mot · GA02sk133 · 1986-11-21 00:00:00 — Motion till 1986/87:133 m. fl. Lindring av församlingsskatt, vissa inkomstskattefrågor, m. m. 1986/87:45) Vi tillstyrker förslaget om lindring av församlingsskatt för den som inte tillhör . Det bör emellertid vara möjligt att utan stora administrativa besvär låta den föreslagna lagändringen träda i kraft så att den tillämpas års taxering. Det antal personer som berörs av de ändrade reglerna är mycket begränsade. Regeringen föreslår i proposition 1986/87:45 att den antagna lagstiftningen om viss skattefrihet för stipendier skall permanentas. I det ursprungliga förslaget till lagstiftning (prop. 1982/83:157) sägs bl. a. följande: De stipendier inom fackföreningsrörelsen som det nu är tal om avser att möjliggöra kursdeltagande för sådana anställda som inte har rätt till ledighet för studier med bibehållen lön. Dessa kurser är normalt av relativt kortvarig natur, oftast . Stipendierna avser då att täcka inkomstbortfallet efter skatt. Om dessa stipendier för framtiden görs skattefria uppnås en bättre balans mellan sådana antällda som med bibehållna löneförmåner går på kurser och de som får denna möjlighet genom stipendier. Denna lagstiftning, som av skatteutskottet tidsbegränsades, innebär att fackföreningsrörelsen har kunnat lämna förtroendevalda skattefri ersättning för förlorad arbetsförtjänst i samband med kursdeltagande. För den enskilde blir nettoresultatet detsamma som om en normalbeskattad ersättning för förlorad arbetsförtjänst hade utgått. För den fackliga organisationen som utbetalar stipendiet uppkommer emellertid stora vinster. Man undgår nämligen att betala det belopp som rätteligen skulle gått till stat och kommun i skatt och slipper att erlägga lagstadgade arbetsgivaravgifter. Lagstiftningen, som strider mot grundläggande skatterättsliga principer, föranleds uppenbarligen av en strävan att stärka fackföreningarna ekonomiskt. Förslaget om att permanenta lagstiftningen bör avslås. infördes regler om existensminimum i skattelagstiftningen. De ger en möjlighet för inkomsttagare med stor försörjningsbörda eller i andra omständigheter som medför låg skatteförmåga att få såväl den preliminära som den slutliga skatten nedsatt. Dessa regler utnyttjas i mycket liten utsträckning. Enligt uppgifter från en granskning utförd av fattades för knappt 2 000 beslut om nedsättning av preliminär skatt enligt existensminimireglerna. Reglerna om existensminimum för preliminärskatt får inte tillämpas enbart av den anledningen att inkomsten är låg. Det krävs utöver detta att det är fråga om stor försörjningsbörda, nedsatt arbetsförmåga, långvarig oförvållad arbetslöshet eller annan därmed jämförlig omständighet. Även i dessa fall utestängs många skattebetalare från möjligheten att utnyttja existensminimireglerna. JO har framlagt en granskningsrapport om existensminimireglerna vid skatteavdrag. JO framhåller där att de kraftigaste reaktionerna mot regleringen av existensminimum har gällt två frågor: Existensminimum kan beviljas den som äger fastighet av enklaste beskaffenhet. RSV har 1980 preciserat gränsen för enkelheten till 10 standardpoäng vid allmänna fastighetstaxering. En lokal skattemyndighet har karakteriserat hus med max 10 poäng som knappt beboeliga ruckel. precisering medförde att flera hus som tidigare fått bifall nu fick avslag då deras hus låg någon eller några poäng över. Lagstiftningen talar om att när inkomsten understigit vad han kan anses hava behövt till underhåll för sig själv och för make och oförsörjda barn kan reglerna om existensminimum bli tillämpliga. Sedan RSV:s nya anvisningar kom 1980 har dock myndigheterna börjat kräva att hemmavarande make skall arbeta eller åtmininstone aktivt söka arbete och barnomsorgsplatser. Flera personer har reagerat mot att skattemyndigheterna vill bestämma hur vi skall sköta våra barn. Så långt JO. Från moderata samlingspartiets sida har vi under en följd av år reagerat mot tillämpningen av existensminimireglerna. Orimligheten framgår när inte ens en familj där modern på heltid vårdar sex barn, varav de två äldsta endast , beviljas existensminimum, därför att modern anses frivilligt avhålla sig från att arbeta. (Daghemsvård av de sex barnen skulle kosta ca . Vi har därför krävt att existensminimireglerna skyndsamt bör ändras så att det klart framgår att de också får tillämpas vid boende i eget hem av normal beskaffenhet, om en förälder själv vårdar familjens små barn, så att också nödvändiga barntillsynskostnader beaktas. Reglerna som nämnts är också så utformade att de inte får utnyttjas av inkomsttagare med låg inkomst och normal försörjningbörda, även om skatteförmågan är starkt nedsatt. Sådana inkomsttagare hänvisas i stället till möjligheten att begära socialbidrag. Existensminimireglerna är inte lämpliga som ett mera varaktigt stöd till personer med låg skatteförmåga. Så länge en inkomsttagare ligger under existensminimum kommer nämligen varje inkomstökningi sin helhet att gå till skatt eftersom nedsättningen av skatten minskar i samma utsträckning. 1986/87 Sk 133 Samma marginaleffekter uppstår emellertid i realiteten också för den som ligger under de kommunala socialbidragsnormerna och som kontinuerligt erhåller socialbidrag. Till detta kommer att det enligt vår mening inte är rimligt att ett stort antal hushåll skall vara hänvisade till socialbidrag för att kunna betala skatten. Så långt möjligt bör i stället hänsyn till den låga skatteförmågan i första hand tas genom nedsättning av skatteuttaget och inte genom behovsprövade bidrag. Även JO påpekar vid sin granskning att det finns minst två psykologiska fördelar med existensminimum: Skillnaden mellan en skriftlig ansökan en gång till lokala skattemyndigheten och månatliga besök hos (motsv. Den som får existensminimum klarar försörjningen med egen lön. JO begär därför i beslutet att statsmakterna ser över reglerna och antingen avskaffar dem eller, hellre, anpassar dem till dagens verklighet. Existensminimireglerna bör därför ses över så att skattesänkningar kan ersätta socialbidragen för fler inkomsttagare. Principen bör vara att den som betalar skatt inte skall behöva hänvisas till socialbidrag så länge det i stället blir möjligt att nedsätta skatten. En sådan översyn av existensminimireglerna bör ske skyndsamt. Vi har också framhållit att barnbidragen och flerbarnstilläggen inte inräknas i existensminiminormerna. Den standard som normerna medger påverkas därför av om dessa bidrag urholkas eller realt förbättras. Vi har därför krävt att normerna justeras så att också barnbidrag och flerbarnstillägg räknas som inkomst. Detta föreslås också i regeringens nu framlagda proposition. Däremot tillgodoses inte vårt förslag att en differentiering bör göras mellan små barn och äldre barn, något som däremot regelmässigt sker vid beräknande av socialbidrag. Avdrag för ökade levnadsomkostnader I propositionen föreslås vidare att de särskilda regler för avdrag för ökade levnadsomkostnader för arbete inom byggnads- och anläggningsbranschen som gäller vid taxeringar skall gälla t. o. m. Den som företar tjänsteresor utanför sin vanliga verksamhetsort har rätt till avdrag för kostnader för resan och för de ökade levnadsomkostnader som uppkommer under tjänsteresan. I anvisningar av sägs att avdrag för tjänsteresa i regel inte bör medges om den anställde fortlöpande haft sin arbetsplats på en och samma ort (den s. k. tvåårsregeln). De regler som föreslås förlängda innebär att anställda inom byggnadsoch anläggningsbranschen även efter tvåårsperioden skulle medges avdrag dels för faktiska kostnader för logi på arbetsorten, dels med visst scablonbelopp för övriga kostnader. Det är enligt vår mening orimligt att stifta särlagstiftning för olika kategorier av löntagare. Även andra grupper än byggnads- och anläggningsarbetare kan på grund av särskilda omständigheter i de enskilda fallen anses böra ha samma utvidgning av möjligheterna till avdrag för ökade levnadsomkostnader. Kravet på en likformighet mellan olika grupper i beskattningshänseende innebär därför att antingen propositionens förslag helt avslås eller att förslaget utvidgas att gälla även andra löntagargrupper med motsvarande omständighet. Vi föreslår därför att reglerna skall gälla utan begränsning till byggnads- och anläggningsbranschen. De ändringar av inkomstbeskattningen som föreslogs i proposition 1985/86:130 skulle komma att leda till höjd skatt med ibland . för vissa pensionärer. Riksdagsmajoriteten avvisade förslaget, som bl. innebar en snabbare avtrappning av det extra avdraget för pensionärer. Regeringen föreslår nu att de tidigare reglerna om extra avdrag lämnas oförändrade för . Det innebär att de skatteskärpningar som vårens förslag skulle medfört undviks. De sammantagna effekterna av nuvarande regler för beskattning av pensionärer är emellertid inte tillfredsställande - främst till följd av alltför höga marginaleffekter vid inkomstökningar. Förslaget i propositionen kan emellertid accepteras som ett provisorium. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Mot bakgrund av ovanstående hemställs 1. att beslutar att lagen om ändring i lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör skall tillämpas års taxering, 2. att beslutar avslå förslaget till ändring i kommunalskattelagen (1928:370), såvitt avser stipendier, 3. att beslutar att de särskilda reglerna i vad avser avdrag för ökade levnadsomkostnader för arbete inom byggnads- och anläggningsbranschen skall gälla utan begränsning till byggnads- och anläggningsbranschen, 4. att hos regeringen begär skyndsam översyn av existensminimireglerna i syfte att få till stånd sådana regeländringar som föreslås i motionen. () () () () () () land (m)