mot · G902So252 · 1986-01-27 00:00:00 — Genom bestämmelserna i och polislagen tillgodoses behovet av omedelbara beslut i det polisiära arbetet. Framkommer i samband med ett sådant omhändertagande omständigheter som ger anledning till antagande att missbrukaren bör omhändertas i avbidan på länsrättens beslut om vård, åligger det polisen att underrätta nämnden. Sker det polisiära omhändertagandet utom kontorstid skall sådan underrättelse genast lämnas till socialnämndens ordförande eller till annan som enligt nämndens beslut kan pröva sådan fråga. Det är därför nödvändigt att det hos polismyndigheten finns uppgifter om vem som kan fatta sådant beslut hos nämnden. Om polisens skyldighet att i annat fall samråda med finns bestämmelser i och i polislagen. skall underställa länsrätten beslutet om omhändertagande utan dröjsmål och senast inom från den dag då beslutet fattades. Därvid skall beslutet jämte handlingarna i ärendet tillställas länsrätten. Länsrätten skall så snart det kan ske och senast från det att beslutet underställdes rätten pröva om omhändertagandet skall bestå. Denna tid får förlängas till , om det på grund av någon särskild omständighet är nödvändigt. Om det inte finns skäl för omhändertagande, skall rätten genast upphäva beslutet. Om underställning inte skett inom föreskriven tid, upphör omhändertagandet. beslutat om omhändertagande efter det att nämnden ansökt om vård med stöd av lagen, skall beslutet underställas den rätt som prövar frågan om vård. Härvid gäller bestämmelserna i förstatredje styckena. Det skall på motsvarande sätt som är fallet enligt LVU åligga rätten att pröva beståndet av ett av nämnden fattat beslut om omhändertagande. Ett sådant beslut bör därför utan dröjsmål och senast inom underställas länsrättens prövning. Tiden för underställning har bestämts under beaktande av att nämnden bör ges rimliga möjligheter att tillsammans med missbrukaren och i samråd med sjukvården ta upp frågan om fortsatta insatser i frivilliga former. Visar det sig att den behövliga vården kan ges missbrukaren utan rättens beslut om vård, bör rätten underrättas. Det hos rätten genom underställningen anhängiggjorda målet bör därvid skrivas av. Det är givetvis angeläget att varje möjlighet prövas att anordna vården i frivilliga former innan fortsatta åtgärder vidtas med stöd av denna lag. Av andra stycket framgår att länsrätten så snart det kan ske och senast från det att beslutet underställdes skall pröva om omhändertagandet skall bestå. Om missbrukarens hälsotillstånd är sådant att det är svårt att kommunicera med honom eller om det föreligger någon annan särskild omständighet, får rätten förlänga tiden för prövning av det underställda beslutet till . Har underställning inte skett inom föreskriven tid upphör omhändertagandet. Det bör således ankomma på rätten att bevaka tiden för underställning och i förekommande fall förklara att beslutet om omhändertagande, till följd av att underställning har skett ,har förfallit. Det ligger i sakens natur att rätten, om den finner att det inte finns skäl för omhändertagande, skall upphäva detta. Av fjärde stycket framgår att om nämnden har beslutat om omhändertagande efter det att socialnämnden har ansökt om vård, skall beslutet underställas den rätt som prövar frågan om vård. Om någon är omhändertagen enligt 14 § skall ansökan enligt 10 § ha kommit in till länsrätten från det länsrätten meddelade beslut att omhändertagandet skall bestå. 1. om ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i första stycket, 2. när rätten avgör frågan om vård, 3. om den omhändertagne häktas. Om det inte längre finns skäl för omhändertagande, skall socialnämnden besluta att detta genast skall upphöra. Sådant beslut kan meddelas också av den rätt som prövar frågan om vård med stöd av lagen. Det är givetvis viktigt att det provisoriska beslut som omhändertagandet innebär inte består under en alltför . Nämnden bör ta ställning till det fortsatta behovet av vård enligt lagen. Såväl detta beslut som rättens eventuella beslut måste grundas på en tillförlitlig utredning och en noggrann behandlingsplanering. Skäligt utrymme för samtal med missbrukaren och med sjukvården måste finnas. Kravet på skyndsamhet i nämndens handläggning får därför inte drivas för långt. En under tidsbrist genomförd utredning kan leda till att en ansökan om vård görs på otillräcklig grund och den kan innebära allvarliga svårigheter att nå det samförstånd med missbrukaren som bör utgöra målsättningen för nämndens arbete. Tiden för ansökan om vård har därför bestämts . Av andra stycket framgår att omhändertagandet upphör om nämnden försummar att iaktta tiden för ansökan. På motsvarande sätt upphör omhändertagandet när rätten avgör frågan om vård eller om missbrukaren häktas. bär ansvaret för vården av den omhändertagne. Nämnden skall därför noga följa den omhändertagnes förhållanden. att det inte längre finns skäl för omhändertagande skall nämnden besluta att omhändertagandet genast skall upphöra. Som framgår av vad som förut har sagts tillkommer den prövningen nämnden ända fram till den tidpunkt då omhändertagandet genom rättens beslut om vård upphör. Även den rätt som prövar frågan om vård kan besluta att det omedelbara omhändertagandet skall upphöra. Vård enligt denna lag skall inriktas på att stärka missbrukarens resurser att leva ett självständigt liv och att förmå honom att vid behov frivilligt söka behandling för sitt missbruk. Under detta avsnitt ges särskilda bestämmelser om vården. Dessa bestämmelser gäller i tillämpliga delar för all vård som bereds missbrukaren, dvs. även den frivilliga vården. Det har emellertid framstått som angeläget att under denna rubrik särskilt redovisa de bestämmelser som bör gälla för den vård som meddelas efter rättens beslut. Vad som sägs i förevarande paragraf kan sägas framstå som något självklart. Det har ändå ansetts angeläget att här särskilt framhålla det ansvar som sjukvården och har för att vid en noggrann individuell bedömning anvisa de vård- och hjälpinsatser som i det särskilda fallet framstår som mest lämpade för att hjälpa missbrukaren att komma ifrån sitt missbruk. Det är omsorgen om missbrukaren och hänsynen till hans särskilda behov och förutsättningar som bör styra behandlingsplaneringen. Först vid en noggrann och en med hänsyn till missbrukarens särskilda förhållanden anpassad vård nås förutsättningar att vinna missbrukarens förståelse för fortsatta behandlingsinsatser i frivilliga former. Vård skall beredas missbrukaren på sjukhus, när förutsättningarna för sjukhusvård är uppfyllda och den behövliga vården inte kan ges på annat sätt. För vård på sjukhus gäller bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, om inte annat anges i denna lag. Vårdas missbrukaren på sjukhus, skall socialnämnden underrättas innan patienten skrivs ut från sjukhuset. Behöver missbrukaren efter utskrivning från sjukhuset fortsatt vård inom , skall socialnämnden föranstalta om sådan vård i enlighet med vad som sägs i denna lag. Redan av lagens inledande bestämmelser framgår att missbrukarvården skall bedrivas i en nära samverkan mellan vårdområden. Genom en sådan nära samverkan skall ökade möjligheter ges att bereda missbrukaren den vård han behöver, oavsett inom vilken huvudmans ansvarsområde ansvaret för vården ligger. I 19 § slås sjukvårdshuvudmannens ansvar för vården fast. Vård skall således beredas missbrukaren på sjukhus, om missbrukaren behöver sådan vård. är det viktigt att socialnämnden, som har det övergripande ansvaret för en sammanhållen vårdplanering, inte förlorar kontakten med missbrukaren denne vistas på sjukhuset. Nämnden måste kunna förbereda den fortsatta vården. 1 20 § åläggs därför sjukhuset att underrätta socialnämnden innan patienten skrivs ut från sjukhuset. Vård inom med stöd av denna lag skall inledas i hem som drivs av landstingskommuner eller kommuner och som enligt den plan som anges i 23 § socialtjänstlagen (1980:620) är särskilt avsedda att kunna lämna vård enligt denna lag. Ett sådant hem skall stå under ledning av en styrelse. Landstingskommun eller kommunen kan antingen utse en särskild styrelse eller uppdra åt någon annan nämnd att vara styrelse. Två eller flera hem kan ha en gemensam styrelse. 1 fråga om särskild styrelse tillämpas 3 kap. 212 §§ kommunallagen (1977:179) på motsvarande sätt. eller kommunfullmäktige får besluta att även annan än ledamot eller suppleant i styrelsen får närvara vid styrelsens sammanträden och delta i överläggningarna men ej i besluten samt få sin mening antecknad till protokollet. Styrelsen förestår vården vid hemmet i den mån uppgiften inte har överlåtits på en särskild föreståndare. I den allmänna motiveringen har uttalats att socialnämnden bör beredas största möjliga valfrihet då det gäller att anordna vården inom . Nämnden bör, efter en bedömning av missbrukarens vårdbehov i varje särskilt fall, fritt kunna utnyttja de olika vårdresurser som står till buds. Den begränsningen bör dock gälla att vården alltid skall inledas i ett sådant hem för vård eller boende, som är särskilt avsett för vården av missbrukare. Skälen för detta är att missbrukaren i ett inledande skede regelmässigt behöver de särskilda vårdresurser som finns vid dessa hem. De regler om ledningen av hemmet som här anges svarar mot de som gäller enligt LVM. Den som är omhändertagen enligt 14 § skall genast beredas vård på sjukhus i fall som avses i 19 § eller på ett sådant hem som anges i 21 §. Den som är omhändertagen skall alltid beredas vård på sjukhus eller i sådant hem som avses i 21 §. Detta framgår av 22 §. Det förtjänar att framhållas att med den här valda konstruktionen saknar polismyndigheten befogenhet att kvarhålla missbrukaren på polisstationen utöver den tid som anges i LOB och i poiislagen. En begäran om polishandräckning bör inte leda till att förlängs. Det innebär att socialnämnden måste ha en sådan beredskap att missbrukaren kan föras över till ett sjukhus eller till ett sådant hem som avses i 21 §. Detta förutsätter att socialnämnden har en sådan med sjukvården och med 21 §-hemmen samordnad planering att behovet av en omedelbar placering av missbrukaren kan tillgodoses. Om inskrivning i ett hem förvård eller boende finns särskilda bestämmelser i socialtjänstförordningen (1981:750). Paragrafen upptar en hänvisning till socialtjänstförordningens bestämmelser om vem som beslutar om inskrivning vid hemmet och om hur nämndens ansökan om sådan inskrivning skall vara beskaffad. skall, tillsammans med den som förestår vården vid det sjukhus eller det hem för vård eller boende där missbrukaren bereds vård och missbrukaren själv, förbereda stöd- och hjälpinsatser för tiden efter utskrivning från sjukhuset eller hemmet. , som skall ha det övergripande ansvaret för missbrukarens vård, skall förbereda de fortsatta stöd- och hjälpinsatser som missbrukaren kan behöva efter utskrivning från sjukhuset eller från hemmet. Detta förutsätter en nära samverkan mellan socialnämnden och den som förestår vården vid sjukhuset eller vid det hem där missbrukaren är intagen. Planeringen av den fortsatta hjälpen skall ske tillsammans med missbrukaren. Den som vårdas i ett hem för vård eller boende bör så snart det kan ske med hänsyn till de stöd- och hjälpinsatser som har planerats, beredas tillfälle att lämna det hem vari han har tagits in för att på försök vårdas i annan form eller vistas i eget hem. Enligt 12 § gäller det bemyndigande som tillkommer nämnden efter rättens beslut högst från det vården inleddes. har socialnämnden ansvaret för att missbrukaren får all den hjälp som han kan behöva. Detta innebär givetvis inte att missbrukaren under hela den angivna f tiden skall vara intagen för vård. Tvärtom är det en viktig uppgift för social nämnden som bär ansvaret för vården, att så snart missbrukarens förhållanden medger det, bereda missbrukaren tillfälle att lämna hemmet för att på försök vistas i t. ex. ett familjehem eller i det egna hemmet. Som framgår av 28 § har emellertid socialnämnden möjlighet att när det behövs föranstalta om att missbrukaren på nytt bereds vård i ett hem för vård eller boende eller på sjukhus. Om utskrivning från hem för vård eller boende beslutar den som förestår vården vid hemmet. Utskrivning från hemmet får dock inte ske med mindre socialnämnden har begärt eller medgivit det. I enlighet med vad som gäller enligt LVM bör den som förestår vården vid ett sådant hem som anges i 21 § besluta om utskrivning från hemmet. Då emellertid socialnämnden har det övergripande ansvaret för en samordning av insatserna, bör nämnden även kunna påverka frågan om vid vilken tid missbrukaren skall skrivas ut från hemmet. Enligt förevarande paragraf får därför utskrivning från hemmet inte ske med mindre socialnämnden har begärt eller medgivit det. Bestämmelsen svarar mot vad som gäller om utskrivning av den som bereds vård enligt LVU. skall noga följa missbrukarens förhållanden efter utskrivning och därvid söka tillgodose missbrukarens behov av bostad, arbete, ekonomisk hjälp samt annan hjälp. tilläggs rättens bemyndigande gäller ett totalansvar för missbrukarens situation. Som framgår av de föregående paragraferna innebär det i första hand en skyldighet för nämnden att tillse att missbrukaren bereds den vård som hans förhållanden kräver. Men nämndens ansvar sträcker sig längre. Det rymmer även en skyldighet att tillse att missbrukaren efter utskrivning från vården ges all den hjälp som han kan behöva. Det innebär att socialnämnden skall medverka till att missbrukaren vid behov får medicinsk behandling. Vidare är det nämndens uppgift att i samråd med andra berörda samhällsorgan och myndigheter medverka till att missbrukaren får arbete och bostad. Nämnden skall också se till att missbrukaren får ekonomisk hjälp. Bestämmelsen syftar till att skapa garantier för att missbrukaren som rättens beslut gäller ges all den hjälp och allt det stöd som han behöver för att komma ifrån sitt missbruk. Behöver missbrukaren efter utskrivning på nytt vård på sjukhus, i sådant hem som avses i 21 §, eller i ett annat hem för vård eller boende, skall socialnämnden föranstalta om sådan vård. Missbrukaren får dock ej med stöd av rättens beslut enligt denna lag intas i ett hem för vård eller boende eller beredas fortsatt vård där efter utgången av den i 12 § angivna tiden. får inte heller efter utgången av föranstalta om sjukhusvård med stöd av 38 §. Av vad har sagts framgår att socialnämnden som rättens beslut gäller skall ha det totala ansvaret för missbrukaren. Detta förutsätter att socialnämnden noga följer missbrukarens förhållanden och att nämnden vid behov samverkar med sjukvården eller med myndighet som kan lämna missbrukaren behövlig hjälp. Detta arbete bör så långt möjligt bedrivas tillsammans med missbrukaren. Syftet skall vara att vinna missbrukarens förtroende för de insatser som anvisas honom. Den institutionella vården bör göras så kort som möjligt. Så snart missbrukarens förhållanden medger det bör han beredas tillfälle att lämna det hem där han har tagits in för att vistas i t. ex. ett familjehem eller i det egna hemmet. Med nämndens övergripande ansvar följer emellertid en skyldighet för nämnden att vid behov på nytt föranstalta om vård på sjukhus eller i hem för vård eller boende. De befogenheter som tillkommer nämnden efter rättens beslut gäller från det att vården inleddes på sjukhus eller i ett Mot. hem för vård eller boende. Det innebär att nämnden, efter utgången av So252 , inte kan föranstalta om vård på nytt. Missbrukaren får inte med stöd av rättens beslut hållas kvar på en institution efter utgången av denna Nämnden kan inte heller sedan tiden för dess bemyndigande har gått ut påkalla polishandräckning för att föra missbrukaren till sjukhus. Den som bereds vård med stöd av denna lag i sådant hem som avses i 21 § eller på sjukhus får inte inneha alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel, injektionssprutor eller kanyler eller något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet eller sjukhuset. Påträffas sådan egendom får den omhändertas. Om förbud att inneha alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel vid annat hem för vård eller boende än som anges i 21 § finns bestämmelser i 76 § socialtjänstlagen (1980:620). Om det anses påkallat får den som är omhändertagen eller annars intagen för vård i hem som avses i 21 § eller på sjukhus kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, när han kommer till hemmet eller sjukhuset, för kontroll av att han inte bär på sig något som han inte får inneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen på hemmet eller på sjukhuset uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos honom. Kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall vittne närvara. Bestämmelserna i första tredje styckena skall gälla för alla som vårdas vid ett sådant hem som avses i 21 §, om det är nödvändigt för att genomföra vården och upprätthålla ordningen vid hemmet och om regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, medger det. Bestämmelserna enligt denna lag överenstämmer i allt väsentligt med vad som gäller enligt LVM. Skillnaden mellan detta förslag och LVM är i detta avseende av mer redaktionell natur. Då förslaget innebär att samverkan skall ske mellan bl. a. socialvård och sjukvård och vård också skall kunna ske på sjukhus bör bestämmelserna i denna paragraf också omfatta vistelse på sjukhus. Av 76 § socialtjänstlagen följer att huvudmannen för ett annat hem för vård eller boende än som anges i 21 § och som drivs av landstingskommun eller kommun kan besluta om förbud för dem som bereds vård vid hemmet att inneha alkohol eller andra berusningsmedel där. Detsamma gäller i fråga om injektionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutning i människokroppen. För omhändertagna eller vårdtagare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall finnas hem som är anpassade för sådan tillsyn. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, beslutar vilka hem som skall anses som hem för sådan särskild tillsyn. Den som på grund av beslut om omhändertagande eller vård enligt denna lag vistas i ett sådant hem som avses i 30 § får hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras. Hans rörelsefrihet får också inskränkas när det behövs av hänsyn till andra intagna eller till personalens säkerhet. Försändelse till den som på grund av ett beslut om omhändertagande eller vård enligt denna lag vistas i ett sådant hem som avses i 30 § får kontrolleras, om det behövs med hänsyn till ordning vid hemmet eller till den intagnes särskilda förhållanden. Om en ankommande försändelse innehåller egendom som inte får innehas enligt 29 § får den omhändertas. Bestämmelserna i dessa paragrafer överensstämmer med vad som gäller enligt LVM. Mål enligt denna lag skall prövas skyndsamt. I mål om beredande av vård, där missbrukaren är omhändertagen enligt 14 §, skall länsrätten företa målet till avgörande inom från den dag då ansökan om vård kom in eller, i fall som avses i 16 § fjärde stycket, från den dag då underställning skedde. Om länsrätten har beslutat om omhändertagande enligt 14 § tredje stycket, skall målet företas till avgörande inom från den dag då beslutet verkställdes. Länsrätten får förlänga dessa tider om det behövs ytterligare utredning eller om någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. Första, andra och fjärde stycket i denna paragraf överensstämmer med vad som gäller enligt LVM. Enligt tredje stycke! skall länsrätten om den beslutat om omhändertagande företa målet till avgörande inom från den dag då beslutet verkställdes. Den tidsfrist som rätten har bör inte börja löpa förrän det omedelbara omhändertagandet verkställts. Anledningen är bl. a. att skyndsamheten inte kan anses påkallad förrän den vård påbörjats som länsrätten genom beslutet om omhändertagande ansett oundgängligen behövlig. Det kan också antas att utredningen behöver fullständigas genom att höra missbrukaren, få ett läkarintyg utfärdat etc. och aktualisera vissa uppgifter i utredningen. Även om alltså skäl till skyndsam handläggning föreligger kräver rättssäkerheten att länsrätten får ett tillräckligt underlag för sin slutliga bedömning. 1 mål om beredande av vård med stöd av denna lag skall länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt. I andra mål prövar rätten om det finns skäl att hålla muntlig förhandling. Om någon part begär muntlig förhandling skall sådan hållas. Parterna skall upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling. enskild part som har kallats vid vite att inställa sig personligen till en för- So252 handling uteblir, får rätten förordna att han skall hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. I mål eller ärende enligt denna lag får delgivning med den enskilde inte ske med tillämpning av 12 eller 15 § delgivningslagen (1970:428). Om offentligt biträde och annan rättshjälp i mål och ärenden enligt denna lag finns bestämmelser i rättshjälpslagen (1972:429). Bestämmelserna överensstämmer med vad som gäller enligt LVM. Har fråga uppkommit om att någon skall beredas vård med stöd av denna lag skall socialnämnden besluta om läkarundersökning samt utse läkare för undersökningen. Om socialnämndens ansökan om vård inte innehåller läkarintyg, får rätten själv föranstalta om läkarundersökning. skall på begäran av socialnämnden, eller nämndens ordförande eller rätten lämna biträde för att inställa en missbrukare till en beslutad läkarundersökning. Bestämmelserna överensstämmer i princip med vad som gäller enligt LVM. Som ovan sagts bör dock socialnämnden och inte göra ansökan och svara för utredning m. m. skall på begäran av socialnämnden eller nämndens ordförande lämna biträde för att inställa missbrukare till läkarundersökning. Förslaget innebär att socialnämndens ordförande i brådskande fall skall kunna besluta om omhändertagande liksom annan ledamot av nämnden som den utsett. I konsekvens härmed bör också rättens ordförande i likartat fall kunna besluta om läkarundersökning och begära polishandräckning för inställelse till undersökningen. skall på begäran av socialnämnd som har att föranstalta om vård enligt denna lag eller nämndens ordförande lämna biträde för att inställa den som avses med beslutet vid det hem eller det sjukhus där vården skall beredas honom. På begäran av den som förestår vården vid ett sådant hem som avses i 21 § skall polismyndigheten lämna biträde för att efterforska, hämta eller förflytta någon som skall tas in i hemmet eller som vårdas där med stöd av denna lag. har skyldighet att tillse att missbrukaren får behövlig vård. För att nämnden skall kunna uppfylla sitt ansvar har nämnden tillagts rätt att påkalla polishandräckning. I brådskande fall får beslut fattas även av socialnämndens ordförande. beslut får överklagas hos länsrätten genom besvär, när nämnden har 1. beslutat att utse en stödperson för missbrukaren, 2. beslutat att flytta missbrukaren från det hem där han vistas, 3. beslutat om återintagning i ett hem för vård eller boende eller annars om fortsatt vård enligt lagen. Andra beslut av nämnden enligt denna lag får inte överklagas. Rättens beslut om läkarundersökning enligt 37 § får inte överklagas. Bestämmelserna har sin motsvarighet i LVU. I lagrummet anges uttömmande vilka beslut av nämnden som får överklagas genom förvaltningsbesvär. Av andra stycket framgår att andra beslut av nämnden inte får överklagas, vare sig genom kommunalbesvär eller förvaltningsbesvär. Enligt första punkten får talan föras mot nämndens beslut att utse en stödperson.