mot · G902K207 · 1986-01-17 00:00:00 — Motion till 1985/86 :K207 m. fl. (m) Den enskildes ställning i samhället, m. m. I denna motion redogörs för moderata samlingspartiets syn på den utveckling som lett fram till dagens politiska situation i , den enskildes ställning i samhället samt vissa konstitutionella frågor. I motionerna 1985/86: So206 och 1985/86:Fi703 utvecklar vi närmare vår syn på välfärdspolitiken och den offentliga sektorn. Motionernas inledande avsnitt skall ses som en introduktion till samtliga de partimotioner som kommer att väckas under den allmänna motionsperioden. Dessa utformas mot bakgrund av den principiella syn som redovisas i de tre nämnda motionerna. hade förr rykte om sig att vara medelvägens och de balanserade kompromissernas land. Andra länder såg oss som ett föredöme. tycktes ha förverkligat det lyckliga välfärdssamhället där motsättningarna var små och utvecklingen av medborgarnas välstånd gick hand i hand med det allmännas. Den offentliga servicen byggdes ut. Stora summor satsades på sjukvård, barnomsorg, utbildning och omsorgen om de äldre. Tryggheten stärktes genom ökade resurser till rättsväsende och försvar. Detta skedde under i huvudsak stor politisk enighet. I en demokratisk rättsstat är det nödvändigt att det allmänna garanteras de resurser som behövs för att säkerställa själva fundamenten för statsbildningen. nationella oberoende och medborgarnas trygghet gentemot yttre tvång måste säkras genom ett starkt försvar. Medborgarnas trygghet till liv och egendom samt alla medborgares lika rättigheter och skyldigheter måste säkras genom ett väl fungerande och utbyggt rättsväsende. Medborgarnas sociala trygghet och deras likvärdiga möjligheter att utnyttja sina personliga resurser och förutsättningar kräver att det allmänna ansvarar för en social grundtrygghet lika för alla samt möjligheter till likvärdig utbildning m. m. för alla. För att den demokratiska rättsstaten skall fungera krävs att staten är stark i dessa hänseenden. De gemensamma åtaganden som krävs av medborgarna innebär givetvis frihetsinskränkningar av olika slag för de enskilda individerna i form av skatter och andra skyldigheter gentemot det allmänna. Den demokratiska rättsstaten förutsätter lagar och bestämmelser 1 1985/86.3 sami. som inkräktar på den enskildes rörelsefrihet och som också i mer eller mindre Mot. 1985/86 hög grad kan beröva den enskilde friheten till följd av att denne bryter mot de K207 gemensamma reglerna eller för att skydda tredje man. Åsiktsgemenskapen om de uppoffringar som krävs för att åstadkomma ett demokratiskt rättssamhälle är stor i . Ett sådant samhälle kräver en offentlig sektor av viss storlek. Om alla medborgare solidariskt skall bidra till finansieringen av denna sektor krävs emellertid att det allmänna inskränker sin reglering och sin verksamhet till sådant som av medborgarna betraktas som nödvändiga gemensamma angelägenheter. Demokratin förutsätter för att rätt fungera en stark men till det verkligt angelägna begränsad statsmakt. Sedan åtskilliga år är emellertid situationen annorlunda. har i många stycken blivit ett jämfört med andra västländer avvikande samhälle. Den offentliga sektorn är större, skatterna högre och den sfär som den enskilde själv råder över mindre än i något annat fritt land. Hos medborgarna har vuxit fram en känsla av både ofrihet och otrygghet. Skatter och byråkrati känns hindrande. Stat och kommun hamnar allt oftare i konflikt med den enskilde. Den trygghet som så mycket av det allmännas verksamhet syftar till har visat sig bräcklig. Allt fler gör erfarenheten att kvantitet inte är detsamma som kvalitet. Människorna frågar efter andra lösningar inom vård, skola och barnomsorg än dem som stat och kommun kan erbjuda. Strävan efter ökad frihet har blivit något mycket konkret, en fråga om att själv få inrätta sitt liv efter egna och familjens önskemål, en fråga om att kunna välja omsorg för barn och gamla, en fråga om att inte vara hänvisad till den enda statliga eller kommunala lösningen. Frihet har blivit en fråga om alternativ och konkurrens och om större individuell ekonomisk rörelsefrihet för att möjliggöra alternativ på bl. a. boendets, barnomsorgens och vårdens områden. Löntagarfonderna och skatterna var några av de frågor där socialistiska lösningar i valet ställdes mot den liberala politik som i första hand företräddes av moderata samlingspartiet. Andra områden där moderat politik skarpt kontrasterade mot socialdemokratisk kollektivism var sjukvården, barnomsorgen och mark- och bostadspolitiken. Socialdemokraterna drev igenom Dagmar-reformen och begränsade det fria läkarvalet. De försökte stoppa etablering av enskild barntillsyn och lade fram förslag om ny plan- och bygglag som på avgörande punkter försvagar den enskildes rätt. Det var därför naturligt att val i första hand kom att bli en kraftmätning mellan moderata samlingspartiet som det största oppositionspartiet och socialdemokraterna. Valrörelsen gestaltades i mångt och mycket på samma sätt som 1982. Socialdemokraterna vägrade att ge konkreta besked om sin politik efter valet. Deras verksamhet koncentrerades i stället på attacker mot moderata samlingspartiet. Våra avsikter misstänkliggjordes, och våra förslag förvanskades och förvreds till oigenkännlighet. Det var en förlust för moderata samlingspartiet liksom för hela borgerlig heten att den sittande regeringen inte kunde bringas på fall. Men det är ett Mot. 1985/86 parlamentariskt betydligt svagare socialdemokratiskt parti som regerar K207 de kommande tre åren. Utan vpk:s aktiva stöd förmår socialdemokraterna inte längre driva igenom beslut i mot de borgerliga partiernas vilja, så länge dessa inom sig kan bevara enigheten. Socialdemokraterna satsade mer än på att vinna val. Resultatet blev sju mandat mindre än efter valet . har fått en svag regering. De kommande tre åren ställer stora krav på den ekonomiska politiken. Den moderata kritiken mot bristerna under de gångna tre åren har visat sig vara riktig. Regeringen har sent omsider tvingats att slå till reträtt. föreslås en finanspolitisk åtstramning och att denna verkställs via minskade statsutgifter i stället för som tidigare genom i första hand skattehöjningar. Men utgångsläget skulle ha varit långt bättre om regeringen hade lyssnat på oppositionen och och kraftfullare begränsat statsutgifterna. tvingas hela folkhushållet betala de tidigare försummelserna med en lägre ekonomisk tillväxt. Regeringens omläggning av finanspolitiken beror på att nu måste lönekostnaderna och inflationen ovillkorligen bringas under kontroll. Prisstegringen kan bara bekämpas genom en stram utgiftspolitik. Prisstopp, som regeringen har försökt med sedan den tillträdde 1982, är verkningslösa eller ger rakt motsatt resultat. Avgörande är emellertid de skattesänkningar som är nödvändiga för att öka drivkrafterna för enskilda människor och företagare. Det är löntagarens och företagarens arbete och sparande som skapar välstånd. Ekonomin måste fungera för vanliga människor för att fungera för vårt land. Regeringens politik är därför ett dåligt sätt att möta framtiden. Skattesänkningar är också nödvändiga för att dämpa lönekostnaderna. Detta förutsätter i sin tur att utgifterna begränsas ytterligare. Denna politik har moderata samlingspartiet förordat . Hade den tillämpats skulle de senaste årens alltför stora kostnadsökningar inte ha behövt inträffa. Vad som sker i avtalsrörelsen kommer att vara av avgörande betydelse för ekonomi under resten av 1980-talet. Marginalerna för ytterligare misslyckanden är i stort sett obefintliga. Mot bakgrund av den socialdemokratiska regeringens hittillsvarande svårigheter finns befogad anledning att känna oro. Avtalsuppgörelser inom ramen för samhällsekonomisk balans förutsätter att parterna ges ansvar för avtalsförhandlingarna och att regeringen inte ingriper. Riksdag och regering skall, i första hand genom skattepolitiken och en stram utgiftspolitik, göra ökade reallöner möjliga vid mycket låga nominella ökningstal. Detta är en av regeringens viktigaste uppgifter . En stram utgiftspolitik och en offensiv skattesänkningspolitik är en förutsättning för att komma till rätta med ekonomins strukturproblem. Den offentliga sektorns storlek måste bringas ner i paritet med våra konkurrent- 3 Vi har inte bättre förutsättningar än andra och kan därför inte i Mot. längden hålla oss med högre skatter och större offentliga åtaganden än andra. Skillnaderna mellan moderater och socialdemokrater härvidlag är djupgående och ideologiska. För oss är det ett viktigt politiskt mål att hålla skatterna nere och att hushålla med skattebetalarnas pengar. På så sätt ökas den enskildes självständighet och valfrihet. Höga skatter och stora offentliga utgifter får samma effekter som socialisering av produktion och inkomster. Det är en politik som vi inte kan medverka i. För moderata samlingspartiet är det en självklarhet att genom lägre skatter försöka ge den enskilde en större ekonomisk rörelsefrihet. får inte bli ett land där antalet bidragstagare växer och de som kan försörja sig på sitt arbete bara blir färre. I ett fritt land måste det gå att leva på sin lön. Socialdemokraternas politik för offentlig expansion fotas på deras övertro på politisering och byråkratisering. De ser ingen avgörande nackdel med att politiker och ämbetsmän fördelar vad enskilda människor skapar. Tvärtom ju starkare staten är desto jämnare tror socialdemokraterna att fördelningen blir i samhället. Den allomfattande offentliga sektorn kan emellertid inte skapa en rättvis fördelning. Den kan inte heller skapa trygghet eller god omsorg. Tvärtom skapar politiska och administrativa rutiner ett både ogästvänligt och otryggt klimat för den som behöver hjälp. De senaste decenniernas erfarenhet visar att politiska ingrepp i stället har skärpt fördelningsproblemen, bl. a. genom att politiken har verkat inflationsdrivande. Misshushållningen inom den offentliga sektorn omfördelar enorma summor genom de väldiga underskotten. Många i och för sig angelägna reformer har därutöver kommit att utnyttjas i första hand av dem som redan har det relativt gott ställt. Även politiska ingrepp och administrativa regleringar av olika slag hotar rättvisan. Att orientera sig i snårskogarna av bestämmelser och lagar är måhända ingen oöverkomlig uppgift för den som dagligdags i sitt yrke sysslar med offentlig maktutövning eller har expertis till sitt förfogande. Men för den normale löntagaren eller företagaren är det ofta så krävande att han eller hon inte orkar göra sig besvär. Där den ene får orätt kan den andre få rätt, om han är tillräckligt bevandrad i regelsystemen. Det är en verklighet som förvisso finns inte bara i Taxeringssverige. De stora offentliga omsorgsmonopolen skapar beroende och därmed otrygghet eftersom det inte finns några alternativ. Vårdmonopolet betyder för den sjuke att han eller hon är utlämnad till den vård landstingen kan erbjuda. Den vårdbehövande kan inte påverka. Andra har valt åt honom. Barnomsorgsmonopolet betyder för småbarnsföräldern att han eller hon är utlämnad till vad kommunen kan erbjuda för barnen. Familjens och barnens bästa styr inte barnomsorgen utan vilka beslut politiker och byråkrater har fattat. Att bryta upp de offentliga monopolen, erbjuda valfrihet och skapa konkurrens borde vara en huvuduppgift för riksdag, regering och kommuner . Moderata samlingspartiet kommer som tidigare att väcka sådana förslag. Och som tidigare kommer skiljelinjen att gå mellan vår strategi för valfrihet och en socialistisk strategi byggd på tesen att vad politiker har 4 beslutat och offentliga tjänstemän har verkställt alltid är bäst för varje Mot. 1985/86 enskild individ. Socialdemokraternas traditionella övertro på politiska och kollektiva lösningar parad med en misstro mot den enskilda människans förmåga och vilja att ta ett eget ansvar genomsyrar den socialdemokratiska politiken. Det offentligas intressen sätts framför den enskildes. Rättssäkerheten försvagas och frihet blir en frihet för myndigheterna och inte en frihet för människorna. Valfrihet för medborgarna blir en valfrihet inom ramen för vad det offentliga kan erbjuda. Mot det kollektivistiska samhälle som bär socialdemokraternas står den politik som moderata samlingspartiet företräder. Vårt mål är möjligheternas samhälle. Det är en politik som på varje område strävar efter att vidga medborgarnas fria val och möjligheter i stället för att beskära dem. Det är en politik som syftar till att stärka staten på de områden där staten har sina mest grundläggande skyldigheter: i omsorgen om de mest utsatta i vårt samhälle, i skyddet för medborgarnas egendom och säkerhet till liv och lem samt i våra möjligheter att värna oss mot yttre hot. Vår politik förenar en stor respekt för enskilda människors frihet och integritet med tron på det personliga ansvaret och kravet på samhällsgemenskap. Vi strävar efter en framtid i frihet för . Värnet av det nationella oberoendet måste alltid vara en huvuduppgift i det politiska arbetet. Friheten kräver ett starkt försvar. Ett överordnat mål är att lägga en bättre grund för mänskligt skapande. Ett samhälle med goda förutsättningar för enskilda människor att skapa nytt och förnya det som är gammalt, ett samhälle som förändras i kraft av individernas fria val blir ett fritt välfärdssamhälle - ett möjligheternas samhälle. Ett sådant samhälle förändras nerifrån - inte som resultatet av politiska beslut eller direktiv. Där ses enhetligheten som en brist och myllret av idéer och skillnader som en tillgång. Ett sådant samhälle är också ett kultursamhälle. Det bygger på respekt för vår kulturella bakgrund och vår västerländska kulturgemenskap. Det ger kulturskaparna frihet att efter egna förutsättningar bidra till ett mångsidigt och fritt kulturliv som ger medborgarna rika möjligheter till kulturupplevelser inom bl. a. litteraturens, musikens och konstens områden. Den enskilde och familjen måste stärkas i stället för staten och politikerna. Familjerna måste göras ekonomiskt oberoende. Vi vill skapa en mångfald och valfrihet mellan olika varor och tjänster samt åstadkomma en avreglering och avpolitisering av samhället. Det möjligheternas samhälle som vi vill skapa innebär att familjerna får praktisk och ekonomisk möjlighet att själva välja boende, barnomsorg, skola och sjukvård utan att diskrimineras ekonomiskt eller utsättas för pekpinnar från politikerna. Vårt lands välfärd skapas ur vår förmåga att producera effektivt och efter marknadens önskemål. Välfärden är resultatet av de många människornas arbetsinsatser. Politiker kan aldrig skapa välfärd - bara fördela resultatet av enskilda individers prestationer. Välfärden förutsätter bl. a. att individerna stimuleras att utnyttja sina förutsättningar och resurser på ett optimalt sätt. Marknadsekonomin är ett ekonomiskt system för en effektiv produktion K207 mätt med det enda möj liga måttet - den enskildes egna önskemål om tillgång till varor och tjänster. Inget system ger bättre förutsättningar för meningsfull sysselsättning. Den fria marknaden måste stärkas i . Områden som omfattas av offentliga monopol måste öppnas för företagande och nyskapande. Utvecklingen av tjänstesektorn får inte kvävas av monopol, regleringar och politiska hinder. Ekonomisk frihet är en förutsättning för möjligheternas samhälle. En fri ekonomi, byggd på enskild äganderätt till produktionsmedlen, är den främsta garanten för mångfald och ekonomisk effektivitet. Ett system som beskär den enskilda människans frihet att producera kan aldrig vidga hennes frihet att konsumera efter eget önskemål. I en fri ekonomi ges företagen klara och entydiga spelregler, som respekteras även av politikerna. De kollektiva löntagarfonderna skall avskaffas för att säkra en dynamisk och öppen ekonomi. Företagens vinstmedel används bättre av företagen själva än av politiker och fackliga organisationer. Utvecklingen mot inlåsning av vinstmedel i politiskt kontrollerade fonder och på räntelösa konton måste brytas. Det behövs ett bättre klimat för skapandets drivkrafter. Det går inte att skapa ett gynnsamt klimat för arbete och sparande, om arbete och sparande bestraffas genom skattesystemets utformning. Målet måste vara att långsiktigt och varaktigt sänka skattetrycket. Insatser som sänker marginalskatten och marginaleffekterna måste prioriteras. Moderata samlingspartiet har därför lagt förslag om en skattereform, som innebär att flertalet heltidsarbetande får en marginalskatt på högst för de högsta inkomsterna. En skattereform är också den viktigaste insatsen för att göra familjerna ekonomiskt självständiga. Familjer med vanliga inkomster skall kunna försörja sig på sin egen lön, när skatten är betald. Rundgången, som höjer familjernas skatteutgifter för att öka deras bidragsinkomster, och som i slutändan endast försämrar familjernas handlingsfrihet och standard, måste brytas. Familjer som inte är ekonomiskt självständiga blir svagare familjer och därmed familjer med sämre möjligheter att ge barnen en trygg och stabil uppväxtmiljö. Skatten skall ta hänsyn till försörjningsbördan. Det system med grundavdrag för barn som förordas av moderata samlingspartiet tillgodoser detta krav. Familjepolitiken skall ge familjerna valfrihet och valmöjligheter. Ökad valfrihet innebär ökat självbestämmande för familjerna och lägre kostnader för stat och kommun. Inga centrala regleringar och påbud kan fördela knappa tillgångar för barnomsorgen bättre än den fördelning som sker genom familjernas fria val. Inga politiska församlingar kan under normala förhållanden avgöra barnens bästa bättre än de enskilda familjerna. Olika former av barnomsorg, liksom föräldrarnas egen vård av barnen, måste tillåtas verka på lika villkor. Familjernas möjligheter att fritt välja hur de skall bo skall stärkas. Det måste skapas en större mångfald såväl mellan olika typer av bostäder som mellan olika upplåtelseformer. Det måste bli lättare att äga sitt hem. vill äga sin bostad. Det vi själva äger kan vi också påverka och ta ansvar för. 1985/86 befrias stat och kommun från stora kostnader i form av subventio- K207 ner och hämmande byråkrati. Moderat socialpolitik ger utrymme för personligt ansvar. Det viktigaste sociala skyddsnätet är det som bygger på enskilda människors ansvar och initiativ. Det offentligas insatser för att skapa grundtrygghet skall vara ett komplement till det personliga ansvaret, inte tvärtom. Frivilliga insatser, idealism och privata initiativ måste uppmuntras och insatser sättas in där de bäst behövs. I möjligheternas samhälle finns ett utbildningssystem som sätter kunskaper i högsätet. Goda och användbara kunskaper är den enskildes viktigaste tillgång i livets olika skeden. Vår generation har ett ansvar att förvalta de kunskaper och erfarenheter som tidigare generationer kan förmedla. Men vi har också ett ansvar att föra de kunskaperna vidare och se till att nästa generation blir den dittills bäst utbildade. Kunskaper skall mätas. Den kravlösa skolan är den största otjänst vi kan göra våra barn. Skolan skall inte bara förmedla användbara kunskaper och färdigheter utan också viktiga normer, ideal och kulturvärden. Genom ett system med lärlingsutbildning ges de unga yrkeskunskaper och kontakt med arbetslivet, vilket förbättrar deras möjligheter till arbete efter utbildningen. Möjligheternas samhälle är ett rättssamhälle. Lagstiftningen och rättssamhällets främsta uppgift är att garantera den enskildes säkerhet och integritet. Den enskildes möjlighet att hävda sin rätt måste gå före statens ständiga strävan att utvidga sina befogenheter. Brott mot staten får inte bedömas allvarligare än motsvarande brott mot enskilda. Det är viktigare att staten värnar den enskildes rätt, eftersom denne i en konflikt med staten alltid är den svagare parten. Principen att var och en skall betraktas som oskyldig tills motsatsen är bevisad skall gälla lika orubbligt när det misstänkta brottet drabbar det offentliga. Lagstiftning som generalklausulen mot skatteflykt, bevissäkringslagen och den s. k. angiverilagen, som riskerar att leda till godtycke och rättslöshet, måste avskaffas. Respekten för den enskildes integritet måste stärkas. Kollektivanslutning av fackliga medlemmar till ett politiskt parti är ett övergrepp mot den enskildes integritet. upprepade uttalanden mot kollektivanslutningen har inte respekterats. Organisationsklausuler i kollektivavtal gör fackligt medlemskap i praktiken obligatoriskt på många arbetsplatser. Medlemskap i politiskt parti eller facklig organisation skall nås genom ett fritt och självständigt beslut av den enskilde. Det är endast den principen som är fullt förenlig med den respekt för individen som en levande demokrati skall bygga på. Den negativa föreningsrätten måste säkras i lag och kollektivanslutning till politiska partier förbjudas. Det grundlagsskydd för vissa viktiga fri- och rättigheter som infördes av den borgerliga majoriteten innebar en viktig framgång i arbetet för att stärka den enskildes rätt. Det arbetet måste nu återupptas. Möjligheternas samhälle måste förverkligas genom politiska reformer. Förstelnade strukturer måste brytas upp och sådana systemförändringar som 7 ovan angivits genomföras. Det kommer att ta tid att vända utvecklingen och Mot. 1985/86 vrida på rätt kurs. Men här som så ofta annars gäller att förändringar K207 är lättare att åstadkomma med människorna än mot dem. Och den frihet med därpå följande ansvar som vi moderater vill skapa är den som de många människorna i ett av världens rikaste och tryggaste länder alltför länge har saknat. En moderat utgångspunkt när det gäller reglering av samhällslivet är att vi bör ha så få lagar och bestämmelser som möjligt. Riksdag och andra regelskapande organ skall utgå från att allt inte behöver regleras i människornas liv. Det skall tvärtom finnas en tilltro till medborgarnas möjligheter att var för sig eller tillsammans lösa problem. Det finns en gräns för hur långt man kan gå när det gäller reglering av medborgarnas förhållanden. Offentligt fastlagda bestämmelser måste alltid övervakas. Med nya regler följer allt fler offentligt anställda tjänstemän med uppgift att kontrollera reglernas efterlevnad. Ju mer reglerat den enskildes liv blir desto svagare blir han gentemot dem som kontrollerar honom. Myndigheterna - och därmed dess tjänstemän blir allt mäktigare. Finns inte verkningsfulla hinder - exempelvis i form av lagar som begränsar maktutövningen eller noggrann kontroll av den - finns risk att myndigheterna utfärdar ständigt fler bestämmelser och blir alltmer godtyckliga i sin behandling av medborgarna. I har regleringen och kontrollen av medborgarna gått för långt. Den enskilde har fått finna sig i att offentliga organ tillerkänns rätt till mer och mer kunskap om och inflytande över hans levnadsförhållanden. Den enskilde avkrävs i ökad utsträckning uppgifter av skilda myndigheter. Uppgifterna registreras och lagras. Ofta vidarebefordras de till andra myndigheter. Automatisk databehandling används alltmer och samköming av register förekommer i stor omfattning. Det har skett en kraftig expansion av antalet lagar och andra regler. Nya lagar får ofta formen av ramlagstiftning. Detta har givit olika offentliga organ möjlighet att genom tillämpningsföreskrifter eller avgöranden ge lagarna konkret innehåll. Användningen av generalklausuler har haft samma verkan. har utrymme skapats för ökat godtycke och förutsebarheten försämrats vad gäller myndigheternas rättstillämpning. Nya lagar och bestämmelser har i stor utsträckning reglerat förhållandet mellan den enskilde och det allmänna. Alltför ofta har därvid den enskildes intressen fått vika för det allmännas. Myndigheterna har dessutom alla fördelar på sin sida. Det allmänna skapar regler, tillämpar dem genom offentliga organ och har överlägsna personella och ekonomiska resurser jämfört med medborgarna. Socialdemokraterna och rättssäkerhetskraven Mot.