mot · G902A215 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86:A215 och () Beredskapsmedel till naturvård och fornminnesvård Sorn ansvariga för natur- och kulturminnesvården på regional nivå har länsstyrelserna att bevaka att värdefulla områden och objekt får en tillfredsställande skötsel. För att finansiera vårdarbetena har länsstyrelserna ända kunnat repliera på anslaget till statliga beredskapsarbeten. Inom naturvårdens område har beredskapsmedlen finansierat vårdarbetena till . Fornvården har helt och hållet varit baserad på beredskapsmedel. Genom beredskapsarbetena har fornlämningar, ruiner och kulturhistoriskt värdefull bebyggelse vårdats liksom nationalparker och naturreservat. Hotade naturtyper såsom hagmarker och betesmarker, lövskogar etc. har kunnat vidmakthållas genom markvårdsarbeten. Vandrings-, kanot-, cykeloch skoterleder har anlagts och underhållits liksom andra typer av friluftsanordningar, som enklare campingplatser, friluftsbad och sanitära anläggningar. Det statliga ledsystemet i fjällvärlden har praktiskt taget helt skötts genom beredskapsarbetena. Arbetena har på så sätt väsentligt bidragit till att naturvårds- och kulturpolitiska målsättningar kunnat uppfyllas. Natur- och kulturhistoriskt intressanta platser har skyddats från igenväxning och hållits tillgängliga för allmänheten. Replipunkter har skapats för det rörliga friluftslivet och t. ex. vandringslederna har blivit ett viktigt instrument i rekreationspolitiken. De vårdade sevärdheterna och de iordningställda anläggningarna intar landet över framträdande platser i insatserna för turism och marknadsföring. Länsstyrelserna har - ofta i samarbete med regionala turistorgan - utarbetat informationsmaterial kring dessa natur- och kulturobjekt just i syfte att öka antalet besökande. Det förtjänar påpekas att åtskilliga av de vårdarbeten som finansierats med beredskapsmedel fyllt en sysselsättningspolitiskt viktig uppgift genom att bereda meningsfullt arbete för äldre lokalt bunden arbetskraft och personer med s. k. socialmedicinska problem. Samordningen mellan beredskapsarbetena och natur- och kulturminnesvård utvecklades successivt och har drivits kontinuerligt slut. Statens insatser kan illustreras genom en jämförelse mellan anslaget för /83 till beredskapsarbetena resp. och motsvarande sakanslag (F 32, I 2 resp. H 5 under huvudtitlarna 10 och 11): Vård av naturreservat m. m. 35 milj. kr. 24,3 milj. kr. Landskapsvård m. m. samt an 9 (15,7) milj. kr. 1985/86 A215 Jämförelsen visar att anslaget via beredskapsarbetena utgör ett fyra gånger högre belopp än de ordinarie sakanslagen. Fornvården och naturvården utanför naturreservaten m. m. är helt och hållet baserad på beredskapsarbetena. Kostnaderna för de natur- och kulturminnesvårdande beredskapsarbetena uppgår totalt till av hela anslaget för sysselsättningsskapande åtgärder. Anslagen till dessa vårdarbeten utgör således en marginell del i den samlade arbetsmarknadspolitiken. När denna /85 lagts om med minskad inriktning på beredskapsarbeten har emellertid konsekvenserna för naturoch kulturminnesvården blivit synnerligen kännbara. Totalt har anslagen enligt och uppgifter minskat med nära 40 resp. . Neddragningen är ojämnt fördelad mellan länen som de länsvisa anslagsnivåerna (utifrån sysselsättningsmotiven) redan tidigare var högst skiftande. Fornvården och naturvården har utanför de skyddade områdena slagits ut helt i vissa län medan anslagen i andra kraftigt dragits ned. Enligt uppgifter till de centrala verken kan länsstyrelserna inte räkna med en återhämtning av anslagen framöver. Tvärtom råder osäkerhet om ens den redan kraftigt beskurna anslagsnivån kan påräknas. I detta sammanhang kan påpekas att under åtskilliga år har personal varit anställd vid länsstyrelsernas naturvårdsenheter för att planlägga beredskapsarbetena. Denna personal riskerar nu arbetslöshet på grund av de kraftigt minskade anslagen. Beredskapsarbetena är sålunda inte längre en fungerande bas för länsstyrelsernas ansvar för den praktiska vården av värdefulla natur- och kulturminnesvårdsobjekt. Om verksamheten skall kunna drivas vidare i acceptabla former framstår det som nödvändigt att resursbortfallet ersätts med ordinarie sakanslag. Ett ordinarie anslag skulle för övrigt innebära ett effektivare resursutnyttjande när det gäller vissa vårdarbeten, främst när det gäller kontinuerligt underhåll av olika objekt. Både och har i skrivelser till regeringen resp. utförligt redogjort för de negativa konsekvenserna av de kraftigt nedskurna anslagen för vårdarbetena. har hemställt att den utredning angående naturvårdsförvaltningen som aviserats också får omfatta finansieringsfrågorna. Man kan i allt väsentligt dela de båda verkens bedömningar och kan i huvudsak stödja den hemställan om särskilda medel för vårdarbetet, både på 11 kort och lång sikt, som görs i skrivelserna. Det synes vara svårt att få upp sakanslagen i den nivå som erfordras för A215 nöjaktig skötsel av såväl naturvårdsobjekt som fornlämningar. Mot den bakgrunden bör göra uttalande av den innebörden att beredskapsmedel i betydligt större utsträckning kommer naturvård och fornminnesvård till del. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om en större andel beredskapsmedel till naturvård och fornminnesvård. () ()