mot · G902Fi701 · 1986-01-15 00:00:00 — Motion till 1985/86 :Fi701 m. fl. (m) Hushållssparande och ägandespridning 1985/86: Fi701 i har sjunkit från en låg nivå och helt upphört. till 1985 sjönk sparkvoten från 4 till -0,. Moderata samlingspartiet har i olika sammanhang uttryckt stor oro för denna utveckling. Vi anser att staten skall bedriva en aktiv politik för att stimulera människors sparande. Målet bör vara att hushållen skall ha ett sparkapital som motsvarar den genomsnittliga årslönen för en industriarbetare. Den viktigaste förutsättningen för att sparandet skall växa är en ekonomisk politik som ökar hushållens disponibla inkomster och höjer realavkastningen efter skatt på sparande. En kraftig minskning av inflationen kombinerad med marginalskatter på högst för huvuddelen av alla heltidsarbetande är de viktigaste inslagen i den politik som vi förordar för att stimulera sparandet. Vi anser det vara särskilt viktigt att sprida ägandet av bostäder och aktier. Att bredda bostadsägandet är det bästa sättet att åstadkomma en jämnare fördelning av förmögenhetstillgångarna i samhället. Bostadsägande ger dessutom möjlighet till den mest effektiva formen för förvaltning av bostäder. Sänkta inkomstskatter och slopande av både fastighetsskatt och avdragsbegränsning är viktiga inslag i en moderat politik för att öka bostadsägandet. Det är också viktigt att ge de boende rätt att omvandla hyreslägenheter till bostadsrätts- och även ägarlägenheter. Vi föreslår därutöver att målsparandet till egen bostad eller bostadsrätt uppmuntras inom ramen för redan existerande spara/låna till bostad-system". 1 en marknadsekonomi är det särskilt angeläget att aktiesparandet är väl spritt bland de enskilda medborgarna. Det enskilda aktiesparandet har straffbeskattats. Resultatet har blivit att privatpersoners andel av börsaktierna minskat från till 1983. Institutionernas aktieinnehav har i motsvarande utsträckning ökat. För att vända denna utveckling är det nödvändigt att ändra skattesystemet så att diskrimineringen av privatpersoners aktieägande upphör. Enligt vår mening bör följande åtgärder vidtas för att stimulera enskilt aktiesparande. Löntagarfonderna bör avskaffas enligt den borgerliga trepartimotionens Genom att löntagarfondernas tillgångar används som stimulans 1 till deltagande i allemanssparande blir det möjligt för en majoritet av Mot. 1985/86 den vuxna svenska befolkningen att bli aktiesparare. Fondavvecklingen Fi701 är den viktigaste åtgärden för att öka aktiesparandet. Dubbelbeskattningen av aktieutdelningar bör avskaffas. I avvaktan på att denna fråga får en slutgiltig lösning bör dubbelbeskattningen temporärt lindras genom att den 30-procentiga skattereduktionen på aktieutdelningar återinförs . Förmögenhetsskatten på arbetande kapital i familjeföretag bör slopas. För att undvika problem i samband med arvsskiften bör även arvsskatten på arbetande kapital sänkas. Taxeringsvärdet på börsaktier måste sänkas. Vid förmögenhets- och arvsbeskattning bör börsaktier åsättas ett värde på av marknadsvärdet. Därigenom elimineras beskattningen av den latenta skatteskulden. Aktievinstbeskattningen bör ändras så att omplaceringar inom en aktieportfölj inte blir realisationsvinstbeskattade. Först vid nettoförsäljning av aktier bör aktieägare drabbas av realisationsvinstskatt. På så sätt kan ökad rörlighet och återinvesteringar i aktier stimuleras. Likaså bör värdestegring på andelar i aktiesparfonder befrias från realisationsvinstskatt även efter den femåriga bindningstidens utgång. Det innebär att reglerna för denna sparform likställs med sparande i allemansfonder. Allemansfonderna har befriats från realisationsvinstskatt. Vi förordar att samma regler även skall gälla för aktiesparfonderna. Reavinstreglerna bör både förenklas och mildras. I jämförelse med omvärlden är den svenska aktievinstbeskattningen hög. Omsättningsskatten på aktier bör avskaffas när det statsfinansiella läget så tillåter. Anställda i börsnoterade och andra företag måste få möjlighet att spara i aktier i det egna företaget utan att eventuell skillnad mellan marknadsvärdet och förvärvsvärdet betraktas som löneförmån. Utveckling av det totala sparandet Sparandet i har fallit trendmässigt under . tabell 1 var vårt totala sparande tidigare högre än genomsnittet för Det har fallit med till en nivå som ligger strax ovanför kapitalförslitningen. Det totala bruttosparandet i skilda länder 1965-1984 i procent av BNP Mot. 1985/86 Fi701 Källa: Economic Outlook, . Av tabellen framgår att även andra industriländer haft en viss sparandenedgång men inte alls av samma omfattning som . För hela har det totala sparandet fallit endast med ett par procentenheter av BNP. Den kraftiga sparandeminskningen i länder som , och belyser sambandet mellan en låg sparkvot och ekonomiska problem. Att en krisdrabbad ekonomi kan hålla uppe sitt sparande visar emellertid exemplet . Den kraftiga trendmässiga försämringen av sparandet i belyses ännu bättre om bruttosparandet rensas från kapitalförslitningen. I diagram 1 belyses hur nettosparkvoten fallit . Vi har ett nettosparande på av BNP. Bytesbalansutvecklingen innebär att nettosparkvoten då fallit något. Diagram I. Nettosparkvoten 1970-1984 (Bytesbalanssaldo plus nettoinvesteringar som andel av BNP i procent) 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 Det svenska sparandets fördelning på sektorer framgår av tabell 2. 1985/86 senare hälfen av skedde en kraftig omsvängning, som främst tog Fi701 sig uttryck i att den offentliga sektorns underskott växte som företagssparandet ökade. Ökningen av den offentliga sparandebristen hänförde sig helt till det stora underskottet i statens budget. Finansiellt sparande 1980-1985 (miljarder kronur) Underskottet i den offentliga sektorn uppvägdes inte av det ökade sparandet inom den enskilda sektorn. Resultatet blev upprepade underskott i bytesbalansen. Förbättringen av bytesbalansunderskottet bör ses i ljuset av att för att eliminera den strukturella balansbristen i ekonomin skulle behöva uppnå den investeringskvot vi i stort sett hade . En sådan investeringsuppgång skulle innebära att bytesbalansunderskottet ökar till ca om inte det offentliga utgiftsöverskottet minskas eller hushållssparande! Sparandebristen är således alltjämt betydande i . Detta visar också utvecklingen , då bytesbalansunderskottet beräknas ha blivit . Utvecklingen av hushållens sparande Hushållssparande har sjunkit kraftigt i . uppgick hushållssparande i procent av disponibel inkomst, den s. k. sparkvoten, till , vilket internationellt sett var en mycket låg siffra. Ändå har hushållssparande efter 1981 fallit ytterligare i . Sparkvoten beräknas t. o. m. ha varit negativ, -0,, . Det innebär att hushållen lånar och tar av sina sparmedel för att hålla uppe konsumtionen, vilket hänt. räknar regeringen med att sparkvoten försämras till -0,. Hushållen väntas minska sina sparmedel med 2 500 milj. kr. Hushållens sparande är lika med summan av deras finansiella och reala sparande. Det reala sparandet består av nettoinvesteringar i små- och fritidshus, nettot av köp och försäljning av fastigheter och mark samt egna företagares investeringar. Det finansiella sparandet utgörs av bankinlåning, obligationssparande, aktiesparande, försäkringssparande och lån på kreditmarknaden m. m. I diagram 2 visas utvecklingen av hushållens sparkvot med fördelning på den reala resp. finansiella sparkvoten. Hushållens sparkvot, real sparkvot och finansiell sparkvot 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 Anm. Uppgifterna avser prognoser. Källor-, och . kan ses som en buffert som hushållen utnyttjar för att utjämna svängningarna i sin konsumtion. Normalt sjunker därför sparandet när inkomsterna sjunker och stiger då inkomsterna stiger. På kort sikt har också de svenska hushållens sparkvot samvarierat med inkomsttillväxten. Den stora trendmässiga förändringen av hushållens sparbeteende inträffade då hushållens sparkvot sjönk från . Denna nedgång kan till största delen förklaras av att den finansiella sparkvoten föll drastiskt. Under praktiskt taget var det finansiella hushållssparandet negativt som det reala sparandet låg på en hög stabil nivå. Huvudförklaringen till detta var hushållens stor investeringar i små- och fritidshus, ofta finansierade med upplåning på kreditmarknaden. 1980-talets första år kännetecknas av en markant nedgång i hushållens reala sparande och en viss återhämtning i det finansiella sparandet. Bakom denna utveckling ligger nedgången i bostadsinvesteringar. Tabell 3 visar hushållssparandets omfattning i 15 . För hela OECD-området har sparkvoten pendlat . Det fall i sparkvoten som skett i har inte någon motsvarighet inom OECD-området. Hushållens sparkvot i 15 1983 1984 1985 (prognos) Källor: , , Kl. De stora skillnaderna förklaras delvis av olikheter i socialförsäkringssystemens utformning. relativt höga placering är en följd av att så gott som allt pensionssparande är privat. Döt höga hushållssparande i kan förklaras av - förutom kulturella och sociala faktorer - att en stor del av små och medelstora företag räknas in i hushållssektorn. Bakom den höga sparkvoten i länder som , och ligger ett traditionellt gott sparklimat. Dessa länder har alltid månat om en hög sparkvot hos hushållen. Det omfattande hushållssparande! i och medför att dessa länders stora budgetunderskott inte alls skapar samma problem som i t. ex. . För att vårt stora strukturella sparandeunderskott skall minska är det nödvändigt att det statliga utgiftsöverskottet skärs ned. Även om det inte räcker att stimulera hushållssparande! för att uppväga sparandeunderskottet i den offentliga sektorn är det av flera skäl mycket angeläget att få till stånd en ökning av denna del av det privata sparandet. Industriinvesteringarna måste öka kraftigt och kommer att behöva finansieras med ett ökat sparande bl. a. hos hushållen. Orsaker till minskningen av hushållens sparande Den kraftiga utbyggnaden av de kollektiva skyddsnäten i har medfört att många enskilda hushåll dragit slutsatsen att de inte själva behöver spara för framtida behov. Motiven för hushållen att spara blir färre när det offentliga övertar en allt större del av ansvaret för den enskildes försörjning. Att spara för pensionering, sjukdom, arbetslöshet, oförutsedda påfrestningar m. m. är inte nödvändigt när staten garanterar den framtida tryggheten. Det är sannolikt att utbyggnaden av de kollektiva försäkringssystemen och socialpolitikens utformning har bidragit till att trendmässigt sänka hushållens sparande i . Hushållens möjligheter och intresse av att spara minskar också när Mot. 1985/86 inflation och skatter urholkar inkomsterna så att avkastningen på sparandet pi701 är negativ. 1980-talets ras i sparkvoten sammanhänger troligen med nedgången i hushållens reala inkomster. minskade den disponibla inkomsten . Den privata konsumtionen minskade endast med . sjönk sparkvoten från till . En klok ekonomisk politik som ökar tillväxten och därmed hushållens disponibla inkomster är avgörande för möjligheten att öka hushållens sparande. Förutom ökade realinkomster krävs också en god realavkastning efter skatt på sparande. Detta förutsätter i sin tur en nedgång i inflationen och sänkta marginalskatter. Utvecklingen av hushållens förmögenhetstillgångar De svenska hushållens bruttoförmögenhet uppgick till . Räknas skulderna bort återstod en förmögenhet på . Av tabell 4 framgår att den dominerade förmögenhetstillgången utgjordes av små- och fritidshus. av förmögenheten låg i boendet. bestod av banktillgodohavanden och kontanter. Resten av förmögenheten utgjordes av jordbruks- och hyresfastigheter, aktier, obligationer m. m. Hushållens tillgångar 1982 (nominella marknadsvärden) Aktier, börsnoterade* Källor: SCB och Näringslivets ekonomifakta. * I SCB:s definition av hushållssektorn ingår stiftelser och organisationer. Enligt uppgifter från industridepartementet och deras utredare uppgick hushållens innehav till ca 35,5 miljarder vilket ger en andel på av hushållens tillgångar. Om man även räknar in aktiesparfondernas 5 miljarder blir andelen . Den viktigaste sparformen för hushållen har varit bostaden. uppgick hushållens reala investeringar i småhus till 7 av den disponibla inkomsten . Ett resultat av detta sparande var att Mot. småhusens andel av förmögenheten växte från 1969 till 1979 Fi701 (bostadsrättsandelar inräknas inte). Nedgången i småhusinvesteringarna har medfört att småhusens andel av förmögenheterna fallit något. Nettoinvesteringarna i småhus har i stort sett upphört. Bakom förmögenhetsförändringarna i småhus ligger inte enbart förändringar i volymen. En viktig orsak till att dessa förmögenhetstillgångar först steg för att sedan falla är förändringen av priserna. hade småhusen en snabb realvärdeökning. har realvärdena i stället fallit. Hushållens omfattande köp av småhus kan bl. a. förklaras med att inflationen och möjligheten till avdrag för räntekostnaderna vid höga marginalskatter gjorde denna boendeform ekonomiskt konkurrenskraftig för stora grupper som annars inte skulle haft råd att bo i småhus. En egen bostad är ett angeläget sparmål för många och dessutom det bästa sättet att sprida förmögenhetstillgångarna i samhället. Ökat bostadsägande medför ekonomisk trygghet för den enskilde. Dessutom förbättras vården av bostaden, vilket medverkar till att begränsa driftskostnaderna. Detta är till fördel från både privatekonomisk och samhällsekonomisk synpunkt. Att småhusboendet har minskat beror på att villkoren för bostadsägande försämrats i flera avseenden. Den genomförda avdragsbegränsningen innebär kraftigt höjda kapitalkostnader. För villaägandet har dessutom beskattningen skärpts genom den nya fastighetsskatten, höjda taxeringsvärden, höjd förmögenhetsskatt, fördubblad stämpelskatt på pantbrev, höjda energiskatter och införandet av den s. k. fyraårsregeln vid försäljning. beskattningen av bostadsrätter har skärpts genom införandet av en permanent realisationsvinstbeskattning. Därtill skall läggas det kraftigt höjda ränteläget, höjda kommunala taxor och ökade uppvärmningskostnader genom oljeprisstegringen. Sorn framgår av tabell 4 utgjorde aktier 1982 mellan 3,6 och av hushållens totala tillgångar. var hushållen nettosäljare av aktier praktiskt taget . Den del av det samlade börsvärdet som ägs av enskilda hushåll har minskat. ägde privatpersoner av börsaktierna. hade andelen sjunkit till . Enligt de senaste uppgifterna äger hushållen inte mer än av börsvärdet genom direktägande. Därtill kommer ca 5 procents ägande via aktiefonder. Av diagram 3 framgår att det institutionella ägandet ökat . Försäkringsbolag, investmentbolag, andra börsföretag, , stiftelser m.m. svarar för två tredjedelar av börsägandet. Minskningen av det privata aktieägandet har ägt rum som antalet hushåll som äger aktier ökat. Tillkomsten av nya små aktieägare har dock inte kunnat uppväga utförsäljningen av aktier från större enskilda aktieägare. Direkt ägande av börsaktier Fördelning av agarkategorier 1975-1983 Mot. Källa: arbeten för löntagarfondsutredningen och industridepartementets årsbok. Moderata samlingspartiet finner det mycket oroande att hushållen ersätts av institutioner som aktieägare. I en marknadsekonomi är det särskilt angeläget att aktiesparandet är väl spritt bland de enskilda medborgarna. Utvecklingen mot ett alltmer institutionaliserat ägande av näringslivet försvagar marknadsekonomin. När det personliga intresset för aktiers avkastning försvinner, riskerar aktiemarknadens funktionssätt att försämras. Den mest väsentliga orsaken till institutionaliseringen av aktieägandet är privatpersoners ogynnsamma skattesituation i förhållande till institutioners. Alla institutioner har lindrigare beskattning än privatpersoner. I diagram 4 visas skillnaden i skatt på aktieutdelning för privatpersoner och institutioner. Skatt pä aktieutdelning för privatpersoner och institutioner i taxerad inkomst i taxerad inkomst Institutioner Aktiebolag och ekonomiska föreningar 40,5 %Rörelsedrivande ideella föreningar och stiftelser Livförsäkringsbolag som äger av annat företag. Källa: Näringslivets ekonomifakta. de AP-fonden, per Förmögenhetsskatten drabbar enbart privatpersoner. Därtill kommer att arvsskattereglerna medför att större aktieförmögenheter inte kan föras vidare mellan generationer. Reglerna för inkomst-, förmögenhets- och arvsbeskattningen innebär att privatpersoners aktier i samtliga fall beskattas mycket hårdare än institutioners aktieinnehav. Skillnaderna är så stora att det personliga aktieägandet i form av större förmögenheter succesivt bryts ned. Framför allt kombinationen av hög förmögenhetsskatt och full marginalskatt på mottagen utdelning håller på att göra hushållens situation ohållbar. Eftersom denna utveckling inte är önskvärd, måste skattevillkoren för personligt aktieägande kraftigt förbättras. Regeringen har försämrat aktieägandet genom en rad åtgärder. a. har följande försämringar föreslagits av regeringen och beslutats av riksdagsmajoriteten: Den diskriminerande dubbelbeskattningen av aktier har återinförts genom att det 30-procentiga avdraget för utdelningar på mindre aktieinnehav slopats. En 20-procentig utdelningsskatt på aktieutdelningar infördes , vilket innebar trippelbeskattade aktieutdelningar. Utdelningsskatten har fr. o. m. 1984 ersatts av en s. k. vinstdelningsskatt Mot. 1985/86 på aktiebolag, ett slags progressiv bolagsskatt, för att finansiera de Fi701 kollektiva löntagarfonderna. Det framgångsrika skatte- och skattefondssparandet har rivits upp och ersatts med ett allemanssparande. Det sparande som åstadkoms den vägen placeras främst i statsskulden mot hög ränta, inte i riskvilligt aktiesparande. Förmögenhetsbeskattningen har skärpts väsentligt och uppgår till redan i det lägsta förmögenhetsskattepliktiga skiktet. Redan här tar förmögenhetsskatten tillsammans med inkomstskatten mer än den genomsnittliga utdelningen. Genom beslut skärptes realisationsvinstsskatten på aktier väsentligt. Utan utredning eller remissförfarande infördes en omsättningsskatt på aktier . Höjda aktieutdelningar för svenska börs- och OTC-bolag förbjöds . Stämpelskatten vid bildandet av aktiebolag och ökning av aktiekapital fördubblades . Hushållens mest dominerande tillgång, bortsett från småhus, är banktillgodohavanden. Som andel av de totala tillgångarna har inlåningen på bank hållit sig relativt . Realvärdet för banktillgodohavanden och kontanter ökade med från 250 miljarder till 287 miljarder . har en minskning konstaterats. ökade banktillgodohavandena med knappt 24 miljarder, varav 21 miljarder var räntekrediteringar. ökade bankinlåningen med , varav räntekrediteringarna svarade för drygt 17 miljarder.Det betyder att exkl. räntekrediteringarna minskade sparandet i bank. Överföringar från sparkonton till allmanssparandet har avsevärt reducerat hushållens traditionella banksparande. Eftersom banksparandet är den dominerande sparformen, påverkas det i hög grad av samma faktorer som styr det totala hushållssparande!. Minskningen av hushållens reala inkomster har dragit ned både det totala hushållssparande! Sparande i aktier och i bank har jämfört med fastigheter och olika typer av lösegendom haft en klart missgynnad ställning. De sparformer som är av störst betydelse när det gäller att finansiera näringslivets utbyggnad är de som diskrimineras mest genom skattelagstiftningen. Hushållens försäkringstillgångar låg av den totala förmögenheten . Nominellt har försäkringstillgångarna ökat från 12 miljar der 1969 till 43 miljarder , vilket innebär att realvärdet varit i stort sett Mot. 1985/86 . Försäkringssparande syftar särskilt till att skapa trygghet och oberoende. Till skillnad från bank- och aktiesparande är detta sparande långsiktigt och mindre rörligt. Privata pensionsförsäkringar och andra enskilda försäkringar stärker det privata skyddsnätet och minskar behovet av kollektiva försäkringar. Sparandet i pensionsförsäkringar har varit stigande. Förklaringen till detta är troligen att ATP-systemet inte upplevs som särskilt säkert. De höga marginalskatterna gör det dessutom förmånligt att spara i pensionsförsäkringar. En utveckling, som innebär att samhället står för grundtryggheten och att människorna ovanpå detta frivilligt sparar i försäkringar, är positiv. Det finns därför all anledning att uppmuntra försäkringssparande!. Flushållens obligationsinnehav ökade från till av den totala förmögenheten. Nominellt ökade obligationsinnehavet från 8 miljarder till . Realt ökade obligationsvärdet med ca 30 miljarder. Denna sparandeökning i främst premie/sparobligationer ägde rum som intresset för aktiesparande minskade. Förklaringen var att obligationssparandet medförde, i förhållande till aktiesparandet, en relativt god avkastning efter skatt. Som väntat har huvuddelen av placeringarna skett i statsskulden. Allemansfonderna har endast fått en mindre del av sparandet. Deras andel har dessutom minskat . Så länge budgetunderskottet består är det principiellt riktigt att hushållen svarar för en del av finansieringen av budgetunderskottet. Ökningen av penningmängden kan därigenom begränsas. Allemanssparandets effekter på det traditionella banksparandet är än så länge svårbedömda. Möjligheterna att allemansspara medför att hushållen går över från banksparande till sparande i statsskulden. Om detta sker i stor omfattning, finns risk att allemanssparande! på ett mera fundamentalt sätt rubbar den traditionella kund-bank-relationen. En svaghet i systemet är bosparandet för ungdomar som medför en lånerätt i banken trots att ingen inlåning skett. Moderat politik för ökat sparande och ökad ägandespridning Moderata samlingspartiet har förordat en politik som syftar till att stimulera hushållens sparande. Hit hör våra förslag om sänkta marginalskat ter och vår kamp mot inflationen. Vi har även stött de olika sparsystem som Mot 1985/86 funnits , t. ex. allmänna lönsparandet, vinstsparandet och Fi701 Dessutom har moderata samlingspartiet medverkat till att skattelättnader på produktivt sparande i aktier infördes och . I länder som och stimulerar staten enskild förmögenhetsbildning. Där är man väl medveten om betydelsen av en aktiv förmögenhetspolitik, som möjliggör uppbyggnaden av privata förmögenheter hos hushållen. De enskilda medborgarnas förmåga att utstå påfrestningar - liksom att begagna uppdykande tillfällen - förstärks avsevärt när de har ett eget sparkapital. Det fungerar som ett slags privat skyddsnät, vilket ger ökad trygghet vid oförutsedda utgifter och i krissituationer. Därigenom minskar också behovet av offentliga transfereringar. Vi anser att staten bör bedriva en aktiv politik för att stimulera enskilda människors ägande. Målet bör vara att hushållen skall ha ett sparkapital som motsvarar den genomsnittliga årslönen för en industriarbetare. Att staten stimulerar till enskild förmögenhetsbildning kan ses som ett led i en politik syftande till att flytta en del av ansvaret för den framtida tryggheten från det allmänna till de enskilda hushållen. Den bästa marknadsekonomiska lösningen för att stimulera ett ökat sparande är en ekonomisk politik som ökar hushållens disponibla inkomster och höjer realavkastningen efter skatt på sparande. En kraftig minskning av inflationen kombinerad med marginalskatter på högst för huvuddelen av alla heltidsarbetande är de väsentligaste inslagen i en politik som syftar till att stimulera sparandet. En höjning av sparavdraget är en generellt verkande åtgärd som påverkar avkastningen i olika sparformer på ett likartat sätt. En nackdel är dock att detta i första hand innebär att avkastningen efter skatt stiger på redan existerande sparkapital. har beslutat om en individualisering av sparavdraget till . Även om det i sig kan anses motiverat att ytterligare förbättra sparavdraget med hänsyn till penningvärdets fall bör i första hand åtgärder vidtas som främjar nysparande och engagerar nya grupper i regelbundet sparande. Dessa motiv låg bakom det skattesparande som infördes under den borgerliga regeringstiden.