mot · G902K204 · 1986-01-16 00:00:00 — m. fl. (fp) Korporativismen i Liberalismens grundidé är varje individs rätt till frihet och likabehandling. Häri har liberaler funnit ett försvar för ett samhällssystem byggt på principen om allmän och lika rösträtt. Endast demokratin innebär lika inflytande för alla - oavsett grupptillhörighet, kön, yrke eller stånd-vid valet av politiska organ. är liberaler medvetna om att skilda former av intresseorganisationer och folkrörelser utgör omistliga inslag i samhällsbilden. Dessa ger medborgarna möjligheter att göra sina röster hörda även utanför valdagen. Demokratin vitaliseras: missförhållanden uppdagas och förslag väcks som arbete i fria organisationer tränar medlemmarna att delta i demokratiskt beslutsfattande. Det är inte svårt att finna exempel på den positiva roll organisationerna spelat vid tillkomsten av mycket av det vi finner värdefullt i . De stora folkrörelserna var betydelsefulla krafter bakom demokratiseringen, välfärdspolitiken och folkbildningen. De fackliga organisationerna blev viktiga hävstänger i den ekonomiska och sociala utvecklingen. Jordbrukskooperationen fick en betydelsefull roll då en ny jordbrukspolitik utformades . De frivilliga försvarsorganisationerna ger det svenska försvaret en unik resurs. Eftersatta grupper som t. ex. handikappade och invandrare kan göra sina röster hörda genom olika organisationer. har miljörörelsen och fredsrörelsen kommit att spela en värdefull roll för opinionsbildningen och samhällsutvecklingen. Mot denna bakgrund värnar organisationernas självständighet och arbetsmöjligheter. De har en viktig roll att fylla som garanter för mångfald och vitalitet i den demokratiska processen. Det finns sålunda ingen motsättning mellan status av idéparti - obundet av någon speciell samhällsklass - och en insikt om betydelsen av ett fritt organisationsväsende. Men om organisationer och rörelser skall kunna fylla denna positiva roll måste deras inflytande balanseras av folkrepresentationen och de politiska partierna. De politiska partiernas uppgift är att se till allmänintresset medan intresseorganisationernas är att driva sina medlemmars särintressen. Och idéer om det allmännas bästa - där skilda särintressen sammanvägs - måste alltid vara de överordnade. I annat fall riskerar vi att närma oss det korporativa samhället: den allmänna och lika rösträtten trängs tillbaka som yttersta grund för samhällsstyret till förmån för uppgörelser och förhandling 1 1985/86.3 sami. ar mellan olika organiserade intressen. Individerna behandlas inte längre lika Mot. oavsett vilken samhällsgrupp de tillhör. Stora och välorganiserade grupper K204 dominerar över de mindre och svagare. Frågan om vilken grupp man representerar blir viktigare än vilka argument man har att komma med när en fråga skall avgöras. Naturligtvis är inte på väg att bli en korporativ stat i betydelsen att parlamentarismen ersätts med representation efter yrkesgrupper. Ingen betydelsefull organisation vill detta i princip. Men den inom socialdemokratin framarbetade visar vilken långtgående samordning av organisationer och stat man där är beredd till. Rapporten talar bl. a. om behovet av att de facto ta ytterligare ett steg mot en förhandlingsekonomi, som skulle innebära att i princip alla former av inkomster dras in i en förhandlingsprocess, där man ger parterna ett ökat inflytande över den ekonomiska politiken. Men även om vision ännu inte förverkligats finns tecken på att balansen mellan sär- och allmänintressen rubbats. Det är inte svårt att se hur många organisationer under senare årtionden kraftigt förstärkt sitt inflytande. De har utvecklats till att bli effektiva kravmaskiner, svåra att stå emot när de mobiliserar full kraft. Obalansen mellan partier och organisationer kan illustreras på flera sätt. En illustration är att jämföra de resurser som de politiska partierna har i förhållande till intresseorganisationerna. På alla partikanslier fanns 1985 24 handläggare. Enbart TCO:s samhällspolitiska avdelning hade 25 anställda. LO:s socialpolitiska enhet och SAF:s utbildningspolitiska enhet hade vardera ca 10 anställda. Vid sidan om förstärkta resurser har organisationerna kommit i besittning av allt flera centrala positioner. Genom politiska beslut har organisationerna givits representation i hundratals olika myndigheter och utredningar. LO, TCO och /SR är sålunda representerade i allt från kommerskollegium, över till . deltar man i ett stort antal remissomgångar. Exempel på förslag som har remitterats till fackliga organisationer har gällt bl. a. älgjakten, aborter, våld i videogram, kvinnlig omskärelse, prostitution och spelhallar. Dessa styrkerelationer sätter naturligtvis sina spår i debatten. De påverkar vilka frågor som kommer upp och hur de formuleras. Massmedia, som skulle kunna vara en balans mot olika särintressen, förstärker i många fall dessa intressens inflytande. Organisationernas överlägsna informationsresurser och förmåga att mobilisera sina medlemmar gör att deras genomslag i massmedia ofta blir stort. Den rubbade maktbalansen mellan allmänintresse och särintressen får till effekt att partierna får allt svårare att värna om svaga och utsatta gruppers rätt. Med den ojämlikhet som finns i det korporativa systemet - inflytande i enlighet med organisationsgrad - visar det sig att de svagaste och mest utsatta grupperna får svårt att göra sin röst hörd. Det är inte i det glömda som de starka rörelserna har sin hemvist. Det är hos de stora och Men det är inte bara när det gäller den liberala demokrati- och jämlikhets- K204 synen som tendenserna till korporativism får ogynnsamma effekter. Även när det gäller marknadsekonomin kan sådana effekter noteras. Grunden för marknadens effektivitet är konsumenternas fria val mellan olika varor och tjänster och producenternas strävan att tillfredsställa dessa. Inget företag kan i längden överleva om det inte förmår sälja produkter som konsumenterna efterfrågar till ett pris som de accepterar. Även om verklighetens ekonomier inte överensstämmer med de teoretiska modellernas abstrakta värld, så kan vi konstatera att inget annat system kunnat visa upp så goda resultat då det gäller välfärd, valfrihet och effektivitet som marknadsekonomin. Denna suveräna ställning för konsumenterna håller nu på att försvagas av den förhandlingsekonomi som gör sitt intrång på allt fler marknader. I samband med att marknaderna blir mer reglerade blir besluten mer åtkomliga för organiserade intressen och stora företag. Vad som tidigare fungerade som ett växelspel mellan konsumenter och producenter förvandlas till en ren kraftmätning mellan olika intressegrupper. Ofta får konsumentintresset ge vika för producentintresset. På varje enskild marknad är ägare och anställda förvisso färre än konsumenterna. Men de är i mycket högre grad direkt berörda. Därför har de ofta lättare att bilda starka sammanslutningar: konsumenternas bredare, men i varje enskild fråga ljummare, engagemang ger dem en svagare position vad gäller förmågan att organisera sig. Ett exempel på detta är jordbrukspolitiken. Bönderna är mer beroende än konsumenterna. Därför är de bättre organiserade. Dessutom besitter de en rad special- och detaljkunskaper. Vi ser också effekterna: bondekooperationens makt är mycket stor. Den internationella konkurrensen har eliminerats genom politiska beslut. Livsmedelsindustrin har centraliserats. Flera uppmärksammade fall finns där privata konkurrenter motarbetas på tvivelaktigt sätt (t. ex. mejeri, Pågens vegetabiliska grädde och ost). Det sammantagna resultatet av att producentintressen på detta sätt dominerar var sin marknad kan mycket väl bli en försämring för alla. De som är producenter på en marknad är ju själva konsumenter på andra. Samma fenomen - att var och en kämpar för sitt eget bästa på andras bekostnad och att detta leder till att alla kan få det sämre - ser vi på frihandelns område. reses allt fler krav på protektionistiska åtgärder. I slår socialdemokraterna vakt om protektionismen på tekoområdet. Ytligt sett skulle protektionistiska åtgärder leda till minskat hot mot sysselsättningen. Detta är dock en felsyn. Protektionism i stor skala skulle leda till sådana motåtgärder från omvärlden, att det enda resultatet skulle bli lägre reallöner utan att arbetstillfällena blir flera. Motsvarande logik kan återfinnas inom den offentliga sektorn. Det är lättare att organisera dem som förlorar på en besparing än dem som (marginellt) vinner på varje enskild besparing. Den sammantagna effekten blir att besparingar blir svåra att genomföra. Den obalans som kan konstateras mellan några få starka särintressen och dem som skall stå för allmänintresset i den politiska beslutsprocessen leder 3 sålunda till såväl bristande politisk jämlikhet som bristande effektivitet, vad Mot. gäller statens förmåga att tillfredsställa medborgarnas intressen i deras K204 egenskap av konsumenter eller skattebetalare. Till detta vill vi lägga en tredje punkt, där tendenserna till korporativism leder till ur liberal synvinkel Centralt för liberalismen är idén om att individerna skall åtnjuta ett stort mått av integritet, att de skall tillförsäkras sådana rättigheter att de på viktiga områden ges möjlighet att självständigt fatta beslut om sina egna villkor, oberoende av kollektiva ställningstaganden. Trots att intresseorganisationerna själva ytterst vilar på en sådan rättighet, organisationsfriheten, kan de sålunda i sin egenskap av starka kollektiv hota individens oberoende och integritet. Ett uppenbart fall är den kollektivanslutning till SAP som förekommer inom LO. Två tredjedelar av SAP:s medlemmar är på detta sätt kollektivanslutna. Med tanke på att en stor del av LO:s medlemmar röstar icke-socialistiskt är det troligt att mer än en kvarts miljon av socialdemokraternas medlemmar sympatiserar med ett annat parti än det de själva tillhör! Ett mindre välkänt exempel på hur fackligt agerande kan kollidera med individuell frihet är att LO vägrar bevilja en medlem utträde om det inte finns särskilda skäl. Trots att högsta domstolen 1982 underkände denna procedur för utträde har LO inte ändrat uppfattning i sakfrågan. överväger LO huruvida stadgarna skall anpassas till HD:s beslut. brukar det hävdas att ovanstående typ av kritik syftar till att göra intrång på organisationsfriheten. Denna åsikt bygger dock på en felsyn rörande vad denna frihet innebär. Organisationsfriheten är en rättighet för individer att sluta sig samman och arbeta för gemensamma mål och intressen. Men ur detta följer inte att organisationerna skall ha frihet att bortse från individers och minoriteters rättigheter i sitt handlande. Även intressegrupper måste anpassa sitt handlande till de grundläggande regler som den politiska friheten uppställer, vari organisationsfriheten ingår. Organisationsfriheten får inte tas till intäkt för brott mot demokratiska grundrättigheter såsom rätten att självständigt avgöra om man vill ansluta sig till ett politiskt parti. För är det en viktig fråga att ge idealiteten ökat utrymme i samhället. Den enskilde skall ges möjlighet att i högre grad ta personligt ansvar för sig själv och sina medmänniskor. Även här kan vi emellertid se hur de starka organisationerna kan hindra individens möjligheter till självständig handling. Det får inte vara ett legitimt gruppintresse att lägga hämsko på människors idealitet och frivilliga insatser! Det mostånd som exempelvis föräldraaktivitet på dagis, Rödakors-värdinnor i vården och elevmedverkan i skolbespisningen rönt visar hur gruppintressen kan kollidera med personlig frihet. Exemplen på hur sådant som normalt borde vara en fråga för individen personligen blir föremål för kollektiva beslut stannar inte vid ovanstående. Andra fall är de kollektiva hemförsäkringar hos som trots kritik från NO, KO och försäkringsinspektionen finns kvar inom den fackliga rörelsen samt och ovilja att acceptera boendes frihet att själva göra en del inredningsarbeten. 3 Åtgärder Mot. Balansen mellan särintresse och allmänintresse måste sålunda återställas för att värna den politiska jämlikheten, den samhälleliga effektiviteten och den individuella integriteten. Vi anser inte att så skall ske genom att organisationernas frihet och självständighet reduceras, utan genom att de politiska förtroendevalda får förstärkta möjligheter att ta sitt ansvar att se till allmänintresset. Vi vill inte försvåra för organisationerna att agera i sina medlemmars intressen. Som framhållits är starka och livaktiga organisationer, vilka hämtar sin kraft från sina medlemmar och kämpar för deras intressen, en förutsättning för mångfald och balans. grundinställning och krav rörande organisationernas ställning och roll kan sammanfattas i följande principer: Intresseorganisationerna skall slåss för sina medlemmars intressen Det är deras uppgift i egenskap av särintressen. Ingen utomstående skall lägga fast vilka frågor en organisation skall driva, vad den skall anse eller vilka som skall representera organisationen. Deras politik skall utgå från medlemmarna. En sammantvinning av makt mellan de stora organisationerna och det allmänna leder till att detta medlemsinflytande försvagas. I takt med att organisationerna smälter in i statsapparaten riskerar ledarnas representativitet för sina medlemmar att minska. Det blir oklart om organisationsrepresentanterna alls fungerar som representanter för sina medlemmars intressen. Ytterst kan detta leda till att organisationerna i sin egenskap av fria och representativa rörelser försvagas: medlemmarna känner misstroende mot sina valda ledare. På så sätt är korporativismen inte bara ett hot mot den parlamentariska demokratins funktionsduglighet: även organisationerna har ett intresse av att stå självständiga från staten. Men ur denna särintressenas frihet följer inte att man från och politikernas sida i alla frågor i samma grad skall låta sig påverkas av skilda rörelser. Politikernas uppgift är att väga samman och balansera särintressenas krav. Och de politiskt förtroendevalda måste vara beredda att självständigt bedöma vilken roll olika särintressen skall få spela i skilda frågor. Det är inte arbetsmarknadsorganisationernas fel att obalansen mellan säroch allmänintressernas representanter uppstått. Det är politikerna som accepterat att MBL-förhandlingar skall kunna föras om t. ex. utredningsdirektiv, propositioner och biskopsutnämningar. Det är politikerna som utsett partsrepresentanter till allehanda verk och utredningar. Det är politikerna som inte i tillräcklig grad utrustat partier och riksdag med tillräckliga resurser för utredningsverksamhet och administration. Organisationsfriheten är till för individen Sorn ovan påpekats är organisationsfriheten en rätt för individer att sluta sig samman - inte en rätt för organisationer att agera utan hänsyn till allmänna principer om integritet och individuella fri- och rättigheter. Därför är det Mot. viktigt med en lagstiftning som skyddar medborgarna mot kollektivanslut- K204 ning till politiskt parti och som ger dem rätt till utträde och opartisk prövning vid tvister med organisationen. Det är också motiverat med ett förbud mot obligatoriska kollektiva sakförsäkringar. kräver också regler, vilka befriar hyresgästerna från skyldighet att via hyran betala bl. Intressegrupperna skall inte få hindra ideella insatser, föräldramedverkan, elevmedverkan osv. i offentlig vård, omsorg och utbildning. Organisationsfrihet innebär också en rätt att förena sig utanför rådande kollektiv. kan vi notera ett ökat intresse för att tillsammans arbeta för gemensamma intressen i form av t. ex. föräldrakooperativ barnomsorg och bildandet av nya bostadsrättsföreningar. För är det en följd av organisationsfriheten att sådana initiativ bör uppmuntras - inte motarbetas. Folkrörelserna är folkets rörelser Om organisationerna skall kunna bidra till ökad pluralism och balans krävs att de står så självständiga som möjligt från dem de är satta att påverka, dvs. Organisationerna måste med andra ord hämta sin styrka från sina medlemmar. Detta hindrar självfallet inte att staten bör kunna ge stöd till organisationer, vilka verkar för ideella eller allmännyttiga ändamål, eller organisationer som företräder grupper, vilka tillhör de sämst ställda i samhället. Men kan inte finna några argument för varför staten skall ge stora ekonomiska bidrag till de starka kravmaskiner, vilka försvårar allmänintressets möjligheter att hävda sig. I det senare fallet blir inte resultatet av stödet ökad politisk jämlikhet eller ökad mångfald tvärtom. vill därför ge avdragsrätt för gåvor till internationellt biståndsarbete, men inte för medlemsavgifter till facket. Avdragsrätten för medlemsavgifter innebär att miljardbelopp överförs till de redan starka och dominerande särintressena. Avdragsrätten för medlemsavgifter är endast en metod för att överföra resurser från det allmänna till särintressen. kan vi iaktta en flora av stödeller bidragsformer till olika organisationer. vill att dessa ekonomiska relationer kartläggs. Vi vill få klarhet i vilken grad olika organisationer är beroende av stöd från stat och/eller kommuner och hur stödet är fördelat mellan olika organisationer allmänt och i olika kommuner. Inom ekonomin är det naturligt att konsumentintresset har företräde framför producentintresset Vi har i det ovanstående visat hur starka producentintressen kan leda till att de gemensamma intressen vi alla har i egenskap av konsumenter trängs tillbaka. Vi exemplifierade där med jordbrukssektorn. Men exemplen kunde lika väl ha hämtats från taxi, flyget, telemarknaden eller guldhandeln. I samtliga fall har företagarna intresse av att hålla fast vid regleringar, vilka är till konsumenternas nackdel. Detta innebär självfallet inte att samtliga producentkrav är oberättigade. Företagare och anställda har t. ex. behov av rimlig tid och hjälp för att klara en omställning. Men det måste ändå vara Mot. konsumentintresset som är vägledande för politiken. Denna principsyn innebär bl. a. att entreprenadförfarande och andra privata inslag inom det traditionella offentliga området inte får hindras av fackligt revirtänkande. Politikerna måste också i ökad grad vara beredda att slå vakt om konsumentintresset, när detta hotas av producentkrav inom den privata sektorn. Sålunda har t. ex. krävt att nästa jordbruksutredning bör utreda möjligheterna att minska jordbruksregleringen. Producentintressenas tendens att sätta en väl fungerande marknadsekonomi ur spel och därmed hota konsumentintresset, märks kanske extra tydligt när man ser till framför allt LO:s maktanspråk över ekonomin i samband med organisationens kamp för löntagarfonder. Redan från början var syftet klart: att facket skulle ta över företagen. Även med dagens konstruktioner vad gäller fonder står det klart, att om fonderna får fortsätta verka och byggas ut så hotas marknadsekonomin. Därför måste löntagarfonderna avskaffas. De politiska organen är överordnade organiserade särintressen Offentligt anställda skall självklart som alla andra ha rätt till inflytande över arbetsmiljöfrågor o. d. Men detta får inte innebära att de ges dubbel rösträtt: i frågor av principiell karaktär måste de stå tillbaka för de politiska besluten. Gränserna måste härvidlag markeras tydligare: det måste klargöras att politiska ställningstaganden i propositioner, utredningsdirektiv eller utnämningar inte är förhandlingsbara. Det är också rimligt att antalet intresseföreträdare i verksstyrelser, statliga utredningar och liknande organ begränsas. Förvisso finns områden där intresseorganisationerna har legitima skäl att vara representerade. Men det är ändå lätt att peka på fall, där det är svårt att se hur sådan representation kan vara motiverad. Sålunda kan arbetsmarknadsorganisationernas platser i t. ex. eller sprängämnesinspektionen ifrågasättas. Även när det gäller remissförfarandet bör sådana här gränsdragningar göras. Från regering och riksdag bör det göras klart, att de stora organisationerna inte alltid kan behandlas som tunga. Självklart är det organisationernas sak att själva avgöra vilka frågor de vill driva. Men det är också politikernas rätt och skyldighet att avgöra i vilken grad man vill ta intryck av skilda särintressen. I samband med den kommunala demokratiutredningen har det uttryckts farhågor om att de politiska partierna håller på att försvagas i inflytande. De skulle inte spela samma centrala roll i den representativa demokratin och debatten som . Denna utveckling måste motverkas. Partierna måste i ökad grad skapa kontaktytor med medborgarna, utveckla nya idéer och föra ut dem i debatten. Delvis är en sådan förnyelse av partiarbetet en fråga om vilket intresse partierna själva besitter för att förändra sin verksamhet - det handlar om egen motivation. Men det är också viktigt att partierna ges resurser att fungera effektivt. Och här är den ovan påtalade resursobalansen mellan sär- och allmänintresse ett kännbart problem. Det krävs att man genomför en rad förändringar i syfte att minska de Mot. korporativa tendenserna i vårt samhälle. Exempel på åtgärder som återfinns i K204 andra motioner från är följande: o medlemmar skall ha rätt att utträda ur en organisation o förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti skall införas o antalet intresseföreträdare i verksstyrelser, statliga utredningar och liknande organ skall begränsas o förbud mot obligatoriska kollektiva sakförsäkringar skall införas o hyresgäster skall ges rätt att själva avgöra om de skall betala ersättningar för bl. a. hyresgäströrelsens fritidsverksamhet o löntagarfonderna skall avskaffas o organisationernas ekonomiska stöd av skattemedel bör kartläggas o intresseledamöter i domstolarna skall avskaffas o facklig närvarorätt i de kommunala nämnderna skall avskaffas o MBL i skall avskaffas o riksdag och partier bör ges ökade resurser att företräda allmänintresset o avdragsrätten för fackföreningsavgifter skall avskaffas o avdragsrätt bör införas för gåvor till ideella organisationer för internationellt biståndsarbete o en ny jordbruksutredning bör tillsättas med syfte att bl. a. utreda möjligheterna till omfattande avreglering Den av regeringen tillsatta maktutredningen har fått mycket ambitiösa men allmänna direktiv. Vi vill säkerställa att de korporativa tendenserna i det svenska samhället får en ordentlig belysning. Därför bör hos regeringen begära att maktutredningen skall belysa obalanserna mellan sär- och allmänintressena. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär att maktutredningen skall belysa korporativa tendenser i det svenska samhället och obalansen mellan sär- och allmänintressen. () () () () () ()