ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902259 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:259 m. fl. (s) Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m (prop. 1985/86:73) I proposition 1985/86:73 angående ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna m. m. föreslås att de nuvarande pensionsdelegationerna och försäkringsnämnderna ersätts med enhetliga förtroendemannaorgan kallade socialförsäkringsnämnder. Av texten i propositionen framgår att man avvisar tanken som en del remissinstanser anslutit sig till, att läkare alltid skall närvara vid socialförsäkringsnämndens sammanträde. Vi kan inte ansluta oss till denna ståndpunkt utan anser att ledamöterna i socialförsäkringsnämnden alltid skall ha tillgång till medicinsk sakkunskap. Vi delar naturligtvis den uppfattning som framförs i propositionen att den medicinska utredning som föreläggs socialförsäkringsnämnden bör vara fullödig genom kontakter med behandlande läkare och förfrågningar hos förtroendeläkare eller konsultläkare och efter att den försäkrade givits möjligheter att lämna synpunkter. Erfarenhetsmässigt vet vi dock att det vid behandlingen av hithörande ärenden varit av stor betydelse att vid sammanträdet ha tillgång till medicinsk sakkunskap. Att, som sägs i propositionen, överlåta till en föredragande tjänsteman att lämna upplysningar av allmänkaraktär i läkares ställe är, enligt vår uppfattning, högst otillfredsställande. Det bör därför slås fast att den sakkunskap som en läkare kan tillföra ledamöterna i nämnden i form av tolkning av medicinska fakta som föreligger i utredningsmaterialet är av stort värde för nämndens beslutsfattande och att en läkare därför alltid skall delta i nämndens sammanträde. Saknas vid nämndens sammanträde tillgång till medicinsk sakkunskap ökar riskerna för att ett ärende bordläggs eller att beslut fattas på otillräckligt underlag med omprövning och besvärsförfarande som resultat. Den försäkrade drabbas då av längre handläggningstid och ökat byråkratiskt krångel. Ett sådant förhållande bör så långt det är möjligt undvikas. Vi vill också understryka att det inte är problemfritt att överlåta till varje försäkringskassas styrelse eller socialförvaltningsnämnd att avgöra hur läkarmedverkan skall tillgodoses. En sådan ordning kan medföra ökad risk för olikartad behandling. Vägar öppnas då för att man av ett eller annat skäl helt avstår från den medicinska sakkunskap som nämnder i andra kassor har tillgång till. Detta är i sak inget gott förhållande. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar anta följande förslag till tillägg i AFL 18 kap. 22 § andra stycket: Läkare utsedd av den allmänna skall närvara vid socialförvaltningsnämnds sammanträde för att biträda med medicinsk sakkunskap. () ()
mot · G902261 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:261 m. fl. Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I proposition 1985/86:73 föreslås bl. a. att socialförsäkringsnämnden skall bestå av sju ledamöter. En ordförande, som förordnas av regeringen, tre ledamöter som utses av landstingen (i förekommande fall kommunfullmäktige) och tre ledamöter, som utses av efter förslag av arbetsmarknadens partsorganisationer. Föredraganden betonar i propositionen att socialförsäkringsnämnden bör ha en så bred och allsidig representation från det egna försäkringskasseområdet som möjligt. Vid valet av ledamöter med arbetsmarknadserfarenhet bör hänsyn tas till regionala förhållanden så att strukturen på arbetsmarknaden inom försäkringskasseområdet avspeglas genom dessa ledamöter. För att förbättra möjligheterna att göra en sådan avspegling har flera remissinstanser, däribland försäkringskassorna själva genom , , och m. fl., förordat att alla ledamöter utom ordföranden utses av landstingen (i förekommande fall kommunfullmäktige), således även de tre arbetsmarknadsrepresentanterna. Ett regionalt verksamt organ torde ha större förutsättningar än ett centralt ämbetsverk att bedöma och ta hänsyn till de specifika förhållanden som råder inom varje nämnds geografiska område och därmed också större möjligheter att på ett riktigt sätt återspegla arbetsmarknadens strukturella särdrag inom vart och ett av de minst 150 nämndområden som skapas genom förslaget. Landstingen utser samtliga ledamöter utom ordförande och vice ordförande (som utses av regeringen) i försäkringskassornas styrelser. Landstingen utser även samtliga ledamöter (utom ordföranden) i länsstyrelserna. De har därvid att ta hänsyn till att arbetsmarknadens parter får en väl avvägd representation. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till de allmänna decentraliseringssträvanden som under civilministerns ledning görs inom den offentliga verksamheten anser vi att alla ledamöter i socialförsäkringsnämnderna utom ordföranden skall utses av landstingen (i förekommande fall kommunfullmäktige). Valet av de tre arbetsmarknadsrepresentanterna bör härvid ske efter förslag av arbetsmarknadspartemas regionala organ. Med hänvisning till det anförda hemställs att antar följande förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring: Härigenom föreskrivs att 18 kap. 20 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall ha följande lydelse. En socialförsäkringsnämnd skall bestå av sju ledamöter. Av dessa utses en ledamot, som skall vara nämndens ordförande, av regeringen. Övriga ledamöter utses av landstingen, varav tre efter förslag av arbetsmarknadens parter. Om kassans verksamhetsområde utgörs av en kommun skall de övriga ledamöterna väljas av kommunfullmäktige i stället för av . Nämnden utser inom sig en vice ordförande. Bestämmelserna i 7 § fjärde stycket om val av ledamöter eller suppleanter i styrelse för allmän försäkringskassa skall tillämpas vid och kommunfullmäktiges val av ledamöter eller suppleanter i socialförsäkringsnämnd. () () () ()
mot · G902262 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:262 och () Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I proposition 1985/86:73 föreslås bl. a. att socialförsäkringsnämnderna, i motsats till nuvarande pensionsdelegationer, inte skall ha läkare som ledamöter enbart i deras egenskap av läkare. Vi stöder detta förslag och menar att den medicinska utredning som behövs i ett enskilt ärende bör vara väl dokumenterad redan i det beslutsunderlag som läggs på socialförsäkringsnämndens bord. Vi vill dock understryka den uppfattning, som framförts av utredningen om de förtroendevalda i kassorna och som ligger till grund för propositionen, att ledamöterna i nämnden kan behöva ha tillgång till medicinsk sakkunskap om de under sammanträdet vill ställa frågor angående diagnoser, prognoser m. m. Det torde vara omöjligt för tjänstemännen att redan i utredningsunderlaget förutse och tillföra de sakupplysningar som ledamöter i nämnden kan behöva för sitt ställningstagande. Att, så som föreslås i propositionen, bordlägga ärendet för att inhämta sakupplysningar från kassans förtroendeläkare skulle leda till onödig fördröjning av ärendets behandling till nackdel för den försäkrade. , , och har i remissomgången stött den utredningsreservation som förordat att läkare (utan beslutsrätt) medverkar vid nämndens sammanträden. Enligt vår mening bör det klarare slås fast att den sakkunskap som en läkare kan tillföra ledamöterna i nämnden i form av tolkning av medicinska fakta som föreligger i utredningsmaterialet är av stort värde för nämndens beslutsfattande och att det därför bör vara obligatoriskt att en läkare deltar i nämndens sammanträden eller i vart fall finns tillgänglig för frågor under nämndens sammanträden. Med hänvisning till det anförda hemställs att antar följande förslag till tillägg i regeringens förslag till lag om ändring i lagen om allmän försäkring 18 kap. 21 §: skall se till att socialförsäkringsnämnden har tillgång till medicinsk sakkunskap vid sina sammanträden.
mot · G902263 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:263 m. fl. (s) Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I propositionen föreslås att de nuvarande försäkringsnämnderna samt pensionsdelegationerna skall upphöra fr. o. m. . I stället skall inrättas socialförsäkringsnämnder som skall hantera försäkringskasseärenden inom ett begränsat geografiskt område. Förslaget är väl genomtänkt och kommer förmodligen att fungera mycket bra. Det enda område som det under en övergångstid kommer att innebära besvärligheter för är arbetsskadeärenden. Knappast någon socialförsäkringsförmån har fått så mycket kritik, berättigad kritik, som arbetsskadeförsäkringen. Orsaken är de alltför långa handläggningstiderna. Svårigheterna att kunna handlägga ärendena snabbt beror på den stora tillströmningen av arbetsskadeärenden. För ökade arbetsskadeärendena . Obalansen blev därigenom större och en sådan ökning måste innebära nya krav på handläggning. Från sida har man i gjort extra insatser och därigenom fått stopp på ökningen av obalansen och handläggningstiderna. Flera andra försäkringskassor har samma problem som läns kassa. Arbetsskadeärenden kräver en speciell kunskap hos handläggare. Denna kunskap finns nu endast på centralkontoret. Om man , som föreslås i propositionen, redan från nästa årsskifte skall decentralisera denna handläggning, så kommer detta att störa det fina arbete som pågår i vår försäkringskassa med att nedbringa handläggningstiderna. Under 2.2 i propositionen påpekas att det kan finnas skäl att ha vissa specialiserade nämnder för att klara av stora ärendebalanser. Ett bra sätt att klara av det arbete som pågår och att inte rubba uppbyggnaden av en ny organisation anser vi vore att under en övergångstid , alltså t. o. m. kommande mandatperiods slut, inrätta en eller flera socialförsäkringsnämnder utöver den ordinarie nämnduppsättningen och att dessa specialnämnder fick dels klara av obalansen inom arbetsskadeområdet, dels svara för utbildningen av lokalkontorens personal, som senare skall handlägga dessa ärenden liksom de förtroendevalda i nämnderna. Med hänvisning till vad som framförts i motionen hemställs att som sin mening ger regeringen till känna de angivna skälen för att under en övergångstid inrätta specialnämnder för arbetsskadeärenden. () () () ()
mot · G902264 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:264 m. fl. (c) Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I proposition 1985/86:73 föreslås bl. a. att läkare inte skall ingå som ledamot i socialförsäkringsnämnd endast i sin egenskap av läkare, vilket gäller i nuvarande pensionsdelegationer. a. med motiveringen att den medicinska utredning som behövs i ett enskilt ärende bör vara väl dokumenterad redan i det beslutsunderlag som läggs på socialförsäkringsnämndens bord. Vi delar denna uppfattning men vill understryka vad som framförts i den utredning om de förtroendevalda i kassorna, som ligger till grund för propositionen, att ledamöterna i nämnden kan behöva ha tillgång till medicinsk sakkunskap under pågående sammanträde. Detta för att inte ärenden skall behöva bordläggas i onödan, därför att man inte vid sammanträdena kan få svar på medicinska frågor som aktualiseras under sammanträdets gång. Det är nämligen knappast möjligt för en tjänsteman, som skall presentera utredningsunderlaget, att förutse och känna svaret på alla de frågor, främst medicinska, som ledamöterna i nämnden kan vilja ha svar på för att kunna ta ställning i de olika ärendena. Att då bordlägga ärendet till ett senare sammanträde, som det föreslås i propositionen, för att inhämta sakupplysningar från kassans förtroendeläkare skulle leda till en onödig fördröjning av ärendets behandling. Vi vill också erinra om att flera remissinstanser i sina remissvar på utredningen stött den reservation som förordar att läkare (utan beslutsrätt) medverkar vid nämndens sammanträden. Vi anser att den sakkunskap som en läkare kan tillföra ledamöterna i nämnden när det gäller tolkningen av de medicinska fakta som föreligger i utredningsmaterialet är av stort värde när nämnden skall fatta beslut och att en läkare på något sätt bör finnas tillgänglig för att kunna svara på uppkommande frågor under nämndens sammanträde. Detta behöver då inte betyda att en läkare behöver sitta med vid sammanträdet. Vi anser därför att lagen om allmän försäkring 18 kap. 22 § andra stycket bör kompletteras med meningen: Det åvilar att socialförsäkringsnämnden vid sina sammanträden har tillgång till medicinsk sakkunskap. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att beslutar att lagen om allmän försäkring 18 kap. 22 § andra stycket skall kompletteras med den av oss föreslagna lydelsen. () () () () () () ()
mot · G902265 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:265 () Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) Skälet till den i proposition 1985/86:73 föreslagna förändringen av förtroendemannaorganisationen i försäkringskassorna sägs vara behovet av ett vidgat förtroendemannainflytande. Enligt min uppfattning leder den föreslagna förändringen till ett minskat inflytande för förtroendemännen. Dels genom att antalet förtroendemän drastiskt minskar då pensionsdelegationer och försäkringsnämnder skall ersättas med socialförsäkringsnämnder, sammanlagt 150, dels genom att på grund av ärendenas art beroendet av tjänstemännen ökar. Av flera skäl anser jag därför att en förstärkning av redan befintliga organs ställning är att föredra framför en förändring enligt propositionens förslag. Förslaget leder enligt min uppfattning till 1. ett minskat förtroendemannainflytande 2. betydande och tidsödande utbildningskostnader 3. ökad byråkrati och ökade kostnader 4. bristande representativ balans i nämndernas sammansättning genom att läkarna ej ingår som förtroendemän, arbetsmarknadsrepresentantema blir fler och politikerna färre. Med stöd av vad i motionen anförts hemställs att avslår proposition 1985/86:73.
mot · G902266 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:266 m. fl. (s) Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I proposition 1985/86:73 föreslås bl. a. att ca 150 socialförsäkringsnämnder skall inrättas. Antalet nämnder har beräknats utifrån den totala ärendemängd som beräknats av utredningen om förtroendevalda i försäkringskassorna (exkl. den kraftiga ökning av arbetsskadeärenden som skett sedan dessa beräkningar gjordes). Antalet nämnder bygger vidare påförutsättningen att nämnderna bör behandla högst 40-45 ärenden per sammanträde och att det i genomsnitt bör vara 23 sammanträden och nämnd. Föredraganden anser för sin del att vissa lokala anpassningar dock kan behöva göras som påverkar detta antal. Vi anser det vara av stor vikt att en socialförsäkringsnämnds område inte blir så stort att propositionens syfte att öka närheten mellan medborgarna och de förtroendevalda beslutsfattarna går förlorat. Skulle fördelningen av nämnder till de 26 försäkringskassorna baseras enbart på de enskilda kassornas ärendemängd är det stor risk att detta sker i glesbygdslänen. Då förslaget även torde komma att påverka organisation (t. ex. genom att resurser av rationalitetsskäl och ekonomiska skäl omlokaliseras till de kontor där nämnden placerats) finns också en risk för att försäkringskassornas service till dem som bor i glesbygden ytterligare utarmas. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att regionalpolitiska hänsyn bör utgöra en tungt vägande faktor vid fördelningen av antalet nämnder till försäkringskassorna. () ()
mot · G902267 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:267 Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I propositionens lagtextavsnitt föreslås en lydelse av lagen om allmän försäkring 18 kap. 21 §, som innebär att föredragande i socialförsäkringsnämnd skall ha rätt att till protokollet anteckna från beslut avvikande mening. Ordalydelsen är direkt överförd från nuvarande lagtext, och avser där föredragande i pensionsdelegation. Bestämmelsen hade fram till en viss praktisk betydelse. Fram till detta datum begärde ombudsenhet in samtliga delegationsbeslut, där föredraganden avgivit avvikande mening. Syftet var att ombudsenheten därigenom skulle kunna ta ställning till eventuella egna besvär av dessa delegationsbeslut. Sedan ombudsenheten nu upphört med att infordra dylika beslut saknar bestämmelsen numera praktisk betydelse i försäkringskassornas verksamhet. Avvikande mening förekommer endast i av alla delegationsbeslut. Rent principiellt är det ytterst betänkligt att en tjänsteman, som endast närvarar i nämnden som föredragande och som sålunda inte deltar i det beslut som de förtroendevalda i nämnden fattar, skall ha rätt att anföra avvikande mening. Bestämmelser av liknande karaktär har av detta skäl utmönstrats i annan lagstiftning. I kommuner och landsting avskaffades de i samband med att en ny kommunallag antogs 1977. har i sitt betänkande Ny förvaltningslag (SOU 1983:73) föreslagit att kvarvarande bestämmelser i övrig (dvs. statlig) förvaltning också skall utmönstras. Enligt utredningen bör det slås fast i förvaltningslagen, att någon reservationsrätt inte tillkommer föredragande eller andra som deltar i ett ärendes handläggning men inte i dess avgörande. Utredningen har föreslagit att en föreskrift om detta tas in i lagens 23 §. Mot bakgrund av ovanstående anser vi att bestämmelsen i lagen om allmän försäkring 18 kap. 21 § om föredragandes rätt att anteckna avvikande mening skall utmönstras i samband med övergången från pensionsdelegationer till socialförsäkringsnämnder. Med stöd av det ovan anförda hemställer vi att beslutar att meningen Har föredraganden från beslutet avvikande mening skall denna antecknas till protokollet utgår ur lagen om allmän försäkring 18 kap. 21 §. () ()
mot · G902268 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:268 () Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I propositionen föreslås en ny organisation för de förtroendevaldas medverkan vid en försäkringskassas beslut om socialförsäkringsförmåner. Stor enighet råder om att förtroendemannainflytandet fyller en viktig funktion i kassornas verksamhet, liksom om angelägenheten att ytterligare stärka detta inflytande. Det kan ifrågasättas om inte rubriken i försäkringskassorna innebär en form av felaktig varubeteckning. Om godkänner det lagda förslaget innebär detta att antalet förtroendevalda inom försäkringskassorna minskas i avsevärd grad. Som exempel på detta kan tjäna läns allmänna försäkringskassa. Där finns 18 försäkringsnämnder och 4 pensionsdelegationer. Enligt förslaget skall dessa ersättas av 7 socialförsäkringsnämnder vilket innebär att antalet förtroendevalda minskas med ca 60 §. Därmed minskar också kraftigt möjligheterna till insyn i verksamheten liksom möjligheterna att tillföra kassan kännedom om lokala förhållanden. Ledamöterna i socialförsäkringsnämndema måste vara insatta i ett brett och djupt område med många och vitt skilda ärendeslag. Detta medför en orimlig situation för de förtroendevalda både när det gäller kravet på breda kunskaper och som behöver avsättas för uppdraget. Genom att endast 7 nämnder inrättas i länet kommer i de flesta fall flera kommuner och lokalkontor att betjänas av en nämnd. Därmed kompliceras föredragandesituationen. Många tjänstemän kommer att behöva delta i varje sammanträde, vilket medför ökade kostnader. Förhoppningen om att kostnaden för den nya organisationen skall rymmas inom det nuvarande anslaget till administrationskostnader torde därför inte komma att uppfyllas. Vidare innebär förslaget att läkarrepresentation i socialförsäkringsnämnderna inte blir obligatorisk. Erfarenheterna från de nuvarande pensionsdelegationema, där två läkare ingår som ledamöter, talar för att det även i fortsättningen skall finnas läkare med vid sammanträdena. Sammanfattningsvis anser jag att nackdelarna överväger fördelarna med det lagda förslaget framför allt genom att förtroendevaldas antal minskar, att administrationskostnaderna ökar och att läkares medverkan vid beslut som har stor betydelse för de försäkrade försvinner. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår proposition 1985/86:73 i sin helhet.
mot · G902270 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:270 m. fl. (fp) Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m. 1985/86:73) I propositionen föreslås att de nuvarande pensionsdelegationerna och försäkringsnämnderna ersätts med ett förtroendemannaorgan som kallas socialförsäkringsnämnder. Förslaget innebär också förändringar av vilka ärenden som skall beslutas i ett förtroendemannaorgan. Nämnden skall inte kunna ompröva sitt beslut. Nämnden föreslås ha sju ledamöter varav ordföranden utses av regeringen, tre ledamöter av landstingen och tre av efter förslag av arbetsmarknadens parter. Vi anser att det finns starka skäl som talar för att alla ledamöter, utom ordföranden, skall utses av landstingen. Förtroendemännen skall utgöra allmänhetens insyn i verksamheten och vara den kanal till beslutsfattare, regering och riksdag, som kan ändra orimliga regler. Det är sålunda viktigt att förtroendemännens särskilda kunskaper och kompetens används till en granskning av det enskilda ärendet utifrån delvis andra referensramar än de tjänstemännen besitter. Genom att landstingen utser de sex ledamöterna tillgodoses de specifika förhållanden som råder inom varje nämnds geografiska område och därmed också större möjligheter att på ett riktigt sätt återspegla arbetsmarknadens strukturella särdrag inom varje nämndområde. Med det ökade antal ärendetyper som de nya socialförsäkringsnämnderna kommer att besluta om krävs en betydande utbildning. Det är angeläget att kravet på likformighet och enhetlighet tillgodoses oavsett var i landet man bor. Därför förordar vi att stora utbildningsinsatser görs för ledamöterna i de nya socialförsäkringsnämnderna. Vi tillstyrker att läkare inte skall ingå som ledamot av nämnden. Det är dock viktigt att nämnden under sammanträdena har tillgång till konsulter bestående av läkare med olika specialiteter då ärenden med medicinsk bedömning föredras. Med stöd av det ovan anförda hemställs 1. att beslutar att lagen om allmän försäkring 18 kap. 20 § första och andra styckena skall ha följande lydelse: En socialförsäkringsnämnd skall bestå av sju ledamöter, av dessa utses en ledamot, som skall vara nämndens ordförande, av regeringen. Övriga ledamöter utses av landstingen. Om kassans verksamhetsområde utgörs av en kommun skall de övriga ledamöterna väljas av kommunfullmäktige i stället för av . Nämnden utser inom sig en vice ordförande. 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om läkares medverkan vid sammanträden med socialförsäkringsnämnden. () ()