mot · G902t332 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:T332 m. fl. (c) Sjöfarten I årets budgetproposition, bilaga 8, föreslår regeringen att isbrytningens kapacitetskostnader förs över till sjöfartens betalningsansvar. Den ekonomiska konsekvensen av detta, räknat på befintlig kapacitet, blir enligt kommunikationsministern en merkostnad för sjöfarten på ca 30 milj. kr. Vi delar inte regeringens syn på denna fråga. Den statliga isbrytningen, som utgör en viktig del i farledsverksamhet, har mot bakgrund av dess regionalpolitiska betydelse för näringslivet i undantagits från sjöfartens betalningsansvar. Av principiella och regionalpolitiska skäl och med tanke på vikten av att stödja den svenska sjöfart som finns kvar bör detta förhållande i huvudsak gälla även i fortsättningen. /85 var genomsnittligt i landet den kallaste . I och har det inte varit så kallt . Det faktum att sjöfarten denna vinter behövde isbrytarassistans även i , ett faktum som föredraganden åberopar som grund för sitt ställningstagande, kan inte ligga till grund för ett beslut att sjöfarten hädanefter, till skillnad från väg- och järnvägstrafik, skall bekosta all isbrytning exkl. bränslekostnaden. Eftersom det dock är ett faktum att viss isbrytarassistans ibland behövs även söder om kan vi godta att sjöfarten övertar ett betalningsansvar på 5 milj. kr. Resterande 25 milj. kr. bör anslås av regionalpolitiska medel. Vi ämnar återkomma till detta anslag i anslutning till regeringens aviserade regionalpolitiska proposition. I motion 1984/85:461 från föregående redogörs ingående för begreppet närsjöfart och närsjöfartens betydelse för godstransporter, skärgårdskommuner och för beredskapen till sjöss. Att behålla en levande svensk kustsjöfart är minst lika aktuellt nu som . För detta behövs positiva åtgärder, inte nya bördor på näringen. Partrederiet är den helt dominerande verksamhetsformen när det gäller närsjöfart. Även för begreppet partrederi redogjorde vi ingående i förra årets motion. Några av de viktigaste åtgärderna, som behöver genomföras till stöd för kvarvarande svensk kustsjöfart, är att införa förbättrade och förnuftigare beskattningsregler för den ägarform partrederiet utgör. Nuvarande bestämmelser i kommunalskattelagen att partrederi skall anses ha fast driftställe där fartyget är registrerat blev föremål för ingående analys i den s. k. närsjöfartsutredningen. Ett partrederi ställer som regel små krav på service från sin hemortskommun. Det är i stället de kommuner där de anställda och partredarna är bosatta som får svara för huvuddelen av den kommunala servicen. Beskattning av partrederiandel bör därför ske i partredarens hemort. Tillämpningen av de nuvarande skattereglerna leder både till ovisshet och till oönskade finansieringseffekter. Partrederiet blir i första hand begränsat till att söka partdelägare i hemortskommunen. Detta försvårar allvarligt kapitalanskaffningen. I vissa fall har detta lett till att partrederiet av skatteskäl flyttats till någon storkommun. Reglerna för beskattning av partrederiandel bör enligt vår mening ändras så att beskattningen sker i resp. partredares hemkommun. I och med skattereformens ändrade regler för underskottsavdrag bortfaller de betänkligheter som tidigare rests av skattepolitiska skäl. Ett problem för kustsjöfarten är amorteringsreglerna på andrahandstonnage. Vid köp av andrahandstonnage sätts amorteringstiden på statliga lån i allmänhet till minus fartygets ålder. Möjligheterna för en kustskeppare att köpa nytonnage är begränsat. För att i det läget underlätta inköp av andrahandstonnage anser vi att amorteringsreglerna på statliga lån bör utformas så att ett fartyg inte behöver vara slutbetalat förrän det uppnår . Själva amorteringstiden - högst - kan dock bibehållas. finns i en regel att fartyg som är inte beviljas statliga lån. Vi anser att gränsen bör höjas till . Reglerna om avsättning till allmän investeringsfond gäller inte för partrederier. I gengäld har de möjlighet att börja göra avskrivningar på ett fartyg redan när det kontrakteras. I detta system finns emellertid en risk för att partrederier lockas att köpa fartyg mitt i en högkonjunktur när fartygen är som dyrast. Det är nämligen då man har vinster som man vill kunna skriva av mot. Dessutom kan partrederierna av skatteskäl lockas till att köpa nybyggen, även om ett andrahandsfartyg i gott skick kanske ur strikt ekonomisk synvinkel vore ett förståndigare köp. Vi föreslår därför att rederier får möjlighet att under goda år göra avsättningar till en investeringsfond. Medlen bör sedan kunna användas till köp av såväl nybyggen som andrahandsfartyg. Vid behandlingen av vår motion 1984/85:461 utgick från att beskattningen av partrederier och därmed sammanhängande frågor skulle prövas i samband med att företagsskattekommitténs förslag behandlas i . Vi är positiva till många av denna kommittés förslag men anser att de frågor vi här tagit upp dels är tillräckligt utredda, dels så brådskande att Mot. 1985/nu bör fatta ett för kustsjöfarten positivt beslut. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om sjöfartens betalningsansvar för isbrytningens kapacitetskostnader, [2. att beslutar att partrederi i skattehänseende inte skall anses ha fast driftställe1], 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om att amorteringsreglerna för statliga lån bör utformas så att ett fartyg normalt inte behöver vara slutbetalat förrän fartyget uppnått , 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen sägs om att fartyg bör kunna beviljas statliga lån, [5. att beslutar att partrederier skall få möjlighet att göra avsättningar till allmän investeringsfond1]. () () () () l985/86:Sk291.