsvis. Även de ensligt boende har samma rätt att få känna trygghet. Dessutom har även gårdsnamnen och de mindre byarnas namn i hög grad ett kulturhistoriskt värde. De levandegörs också mest effektivt med hjälp av ett ortnamnsmärke. Ortnamnsmärkningen skall ske med hänsyn tagen till såväl trafiksäkerhetsekonomiska som miljömässiga aspekter. Invändningar som av trafiksäkerhetsskäl kan resas emot en för rikhaltig flora av märken gäller inte de fall som avses beträffande landsbygden. Trafiksäkerhetsskäl talar, som inledningsvis framhållits, snarare för en mer frekvent ortnamnsmärkning på landsbygden. I motsats till en restriktiv ortnamnsmärkning i allmänhet finns en generösare attityd från sida i vad gäller utmärkning av kommungränser. En sådan hållning motverkar snarare de syften som avses med vår motion. Kommungränser behövs inte vare sig för orienteringen eller från de är av mycket ungt datum. Vad vi eftersträvar är i första hand en Mot. 1985/86 generösare tillämpning av ortnamnsmärkningen på landsbygden för mindre T324 orter, byar och enstaka gårdar. Indragningen av hundratals järnvägsstationer i landet har även fått den beklagliga konsekvensen att blivit ännu mera anonymt sett från järnvägskupén. När tågen upphört att stanna vid en lång rad stationer har även namnskyltarna vid dessa av någon anledning försvunnit. Alltjämt kan man finna ett stationsnamn på ett och annat övergivet stationshus, men de ligger så nära spåren att namnen knappast kan uppfattas från de snabbt förbifarande tågen. Ett exempel: På sträckan fanns för inte så länge sedan ett hundratal mindre järnvägsstationer, samtliga med en namnskylt ett stycke från spåren. Med undantag av de större orter, där tågen alltjämt stannar, är samtliga dessa f. d. stationsorter nu helt anonyma för tågresenären. Det gamla kulturlandskapet blir därmed namnlöst för alla som färdas på järnväg. Det är enligt vår mening en viktig uppgift för att återgå till den gamla ordningen på detta område och medverka till att namnskyltar åter sätts upp på lämplig plats i alla de samhällen m. m. som tågen passerar, även om de inte stannar där. Givetvis måste skyltarna placeras så långt från spåren att de kan läsas från tåg som snabbt rusar fram. Vi tror att detta även kan vara en viktig PR-insats för järnvägarna. Det ökar kraftigt resans värde om man kan läsa de intressanta namnen på mängder av orter utmed färdvägen. Det innebär även en god lektion i svensk geografi, särskilt viktigt för våra många invandrare. SJ bör därför ta upp dessa frågor med kommunerna. Ortnamnsmärkningen torde vara av sådant informationsvärde för kommunerna att de borde vara beredda att stå för kostnaderna. En bättre ortnamnsskyltning har betydelse också från turistisk synpunkt, varför även Turistråd borde engageras. Det som här har sagts beträffande orter och järnvägsstationer gäller i lika hög grad andra betydelsefulla inslag i naturen utmed järnvägarna, så som broar och större vattendrag, vilka också borde skyltas. Av flera skäl är en ökad ortnamnsmärkning viktig. De regler som gäller för ortnamnsmärkning längs vägarna måste därför få en generösare och mera likartad tillämpning över landet. Kostnadsfrågan måste också lösas på ett mera rättvist sätt. Därvid bör det övervägas om inte det allmänna skall stå för kostnaden av ortnamnsmärken längs alla våra vägar. I vad gäller skyltningen utmed järnvägarna bör regeringen förmå SJ att i samråd med berörda kommuner och Turistråd åstadkomma en bättre ortnamnsskyltning i likhet med vad som tidigare gällde. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av generösare och mera likartad tillämpning av reglerna för ortnamnsmärkning och om rättvisare kostnader härför, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande bättre ortnamnsskyltning längs järnvägarna. () () () ()