mot · G902So614 · 1986-01-24 00:00:00 — Moderata samlingspartiet har år arbetat för en rättvisare familjepolitik, där straffbeskattningen av barnfamiljerna upphör och där familjerna ges bättre möjlighet att själva bestämma hur de skall ordna sin tillvaro under de viktiga år då barnen växer upp. Familjepolitiken skall utformas så att den kan tillgodose olika familjers önskemål och behov, för att dessa i olika stadier av sitt liv skall kunna välja den livsform, arbetsfördelning, barnomsorg och boendeform som passar bäst . Oavsett om föräldrarna förvärvsarbetar eller inte och oavsett om de har få eller många barn skall de kunna välja det alternativ som passar barnen bäst och som ger föräldrarna trygghet för barnen. o Familjen skall kunna leva på sin inkomst. Skall familjepolitiken verkligen innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan en familjs olika åldrar inte främst ett instrument att dirigera barnfamiljerna med måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas sämre ekonomiska bärkraft. Beroendet av inkomstprövade bidrag eller existensminimiavdrag med dess hårda marginaleffekter och av socialbidrag med dess ofta allvarliga konsekvenser för självkänslan skulle starkt minska. o Föräldrarna måste myndigförklaras genom att betros med att själva kunna avgöra arbetsfördelningen sinsemellan. Detta kräver en mer proportionell skatt, som inte som styr föräldrarnas inbördes arbetsfördelning. o Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, oberoende av om det utförs av föräldrarna eller av en privat eller ersättare. Först när statsmakterna inser detta och är beredda att acceptera också vården av de egna barnen inte bara vård av andras barn som ett riktigt och viktigt arbete, kan vi räkna med att fäderna i större utsträckning kommer att kunna ta del i detta. Ekonomiska och psykologiska faktorer påverkar här varandra ömsesidigt, o Det barnomsorgsstöd som bedöms erforderligt bör utformas så att det ger familjerna trygghet och valfrihet, inte efter var barnen vårdas. Med en sådan grundläggande rättvisa i botten skulle det familjepolitiska stödet betydligt bättre kunna inriktas på dem som har störst behov av det allmännas insatser. I det följande kommer vi närmare att redogöra för utformningen av en sådan familjepolitik. Avdrag eller bidrag? Det är inte längre möjligt att skapa rättvisa för barnfamiljerna genom en politik som även fortsättningsvis innebär ökade bidrag finansierade med höjda skatter som till stor del får betalas av just barnfamiljerna. Det leder till att de enskilda i alltför hög grad blir beroende av offentliga bidrag för att kunna klara sin ekonomi. Familjerna måste i stället bli mer oberoende genom en beskattning som tar hänsyn till försörjningsbördan. En familj med normala inkomster skall få behålla så mycket av sina inkomster att de klarar sin egen försörjning. En politik som innebär mera rundgång genom höjda bidrag och ökade skatter leder till minskad ekonomisk effektivitet och minskad tillväxt. Detta drabbar i första hand familjer med låga inkomster och stor försörjningsbörda. Familjer med olika antal barn har olika förmåga att betala skatt. Därför måste en reformerad inkomstbeskattning för att skapa rättvisa innehålla ett grundavdrag för varje barn. Storleken av detta grundavdrag bör utgå från att nödvändiga kostnader för barnets konsumtion utöver dem som betalas medelst bidrag skall undantas från beskattningen. Eftersom vi vill avskaffa den statliga inkomstskatten i vanliga inkomstlägen, bör grundavdraget införas vid den kommunala inkomstbeskattningen, som för flertalet barnfamiljer också utgör den tyngsta belastningen. Den genomgripande reformering av inkomstbeskattningen som bör genomföras så att hänsyn tas till försörjningsbördan innebär: o Grundavdrag med . per hemmavarande barn upptill 18års ålder införs vid den kommunala beskattningen. Avdragsrätten skall också omfatta hemmavarande barn mellan som går i gymnasieskola och uppbär studiestöd, o De som har så låga inkomster och/eller så många barn att de inte kan utnyttja grundavdraget för barn fullt ut kompenseras genom negativ skatt. Detta innebär att ett belopp motsvarande nettoeffekten av den inte utnyttjade delen av grundavdraget utbetalas kontant. Därigenom kommer alla, oavsett inkomstförhållanden och antal barn, att kunna utnyttja avdragets effekt fullt ut. o Inom ramen för den kommunala skatteutjämningen sker en utjämning av skatteunderlag mellan kommuner med olika andel barn. Grundavdraget tillgodogörs skattebetalarna genom en förändring av preliminärskatteuttaget. Deklarationsarbetet för den enskilde kommer inte att kompliceras. För familjer som har för låga inkomster eller för många barn för att kunna utnyttja grundavdraget fullt ut krävs enbart en ansökan om negativ skatt motsvarande en ansökan om skattejämkning. a. av flertalet familjer som bor i småhus.) Den negativa skatten fastställs därefter och bör utbetalas i likhet med barnbidraget. Denna reform bör genomföras i tre steg med början och är således fullt genomförd . De förslag som redovisats ovan innebär att inkomstbeskattningen i fortsättningen utformas så att större hänsyn tas till försörjningsbördan. Därmed minskar barnfamiljernas behov av såväl generella som inkomstprövade bidrag. Vägen bort från den ständigt ökande rundgången genom höjda bidrag och höjda skatter inleds. I tabellen nedan redovisas förändringar av den disponibla inkomsten genom införande av grundavdrag för barn. Till detta kommer sedan effekterna av sänkta statliga inkomstskattesatser, borttagandet av fastighetsskatten m. m. Som framgår av tabellen leder vårt förslag till att skatten sänks mer ju fler barn som försörjs inom familjen. Tabell Förändring av barnfamiljernas disponibla inkomst enligt det moderata förslaget om grundavdrag vid en utdebitering på . (utan hänsyn till finansiering) Begränsa behovet av inkomstprövade bostadsbidrag De inkomstprövade bostadsbidragen har stoppat till de värsta hålen i utsatta barnfamiljers plånböcker. Den dystra sanningen är emellertid att varje höjning av dessa inkomstprövade bidrag gör det svårare för ännu fler barnfamiljer att själva kunna förbättra sin ekonomi. I en trebarnsfamilj släpar dessa bidrag med som en tung extra marginalskatt ända upp i hushållsinkomster på tillsammans ca , i fembarnsfamiljer ända upp till långt . Detta drabbar också tillskottet till familjeekonomin när en hemarbetande make tar förvärvsarbete. Om den förvärvsarbetande maken har . och den förut hemarbetande tjänar . Behållning av andra makens förvärvsinkomst Bonfält genom om familjen har 0 barn om familjen har 1 barn ca , om familjen har 3 barn om familjen har 5 barn Ökade utgifter för barntillsyn eller bortfall av socialbidrag har inte frånräknats. Skulle den förvärvsarbetande maken (eller en ensamförälder) själv öka sin inkomst med samma . blir tillskottet ännu mindre. Behållning av en inkomstökning på . (tidigare inkomst .) om hushållet har 0 barn ca . om hushållet har 1 barn ca . om hushållet har 3 barn ca . om hushållet har 5 barn Bortfall genom skatt och lägre bostadsbidrag (Inte heller här har eventuellt ökade utgifter för barntillsyn eller bortfall av socialbidrag frånräknats.) Ju fler barn och större behov av inkomstökning, desto mindre blir således tillskottet till familjeekonomin till följd av avtrappningen av bostadsbidraget. Inkomstprövningen av bostadsbidragen tar inte hänsyn till om underhållsbidrag, bidragsförskott e. d. ingår eller inte. Inkomstprövningen sker dessutom mot familjens bruttoinkomst, utan hänsyn till hur mycket som går bort i skatt. Detta missgynnar ytterligare familjer som endast har gemensamma barn liksom familjer där hushållsinkomsten främst tjänas in av en förälder. Trots de nackdelar som följer av de inkomstprövade bostadsbidragen och trots att regeringen under valrörelsen förklarade sig vilja begränsa marginaleffekterna, fortsätter man i budgetpropositionen på den inslagna vägen. Vi finnér det i princip riktigt att den nedre hyresgränsen, som regeringen föreslår, successivt räknas upp i takt med inflationen, och att den övre hyresgränsen följer med. Vi motsätter oss däremot att bidragen liksom de inkomstgränser där avtrappningen sätter in höjs. Det försvårar också den rättvisare utformning av bostadsbidragen som vi förordar och gör att marginaleffekterna släpar med allt längre. av trebarnsfamiljerna och av familjerna med minst fyra barn har bostadsbidrag. För att minska de orimliga marginaleffekterna i dessa hushåll och öka deras förmåga att själva förbättra sin ekonomi bör de inkomstprövade bostadsbidragen så långt möjligt ersättas av grundavdrag vid beskattningen, lägre inkomstskatter och flerbarnstillägg. Regeringen bör utarbeta en plan för sådan successiv ersättning för bostadsbidragen, i första hand till flerbarnsfamiljerna. Propositionen bör därför avslås och regeringen få i uppdrag att (utöver ovannämnda plan) skyndsamt lägga fram förslag till en sådan utformning av bostadsbidraget att inkomstprövningen sker mot familjens disponibla inkomst efter skatt. När marginalskatten sänks till för huvuddelen heltidsarbetande, som vi föreslår i annan motion, bör det också bli möjligt att avtrappa bostadsbidraget något snabbare än nu utan orimliga marginaleffekter. Med en sådan inriktning skulle bostadsbidragen kunna förbehållas de ekonomiskt allra sämst ställda. Det långsiktiga målet bör vara att de barnfamiljer som betalar skatt inte skall behöva uppbära inkomstprövade bidrag. De barnfamiljer som behöver sådana bidrag skall inte behöva betala skatt. Den tid då barnen är små är i de flesta familjers liv. Den är grundläggande för barnens utveckling. Tror sig föräldrarna inte om att kunna klara av dessa år på ett tillfredsställande sätt, vågar de inte heller sätta fler barn till världen. Den kommunala förskole- och skolbarnsomsorgen ger i många fall en trygg och bra vård för barnen. Men den kostar stora belopp för stat och kommuner. Bortåt hälften av alla förskolebarn har inte tillgång till daghem eller familjedaghem. Daghemmen har också svårt att tillgodose infektionskänsliga barn liksom barn till föräldrar som har obekväm arbetstid, arbetar nattskift eller har många barn. Till detta kommer att det till följd av statsbidragsreglerna i många kommuner anses att barnen bör vara på daghemmen en viss minsta tid . Föräldrar som minskar sin arbetstid för att få mer tid för barnen kan av den anledningen t. o. m. gå miste om barnstugeplats. Som utförligt visats i vår motion 1984/85:3233 med anledning av propositionen Förskola för alla barn, kvarstår sådana orättvisor i statsbidragens utformning som försvårar en anpassning av barnomsorgen till föräldrarnas önskemål. För barn som vistas i daghem utgör statsbidraget nära . per barn och år, för barn som är där . Statsbidragsreglerna missgynnar också familjedaghemmen, som kan erbjuda mer flexibla tillsynstider. Den vård och omsorg som föräldrarna kan ordna i hemmet erhåller över huvud taget inget stöd, ej heller barnomsorgsalternativ som Pysslingen. Deltidsförskolorna får en väsentligt mindre andel av sina kostnader täckta via statsbidrag än daghemmen. Statsbidragsreglerna innebär att enskilda alternativ med undantag av föräldrakooperativa daghem och dem som drivs av ideella organisationer står utanför varje form av statligt stöd. Detta innebär att sådana alternativ successivt kommer att försvinna eller aldrig får någon chans att visa vad de skulle kunna ge, även om de skulle vara bättre för familjen och dessutom ställa sig väsentligt billigare än den kommunala barnomsorgen. Hur orimlig situationen är framgår av följande exempel: Om två familjer med vardera två småbarn och en hel- resp. en deltidsarbetande () förälder skulle slå sig samman om en barnvårdare skulle detta kosta vardera familjen . , hälften mot vad motsvarande daghemsvård skulle kosta. Eftersom det privata alternativet inte skulle få något som helst stöd från det allmännas sida skulle det ställa sig ca fem gånger dyrare för familjerna än den kommunala barnomsorgen där föräldraavgifterna i genomsnitt endast skulle uppgå till , av den verkliga kostnaden. i inkomst och en hyra på . blir deras behållning inklusive barnbidrag efter skatt, hyra och barnomsorgskostnad . vid daghemsalternativet mot . vid det privata barnomsorgsalternativet. Den dubbelt så dyra kommunala barnomsorgen leder således till en dubbelt så hög behållning för familjen medan den hälften så dyra privata barnomsorgen leder till en standard långt under existensminimum. Den totala kostnaden för den offentliga barnomsorgen uppgick till 1987 kan den beräknas kosta ca 24 miljarder Borträknas föräldraavgifter blir skattebetalarbidragen 21 å med nuvarande regler eller skolbarnsomsorgen frånräknad ca . utslaget på samtliga förskolebarn . Skulle den kö som följer av nuvarande ensidiga stöd byggas ikapp, kan kostnaderna förväntas öka mycket kraftigt. Många av de barn som står utanför den kommunala barnomsorgen är nämligen barn till föräldrar med obekväma arbetstider eller småbarn, för vilka genomsnittskostnaderna per barn skulle ställa sig väsentligt högre än nuvarande genomsnitt. De kraftigt växande kostnaderna skulle i sin tur tvinga fram ännu högre skatter som tvingar ytterligare föräldrar att söka sig till den kommunala barnomsorgen, även om de skulle föredra andra lösningar. Allt vad alternativ heter skulle långsamt men säkert strypas. En sådan utveckling är inte bara oacceptabel från valfrihets- och rättvisesynpunkt. Risken är också påtaglig att kostnaderna skulle stiga så brant att det skulle bli ofrånkomligt att radikalt urholka kvaliteten på den kommunala barnomsorgen. Vårt alternativ innebär att all barnomsorg skall vara av hög kvalitet. Föräldrarna har och skall ha huvudansvaret för barnens vård och fostran. Det förutsätter att föräldrarna kan välja mellan många olika alternativ på någorlunda likvärdiga villkor. För att öka valfriheten och minska klyftan i stöd mellan och annan barnomsorg måste inte bara privata daghem utan också föräldrarnas egen vård av barnen och sådan barntillsyn som föräldrarna själva ordnar underlättas. Med ett väsentligt lägre stöd än det som tillkommer den kommunala barnomsorgen skulle de föräldrar som så önskar själva kunna ta hand om sina barn under deras viktiga men snabbt flyende småbarnsår eller kunna anlita enskilda barnomsorgsalternativ, anpassade till deras individuella behov. skulle platser frigöras inom den kommunala barnomsorgen, sorn sannolikt väl skulle räcka till för att täcka behovet hos dem som föredrar det alternativet. Barntillsynen skulle dessutom lättare kunna skräddarsys för familjer med speciella behov som flerbarnsfamiljer och familjer med obekväma arbetstider. Enligt skall föräldrarna utöva den uppsikt över barnet som är erforderlig med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter. De har således ett vårdnadsansvar gentemot barnet även om de förvärvsarbetar. Trots detta betraktas barntillsynskostnaderna som privat levnadsomkostnad. Detta innebär att dessa måste betalas med beskattade inkomster. Resultatet har blivit en omfattande svart marknad samt att allt färre föräldrar har möjlighet att själva betala en mer marknadsmässig avgift vid den kommunala barnomsorgen. Det borde i stället vara naturligt att betrakta nödvändiga barntillsynskostnader, som kan styrkas, som en avdragsgill utgift för inkomstens förvärvande, på samma sätt som t. ex. utgifter för resor till och från arbetet. Avdrag skulle då medges upp till ett visst maximibelopp. Förvärvsarbetande föräldrar skulle med ett sådant system kunna betala mer än som är möjligt för enskild barnomsorg eller motsvarande högre avgift till den kommunala barnomsorgen. Detta skulle minska behovet av stöd till dag-, fritids- och familjedaghemmen. Eftersom barntillsynskostnaderna måste styrkas för att föräldrarna skall få göra avdrag, vore det ett positivt sätt att göra den svarta barnomsorgen vit. Dessa dagmammor och barnflickor skulle då också få den sociala trygghet som de går miste om. Ett utvidgat förvärvsavdrag av detta slag skulle sannolikt helt Finansieras av ökad skatt och ökade socialavgifter för den privata barntillsynen, ökade föräldraavgifter vid den kommunala barnomsorgen samt minskat behov av platser inom denna. Även utformningen och utbyggnaden av ett sådant förvärvsavdrag bör skyndsamt utredas i syfte att ge barnfamiljerna ökad valfrihet och rättvisa. Inte minst torde en sådan reform underlätta också för flerbarnsfamiljer att om de så önskar fortsätta sitt förvärvsarbete. I avvaktan på att en sådan reform genomförs är det nödvändigt att snabbt förbättra situationen för familjer med barn . För att snabbt minska klyftan i stöd mellan de familjer som får och de som inte får barnomsorg, för att öka småbarnsfamiljernas valfrihet samt för att minska behovet av de för många småbarn mindre lämpade småbarnsplatserna vid daghemmen dessa kostar ca . per barn bör en skattefri vårdnadsersättning på . införas för alla barn mellan ett och ålder från . För att minska klyftan i stöd mellan barnomsorg och sådan omsorg som föräldrarna ordnar själva bör föräldraavgifterna inom den kommunala barnomsorgen höjas med ett belopp motsvarande vårdnadsersättningen för barn mellan ett och ålder. Den föreslagna vårdnadsersättningen skulle brutto kosta ca eller 5 å av dagens stöd till den kommunala barnomsorgen och bör finansieras inom ramen för statsbidragen till den kommunala barnomsorgen. Runt hälften av dagens ett- och tvååringar inom den kommunala barnomsorgen. Med oförändrad andel småbarn i denna barnomsorg skulle ca hälften av kostnaderna för vårdnadsersättningen direkt återföras till kommunerna. Nettokostnaden skulle då bli ca 550 milj. kr. Till detta kommer de besparingar kommunen gör i fråga om socialbidragen samt genom att efterfrågan på småbarnsplatser säkerligen väsentligt minskarjämfört med om familjerna inte skulle få vårdnadsersättning. Vårdnadsersättning erbjuder också följande fördelar: O enkel administration, kan samordnas med barnbidraget, O inga problem med vem som skall beskattas för bidraget, O inga marginalskatteproblem, O inga kontrollproblem i fråga om förvärvsarbetets omfattning (som med O är mer socialt rättfärdig för flerbarnsfamiljerna och andra familjer med låg ekonomisk bärkraft än en skattepliktig ersättning (som skulle medföra bortfall av bostadsbidrag), O mycket enkelt att räkna upp avgiften inom den kommunala barnomsorgen för barn med vårdnadsersättning. Det förtjänar nämnas att en skattefri vårdnadsersätningpå . motsvarar en skattepliktig vårdnadsersättning på ca . för en förälder som inte har andra inkomster, om familjen uppbär bostadsbidrag. Vid deleller heltidsarbete motsvarar det ännu högre belopp. Med en vårdnadsersättning av detta slag kan småbarnsföräldrar välja andra former av barnomsorg än den kommunala om det passar bättre för barnens och de egna behoven. De kan lättare betala en privat dagmamma eller slå sig ihop med andra föräldrar för att t. ex. anställa en barnvårdare. Föräldrarna får också bättre möjligheter att själva ta hand om barnen helt eller delvis. Detta minskar trycket på barnomsorg för de mindre barnen vilket frigör allmänna medel av betydande storlek. Vårdnadsersättning ger inte pensionsgrundande inkomst om föräldrarna själva tar hand om barnen. Småbarnsföräldrar med barn har dock numera rätt att räkna ATP-år. Det är dessutom knappast rimligt att föräldrar som använder vårdnadsersättningen som hjälp att betala tillsynen av sina barn också skall få räkna ATP på beloppet. Statsbidraget till barnomsorgen och ändrad socialtjänstlag Vi har tidigare i motionen visat att statsbidragen till barnomsorgen inte uppfyller kraven på rättvisa och likformighet. Reglerna ger inte heller enskilda alternativ i fråga om daghem och deltidsförskolor tillräckliga garantier för motsvarande stöd. Ändå är alternativ pedagogik, enskilda förskolor m. m. oumbärliga för att ge familjerna valfrihet och för att föra utvecklingen vidare. Vi upprepar därför våra krav på att statsbidragen skall vara neutrala i förhållande till omsorgsform och huvudman: O förskole- eller skolbarnsomsorg får inte gynnas på bekostnad av enskilda alternativ eller familjedaghem. O När de kvalitetskrav som alltid måste ställas är uppfyllda skall enligt vår mening kommunerna vara skyldiga att räkna in de enskilda förskolorna i barnomsorgsplanen. O Deltidsförskolan skall berättiga till motsvarande statsbidrag som heltidsförskolan. O Statsbidragen får inte utformas så att lång daghemsvistelse medför ett oproportionerligt stort statsbidrag jämfört med kortare vistelsetider. O Som ovan nämnts skall statsbidragen också ge utrymme för införande av en vårdnadsersättning från . Dessutom vill vi här föreslå att det av statsbidragsbestämmelserna klart skall framgå att kommunerna inte får diskriminera alternativ verksamhet till förmån för egen verksamhet. I den mån kommunerna sätter sig över dessa bestämmelser bör statsbidraget kunna dras in. skyndsamt begära förslag till nya regler för statsbidrag till barnomsorgen, som uppfyller dessa krav. bör statsbidragen till barnomsorgen avvecklas och ersättas av grundavdrag för barn, vårdnadsersättning och avdragsrätt för nödvändiga barntillsynskostnader samt en väl utformad skatteutjämning, där hänsyn bl. a. tas till andelen barn i kommunen. Socialtjänstlagen bör vidare kompletteras med regler som ger kommunen skyldighet att ge likvärdigt stöd till alternativ barnomsorgsverksamhet som fyller de kvalitetskrav som alltid måste ställas. Dessutom bör socialtjänstlagen ändras så att det vid behov av socialbidrag klart framgår att vård av egna småbarn betraktas som jämbördigt med motsvarande förvärvsarbete. Barnomsorgens mål och innehåll Proposition 1984/85:209, Förskola för alla barn, redogjorde för mål och inriktning i barnomsorgen, för barnomsorgen som resurs, för vikten av föräldrasamarbetet, för den pedagogiska verksamheten, det pedagogiska ledningsansvaret och personalens fortbildning. Redogörelsen innebar inget nytt utom att man uppmärksammat barns behov av inlärning på olika områden och att detta ställer krav på struktur i förskoleverksamheten. Förskolan bör bl. a. ge barn en aktiv språkstimulans och en grundläggande begreppsbildning som förbereder läsning, skrivning och räkning. Propositionen underströk vikten av ett pedagogiskt program. Arbetet med ett sådant påbörjades under de borgerliga regeringsåren. Det är positivt att regeringen visat intresse för behovet av en mer strukturerad och pedagogiskt utformad verksamhet för barnen i förskolan. Regeringens förslag var emellertid på flera punkter otillräckliga. Dessutom fortsätter diskrimineringen av deltidsförskolan som kan ge värdefull pedagogisk träning och förberedelse för skolstarten. Enligt vår mening måste barns behov av att lära tas bättre till vara. I annan partimotion föreslår vi att eleverna normalt skall börja lågstadiet , såvida inte en senare skolstart skulle visa sig bättre för eleverna. Därutöver behöver barnen före skolstarten en bättre förberedelse för skolan än vad som erbjuds . Allteftersom barnen blir äldre och den intellektuella och känslomässiga mognaden ökar bör kunskapsförmedling och färdighetsträning öka. Barn har behov av pedagogisk träning som förberedelse för skolan så att deras nyfikenhet och intresse att lära stimuleras. De behöver också lära sig ta hänsyn, vänta, koncentrera sig och samarbeta för att på så vis få en grund för goda arbetsvanor och inlärning. Moderata samlingspartiet föreslår, mot denna bakgrund, att skolstyrelsen skall vara ansvarig för den del av verksamheten i den kommunala förskolan sorn förbereder barnen för lågstadiet närmast före skolstarten. I konsekvens med detta krav bör få uppdraget att utforma det pedagogiska programmet för denna del av verksamheten. Det pedagogiska programmet skall utgå från att varje människa är unik och har ett eget värde. Det skall bygga på den tradition av humanism och medmänsklighet som grundas på kristendomen och förmedla konkret kun skap om demokratiska värderingar.