mot · G902Ju614 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju614 m. fl. (c) Brottsbekämpning och kriminalvård I motionen presenteras förslag till inriktning av den framtida kriminalvårdspolitiken. a. föreslår vi insatser för att slå vakt om polisens resurser och möjligheter att bekämpa brott riktade mot allmänhet. Brottsoffrens utsatta situation kräver insatser från de rättsvårdande myndigheterna. Påföljdssystemet är inte så flexibelt att domstolarna har möjligheter döma ut straff som till sitt innehåll är anpassade efter det enskilda fallet. föreslår att systemet kompletteras med påföljderna kontraktsvård och samhällstjänst. Villkorlig frigivning före strafftidens utgång bör behållas. Den utdömda strafftiden skall stå i rimlig relation till avtjänad tid. föreslår att den obligatoriska halvtidsfrigivningen avskaffas och att frigivning vid två tredejdelar av avtjänad strafftid återinförs. Kriminalvårdens anstalter skall vara narkotikafria. Vi är beredda acceptera nödvändiga åtgärder för att skydda intagna från kontakter med narkotika under anstaltsvistelsen. Allt icke medicinskt bruk av narkotika skall kriminaliseras. Aids-problemen måste ytterligare uppmärksammas och åtgärdas. Regeringen bör få i uppdrag att presentera förslag till insatser inom kriminalvården för att ge stöd och hjälp åt HTLV III-positiva intagna. Självklart skall anstaltstiden inte kunna leda till att HTLV Ill-negativa intagna smittas. Polisens arbetsmöjligheter behöver förbättras. Dels skall polisutbildningen dimensioneras efter det framtida rekryteringsbehovet, dels måste polisen kunna räkna med allmänhetens positiva stöd i det brottsbekämpande arbetet. Frivården är en viktig del av kriminalvården. Arbetsuppgifterna för frivården kommer att öka bl. a. genom den ökade flexibiliteten i påföljdssystemet. Vi avvisar regeringens förslag till personalinskränkningar för frivården och anvisar medel för att bevara nuvarande personalstyrka. Framtida inriktning på det rättsvårdande arbetet Alla människor skall garanteras rättssäkerhet och trygghet. Samhällets uppgift är att tydligt visa att övergrepp mot människor inte tolereras. gäller såväl övergrepp riktade mot människors liv och hälsa som övergrepp riktade mot enskildas egendom. Brottsbekämpandet har varit riktat mot vissa brottstyper medan insatserna för att beivra den traditionella brottsligheten fått stå tillbaka. Självklart skall arbetet för att bekämpa t. ex. ekonomisk brottslighet och narkotikabrottslighet fortsätta men det får inte innebära att insatserna för att bekämpa våldsbrottslighet och traditionell brottslighet blir eftersatta. Om inte samhället tydligt visar att alla övergrepp mot enskild person kommer att beivras kan det leda till att allmänhetens tilltro till rättssystemet skadas. För en enskild människa är det lika angeläget att polisen och domstolarna har möjligheter bekämpa lägenhetsinbrott och andra tillgreppsbrott som att samhället kan skyddas för annan allvarlig brottslig verksamhet. När människor känner att de kan påräkna samhällets skydd är de beredda att själva delta i det rättsvårdande arbetet. Enligt uppfattning råder ett direkt samband mellan människors vilja att medverka i brottsbekämpningen och deras tilltro till rättssystemets möjligheter att garantera säkerhet och trygghet. Kriminalpolitiskt arbete-en viktig del av rättsvården Ett framgångsrikt kriminalpolitiskt arbete kräver insatser från polis-, åklagar- och domstolsväsende i samarbete med allmänheten. Kriminalpolitikens uppgifter är att förebygga brottsligt beteende och att skydda människor mot brott. Därutöver skall politiken inriktas på att återanpassa och hjälpa dem som begått brott tillbaka till samhällets gemenskap. En eftersatt men viktig rättsvårdande uppgift är att ge brottsoffren stöd och hjälp. De kriminalpolitiska insatserna bör sättas in i ett totalt samhällsperspektiv. En samhällsplanering som utgår från människors behov och förutsättningar bygger upp livsmiljöer utformade så att brottsliga gärningar undviks. Ett framgångsrikt kriminalpolitiskt arbete kräver ökad samverkan mellan olika rättsvårdande myndigheter och andra samhällsfunktioner. Särskilt viktigt är det att skolans och polisens förebyggande verksamhet kan samordnas bättre. Skolans centrala roll för att tidigt kunna inleda ett brottsförebyggande arbete visas tydligt i en forskningsrapport från BRÅ Sprutnarkomani bland vuxna stockholmspojkar. Författaren framhåller att skolans personal, och då främst lärare, har en god bild av elevernas problem. Ett förtroendefullt samarbete mellan lärare, föräldrar och polis är viktigt för ett effektivt samhällsingripande i en nyligen påbörjad brottslig verksamhet. Även andra rättsvårdande myndigheter är beroende av gemensamt agerande med andra samhällsfunktioner. och socialtjänst kan genom åtgärder som kompletterar varandra ingripa effektivt för att rehabilitera ungdomsbrottslingar. För ungdomar i riskzonen är det nödvändigt med ett utvidgat samarbete mellan rättsvårdande myndigheter, skola och kommunens socialtjänst. Alla insatser för att tillrättaföra en ung brottsling måste ske i samverkan mellan Det ställer stora krav på enskilda tjänstemän i olika myndigheter. Utgångspunkten för insatserna skall vara att klart markera vilka handlingar som samhället inte kan tolerera och vilken påföljd en överträdelse leder till. En viktig del av det kriminalpolitiska arbetet är polisens ordningsskapande och informerande funktion. Vi vet att fotpatrullering liksom kvarterspolisers/områdespolisers verksamhet är effektiva vapen för att förhindra brott. Dessa verksamheter måste prioriteras. Åklagarmyndigheternas, liksom domstolsväsendets, funktioner i det förebyggande kriminalpolitiska arbetet förtjänar att uppmärksammas. Snabba, resoluta ingripanden för att utreda, åtala och döma en brottsling är nödvändiga delar i brottsförebyggande arbete. När samhällets svar på en lagstridig handling kommer i omedelbar anslutning till gärningen framgår samhällets avståndstagande från brottet tydligt. Särskilt för de unga brottslingarna är detta viktigt. har i tidigare motioner till påtalat behovet av snabba ingripanden. slutbetänkande Gripen-anhållen-häktad (SOU 1985:27), som bl. a. tar upp dessa frågor, har remissbehandlats. Enligt regeringen pågår arbetet om en lagrådsremiss med anledning av häktningsutredningens förslag. Vi avser att, i anslutning till att en proposition i frågan presenteras , bevaka att åklagar- och domstolsmyndighetema får instrument att ingripa snabbare än . Antalet anmälda brott har mer än tredubblats . Det finns inga tendenser till att utvecklingen avstannat. Snarare är det en allmän uppfattning i rättsvårdande kretsar att antalet anmälda brott kommer att fortsätta öka. Justitieministern tvingas också erkänna att antalet anmälda brott ökat även om han understryker att några alarmerande förändringar inte ägt rum. En försiktig tolkning av ministerns uttalanden vad gäller brottsutvecklingen tyder på att regeringen accepterar en viss årlig ökning även . kan inte acceptera ett sådant synsätt. Enligt vår uppfattning är en av samhällets absolut viktigaste uppgifter att förhindra brott. Samhällsinsatserna skall dimensioneras så att den negativa trenden kan brytas. Enligt BRÅ:s rapport är de regionala variationerna i brottsbenägenhet betydande. Antalet anmälda brott i storstadsregionerna har mer än fyrdubblats . Orsakerna till en sådan utveckling är naturligtvis flera. I detta sammanhang är det viktigt att närmare granska polismyndigheternas resurser i olika områden. En sådan genomgång verkställdes senast i samband med att polisen förstatligades. Inte minst de kraftiga regionala skillnaderna i brottslighet motiverar en sådan översyn. Detta får inte leda till en omfördelning av resurser så att mindre polisdistrikt hotas. Arbetet kan däremot utgöra ett viktigt underlag för bedömningen av det framtida behovet av poliser och för utbildningsdimensioneringen vid . bör uppdra åt regeringen att verka för en sådan översyn och återkomma till i frågan . Våldsbrotten fortsätter att öka Antalet våldsbrott och rån fortsätter att öka. Dessutom är våldsinslaget i de enskilda brotten allt grövre och råare. Våldet på gator och andra allmänna platser har också ökat och förråats. Människor har rätt att kräva insatser för att bryta utvecklingen. Vi har rätt att kräva ett samhälle där människor kan vistas på allmän plats utan att känna rädsla för överfall eller rån. Samhällets våldsbekämpande arbete är beroende av insatser från såväl polisen som från domstolar och allmänhet. Vi måste med kraft markera att våldshandlingar inte kan accepteras. Straffen för våldsbrott skall vara avpassade så att de avskräcker. majoritets presenterade förslag är i detta sammanhang oacceptabelt. Vi kan inte medverka till att samhällets sanktioner på våldsbrott mildras till den grad att vissa våldsbrott närmast ursäktas. Misshandel - vare sig den rubriceras som grov eller ej - är ett allvarligt övergrepp mot den misshandlades personliga integritet. Våldsinslaget som sådant snarare än resultatet av våldet i varje enskilt fall skall leda till ett kännbart straff. Narkotikabrottslighet - ett hot mot samhället De kraftiga satsningar på förebyggande insatser och upplysningar om drogmissbruk som påbörjades under den icke-socialistiska regeringstiden har givit resultat. Inställningen till missbruk av droger har skärpts inte minst bland ungdomar. Alltfler unga tar direkt avstånd från missbruk av droger. Enligt uppfattning är utvecklingen ett exempel på vikten av generella förebyggande insatser och hur dessa bör organiseras. Den nuvarande ekonomiska situationen får inte leda till en försämring inom det förebyggande området. Väl planerade och genomförda informations- och upplysningsinsatser leder till attitydförändringar och minskar ungdomars benägenhet att missbruka narkotika. Det är en vinst för samhället. En ungdomsgeneration som tar avstånd från drogmissbruk är en omistlig tillgång i det framtida samhällsarbetet. Polisens narkotikabekämpande verksamhet är viktig. De extra resurser som ställdes till polisens förfogande under /82 för att bekämpa gatulangning gav resultat. Polisens insatser måste omfatta alla led i narkotikakedjan. kanaliseras resurserna främst till grossistleden i narkotikadistributionen. Det arbetet är naturligtvis angeläget. Lika angeläget är det dock att försvåra gatulangningen eftersom tillgången på narkotika kommer att påverka rekryteringen av nya narkotikamissbrukare. Förändringar i brottsmönstret kan ibland förklaras genom att myndighetsinsatser förändras över åren. En del av den minskade narkotikabrottsligheten kan förklaras med att polisens extra resurser för att stoppa gatulangningen upphörde vid det socialdemokratiska regeringskiftet . Mörkertalen i narkotikabrottsligheten kan därför ha ökat . Regeringen har kanaliserat resurser till BRÅ för att intensifiera forskning inom det kriminalpolitiska fältet. Inte minst ur brottsbekämpande synpunkt är det angeläget kartlägga i vilken omfattning extrainsatserna i narkotikabekämpande syfte 1981/82 innebar att mörkertalen i narkotikabrottsligheten minskade. Traditionell brottslighet - en försummad sektor Trots att resurserna i kampen mot den traditionella brottsligheten totalt sett inte minskat har det ökade antalet tillgreppsbrott och förmögenhetsbrott medfört att insatserna vid varje brottstillfälle begränsats. Tillgreppsbrotten riktar sig i ökad omfattning direkt mot enskilda människor. Ett tydligt bevis för detta är det kraftigt ökade antalet anmälda lägenhetsinbrott under 1980-1985. Människor som förlorar ägodelar och tillhörigheter genom lägenhetsinbrott drabbas inte bara av en ekonomisk förlust. Ofta är ägodelarna oersättliga för den bestulne. Därtill kommer känslan av att privatlivet kränkts. Särskilt tydligt framstår det när inbrottet kombineras med skadegörelse. Det finns tendenser i samhällsdebatten att skjuta över ansvaret på brottsförebyggande insatser för tillgreppsbrott på den enskilde själv. Myndigheter uppmanar lägenhetsinnehavare att installera anordningar för att hindra tillträde till bostaden. Människor uppmanas att vidta åtgärder för att en presumtiv tjuv inte skall se att bostaden är tillfälligt obebodd. Försäkringsbolagen ställer också ökade krav på vaksamhet från enskildas sida. Vi måste markera att tillgreppsbrott vare sig de drabbar enskilda eller samhälle är straffbara. Enskilda bostadsinnehavare skall inte tvingas vidta åtgärder, utöver naturlig försiktighet, som leder till ett samhälle präglat av misstro mot medmänniskor och en rädsla för okända. anför i sin anslagsframställning för /87 s. 8: Av massmedia framgår att allmänheten känner allt större förtvivlan och hjälplöshet inför polisens bristande förmåga att hinna med brottsutredningarna. I allt större omfattning fordras teknisk bevisning för att binda gärningsmannen vid brottet. Utredningarna blir därigenom mer komplicerade och tar . Styrelsens beskrivning av dagsläget är enligt vår mening korrekt. Varje ytterligare inskränkning i polisens resurser i tillgreppsbrott riktade mot enskilda är oacceptabel. För de flesta människor som utsätts för lägenhetsinbrott leder tillgreppet till ekonomiska förluster för bostadsinnehavaren. Vanligtvis hänvisas den bestulne till olika privata försäkringar för att få skadan ersatt. En hemförsäkring är inte avsedd att täcka kostnader för tidsspillan, psykiskt lidande eller förorsakad olägenhet. De är inte heller tänkta att kompensera för immateriella förluster. Dessutom ersätts stulna föremål schablonmässigt vilket innebär vissa ersättningsmöjligheter oavsett hur väl vårdade de stulna föremålen var. Tillgreppsbrott är en kategori lagöverträdelser som i flertalet fall inte upp. Gärningsmannen förblir okänd. Även när gärningsmannen kan bindas vid brottet och åtalas har den drabbade lägenhetsinnehavaren begränsade möjligheter få ersättning för uppkommen skada. Möjligheterna att få ersättning från samhället för uppkommen skada regleras i brottsskadelagen (1978:413) 3 och 4 §§. Av brottsskadenämndens anslagsframställning för /87 s. 12 framgår att nämndens praxis vad gäller att ersätta skador enligt 4§ förändrats. Människor har vissa begränsade möjligheter få skadeersättning för sak- och förmögenhetsskador orsakade av personer som inte var föremål för samhällsinsatser enligt 3§ p. gäller dock att den skadelidandes möjligheter att försörja sig väsentligt skall ha försämrats på grund av skadan. Samhället har en moralisk skyldighet att i rimlig omfattning ersätta skada som uppkommer för enskilda. När en människa, trots vidtagna normala försiktighetsmått, utsätts för skada som inte ersätts av försäkring bör samhället kunna träda in i ökad omfattning. Brottsskadelagens nuvarande utformning och tillämpningen av densamma bör omprövas. Syftet med omprövningen skall vara att vidga möjligheterna till skälig ersättning för enskilda skadelidande. Ett övergrepp som medför ett direkt hot mot liv och hälsa är inte bara ett attentat mot en människas liv utan också ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten. Varje person som är ett offer för våldshandlingar har en absolut rätt att få skydd, hjälp och stöd. Våldsoffer behöver stöd och hjälp på ett helt annat sätt än . Människor drabbas olika hårt. De kan försättas i chocktillstånd. Många offer får långsiktiga psykiska men av övergreppen. För en del leder det till en rädsla för att delta i vardagslivet eller till en ständig misstänksamhet mot okända. Polisen och sjukvården är de myndigheter som naturligt kommer i kontakt med våldsoffer. Ansvaret för att adekvata hjälpinsatser kan komma till stånd måste åvila dem. Polisen behöver kunskaper om vilka vårdmöjligheter som står till buds för offren som sjukvårdshuvudmännen måste uppmärksammas på det vårdbehov som våldsoffer har. Utbildning i omhändertagande av våldsoffer skall vara en del av den grundläggande polisutbildningen. På flera platser i landet har polismyndigheterna inlett ett organiserat samarbete med socialtjänst och sjukvård för att stödja våldsoffer. Det finns också internationella erfarenheter inom området värda att ta till vara. Det nu pågående arbetet kan utgöra modeller för en utveckling av verksamheten över hela landet. Kostnaderna för denna bedöms rymmas inom nu tilldelade ramar. Den genomförda förändringen av den lokala polisorganisationen ger möjligheter för polismyndigheten att organisera verksamheten efter lokala förhållanden och behov. Den lokala polisstyrelsen får vidgade uppgifter när det gäller fördelning av resurser. Däremot skall styrelsen naturligtvis inte styra polisarbetet. Om polismyndigheterna lokalt skall kunna utveckla intentionerna i reformen krävs att polisen får rimliga resurser i förhållande till statsmaktens krav på generella insatser. Det är absolut nödvändigt att garantera tillgången på väl utbildad personal. anslagsframställning redovisar den nuvarande personalsituationen. Av den framgår att polisen behöver ytterligare ca 1 000 tjänster för att personaltillgången 1986/87 skall motsvara den som fanns 1979. Särskilt allvarligt är att polismyndigheten inte får kompensation för de 335 tjänster som beräknas för delpension, föräldraledighet och studier. Den begränsade tillgången på personal framgår också av det redovisade övertidsuttaget som uppgick till 1 . Omräknat till helårsarbeten motsvarar det över 750 polismanstjänster. väntas 400 polismän lämna sina tjänster. Totalt sett är polisens personalsituation bekymmersam. Justitieministern har inte tagit hänsyn till de ovan angivna faktorerna i budgetpropositionens analys av personalsituationen inom polisen. Vi utgår från att polisens möjligheter till delpension, föräldraledighet och studier skall vara lika med andra yrkesgruppers på arbetsmarknaden. Inte minst ur jämställdhetssynpunkt är det allvarligt att inte vikariattillgången för föräldraledighet kan garanteras. Antalet utbildningsplatser på har minskat kraftigt sedan den socialdemokratiska regeringens tillträde 1982. Den för /87 föreslagna intagningen om 150 aspiranter motsvarar inte ens tillnärmelsevis den årliga avgången. Personalsituationen inom polismyndigheten kommer att förvärras även om polisutbildningen kraftigt byggs ut framöver. God utbildningsplanering innebär att platsantalet dimensioneras så att det långsiktiga behovet av utbildad arbetskraft täcks. Det ger möjligheter till en utbildningssituation där goda lärarkrafter, lokaler m. m. fungerar optimalt över åren. har begärt en långsiktig utbildningsplan för . uttalade med anledning av vårt krav ett stöd för vår uppfattning att verksamheten vid bör planläggas för längre tidsperioder än och att elevantagningen bör ske någorlunda jämnt över åren. Utskottet förutsatte att regeringen skulle behandla frågan i samband med redovisningen av de frågor som återstår för polisreformens fulla genomförande. Polisreformen är genomförd. Regeringen har dock inte presenterat tillfredsställande förslag till långsiktig utbildningsplan för . För att möjliggöra en successiv anpassning av utbildningskapaciteten till beräknat årligt behov föreslår vi en utökning av antalet platser i förhållande till regeringens förslag till totalt 300 för /87. Vi beräknar merkostnaden totalt till 15 milj. kr. beslutade med anledning av proposition 1983/84:89 om polisens organisation m.m. att införa den s. k. länspolismästarmodellen i tre län: , och samt . Vad gällde frågan om ett införande av modellen i landet i övrigt uttalade justitieutskottet att frågan om en förändrad regional organisation i förhållande till den nuvarande bör underställas prövning. I årets budgetpropostion uttalar sig justitieministern principiellt för införande av den s. k. länspolismästarmodellen, dvs. att polismästaren i det största polisdistriktet i varje län erhåller samordnings- och övergripande funktioner för polisorganisationen totalt i länet. Som skäl för sitt ställningstagande hänvisar ministern bl. a. till polisberednings majoritets förslag i betänkandet Den regionala polisorganisationen, länspolischefsalternativet eller länspolismästarmodellen (Ds Ju 1984:11). Förslaget har remissbehandlats. Betänkandet har fått ett blandat mottagande. Kritiska till förslaget är bl. a. flertalet länsstyrelser och ett stort antal polismyndigheter. Ett antal remissinstanser anser att länspolismästarmodellen inte bör genomföras i andra län förrän verksamheten i de län som har modellen kan utvärderas. Endast en minoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget. Mot den bakgrunden är det märkligt att justitieministern i budgetpropositionen generellt förordar en övergång till länspolismästarmodellen. anser att det finns starka skäl för att bevara länspolischefens funktion och status. Den regionala polisorganisationen bör ledas av en från den lokala polisverksamheten skild myndighet. Om polischefen i det dominerande polisdistriktet därtill skall utöva länspolischefs funktioner finns allvarlig risk för att de mindre lokala polisdistriktens arbetsmöjligheter inte utnyttjas positivt och optimalt. bör ta hänsyn till remissopinion och besluta att den nuvarande regionala polisorganisationen inte skall förändras förrän erfarenheter vunnits från de län där länspolismästarmodellen har införts. Polisens verksamhet och uppgifter Polisens uppgifter i det rättsvårdande arbetet är förebyggande och informerande arbete för att förhindra brott, uppspårande och utredande verksamhet för att kartlägga brott samt ordningsbevarande arbete. Polisens uppgifter att upprätthålla lag och ordning är av vital betydelse för den enskilde och för säkerheten i ett rättssamhälle. Vi har en väl fungerande och stabil poliskår. För att den höga standarden inom poliskåren skall bestå måste den känna och få stöd från samhället i sitt arbete. Samhället måste med kraft skydda poliser i tjänstevärv och klart och otvetydigt ta avstånd från övergrepp mot poliser. Lagstiftningen stadgar hårda straff för våld som riktar sig mot tjänsteman. Dessa lagregler måste tillämpas på det sätt som avsågs när de tillkom. Enligt vår uppfattning skall våldsbrott mot polismän beivras med kännbara straff. Polisen fullgör sin arbetsuppgift på ett hedervärt sätt. Inom kåren finns, precis som inom andra yrkesgrupper, ett fåtal som missköter sig. De enstaka förlöpningar som polisman gör sig skyldig till skall naturligtvis beivras enligt gällande lag, men får inte leda till att en hel yrkeskår misstänkliggörs eller anklagas av en opinion. Finansiering av vissa bevakningsuppgifter har i ett principuttalande tagit ställning till förmån för avgiftsbeläggning av viss polisbevakning. En förutsättning för att avgift skall kunna tas ut är att bevakningsuppgifterna har karaktär av särskild service. Vissa bevakningsuppgifter har också efter riksdagsbeslut avgiftsbelagts. Det gäller bl. a. polisens kostnader vid SAS flygpassagerarterminal. Polisen har också andra bevakningsuppgifter av den karaktär som uttalande anger. Hit hör exempelvis bevakning av kärnkraftverk. Andra bevakningsuppdrag kan också innefattas i principuttalande. anser att kostnaderna för polisbevakning av den karaktär som här avses skall belasta användaren. RPS torde vara den myndighet som bäst kan pröva vilka ytterligare bevakningsuppdrag som har sådan karaktär att avgiftfinansiering av uppdraget bör komma i fråga. Under det föregående framförde krav om en översyn av domstolsorganisationen. Motionen har ännu inte behandlats av . Bakgrunden till vårt krav är tendenserna till en ökad specialisering av domstolsväsendet. Effekterna av detta kan i ökad utsträckning bli att ett och samma mål behandlas av olika domstolar. För enskilda människor är det viktigt att också domstolsorganisationen är utbyggd så att möjligheterna avgöra vilken instans som har att döma i viss fråga står helt klart för envar. Vi kommer att bevaka motionskravet i riksdagsbehandlingen. Domstolarnas dömande verksamhet bör omfatta mer av de påtalade brotten. De behöver ett tillräckligt verksamhetsområde för att upprätthålla ett rättssäkert samhälle. Domstolsbeslut är offentliga och kan överklagas till högre rätt.