mot · G902Ju506 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju506 () Åtgärder mot narkotika på kriminalvårdsanstalterna De åtgärder som vidtagits för att göra landets kriminalvårdsanstalter fria från narkotika har varit otillräckliga. Förekomsten av narkotiska preparat på anstalterna synes nu vara större . På exempelvis kriminalvårdsanstalten är läget mycket allvarligt. I brev till justitieministern framhöll anställda vid anstalten bl. a. följande: Det är näst intill omöjligt för en intagen på Kumlaanstalten att inte komma i kontakt med narkotika . Interner dömda till grova narkotikabrott kan med lätthet bedriva sina kriminella hanteringar från kriminalvårdsanstalten. Vi har nått botten och kan ej stillasittande tiga om kriminalvårdens flathet. Den rikliga tillgången på narkotika inom kriminalvården har medfört att många fängelsedömda numera gör sin narkotikadebut på anstalten. Narkotikan är mer lättillgänglig innanför än utanför murarna. Det förhållandet att andelen langare och missbrukare bland de intagna på kriminalvårdsanstalterna ökat betydligt har medfört att det uppstått en marknad bland de intagna, där missbrukarna köper narkotika på kredit av langarna och därigenom skaffar sig stora skulder under sin anstaltsvistelse. När de sedan friges måste de genast begå nya brott för att kunna betala av sina skulder. Med anledning härav erfordras en klar differentiering av de olika kategorierna av intagna på olika avdelningar och olika anstalter i kombination med inrättande av mindre avdelningar. Men detta är inte tillräckligt. För att komma till rätta med narkotikahanteringen inom kriminalvården krävs också en mera genomgripande förändring. Att som endast ha s. k. narkotikafria avdelningar på vissa anstalter räcker inte. Inrättandet av sådana avdelningar har för övrigt av många intagna tolkats så, att det inte är helt förbjudet att använda narkotika på de avdelningar eller anstalter som inte förklarats narkotikafria. Om samhällets kamp mot narkotikan skall bli trovärdig måste samtliga kriminalvårdsanstalter ovillkorligen göras fria från narkotika. Detta torde kunna ske genom införande av ett allomfattande kontrakts- och kontrollsystem. Systemet bör utformas enligt följande. Den som dömts till fängelse skall vid intagningen i kriminalvårdsanstalt beredas möjlighet att skriva under ett kontrakt i vilket vederbörande dels förpliktar sig att avstå från alla former av narkotikahantering under sin verkställighetstid, dels underkastar sig vissa regelbundna, mera ingripande kontrollåtgärder i form av urinprov, visitationer etc. Den som följer kon traktet skall sedan, om han/hon inte misskött sig på annat sätt, premieras genom exempelvis ökad rörelsefrihet, ökade besökskontakter eller i vissa särskilda fall t. o. m. förkortning av strafftiden. Den som inte vill skriva under kontraktet skall behandlas enligt kriminalvårdens normalregler såvitt avser kontroller, rörelsefrihet, besökskontakter, strafftidsförkortning etc. Missbruk, försäljning eller någon annan form av narkotikahantering under verkställigheten skall, oavsett om kontrakt föreligger eller ej, medföra avsevärd förlängning av strafftiden, begränsad rörelsefrihet och minskade besökskontakter. För att hindra personer som dömts för grovt narkotikabrott att fortsätta sina narkotikaaffärer från anstalten skall sådana personer från början vara underkastade mycket skärpta regler vad gäller möjligheterna att skicka och ta emot brev, utnyttja telefon och ta emot besök. Permissionsreglerna för denna typ av brottslingar måste också skärpas väsentligt. I syfte att få helt narkotikafria anstalter är det nödvändigt att undanröja varje möjlighet för de intagna att komma över narkotika. Utökad kontroll måste därför ske även beträffande besökande och andra som kan misstänkas ha intresse av att förse intagna med narkotika. Betydande ingrepp i den personliga integriteten torde därvid vara ofrånkomliga. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till åtgärder för att göra landets kriminalvårdsanstalter fria från narkotika i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. 1985/86 Ju506