mot · G902Fi213 · 1986-01-27 00:00:00 — Den kortsiktighet och ryckighet som kännetecknat den ekonomiska politiken har förstärkt osäkerheten för företagare och anställda. Ständiga ändringar av spelreglerna genom skattehöjningar, nya ingrepp och regleringar skapar ett klimat där långsiktiga satsningar och investeringar över huvud taget inte kommer att genomföras. Den ekonomiska politikens inriktning och de spelregler som följer därav måste därför ligga fast över tiden. Budgetpolitiken är en viktig del i den ekonomisk-politiska strategin att återställa balansen i den svenska ekonomin. Att krympa både budgetens utgifts- och inkomstsida har stor betydelse för möjligheterna att förbättra den svenska ekonomins förutsättningar. Målet för de offentliga finanserna bör vara att avveckla det strukturella underskottet som den offentliga utgiftsnivån och skattetrycket sänks. En avveckling av underskottet innebär att den offentliga sektorns finanser över en konjunkturcykel bör vara i balans. Vi anser inte, vilket regeringen däremot gör, att målsättningen bör vara att skapa ett långsiktigt överskott i den totala offentliga sektorn. Det sparande och den kapitalbildning som är nödvändig för näringslivets behov bör i stället ske i företagen och i hushållen. som den offentliga sektorns sparandeunderskott elimineras är det vår målsättning att sänka skattetrycket med den kommande femårsperioden. Det skulle betyda att skattetrycket 1991 skulle vara nere i av bruttonationalprodukten, vilket innebär ett närmande till övriga högskatteländer. förslag till marginalskattesänkningar genomföras som skatteskalan Mot. blir inflationsskyddad, fastighetsskatten avvecklas och arvs- och förmögen- Fi213 hetsskatterna m.m. sänks. En minskning av budgetunderskottet är nödvändig för att få ner realräntan och inflationen, vilket därmed förbättrar tillväxtförutsättningarna i näringslivet. I den mån konjunktursituationen blir sådan att budgetunderskottsminskningen leder till att den totala efterfrågan kommer på en alltför låg nivå bör detta motverkas med ytterligare skattesänkningar. Ökade utgifter är inte längre ändamålsenliga för att stimulera ekonomin. Moderata samlingspartiet har - med några få undantag - godtagit de besparingar på utgiftssidan som regeringen föreslagit. Huvuddelen av de utgiftsminskningar som föreslås accepteras. Av de besparingar som vi föreslog inför valet har regeringens budgetarbete lett till att använts. Vårt förslag till statsbudget för det kommande budgetåret innebär jämfört med regeringens förslag en utgiftsnivå som ligger lägre på helår. Av dessa utgiftsminskningar är mer eller mindre av engångskaraktär. Skatteintäkterna föreslås bli ca lägre. Därtill kommer en beräknad ökning av skatteinkomsterna med ca 700 milj. kr. genom marginalskattesänkningarnas effekter på bl. a. arbetsutbudet. Vårt förslag till kassamässigt underskott blir därmed lägre än det av regeringen föreslagna. Då är både våra icke permanenta besparingar inräknade och de ökade skatteinkomsterna till följd av ökade arbetsinkomster. Bortses från dessa minskar underskottet med . För budgetåret uppgår våra besparingsförslag till och våra skattesänkningsförslag till . Anledningen är att många av våra skattesänkningsförslag och även flera utgiftsförändringar träder i kraft . De av oss föreslagna utgiftsminskningarna redovisas departementsvis i tabell 7 nedan. Besparingsförslagen redovisas utförligt i separata motioner. Tabell 7 Utgiftsminskningar (milj. Minskade statsbidrag till kommuner och landsting7 Minskade statliga skatteintäkter till följd av ändringar i vissa försäkringssystem 1 Beloppet är avhängigt försvarsbeslutet . 2 Av beloppet utgör 250 milj. kr. 3 För helår efter 1987 blir besparingen ca 280 milj. kr. 4 Av beloppet utgör 400 milj. kr. s I beloppet har inkluderats minskade intäkter till följd av att vi avvisar regeringens förslag om höjd arbetsmarknadsavgift. 6 Av beloppet utgör 3 250 milj. kr. 7 Hänsyn har ej tagits till minskade socialhjälpskostnader för kommunerna. Tonvikten i budgetpolitiken är lagd på besparingar som minskar de automatiska utgiftsökningarna. Avvägningen mellan besparingar och skattesänkningar är gjord så att hushållens ekonomiska situation inte skall försämras. Åtstramningen ligger i stället på staten, kommunerna, företagen och utlandet. Vi anser det angeläget att hushållens resurser i större utsträckning än skall bestå av arbetsinkomster och mindre av bidrag från stat och kommun. En orsak till att incitamenten att arbeta, spara och satsa på företagande minskat i vår ekonomi är de ständiga utgiftsökningarna och skattehöjningarna. Återvunnen balans förutsätter därför att besparingar och skattesänkningar följs åt. Besparingarna av engångskaraktär utgörs till största delen av försäljningar av statliga företag. Detta är med andra ord besparingar som under en följd av år kan upprepas. De utgiftsminskningar som avser socialförsäkringssektorn - - kommer inte formellt att påverka budgetunderskottet. De leder i stället till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar att jämställa med utgiftsminskningar som får direkta budgeteffekter. Bokföringsmässiga dispositioner bör vidtas så att besparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inom ramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifter bör storleksförhållandena mellan de olika avgifterna justeras. För översiktlighetens skull anges nedan den huvudsakliga inriktningen och de viktigaste förslagen inom resp. departements verksamhetsområde. Ökade resurser föreslås för för att möjliggöra ett ökat Fi213 antal aspiranter vid (460) samt ökade resurser till domstolsväsende, rättshjälp och kriminalvård. Besparingarna inom hänför sig till biståndsanslagen. De avser bl. a. betalningsbalansstödet och biståndet till . Länderramarna förändras i övrigt på sätt som överensstämmer med den moderata synen på biståndspolitiken. Anslagen till miljö, mark och energi, demokratiutveckling i södra och enskilda organisationer m. m. ökar. Ökade resurser föreslås inom försvarsdepartementets område för att förbättra beredskap och utbildningskvalitet. Medlen motsvarar de resurser som försvaret har gått förlustigt under främst 1984/85 i form av neddragen prisreglering. Ytterligare medel anvisas till frivilligorganisationerna. Förändringar av sjuk- och föräldraförsäkringarna är de största besparingsposterna inom område. Ökad självrisk i sjukförsäkringen samt sänkt kompensationsnivå i sjuk- och föräldraförsäkringarna föreslås. begärs en höjning av garantibeloppet i föräldraförsäkringen från . De som begärt undantagande från ATP föreslås få rätt till pensionstillskott. Utförsäljning av flera av affärsverkens dotterbolag och minskad ersättning till SJ för köp av vissa tjänster föreslås för . I övrigt föreslås bl. a. att rederistödet avskaffas och att trafiksäkerhetsverkets verksamhet avgiftsfinansieras. Besparingarna på område gäller främst vuxenutbildningen, eftersom utbildningen av unga måste ges prioritet i en knapp ekonomi. Nödvändigt utrymme ges emellertid för sådan vuxenutbildning som avser grundläggande kunskaper och sådan utbildning som är av omedelbar relevans för fortsatta studier eller yrkesverksamhet. Regeringens besparingsförslag avvisas. I den mån också ungdomsskolan omfattas av våra besparingar ges undervisningen företräde framför andra aktiviteter i skolan. Ökade insatser föreslås för bl. a. teknisk utbildning och forskning. För föreslås minskade livsmedelssubventioner i enlighet med vår tidigare redovisade uppfattning. Dessutom föreslås utförsäljning av del av domänverkets mark och fastigheter samt försäljning av vissa dotterbolag. Inom område läggs förslag om att bidragen till kommunerna för beredskapsarbeten sänks, som AMS ges möjlighet att friare disponera angivna resurs, ungdomslagen avskaffas och ersätts med utbildning och arbetspraktik, och statens ersättning till arbetslöshetsförsäkringen sänks till . Arbetsmarknadsutbildningen får ökade resurser. En avtrappning av räntebidragen till flerfamiljshus föreslås på område. Eftersom fastighetsskatten avskaffas tas också kompensationen för skatten bort. De generella subventionerna bör avskaffas. ROT-programmets ytterligare subventioner bör avvecklas. Moderat politik leder till ett minskat behov av medel för stöd till näringslivet. Inom industridepartementets område föreslås därför minskning ar av det selektiva näringslivsstödet. Besparingar görs också på de regional- Mot. Den största posten avser emellertid utförsäljningen av ett Fi213 antal statliga företag. I vår partimotion om skattepolitiken 1985/86:Sk279 redogörs för alla våra förslag på skatteområdet. I tabell 8 nedan redovisas de statsfinansiella konsekvenserna av dessa förslag. Tabell 8 Finansiella konsekvenser av våra skatteförslag (milj. Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital i småföretag Återgång till regler för förmögenhets-, arvs- och gåvoskatt Förändring av förmögenhets-, arvs- och gåvoskattereglerna m. m. Lindring i dubbelbeskattningen av aktier Slopad skattereduktion av fackavgifter Ändrade regler för schablonavdrag Ökade skatteintäkter genom bl. a. ökat arbetsutbud2 Nettoförändring av offentliga sektorns inkomster 1 avvecklas kompensation i form av bostadssubventioner på 1 700 milj. kr. 2 De ökade skatteintäkterna används till att minska budgetunderskottet. Marginalskattesänkningarna finansieras med besparingar. Statsskulden uppgick till ca . Det innebär en ökning med sedan socialdemokraterna återkom i regeringsställning , vilket kan jämföras med skuldökningen under de sex borgerliga majoritetsåren 1976-1982 som var . Statsskulden motsvarar nu av BNP. Statens utlandsskuld förblev i stort sett oförändrad på ca , trots att det skedde en statlig nettoupplåning utomlands på ca . Förklaringen är att växelkurserna, framför allt dollarkursen, utvecklades till fördel. Underskottet i bytesbalansen motsvarades mer än väl av ett privat kapitalinflöde, varför den statliga nettoupplåningen användes för att förstärka valutareserven. bedrev en framgångsrik verksamhet i syfte att konsolidera statens utlandsskuld och nedbringa kostnaderna för densamma. Det är angeläget att uppkommande tillfällen på olika lånemarknader även i fortsättningen utnyttjas för liknande operationer. förutses ett fortsatt underskott i bytesbalansen. Detta är olyckligt, eftersom målet är att skapa ett permanent överskott, så att vi kan börja amortera våra utlandslån. att staten inte skall bedriva Mot. nettoupplåning utomlands bör under alla omständigheter ligga fast, och det Fi213 är bra att regeringen så klart i finansplanen tar avstånd från de propåer som kommit från fackligt håll om ökad statlig utlandsupplåning. Det är likaledes välkommet att även den inhemska statsupplåningen mera skall inriktas på en konsolidering av statsskulden. En stor vikt i detta sammanhang är att upplåningen mot riksobligationer åter kom i gång vid mitten av 1985. En smidig finansiering av budgetunderskottet förutsätter att så långt möjligt utnyttjar anbudsförfarande och - efter samråd med - publicerar ett upplåningsschema med angivande av åtminstone tidpunkter och typ av låneinstrument. Målet för statsskuldspolitiken skall vara att kostnaderna för statsupplåningen blir lägsta möjliga och att en god konsolidering uppnås. Formerna för upplåningen bör väljas så att de underlättar verksamhet med kredit- och valutapolitiken. har moderata samlingspartiet krävt att regeringen skulle framlägga förslag om en övergång till en mera marknadskonform kreditpolitik i enlighet med kreditpolitiska utredningens betänkande . Någon sådan proposition har aldrig avlämnats. Desto mera glädjande är det att på egen hand genomfört stora delar av den avreglering som kreditpolitiska utredningen föreslog. Viktiga steg togs framför allt beträffande villkoren för bankernas utlåning. Införandet av en räntetrappa för bankernas upplåning i bidrar också till att kreditmarknaden i fortsättningen mera kan styras av marknadsmekanismer i stället för kvantitativa regleringar. Utformningen av kassakravet kan emellertid ifrågasättas. Det är svårt att se varför bankerna skall behöva sätta in betydande belopp på räntelösa konton i som andra finansinstitut slipper denna form av extrabeskattning. Omläggningen av kreditpolitiken skapar oklarhet om diskontots roll . Det har inte längre någon betydelse för bankernas upplåning i och i princip inte heller för bankernas in- och utlåningsräntor. Men hänvisningar till diskontot förekommer fortfarande i äldre lånekontrakt liksom i många civilrättsliga avtal. , som utreder uppgifter och organisation, bör överväga och lämna förslag om diskontots framtida roll. Strävan bör fortsatt vara att hålla tillbaka penningmängdens ökning. Avregleringen av kreditmarknaden kommer emellertid att avslöja svagheterna i använda mått för penningmängden. Den mycket låga ökning som registrerats har varit missvisande bl. a. därför att statsskuldväxlar och allemanssparande inte har beaktats. För att förebygga missförstånd, när nu siffrorna för penningmängden kan väntas stiga i en takt som är överdriven, bör bedriva ett utvecklingsarbete för att få fram bättre indikatorer än de nuvarande. Statens upplåning inom bör i största möjliga utsträckning förläggas utanför bankväsendet. Det låga hushållssparande! är härvidlag ett problem. Det offentliga sparandeunderskottet väntas ju bestå, och näringslivets Mot. sparmöjligheter avtar när vinstkonjunkturen mattas. omfattning är naturligtvis beroende av den allmänna ekonomiska politiken, särskilt skattepolitiken. Därutöver krävs särskilda stimulanser av det slag som förordas i motion 1985/86:Fi701. Ett kvardröjande regleringsinslag i kreditpolitiken är placeringsplikten för försäkringsbolag och AP-fonden. Enligt vår mening är denna form av extra beskattning både snedvridande och kortsynt. För AP-fondens del medför ju den lägre kapitalförräntning som följer av placeringsplikten att ATP-avgiften behöver höjas i motsvarande mån. Moderata samlingspartiet anser, att placeringsplikt ej bör utnyttjas som kreditpolitiskt instrument och att ytterligare emissioner av statsobligationer till konstlat låg ränta ej skall genomföras. Kreditpolitiken skall ytterst syfta till att upprätthålla ett stabilt penningvärde. Detta förutsätter att penningmängdens ökning hålls under kontroll och underlättas av att utvecklingen mot mer marknadskonforma styrmedel drivs vidare. Den tillsatta valutakommittén har avslutat sitt arbete. Med hänsyn till den långa väntetiden och betänkandets omfång är resultatet en besvikelse. Majoriteten förordar i det korta perspektivet endast små lättnader och t. o. m. vissa skärpningar i regelsystemet. Den förhållandevis långa remisstid som utmätts av regeringen vittnar inte heller om någon ambition att åstadkomma en snabb liberalisering av valutapolitiken motsvarande den som ägt rum på det kreditpolitiska området. Enligt vår mening bör skyndsamt ansluta sig till den utveckling mot friare kapitalrörelser över gränserna som utmärker OECD-området. Få länder har ett så stort internationellt beroende i ekonomiskt avseende som . De stora industriföretagens ökade internationalisering har ytterligare bidragit till en hopkoppling av de skilda ländernas finansiella marknader. Om vi vill hävda oss i den internationella konkurrensen, går det inte att föra en valutapolitik som markant avviker från vad som förekommer i omvärlden. Valutaregleringen har brukat motiveras med att den ökar den stabiliseringspolitiska handlingsfriheten. Om detta kan för det första sägas att dess effektivitet har minskat betydligt . De stora möjligheterna till privata kapitalrörelser i anslutning till utrikeshandeln medför att den svenska räntenivån i mycket stor utsträckning bestäms av ränteutvecklingen utomlands. Härtill bidrar omfattningen av den utlandsupplåning som såväl staten som privata intressen har ådragit sig. För det andra behöver inte en minskad självständighet innebära sämre möjligheter att föra en framgångsrik stabiliseringspolitik. Tvärtom kan fria kapitalrörelser spela en positiv roll genom att tvinga fram en mer stabil och disciplinerad ekonomisk politik, som bl. a. kan bidra till att företag och löntagarorganisationer visar större återhållsamhet på pris- och lönesidan. För det tredje finns det flera exempel i vår omvärld på att det går att upprätthålla en viss handlingsfrihet utan valutareglering. De erfarenheter Mot. 1985/86 som gjorts i krisdrabbade länder som och efter det Fi213 att de genomfört liberaliseringar på valutaområdet är klart positiva. I har liberaliseringen av utlänningars möjligheter att köpa statsobligationer inneburit sänkta räntor. Slutsatsen blir att valutaregleringens stabiliseringspolitiska värde är negativt. Dessutom är valutaregleringen ett ineffektivt medel för att nå ekonomisk-politisk självständighet. Valutaregleringen bör därför möjligt avvecklas. Avvecklingen bör vara fullständig och definitiv men kan genomföras stegvis. Efter avslutad remissbehandling av valutakommitténs betänkande bör regeringen skyndsamt för framlägga förslag med ovan angiven innebörd. I avvaktan därpå bör vidta sådana lättnader i valutapolitiken som framstår som särskilt angelägna. Hit hör kravet på utlandsfinansiering vid svenska företags direktinvesteringar utomlands, liksom villkoren för upptagande av utlandslån. Om möjligheterna öppnas för utlänningar att förvärva svenska statspapper skulle detta med stor sannolikhet medverka till en nedpressning av den svenska räntenivån. Kommunerna och landstingen har en mycket stor betydelse för den totala samhällsekonomin. Kommunernas utgifter beräknas uppgå till ca , vilket motsvarar av BNP. Tre fjärdedelar av den offentliga verksamheten (konsumtion och investeringar) svarar kommunsektorn för. Över en fjärdedel av kommunernas inkomster kommer i form av statsbidrag. Om staten skulle avveckla de specialdestinerade statsbidragen till kommunsektorn, kunde budgetunderskottet försvinna. skedde en uppbromsning av volymökningen inom den kommunala sektorn. Ökningstakten har åter blivit snabbare. Under en följd av år har den kommunala konsumtionen stigit med i genomsnitt, vilket är en av förklaringarna till de stora obalanserna i svensk ekonomi. beräknas ökningstakten återigen bli , vilket klart överstiger den förväntade BNP-ökningen. Återigen kommer den kommunala ekonomin att öka sin andel av BNP. Erfarenhetsmässigt kan man tyvärr räkna med att volymökningen blir större än den prognos på som görs i den preliminära nationalbudgeten. Det beror framför allt på kommunernas mycket goda finansiella situation, som erfarenhetsmässigt medför en stark press uppåt på utgiftsutvecklingen inom kommunerna. Den finansiella situationen i kommunsektorn har successivt förstärkts . Kommunernas likviditet är generellt mycket god även om det finns undantag. Finansieringskapitalet, dvs. omsättningstillgångar minus kortfristiga skulder, har ökat och uppgår nu till ca , vilket motsvarar av de sammanlagda kommunala utgifterna. De kommunala intäkterna beräknas ha ökat med och . Även 1987 kommer de att öka med . Den finansiellt mycket starka situationen innebär stora risker för att den kommunala volymexpansionen blir ännu kraftigare än vad som prognostiseras. De minskningar som har Mot. 1985/86 skett i statsbidragen till kommunerna har varit alltför blygsamma. Ett annat fi213 sätt att uttrycka problemet är att kommunerna konsekvent har tagit ut för hög skatt av hushållen. Kommuner och landsting disponerar över utomordentligt stora resurser. Den kommunala sektorn i svarar för en större andel av den totala ekonomin än hela den offentliga verksamheten i varje annat västland med undantag av ! Kommunernas möjlighet att inom oförändrade ramar ge en bra service till medborgarna är därför utomordenligt goda. Vi har förespråkat nolltillväxt i den kommunala konsumtionsutvecklingen. Detta krav är minst lika aktuellt nu som . Ett primärt mål för den ekonomiska politiken i kommunsektorn är därför att bringa ner volymökningen till noll. Att minska kommunernas volymökning är angeläget inte minst för att det därigenom skapas utrymme för en ökning av reallönerna. Detta har moderata samlingspartiet hävdat . Regeringen tycks nu ha insett detta självklara faktum när den i finansplanen skriver: Mot bakgrund av den finansiella utvecklingen i kommunsektorn, och för att skapa en grund för en begränsning av den kommunala konsumtionen så att det nödvändiga utrymmet kan skapas för en ökning av reallönerna, är det enligt min mening nödvändigt att vidta åtgärder i dämpande riktning även från statens sida. Genom en god ekonomisk förvaltning och omprioriteringar kan ökad service ges inom oförändrade totalramar. Genom att bryta monopolen så att konkurrens stimuleras liksom att utnyttja privatiseringar, entreprenader och andra former för förbättrad verksamhet kan stora vinster göras. Internationella erfarenheter visar att i andra länder med väsentligt mindre offentliga åtaganden kan man uppnå en lika bra eller bättre verksamhet inom väsentliga delar av utbildning, hälso- och sjukvård, social service och omvårdnad. Förutsättningen för en sådan stimulerande utveckling av den kommunala verksamheten är dock att de hinder och styrningar som i stor utsträckning hämmar den kommunala utvecklingen försvinner. Den kommunala verksamheten styrs i stor utsträckning av statlig reglering och bidragsbestämmelser. Detta är en medveten del i en socialdemokratisk politik. Den går ut på att hindra kommunerna från att ha alltför hög grad av självstyre. De försök med frikommuner och den begränsade avreglering som har skett har endast marginellt påverkat kommunernas beslutskompetens. Skall det vara möjligt att få en god verksamhet måste den statliga styrningen av den kommunala verksamheten radikalt minska. Endast därigenom är det möjligt att uppnå en verklig decentralisering av besluten och därmed en anpassning till lokala förhållanden. Statsbidragen till kommunerna bör i huvudsak avvecklas med undantag för ett väl fungerande skatteutjämningssystem. Detta är nödvändigt dels mot bakgrund av de stora statliga underskotten, dels för att få en verklig självstyrelse. Det är orimligt att kommunsektorn med dess goda finansiella situation skall få statsbidrag på som statsbudgeten visar ett stort underskott. Denna orimlighet har Mot. vi tidigare påpekat, och regeringen tycks nu ha tagit intryck då man i sin Fi213 argumentering för åtstramning säger: Kommunernas och landstingskommunernas mycket goda ekonomiska läge skall också ses mot det betydligt kärvare statsfinansiella läget och det nödvändiga i att vidta åtgärder för att förstärka statsbudgeten. I syfte att få en rättvis verksamhet över landet behövs ett väl fungerande kommunalt skatteutjämningssystem. Det bör ge kommuner med låg skattekraft och särskilt stora kostnader stöd så att de kan bedriva en god verksamhet. De moderata representanterna i kommunalskatteutjämningsutredningen har i reservation närmare utvecklat de moderata förslagen. Den kommunala skatteutjämningen skall som fastställas av , och den skall inte finansieras genom inskränkningar i det kommunala skatteunderlaget på det sätt som delvis sker och som enligt regeringens förslag skall öka . Den av oss förordade oförändrade kommunala utgiftsvolymen innebär jämfört med en tvåprocentig volymökning en förbättring av de kommunala finanserna med . Det innebär att statsbidragen till kommunerna kan reduceras med denna summa utan att kommunernas mycket goda finansiella situation försämras. En minskning av statsbidraget till kommunerna får inte leda till kommunalskattehöjningar. Sådana skulle motverka arbetet med att återställa den finansiella balansen i den offentliga sektorn. Vi förordar därför att ett lagstadgat kommunalt skattestopp skall införas. En förutsättning för minskade statsbidrag och skattestopp är att det sker en omfattande avreglering av statliga föreskrifter och bidragsbestämmelser. En minskning av de specialdestinerade statsbidragen går väl att förena med att verksamhetsvolymen skall vara oförändrad.