mot · G902A473 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:A473 m. fl. (fp) Regionalpölitiken Regionalpolitiken skall öka den enskildes möjligheter att fritt kunna välja arbete och bostadsort och åstadkomma en mer likvärdig ekonomisk, social och kulturell standard för landets olika delar. Regionalpolitik har bedrivits med särskilda statliga stödmedel , när det statliga lokaliseringsstödet introducerades. En stor mängd medel har tillkommit. I viss men alltför ringa grad har de nya och gamla medlen anpassats till de resultat som framkommit från de undersökningar som gjorts om regionalpolitikens effekter. Vi anser att regional balans är ett av de viktigaste målen för den ekonomiska politiken. är det uppenbart att detta mål är lättare att uppnå vid god tillväxt i ekonomin som helhet och när den allmänna ekonomiska politiken skapar goda förutsättningar för en expansion av näringslivet. Ett förverkligande av dessa allmänna mål förutsätter en balanserad utveckling inte bara mellan och inom olika delar av landet utan också mellan olika typer av orter. Härigenom skapas förutsättningar för en ändamålsenlig lokalisering av arbetsplatser och servicefunktioner. En sådan samhällsstruktur underlättar också en god hushållning med naturresurserna. Den närmare innebörden av de allmänna målen har behandlats vid flera tidigare beslut om regionalpolitiken. Vi vill här erinra om de uttalanden som har gjorts om arbetets betydelse för både individen och samhället. Full sysselsättning är en förutsättning för ett maximalt utnyttjande av landets tillgångar. Undersysselsättning och arbetslöshet är ett slöseri med mänskliga resurser. Regionalpolitiska insatser för att öka sysselsättningen bidrar därför också till att övergripande ekonomisk-politiska mål kan nås. Målet arbete åt alla innebär också att det skall finnas goda möjligheter att välja mellan olika typer av arbeten samt att dessa skall ge trygg sysselsättning. De senaste årens strukturförändringar inom industrin visar betydelsen av väldifferentierade arbetsmarknader som är motståndskraftiga vid sådana förändringar. Särskilda insatser behövs för att åstadkomma differentierade arbetsmarknader även på mindre och medelstora orter. Det avgörande är hur arbetsplatserna lokaliseras. Utan meningsfullt arbete finns inga realistiska möjligheter att leva på den ort man önskar. En jämnare regional fördelning av arbetstillfällen bör uppnås genom att förutsättningarna för produktionen förbättras i områden med långvarig 1985/86 A473474 1 1985/86. De medel som används bör i hög grad vara generella. 1985/86 Det krävs ett rundare . Betydelsen av en aktiv regionalpolitik framstår som än viktigare med hänsyn till de befolkningsförändringar som sker. har befolkningen i skogslänen minskat relativt kraftigt som storstadsregionerna ökat sin befolkning. Ökningen har varit särskilt markant i . Befolkningsminskningen drabbar inte endast skogslänen utan även många andra delar av landet. Dessa befolkningsförändringar påverkar åldersstrukturen i negativ riktning i de orter vari befolkningen minskar. Härigenom minskar ytterligare möjligheterna att vända denna trend. Förslagen i denna motion syftar till en effektivare användning av de regionalpolitiska medlen. Dessutom föreslås ökade resurser för de regionalpolitiska insatserna. Den svenska regionalpolitiken har vuxit fram under en följd av år och omfattar en lång rad medel. Det är svårt att få en tillfredsställande överblick över dessa, och någon samlad utvärdering av deras effekter gjordes inte av den regionalpolitiska kommittén (SOU 1984:74). Utredningen föreslog inte heller några förenklingar trots att detta var ett av syftena med utredningen. Vi anser att det regionalpolitiska stödet i högre grad bör vara generellt. Det skall vara lätt att administrera och lätt för den enskilde näringsidkaren att veta vilka förutsättningar som gäller. Stödformer som förutsätter långtgående förhandlingar mellan företag och staten eller innehåller betydande inslag av godtycke bör undvikas. Det regionalpolitiska beslut som fattade innebär inga stora förändringar i regionalpolitiken. Målen ligger fast. Medlen förändrades endast marginellt. En sänkning av socialförsäkringsavgifterna inom vissa delar av landet introducerades som medel inom regionalpolitiken genom proposition 1981/82:113 som lades fram av mittenregeringen . Avsikten var att generellt förbättra förutsättningarna för näringsverksamheten i några speciellt utsatta delar av inland. ändrades reglerna så att bara viss industriell verksamhet men i hela omfattades av nedsättningen. Detta beslut fick åtminstone tre negativa verkningar. För det första blev det en relativ försämring av konkurrensläget för de kommuner som redan tidigare hade nedsatta avgifter. För det andra innebar begränsningen till vissa branscher att stödet blev mindre effektivt t. ex. undantogs jord- och skogsbruk och för det tredje blev systemet mer krångligt och ibland godtyckligt. Både den regionalpolitiska kommittén och glesbygdsdelegationen menade att nedsättningen av arbetsgivaravgifterna måste gälla hela stödområde A och denna uppfattning delas också av flertalet remissinstanser. föreslog vid behandlingen av propositionen om regional ut- Mot. veckling och utjämning (1984/85:115) att all icke-offentlig verksamhet i A473 kommuner i stödområde A bör erhålla nedsatta socialförsäkringsavgifter. Det finns också problem med den branschmässiga omfattningen som hänger samman med klassificeringen av företagens näringsgrenstillhörighet. Detta har då medfört olycklig konkurrenspåverkan mellan företagen. 1 den ovannämnda propositionen föreslogs att verksamheter som ligger utanför de stödberättigade i vissa fall och efter särskild prövning också skall kunna få nedsättning av socialförsäkringsavgifterna. Vi anser att detta är en olycklig utveckling med risk för betydande inslag av godtycke. Vi har tidigare krävt att nedsättningen av socialförsäkringsavgifterna skall omfatta all icke-offentlig verksamhet. Vi anser det självklart att näringsgrenar som jord- och skogsbruk, servicenäringar, transportverksamhet m. m. som spelar en stor roll i inland skall stödjas på samma sätt som industriell tillverkning genom lägre arbetsgivaravgifter. Regeringen är här liksom på flera andra punkter alltför ensidigt inriktad på att stödja industriell verksamhet. Vi har också krävt att den befrielse från arbetsgivaravgifter som gäller i också bör utvidgas till all verksamhet exkl. stat, kommun och försäkringskassa. Beslut om nedsättning av arbetsgivaravgifter måste vara långsiktiga så att berörda företag vet att den fördel som en reducerad avgift medför är beständig. Effekten av sänkta arbetsgivaravgifter blir annars liten. Vi avstår därför, trots de kritiska synpunkter som vi redovisar ovan, från att lägga fram förslag till ändrade regler för nedsättning av arbetsgivaravgifter. Det finns dock starka skäl som talar för att gå vidare med denna metod. Det finns mycket som talar för att det är effektivare att använda generella medel som påverkar de villkor under vilka företagen arbetar jämfört med selektiva stödåtgärder. Generella åtgärder är lätta att administrera och det finns liten risk för att konkurrensförhållandena snedvrids. Generella åtgärder arbetar med marknadsmekanismerna i stället för mot dem. En skyndsam översyn bör därför göras av möjligheterna att införa en mer omfattande differentiering av de sociala avgifterna. Det finns knappast något utrymme för en ytterligare reducering av avgifterna. Genom en differentiering av avgifterna kan dock kostnaderna omfördelas utan att de totala inkomsterna från arbetsgivaravgifter minskar. Den regionalpolitiska utredningen föreslog ett något utvidgat godstransportstöd och införandet av ett persontransportstöd. Detta anser vi vara mycket viktigt. Transportstödet är ett förhållandevis generellt stöd och det ligger således helt i linje med de principer för det regionalpolitiska stödet som vi ovan lagt fast. Tillkomsten av ett persontransportstöd är betydelsefull för att minska de norrländska företagens kostnader för nödvändiga personkontakter med andra delar av och med utlandet. beslut om persontransportstöd innebär dock att resenären Mot. skall vara anställd vid det bidragsberättigade företaget. Därigenom utesluts A473 ett stort antal egenföretagare från detta stöd. Detta anser vi vara felaktigt. Vi föreslår således att varje resa i tjänsten som faktureras på företaget skall vara underlag för persontransportstödet, dvs. att även resa för egenföretagare inkluderas. Bra och billiga kommunikationer är en viktig förutsättning för expansion av näringslivet. För att åstadkomma ett rundare är det därför angeläget att inte bara förutsättningarna för direkta personkontakter förbättras utan även förutsättningarna för personkontakter via telefon. I takt med att utnyttjandet av datatjänster ökar kommer kostnaderna för telefonkontakter att bli alltmer betydelsefulla. Vi anser därför att ett sådant generellt regionalpolitisk! stöd som vi förespråkar bör inkludera en utjämning av taxorna för rikssamtal inom landets olika delar. är kostnaderna för brev och andra postförsändelser desamma inom landet oberoende av om brevet skickas från till eller från till . Detta är självfallet av stor regionalpolitisk betydelse. Mycket talar för att en motsvarande uppläggning vad avser telefonsamtal skulle ha stor regionalpolitisk betydelse. bör begära ett förslag från regeringen om utjämnade teletaxor. Vi avvisar regeringens förslag om en avveckling av stödet till kollektivtrafiken. Detta skulle drabba många glesbygdskommuner mycket hårt. Det finns stora fördelar med små skolor. I många glesbygdskommuner är små skolor en förutsättning för att skolverksamhet skall kunna upprätthållas på flera orter. I partimotion om skolfrågor föreslås därför att kommunerna bör ha möjlighet att inom anslaget till den samlade skoldagen avgöra om medlen skall användas för detta eller för bevarande av små skolor. Detta anslag uppgår till 41 milj. kr. Näringslivets möjligheter till finansiering har förbättrats väsentligt . Därigenom har subventionsinslagen i lokaliseringslånen kunnat minskas väsentligt. Det framgick av redovisningen i proposition 1984/85:115 att avbetalningsanstånd har medgivits i mycket ringa omfattning (i genomsnitt ) och att ett fåtal företag har beviljats räntean Sammanfattningsvis sägs att någon direkt statlig subvention i samband med långivningen inte längre förekommer. Det innebär att denna långivning kan och bör hanteras på den normala kreditmarknaden. I vissa fall kan de säkerheter som företagen kan lämna vara otillräckliga. Därför bör någon form av statliga garantier införas för lån till företag inom stödområdet. bör hos regeringen begära ett förslag till garantisystem för lån till företag inom stödområdet. Möjligheten att erhålla lokaliseringslån bör då ersättas av ett sådant garantisystem. Offertstöd m. m. Villkoren för offertstöd bestäms från fall till fall. Stödet är avsett att användas som ett anbudsförfarande när andra stödformer inte är tilllämpliga. Konstruktionen av offertstödet medger förhandlingar mellan staten och enskilda företag, vilket kan medföra risker för missbruk. Statens förhandlingsläge är sällan sådant att flera anbud för en regionalpolitisk! eller arbetsmarknadspolitiskt motiverad åtgärd finns utan man är oftast hänvisad till diskussioner med ett enda företag. Detsamma gäller i viss mån utnyttjandet av investeringsfondssystemet för regionalpolitiska syften. I budgetpropositionen beräknas 40 milj. kr. utgå i offertstöd. Detta stöd har tidigare endast utnyttjats i begränsad omfattning. Med hänsyn framför allt till de nackdelar som finns med stödet anser vi att offertstödet bör upphöra att utgå i och med /87. De resurser som härigenom frigörs bör föras över till länsanslagen. krävde redan vid föregående att bidragsnivåerna inom glesbygdsstödet skulle höjas. Glesbygdsstödet har visat sig fungera väl. Handläggningen har varit snabb och det har bidragit till fler arbetstillfällen och främjat samhällsservicen. Glesbygdsdelegationen och den regionalpolitiska kommittén föreslog både att högsta belopp för avskrivningslån (dvs. bidrag) höjs från . till , att högsta belopp för uthyrningsstugor höjs från . och att högsta belopp för IKS-stöd till enskilda projekt höjs från . Regeringen föreslog emellertid i den regionalpolitiska propositionen en betydligt mindre höjning av stödnivåerna. Med hänsyn till de positiva erfarenheterna av stödet bör utredningarnas förslag accepteras. Vi föreslår att så sker. har föreslagit en ytterligare decentralisering av de regionalpolitiska insatserna. Detta har bl. a. tagit sig uttryck i våra förslag om en utökning av de anslag som disponeras av de olika länsstyrelserna för regionalpolitiska insatser. Vi anser att regionalpolitikens genomförande till stor del kan och bör Mot. decentraliseras till länsnivån. En sådan princip innebär ett fullföljande av A473 de principer som lades fast i mittenregeringens proposition 1981/82:113. Vi föreslår att ytterligare 100 milj. kr. bör avsättas för länsanslagen. Av dessa finansieras 40 milj. kr. genom att offertstödet upphör. Denna utökning av anslaget bör fördelas av regeringen med hänsyn till de skiftande behov som finns i olika län. Regeringen bör noga följa den regionala utvecklingen och i tilläggsbudget återkomma med en ny bedömning av behovet av länsanslag. Mångå kommuner har engagerat sig i näringslivs- och sysselsättningspolitiska frågor. har i en rapport visat att sådana kommunala insatser i viss omfattning inneburit direkta och indirekta subventioner till enskilda företag och industriella projekt. Vi anser en sådan utveckling olycklig. Den kan lätt ge upphov till kamp mellan olika kommuner med allt högre subventioner för att locka till sig företag och sysselsättningstillfällen. Regeringen har givit den s. k. statkommun-beredningen i uppdrag att utreda kommunernas och landstingskommunernas roll i närings- och sysselsättningspolitiken. Vi anser att kommunernas insatser inom näringspolitiken bör begränsas till att skapa goda förutsättningar för företagsamheten genom allmänna insatser för service, transporter, arbetsplatsområden, boende m. m. Någon förändring av den allmänna kompetensregeln i kommunallagens fjärde kapitel som säger att kommuner själva får vårda sina angelägenheter bör självfallet inte ske. Detta bör ge regeringen till känna. Som vi konstaterat ovan är det regionalpolitiska stödet enligt regeringens förslag alltför ensidigt inriktat på industriell verksamhet. En aspekt av detta är den centrala roll som statens industriverk tilldelas i propositionen. Vi har tidigare påpekat de risker detta kan medföra. Dessa kommer sannolikt att bli alltmer uppenbara i och med att tjänstesektorn kan beräknas svara för en allt större del av sysselsättningstillfällena. Regionalpolitiken bör inte bara vara en regional industripolitik utan en generell politik för att ta vara på och utveckla de naturliga förutsättningarna för näringslivet inom olika regioner i landet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för regionalpolitiken som framförs i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om en differentiering av de sociala avgifterna, [3. att beslutar att inte bara resa för anställd person utan även för egenföretagare skall berättiga till persontransportstöd, l] [4. att hos regeringen begär förslag om utjämnade teletaxor för rikssamtal i enlighet med motionens riktlinjer, '] 5. att hos regeringen begär förslag om ett system med statliga kreditgarantier som ersätter lokaliseringslånen, [6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om den kommunala kompetensen,2] 7. att avslår förslaget om 300 milj. kr. till C 3. 8. att anvisar ett reservationsanslag om 322 milj. kr. för C 2. Lokaliseringsbidrag m. m., 9. att beslutar att högsta belopp för avskrivningslån inom glesbygdsstödet skall vara , 10. att beslutar att högsta belopp för uthyrningsstugor inom glesbygdsstödet skall vara , 11. att beslutar att högsta belopp för IKS-stöd till enskilda projekt skall vara , 12. att beslutar att till C 4. Regionala utvecklingsinsatser m. m. anvisa ett reservationsanslag av 588 milj. 13. att beslutar att offertstöd inte skall beviljas fr. o. m. , 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att regeringen i tilläggsbudget I skall återkomma med en ny bedömning av behovet av anslag för C 4. Regionala utvecklingsinsatser m. m., s. k. länsanslag. () () () () () () () 1 1985/86:T397. 2 1985/86: K622.