mot · G902A246 · 1986-01-27 00:00:00 — De bör bättre utveckla människors kunnande och ansluta till deras yrkesskolning, överallt där så är möjligt. De arbetandes rättsliga ställning bör stärkas och tvångsmomenten avvecklas. Rätten till understöd vid arbetslöshet skall inte villkoras med ett tvång att ta vilket arbete som helst. Rättssituationen för arbetande inom arbetsmarknadspolitikens ram skall inte generellt vara sämre än i övriga arbetslivet. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall kopplas till en planerad utbyggnad av industrin och offentliga verksamheten samt till genomförandet av en arbetstidsförkortning. Inriktningen skall vara att genom arbete och studier på ett organiserat sätt leda över dem som står utanför den ordinarie arbetsmarknaden till fasta anställningsformer. Ny arbetsmarknadsutbildning (AMU) har beslutat om en ny organisation för den särskilt anordnade arbetsmarknadsutbildningen. Den nya organisationen innebär, enligt vår mening, en kvalitativ förändring av AMU:s verksamhet och målinriktning till ännu större företagsanpassning än tidigare, vilket innebär att AMU omvandlas till ett serviceorgan för näringslivet. Arbetsmarknadsutbildningens högtidligt proklamerade fördelningspolitiska mål, som innebär stöd till dem som har den svagaste ställningen på arbetsmarknaden, skjuts i bakgrunden till förmån för de tillväxtpolitiska målen. Förläggningen av hela utbildningar eller delar av utbildningar till reguljära arbetsplatser innebär att man stegvis suddar ut gränserna mellan arbetsgivarnas och samhällets ansvar för fort- och vidareutbildning av de anställda. Därigenom överför man en större del av personalutbildningskostnaderna på samhället. Det betyder att arbetsmarknadsutbildningens primära målsättning blir åtgärder som stimulerar, underlättar och påskyndar industrins strukturella omvandling i stället för åtgärder som tillvaratar de arbetslösas och riskgruppernas intressen under denna omvandlingsprocess. Vpk anser att arbetsmarknadsutbildningen är en del av samhällets vuxenutbildning och att den bör verka för att stödja dem som har den svagaste ställningen på arbetsmarknaden. Det bör ske genom åtgärder som syftar till att överbrygga utbildningsklyftorna och därigenom verkar för ökad jämlikhet och social rättvisa. Därför bör utbildningen vara allsidig och bred, och den bör hållas på så hög nivå som möjligt. Den nuvarande inriktningen, med en kraftig företagsanpassning, står i direkt strid mot krav om utbildningens kvalitet. Vpk ser de beslutade förändringarna av AMU:s verksamhet som ett led i raden av åtgärder för intimare samarbete mellan staten och kapitalet. Vi ser det också som ett led i en djupgående, accelererande och oroväckande korporativistisk process, där samhället spelar en alltmer aktiv roll, när det gäller att stödja det privata näringslivets förändringar. Det privata näringslivets egna villkor och kalkyler får vara bestämmande för förändringarna, oavsett vilka sociala konsekvenser dessa förändringar får. Staten verkar numera som ett instrument som garanterar individens fullständiga och oreserverade anpassning till industrins lönsamhetskrav. Därför skjuts arbetsmarknadsutbildningens fördelningspolitiska och sociala mål åt sidan och arbetsmarknadsutbildningen omvandlas till ett serviceorgan för det privata näringslivet. Vpk anser att AMU bör frigöras från den markanta företagsanpassning den har . Den bör som en del av vuxenutbildningen verka för uppfyllelsen av fördelningspolitiska och sociala mål, genom en allsidig och bred utbildning som syftar till att överbrygga utbildningsklyftorna. Följaktligen bör målgrupperna för verksamheten i första hand vara de arbetslösa eller de som riskerar att bli det. har det skett stora förändringar i kvinnors livsmönster. Allt fler kvinnor har blivit förvärvsarbetande - och dubbelarbetande. Men trots att merparten kvinnor förvärvsarbetar kvarstår den traditionella arbetsfördelningen mellan könen. Kvinnorna har alltjämt huvudansvaret för hem och barn. De väljer sina arbeten och organiserar sina liv utifrån detta faktum. Arbetslivet är inte organiserat utifrån kvinnors verklighet och behov. Detta har medfört att många kvinnor tvingats välja deltid för att klara både förvärvsarbete och ansvar för hem och barn. Dessa kvinnor har sällan möjlighet att försörja sig själva, de har sämre chanser till vidareutbildning och till att avancera inom sina yrkesområden. Arbetstidsfrågan är utan tvivel en nyckelfråga när det gäller jämställdheten mellan könen. Det finns en rörelse i samhället för en förkortning av den dagliga arbetstiden . Denna rörelse domineras av kvinnor. har debatten förts om sextimmarsdagen. Tiden borde nu vara mogen för att ta steget och börja nedtrappningen av den dagliga arbetstiden . En plan för nedtrappning av arbetstiden med siktet in ställt på sex timmars arbetsdag bör utarbetas och genomföras. En sådan åtgärd skulle stärka kvinnornas ställning i arbetslivet och dessutom öppna möjligheter för männen att ta mer aktiv del i barnomsorg och hemarbete. Merparten av de förvärvsarbetande kvinnorna finns på områden i arbetslivet som bygger på service, vård och omsorg. Kvinnor är i stor utsträckning kommunal- eller landstingsanställda och arbetar ofta inom hälso- och sjukvård, socialvård och undervisning. Just dessa delområden inom den offentliga sektorn har haft en kraftig expansion de sista decennierna. Parallellt med denna expansion har många kvinnor börjat förvärvsarbeta. Den offentliga sektorns utbyggnad och den höjda kvinnliga förvärvsintensiteten har gett till resultat att över hälften () av alla kvinnor på arbetsmarknaden är anställda av kommunen, eller staten. har de offentliga verksamheterna på olika sätt kringskurits och den offentliga sektorn har därmed slutat att växa. Politiska åtgärder riktade mot den offentliga sektorn får direkta återverkningar på kvinnors möjligheter att förvärvsarbeta: dels minskar den traditionella kvinnoarbetsmarknaden, dels försämras den sociala service som är en förutsättning för det kvinnliga förvärvsarbetet. Vpk anser att samhället måste erkänna att man är villig att betala för den typ av omsorgsarbete som kvinnor utför. Det är samhällsnyttig verksamhet som bör inte som sker stramas åt, utan i stället byggas ut. Det finns fortfarande många barn som väntar på daghemsplats, köerna till sjukvården är långa, äldreomsorgen är otillräckligt utbyggd. En planerad utbyggnad av de samhällsnyttiga delarna av den offentliga sektorn har stora fördelar: dels skapas här jobb, dels tillfredsställs nu eftersatta behov. Visserligen anser vi att kvinnors arbetsmarknad måste breddas, och i det arbetet kan propositionens åtgärdsprogram i någon mån bidra. Men vi anser att det arbete som kvinnor traditionellt utför också måste uppvärderas av samhället. Det måste tillmätas ett värde. Samhället måste ta tillvara och värdera de traditionellt kvinnliga erfarenheterna likaväl som de traditionellt manliga. För fasta jobb med lön att leva på Ungdomsarbetslösheten är i grunden en del av den övriga arbetslösheten. Det är alltså inget problem för sig-utan en del av allt det övriga. Men arbetslösheten bland unga människor är ändock särskilt allvarlig, eftersom det handlar om deras första möte med arbetsmarknaden. kan därför unga människor som tvingas till arbetslöshet få betydligt större problem än äldre. Detta konstaterande innebär dock inte att det finns några genvägar i kampen mot ungdomsarbetslösheten. Fasta jobb till de unga kan endast skapas med en politik som avser att tillfredsställa en rad mänskliga behov vad gäller vård, omsorg och utbildning, och vad gäller utveckling av samhällsägd förädlingsindustri. Såväl socialdemokratiska som borgerliga regeringar har i vårt land försökt göra kampen mot ungdomsarbetslöshet till en fråga om att komma på nya typer av särlösningar vars främsta syfte tycks ha varit att dölja de besvärande ungdomsarbetslöshetssiffrorna. Oavsett om namnet varit yrkes introduktion, ungdomssiussar. ungdomsplatscr eller ungdomslag så har de ett gemensamt. Det handlar om särlösningar som gör att de unga försvinner ur den "officiella" arbetslöshetsstatistiken och att alla dessa sysselsättningar är lågt eller mycket lågt betalda, vilket gör dem omöjliga att leva på. Den enda riktiga linjen i kampen mot ungdomsarbetslösheten är den som skapar nya fasta jobb med löner som går att leva på. Det finns stora behov av mer personal inom barnomsorgen, inom äldreomsorgen, inom hälsooch sjukvård, inom utbildning och kulturområdet. Det handlar således om grundläggande mänskliga och samhälleliga behov som måste tillfredsställas. Många nya jobb kan dessutom växa fram genom en satsning på ökad förädling inom svensk industri. En utbyggnad av den offentliga sektorn vad gäller omsorg och utbildning bör alltså gå hand i hand med en utbyggnad av samhällsägda förädlingsindustrier. Det är på detta sätt som parollen "fasta jobb med lön att leva på" kan förverkligas. existerar dock en mängd både sär- och tvångslösningar gentemot de unga på arbetsmarknaden. Det finns en mängd kritik att rikta mot dessa och den kan sammanfattas enligt följande: Ungdomsplatserna infördes och gäller ungdom mellan . De unga arbetar mot en lön på blott ca . Här hamnar alla de unga som inte vill fortsätta i gymnasieskolan eller som inte kommit in i gymnasieskola. Skolmyndigheterna har fortfarande ansvaret för dessa unga. Även om det är sagt att "ungdomsplatsare inte skall utföra fast anställds arbetsuppgifter så är det ofta fallet. Många gör alltså riktiga arbetsinsatser men betalas med kusligt låga löner. Ungdomslagen infördes och gäller . Avsikten är att kommunerna via ungdomslagen skall få bort alla ungdomar i åldersgruppen från öppen arbetslöshet. I ungdomslagen arbetar de unga mot en dagsersättning på ca . Flertalet finns inom den offentliga sektorn. Också här är det sagt att "ungdomslagarna inte skall utföra arbetsuppgifter som borde utföras av fast anställd personal. Men i verkligheten spelar "ungdomslagare på många ställen en viktig roll. Det finns exempel på fritidsgårdar, daghem och vårdcentraler/sjukhus där man kallt räknar med ungdomslag för att arbetsuppgifterna skall kunna lösas. På grund av att "ungdomslagare bara får arbeta får de en lön som inte går att leva på. Det tvingar dessa myndiga människor till att bo kvar hos sina föräldrar eller att gå till socialbyrå för att få hjälp. Inget av alternativen är särskilt uppmuntrande som myndig människa. Örebromodellen är en lokal utveckling av ungdomslagen som hyllats av många. Den innebär att ungdomar får arbete på öppna marknaden och utbildning . Den dagliga arbets- och studietiden är . För gäller också Örebromodellen med den skillnaden att det är arbete och studier. För detta ersätts de unga med avtalsenlig lön för arbete och med utbildningsbidrag, som i de flesta fall är . Om utbildningstiden minskas till minskas också utbildningsbidraget till . De unga placeras framför allt inom arbeten i den kommunala sektorn, men ungdomskooperativ har också dragits i gång. Problemen med Örebromodellen är också här att många utför verkliga och nyttiga arbeten, men utan att för den skull vara säkrade arbete efter . Utbildningstiden i modellen ger heller inga poäng eller meriter vid sökande till högre utbildning. Och även om ersättningen blir betydligt bättre än i ungdomslag så är den fortfarande väldigt låg. Det gemensamma för alla dessa tre existerande särlösningar för de unga är att de på intet sätt skapat fler fasta jobb. Den dag man fyller 20 eller så är man utan jobb igen. Det skapar inte trygghet för framtiden. Ungdomslagen skapar inte ens trygghet för . Detta eftersom det inte finns ordentlig anställningstrygghet för ungdomslagare. De kan bli uppsagda från till en annan, i vissa fall kan det handla om - men långt ifrån normal anställningstrygghet. Inte heller har man rätt till betald semester. Man kan också ifrågasätta tvångskaraktären i dessa modeller. Den som inte är med ställs utan allt ekonomiskt stöd. Likaså är vi kritiska till olika modeller där de unga i flertalet fall gör nyttiga arbeten för samhället utan att för den skull få ha uppgiften till ett fast arbete. Yrkesstolthet, självkänsla och självförtroende kan i mycket högre grad ges möjlighet att växa fram om de uppgifter som utförs av framför allt ungdomslag omvandlas till fasta arbetstillfällen. Behoven finns ju bevisligen: Fritidsgårdar och daghem som bara kan gå för halv maskin när ungdomslagsanställda inte kommer eller saknas. För att ge ungdomen rätt till arbete duger det inte med tvångs- och särlösningar. Vad som behövs i är krafttag för att skapa fasta jobb av alla de uppgifter som ungdomsplatsare och ungdomslagare utför. Det behövs en ny politik för att bygga ut den offentliga sektorn. Men utöver de nu gällande åtgärderna mot ungdomsarbetslöshet figurerar också andra förslag i debatten, varav en del också redan förekommer i verkligheten. De borgerliga brukar ofta tala sig varma för lärlingsmodeller. Bakom detta döljer sig dock två syften. Det ena är att storföretag och andra delar av privat näringsliv redan tidigt skall få greppet om de ungas utbildning utan att demokratiskt valda organ skall ha kontroll över den. Det andra är de stora möjligheterna att utnyttja lärlingar som billig arbetskraft om de kallas lärlingar. För att lärlingsutbildning skall fungera krävs därför en mängd åtgärder som hindrar storföretag att utnyttja situationen. Lärlingsutbildning kan aldrig omfatta något större antal ungdomar, eftersom det mest handlar om hantverksarbeten där lärlingsutbildning är befogad. För de ungdomsgrupper som ändå blir berörda är det absolut nödvändigt att all lärlingsutbildning finns klarlagd i en läroplan fastställd av demokratiskt valda organ. Denna utbildning måste även innehålla annan nödvändig kunskap som språk och samhällskunskap. Lärlingar måste också erhålla lön efter principen lika lön för lika arbete - och om lärling utför utlärds arbetsuppgifter så skall full lön utgå. Men också med dessa åtgärder är inte lärlingssystem något som kan vara ett effektivt vapen för åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. Kooperativ som startats av ungdomar brukar av andra debattörer, ofta socialdemokrater, framhållas som ett nytt offensivt grepp mot arbetslösheten. Och kooperativen är positiva i den meningen att de ger ideologisk moteld till satsa på dej själv- och starta eget"-kampanjerna som organiserats från . Självklart är paroller starta vårat och satsa på varandra avsevärt mer meningsfulla, och kooperativen spelar här en roll. Men man får in te förledas att ha någon övertro på kooperativen, även om de för många enskilda ungdomar betytt mycket. För det är inte avsaknaden av olika fix- och servicekooperativ drivna av ungdomar som är orsaken till arbetslösheten. Därför lär inte heller en jättesatsning på kooperativ lösa de grundläggande problemen. Vi skall dessutom veta att flertalet av ungdomskooperativen i landet är i kontroll och inte har ekonomisk styrka att stå på egna ben. har det också i pressen talats om nya förslag som diskuteras i regeringen om att överföra AMS-pengar till gymnasieskolan för att där bygga ut tvååriga yrkesutbildningar. Dessa utbildningar skulle i första hand, om vi förstått saken rätt, vara riktade till dem som finns i ungdomslag. Om detta kan man fråga sig två saker: Finns det något samband mellan att dagsersättningen . per dag för ungdomslagare blir för dyr - och därför bör ersättas med en utbildning som bara "kostar . Och om utbildningen är seriöst avsedd, på vad sätt skapas fler arbetstillfällen för de unga som går denna nya yrkesutbildning när de lämnar skolan? Således anser vi även efter att ha studerat andra idéer till att lösa problemet med ungdomsarbetslösheten att den enda riktiga vägen är en kraftfull åtgärdsplan för att tillfredsställa den mängd av behov av vård, omsorg och utbildning/kultur som finns för att med en sådan massiv satsning också skapa nya arbetstillfällen. I många av de specialåtgärder och särlösningar som finns döljer sig också en mycket orättvis behandling av ungdomen, inte minst då lönemässigt. Det är en orättvisa mot de unga som också skiner igenom på andra områden, exempelvis studiestöd och studielån. I hela samhället kan en otäck tendens märkas där ungdomar anses som mindre värda och tillåtna att angripa. Det har inneburit att myndighetsåldern i vårt land snart bara i teorin är , men på allt fler ställen i praktiken . Detta gäller inte minst på arbetsmarknaden. Denna samhällsutveckling hotar ungdomens rätt och värdighet. Det är för att bryta denna tendens och farliga ungdomsfientliga utveckling vpk med all kraft kämpar för ungdomens rätt till fast jobb med lön att leva på. Vi vet att stora behov finns i samhället. Genom att tillfredsställa dessa behov skapas också de fasta och nya jobben. Denna syn är den verkligt optimistiska och offensiva. Vi tror i och för sig att ungdomskooperativ, rättvisa lärlingssystem och rejäla yrkesutbildningar kan spela en positiv roll för ungdomen. Men i grunden är problemet med ungdomsarbetslöshet så mycket djupare, och måste därför också bekämpas med en politik som syftar till fasta jobb med lön att leva på. För att nå dit krävs utöver att tillfredsställa en rad samhälleliga behov också kraftåtgärder mot storkapitalets penningspekulation, kapitalexport och för skärpt beskattning av storbolagsvinsterna. Ett sätt att kombinera kampen för ungdomens rätt till fasta jobb med lön att leva på, med åtgärder mot storkapitalet är att införa en beskattning mot ungdomsarbetslöshet. Skattemedlen kan sedan användas till åtgärder för att skapa fasta jobb inom samhällsnödvändiga sektorer. bör kräva av regeringen att den vidtar kraftinsatser för att arbetslösa ungdomar skall få ett fast jobb med lön att leva på. En sådan inriktning stämmer väl med vpk:s krav på allas rätt till arbete. För ungdomen, som för alla andra, gäller att arbetslösheten bara kan bekämpas effektivt om kapi talets makt och inflytande bryts och ersätts med en långsiktig planering av landets ekonomi, näringsliv, offentlig sektor och arbetsmarknadspolitik. Mot bakgrund av det anförda föreslås f 1. att hos regeringen begär förslag till en långsiktig förnyelse av industrin och industriarbetet och framlägger en plan för 100 000 nya industrijobb enligt de riktlinjer motionen anger,'] 2. att hos regeringen begär förslag till ett program för utbyggnad av den offentliga sektorn med 100000 nya jobb enligt de riktlinjer motionen anger, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om sextimmarsdagens betydelse för att långsiktigt avskaffa arbetslöshet och undersysselsättning, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen om en ny arbetsmarknadspolitik för fasta jobb, 5. att hos regeringen begär förslag om en särskild sysselsättningsbudget enligt vad som anförs i motionen, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anför om en ny arbetsmarknadsutbildning, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om utbyggd barnomsorg, sex timmars arbetsdag, uppvärdering av traditionella kvinnoyrken inom den offentliga sektorn och om den offentliga sektorns betydelse för kvinnors möjlighet till arbete, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anför om kraftinsatser för att skapa fasta jobb med lön att leva på för den arbetslösa ungdomen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)