ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902A722 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:A722 m. fl. (m, fp, c) Ökad möjlighet för småföretag att konkurrera om entreprenader Ett fritt tillträde till marknaden är en förutsättning för en positiv utveckling på småföretagsområdet. Denna faktor har i princip gällt inom den privata sektorn medan systemet delvis satts ur spel inom den offentliga sektorn genom statlig och egenregiverksamhet där andra kriterier än pris och kvalitet bedömts vara avgörande. har emellertid en oroande tendens till marknadsstörningar uppträtt genom några fackliga organisationers missbruk av den fackliga vetorätten vid entreprenader (38 och 39 §§ MBL). Genom utformningen av MBL ges enmansföretagen och övriga småföretag i praktiken inte något skydd mot ett missbruk av den fackliga vetorätt som finns enligt 38 och 39 §§ MBL. Det enda skydd som finns inbyggt i lagen är att den upphandlande arbetsgivaren kan ta strid med den fackliga organisationen och gå till arbetsdomstolen för att få anlita ett av facket icke godkänt företag. Att så inte sker har sin naturliga förklaring. De upphandlande företagen vill inte riskera rättegångskostnader på för att få ett arbete utfört som kanske kostar vederbörande ett par och dessutom riskera ett försämrat förhållande till sin fackliga motpart. träffades ett utvecklingsavtal om medbestämmande på arbetsplatsen mellan SAF och LO och PTK. I avtalet har åtskilliga betydelsefulla frågor beaktats, t. ex. samarbetsformerna mellan arbetsgivare och anställda samt behovet av fackliga kontaktombud i mindre företag där lokal facklig organisation saknas. Flera frågor är dock fortfarande olösta, bl. a. medbestämmandelagens regler vid entreprenader. Vi menar att det måste betraktas som orimligt att en facklig organisation med lagens hjälp skall kunna stoppa småföretag från att få arbete av det enda skälet att det saknar kollektivavtal/hängavtal samt att deras enda chans till rättelse är att det upphandlande företaget tar en process i AD med sin fackliga motpart. Skyddet för de små företagen i detta sammanhang är alldeles för svagt. Därför bör 39 § MBL ändras så att arbetstagarorganisation inte ges möjlighet att utnyttja sin starka ställning i entreprenadfrågor till att utestänga företag utan kollektivavtal/separatavtal från att konkurrera på likvärdiga villkor. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om sådana ändringar i 39 § medbestämmandelagen att arbetstagarorganisation inte ges möjlighet att utestänga företag utan kollektivavtal/separatavtal från att konkurrera om entreprenader på likvärdiga villkor. 1985/86 A722 () land (m) () () () () ()
mot · G902A723 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:A723 () Ändring av reglerna för provanställning Beslut att utvidga verksamheten genom nyanställning är i ett litet företag ett mycket viktigt beslut. En felrekrytering kan medföra mycket stora problem. har också insett detta och bl. a. med hänsyn till småföretagen ändrat anställningsskyddslagen så att lagen nu tillåter sex månaders provanställning. Vi vill starkt understryka att denna utökning av provanställning är nödvändig både för att arbetsgivaren skall kunna göra sin bedömning och arbetstagare skall visa sitt kunnande och sin lämplighet för den nya uppgiften. Mot denna bakgrund är det tidigare riksdagsbeslutet värdefullt. Men tyvärr har inte resultatet blivit vad man väntat. Redan före lagändringen fanns ett antal kollektivavtal, vilka under vissa förutsättningar medgav rätt till provanställning. I de flesta fall var dock dessa möjligheter helt otillräckliga. De nya reglerna om provanställning som beslöt påverkade inte de gällande kollektivavtalen. Dessa kom nu - i stället för att tidigare ha skapat vissa möjligheter - att innebära betydande begränsningar. Därför bör den av tidigare beslutade regeln om sex månaders provanställning, enligt vår uppfattning, gälla utan den begränsning som redan ingångna kollektivavtal nu kan göra. Vi föreslår därför att hänvisningen till 6 § stryks i 2 § anställningsskyddslagen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att hänvisningen till 6 § utgår i 2 § anställningsskyddslagen .
mot · G902A724 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86: A724 Reglerna för medbestämmande i små företag En förutsättning för en väl fungerande verksamhet i mindre och medelstora företag är en god samverkan mellan företagare och anställda. De personliga relationerna inom dessa företag har gjort det naturligt att de anställda fortlöpande informeras om verksamheten och har ett inflytande över sin arbetssituation. Förhållandena varierar mellan olika företag. I de minsta företagen arbetar företagaren vanligen tillsammans med de anställda i den direkta produktionen. Det är naturligt att man under arbetets gång och vid raster samtalar om arbetet och dess uppläggning. Man diskuterar då också eventuella förändringar i verksamheten. I de något större familjeföretagen förmedlas många kontakter genom arbetsledarna eller när det gäller övergripande frågor genom fackklubben på företaget. För att kunna utveckla företagsdemokratin i familjeföretagen är det angeläget att bygga på de naturliga förutsättningarna till samverkan som finns inom företagen. Förhandling och information enligt medbestämmandelagen får inte byråkratiseras. Företagaren skall t. ex. inte vara tvungen att fullgöra sin informations- och förhandlingsplikt gentemot utomstående fackliga förtroendemän. Det måste räcka med att de anställa informeras och att förhandlingsfrågan diskuteras med de berörda arbetstagarna. Vi anser att medbestämmandet är till för de enskilda arbetstagarna och inte den fackliga organisationen. Mot bakgrund av ovanstående föreslår vi att följande tillägg görs till medbestämmandelagen. 14 § I företag där lokal facklig organisation saknas inom företaget skall företagets förhandlingsskyldighet sägas vara uppfylld om förhandling förts med de anställda och ingen av dessa begärt att frågan skall föras vidare till den lokala fackliga organisationen. 20 § I företag där lokal facklig organisation saknas inom företaget skall företagets informationsskyldighet sägas vara uppfylld om de anställda informerats och ingen av dessa krävt att informationen av företaget skall föras vidare till den lokala fackliga organisationen. Den citerade texten skall införas såsom ett nytt tredje stycke i 14 § resp. ett nytt andra stycke 20 § medbestämmandelagen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att göra i motionen föreslagna tillägg till medbestämmandelagen.
mot · G902A725 · 1986-01-24 00:00:00 — och () Arbetsgivares rätt att skjuta upp arbetstagares ledighet för grundutbildning för vuxna Mångå vuxna har så stora läs- och skrivsvårigheter att det är ytterst besvärligt för dem att klara sig i dagens samhälle. finns det dock möjligheter för dessa personer att få utbildning. Vuxna och ungdomar som har otillräckliga kunskaper och färdigheter i läsning, skrivning och matematik för att kunna delta i annan vuxenutbildning kan få grundutbildning för vuxna. Grundutbildning för vuxna anordnas av kommunens skolstyrelse. Både svenskar och invandrare kan delta. Svensktalande personer får tas in i grundutbildning för vuxna om de har färdigheter i läsning, skrivning eller matematik som ligger under medelnivån för elever som lämnat årskurs fyra i . När man i den uppsökande verksamheten kommer i kontakt med personer som kan omfattas av grundvux, skall uppsökaren anmäla detta till kommunens skolstyrelse. Skolstyrelsen är då skyldig att ta kontakt med berörda personer och diskutera utbildningsbehovet med dem. Rätt till ledighet för studier enligt studieledighetslagen gäller även grundutbildning för vuxna, men då utbildningen varken betraktas som facklig eller kortare utbildning har arbetsgivaren rätt att skjuta upp ledigheten upp från det att den anställde ansökt om ledighet. Det är emellertid av stor vikt att den som skall delta i grundvux också snabbt kommer i utbildning. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar ändra studieledighetslagen så att sexmånadersregeln inte gäller person som skall genomgå grundutbildning för vuxna.
mot · G902A728 · 1986-01-24 00:00:00 — och (vpk) Den fackliga verksamheten i multinationella företag Ett dominerande drag i den strukturomvandling som den svenska industrin genomgår är en ökad och accelererande multinationalisering. En av fördelarna med multinationalisering av industrin, ur företagens synpunkt, är den s. k. riskspridningen, dvs. företagen får möjlighet att genom överflyttning av produktionen från ett land till ett annat motverka effekterna av eventuella fackliga aktioner. Det ger företagen förutsättningar för påtryckningar och ett övertag gentemot den fackliga rörelsen genom möjligheterna att spela ut arbetarrörelserna i olika länder mot varandra. De fackliga organisationerna har svårt att skaffa sig en riktig bild av företagets ekonomiska situation på grund av de multinationella företagens möjligheter att dölja vinsterna eller föra över dem till enheter i andra länder. har vi i haft flera uppmärksammade fall där utländskt ägda företag inte respekterat de regler som bör gälla vid umgänget mellan parterna på arbetsmarknaden. Ofta fattas viktiga beslut i utlandsägda koncerner utan att de anställda som berörs får möjlighet till insyn, information och förhandling. Många företag vägrar de fackliga organisationerna att få kontakt med de verkliga beslutsfattarna i koncernen. Det är uppenbart att multinationaliseringen av industrin ställer mycket stora krav på det fackliga arbetet. Det bör därför vara ett svenskt samhällsintresse att underlätta för våra fackliga organisationer att samarbeta med facket i andra länder. Särskilt angeläget är detta med tanke på att med stora resurser motarbetar en aktivare facklig bevakning av de multinationella företagen. Genom ett cirkulär begär man av sina medlemmar att de inte skall acceptera att utländska koncernbildningar förhandlar med svenska fackliga organisationer om t. ex. investeringar, att de inte skall underlätta internationellt fackligt koncernsamarbete och att de inte skall binda internationella uppföranderegler genom avtal. Behovet av kontakter mellan koncernens fackliga organisationer erkänns i riktlinjer för multinationella företag. De kontakterna är en nödvändig förutsättning för en effektiv facklig verksamhet i multinationaliseringens tidevarv. Enligt LO och TCO bör resurser för internationellt fackligt samarbete utgå till de lokala fackklubbarna från resp. företag eller koncern. Några svenska multinationella företag har visat förståelse för detta och har ekonomiskt bidragit för att underlätta ökad facklig verksamhet inom hela det multinatio- 1 nella företagets verksamhetsområde. Dessa företag är dock alltjämt i Mot. 1985/86 minoritet. Mot denna bakgrund bör den ta initiativ till lagstiftning som ålägger de svenska multinationella företagen i att bekosta det internationella samarbetet mellan fackliga organisationer inom resp. företag eller koncern. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär förslag till lagstiftning som ålägger svenska multinationella företag samt utländska multinationella företag verksamma i att bekosta de fackliga organisationernas samarbete inom koncernen. (vpk) (vpk)
mot · G902A731 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:A731 och () Ledighet för vård av anhörig Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Sf286 hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om rätt till ledighet för anhörigvårdare.
mot · G902A733 · 1986-01-27 00:00:00 — () Rätt till ledighet för uppdrag inom internationellt biståndsarbete I ett internationellt perspektiv kännetecknas av ett starkt ökande antal katastrofer. De frivilliga hjälporganisationerna har fått en allt viktigare roll att spela i initialskedet efter sådana katastrofer. Tack vare sitt lokala kontaktnät har dessa organisationer mer effektivt än andra biståndsgivare kunnat utnyttja resurserna i de drabbade länderna. a. av detta skäl har en växande andel av det statliga anslaget till katastrofbistånd kanaliserats genom enskilda organisationer som Rädda barnen, korset m. fl. För de svenska frivilligorganisationer som arbetar med katastrofhjälp har denna utveckling kontinuerligt ökat behovet av biståndsarbetare för korttidsuppdrag i katastrofdrabbade områden. Det gäller framför allt sjukvårdspersonal, nutritionister, tekniker, logistiker samt administrativ och samordnande personal. Personellt bistånd är en viktig del av frivilligorganisationernas katastrofhjälp. Så mycket allvarligare är de svårigheter som framkommit för tänkbara biståndsarbetare att med kort varsel utverka tjänstledighet från arbetsgivaren för uppdrag i katastrofområden. På samma sätt som Specialenheten, FN:s beredskapsstyrka, har de frivilliga biståndsorganisationerna byggt upp egna startklara arbetslag, som är beredda att med mycket kort varsel stå till organisationernas förfogande. Personal finns sålunda, svårigheten ligger i att frigöra dem från sina ordinarie arbeten. Svensk lag medger arbetstagare tjänstledighet endast för uppdrag i . När det gäller arbete i frivilligorganisationeras tjänst är arbetstagaren beroende av om de själva lyckas utverka tjänstledighet från sin arbetsgivare. Till sitt stöd har arbetstagaren enbart rekommendationer till statlig, och privat arbetsgivare att aktivt medverka till att biståndsverksamheten tillförs kvalificerad personal. Det är naturligtvis bra att rekommendationen finns, men den är helt otillräcklig för att frivilligorganisationernas behov av kvalificerad personal skall kunna täckas. Trots att det finns tillgång på kvalificerad personal tvingas biståndsorganisationerna finkamma sina beredskapsregister för att hitta människor som har möjlighet att snabbt få tjänstledighet. Det är en olycklig situation att de ökande resurser som kanaliseras via frivilliga hjälporganisationer förlorar i effekt därför att dessa inte i ett akutläge snabbt kan skicka ut kvalificerad personal. Därför är det angeläget att förbättra de frivilliga hjälporganisationernas möjligheter att frigöra människor för biståndsarbete. Det vore rimligt att jämställa dem som tjänstgör för en frivillig organisation i ett katastrofområde med stöd av svenska biståndsmedel med FN-personal vad gäller rätten till tjänstledighet. Det vore rimligt att de organisationers personal som med stöd av svenska Mot. 1985/86 biståndsmedel opererar i katastrofområden jämställs med FN-personal vad A733 gäller rätten till tjänstledighet. Med hänvisning till vad som ovan framförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om rätt till tjänstledighet för internationellt katastrofbiståndsarbete .
mot · G902A737 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86: A737 och () Rätten till ledighet för vård av barn Enligt lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn har arbetstagare rätt till hel ledighet (utan lön) till dess att barnet har uppnått arton månaders ålder. Vi menar, att denna rätt bör utsträckas till . Många föräldrar anser att barn som endast är eller bör vårdas i hemmet. Vi är medvetna om att en förlängd rätt till ledighet kan innebära vissa problem för arbetsgivarna, men vi tror inte att dessa problem är så allvarliga att de vållar allvarliga svårigheter. I allmänhet är det den plötsligt påkomna frånvaron som ställer till störst besvär för företagens och myndigheternas personalplanering. En ledighet som kan förutses i förväg vållar inte lika stora bekymmer. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att beslutar om följande ändring av 3 § lagen till rätt till ledighet för vård av barn m. m.: Arbetstagare har rätt till ledighet för vård av barn dels i form av hel ledighet, dels i form av förkortning av arbetstiden till tre fjärdedelar av normal arbetstid. Rätten till hel ledighet gäller till dess barnet har uppnått ett och . Rätten till förkortning av arbetstiden gäller till dess barnet har uppnått ålder eller till den senare tidpunkt då barnet har avslutat det första skolåret. () () Arbetstagare har rätt till ledighet för vård av barn dels i from av hel ledighet, dels i form av förkortning av arbetstiden till tre fjärdedelar av normal arbetstid. Rätten till hel ledighet gäller till dess barnet har uppnått ålder. Rätten till förkortning av arbetstiden gäller till dess barnet har uppnått ålder eller till den senare tidpunkt då barnet har avslutat det första skolåret.
mot · G902A739 · 1986-01-25 00:00:00 — Motion till 1985/86: A739 m. fl. Den arbetsrättsliga lagstiftningen och de mindre företagen Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86: N307 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om att den arbetsrättsliga lagstiftningen måste anpassas till de mindre företagen, 2. att hos regeringen begär en översyn vad gäller skadestånd enligt de arbetsrättsliga lagarna, 3. att hos regeringen begär förslag till enhetlig definition av begreppen arbetsgivare och arbetstagare. (fp) () Kjell-Ar ne ()
mot · G902A741 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: A741 En av svagheterna med MBL är att lagen konstruerats med tanke på större företag. Mönstret för förhandlingsskyldighet och information är utformat så att det passar arbetsplatser med personalavdelningar på arbetsgivarsidan och fackklubbar för de anställda. På mindre arbetsplatser blir systemet om det tilllämpas enligt lagen ofta formalistiskt och tungrott och kommer därför lätt i vanrykte både hos arbetsgivarna och de anställda. Ingen kan vara betjänt av en sådan ordning. Sedan vi nu fått erfarenheter av MBL-systemet är det att se över reglerna för i första hand de små och medelstora arbetsplatserna. Den primära förhandlingsskyldigheten enligt 11 § bör för dessa arbetsplatser få en annan utformning än den har . I företag som inte har fackklubbar eller särskilda fackliga ombud måste den primära förhandlingsskyldigheten fullgöras gentemot ombudsmän i avdelningar som täcker stora områden, alternativt hela län och hundratals företag. Det är givet att en sådan förhandling får en helt annan karaktär än en som fullgörs direkt mot de berörda anställda. Ofta får den en rent formell innebörd och uppfattas av de berörda som ett meningslöst byråkratiskt påhäng. Detta kastar i sin tur en skugga över hela förhandlingssystemet och är till nackdel för de fall då det inför större förändringar verkligen är berättigat med förhandlingar. Vi vill för vår del föreslå att den primära förhandlingsskyldigheten enligt 11 § i företag, som saknar fackklubb eller särskilt utsett ombud bland de anställda, ersätts med en informationsskyldighet för arbetsgivaren. Information skall meddelas de anställda före genomförandet av en viktigare förändring. Om de anställda anser att saken har en sådan karaktär att en förhandling bör genomföras skall de genom sin fackliga organisation kunna påkalla detta. Om begäran inte gjorts inom veckan efter det informationen lämnats får arbetsgivaren genomföra förändringen. Ett relativt blygsamt ingrepp av detta slag i MBL bör ge avsevärda praktiska effekter i småföretagen utan att därför de anställdas inflytande minskas i frågor där det finns ett verkligt behov av diskussioner. Reglerna skulle också garantera att de anställda får en direkt personlig information en sak som ter sig naturlig för de flesta småföretagare. Vi förutsätter att utskottet utarbetar erforderliga ändringar i lagtexten. Hemställan Mot- 1985/86 Med hänvisning till det anförda yrkas att ändrar medbestämmandelagens regler om primär förhandlingsskyldighet och information i enlighet med det anförda i syfte att skapa ett smidigare fungerande system i mindre företag.
mot · G902A742 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: A742 och () Medbestämmandelagen i I proposition 1985/86:100, bil. 2 p.4 har regeringen redovisat att förhandlingar har inletts med berörda personalorganisationer i syfte att träffa kollektivavtal om medbestämmandet vid beredning av regeringsärenden. Vi vill ge följande synpunkter på MBL i . Verksamheten med information och förhandling beträffande regeringsärenden har fått en betydande omfattning. Omkring 2 500 regeringsbeslut blir föremål för åtgärder från FHR:s sida. Detta innebär att förhandling eller information äger rum om ungefär vart tionde regeringsärende. Ökningar har skett på såväl förhandlings- som informationssidan. Verksamheten sysselsätter en myndighet med åtta tjänstemän till en årlig kostnad av drygt 2 milj. kr. För arbetsgivaren-staten tillkommer betydande resurser i fråga om personal m. m. som tas i anspråk för informations- och förhandlingsverksamheten från departementets sida. Det finns anledning att ifrågasätta om de insatser i form av tid och resurser som görs står i proportion till de uppnådda resultaten. Detta gäller oavsett om man ser verksamheten från arbetstagar- eller arbetsgivarsynpunkt. Den nuvarande ordningen kan också kritiseras från den politiska demokratins synpunkt. För det första innebär denna ordning att ett åläggande att förhandla med personalorganisationer förts in som ett moment i en politisk beslutsprocess. Förhandlingsskyldigheten åvilar visserligen formellt inte regeringen utan ett utanför regeringen stående organ, . I realiteten sker emellertid förhandlingarna under direkt medverkan av tjänstemän från regeringens kansli. För det andra sker förhandlingarna på ett så sent stadium av beslutsprocessen att vad parterna i realiteten förhandlar om är regeringens slutliga ståndpunkt. Det rör sig alltså inte om någon preliminär ståndpunkt under beredningsprocessen. Det finns således praktiska men framför allt principiella skäl som talar för att den nuvarande, formaliserade förhandlings- och informationsverksamheten i fråga om regeringsärenden avskaffas. Självklart bör viktigare förändringar med konsekvenser för de anställda i bli föremål för information och förhandling i vanlig ordning. I konsekvens med vårt förslag om avskaffande av MBL i bör avskaffas. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att MBL i bör reduceras enligt de riktlinjer som anges i motionen, 2. att beslutar avskaffa (), 3. att beslutar minska anslaget D 13. () ()
mot · G902A746 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: A746 och () Översyn av främjandelagen har arbetsmarknadsmyndigheterna formellt haft en lag i sin hand för att i viss utsträckning styra möjligheterna för arbetshandikappade att få jobb. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har utgått från att samhället förfogat över detta styrinstrument. Riksdag och regering har uttalat att lagen behöver användas. har det gått lagen trädde i kraft. har den i stort sett inte använts. Ändå har situationen för handikappade i arbetsmarknadsverkets arbetssökandestatistik ständigt försämrats. Det blir allt svårare oavsett de senaste årens konjunktursvängningar för handikappade att få jobb på den reguljära arbetsmarknaden. Ett blygsamt försök vid några länsarbetsnämnder visade att även måttliga specialinsatser från länsarbetsnämndernas sida, när det gäller att använda främjandelagen, gav resultat. Främjandelagen måste börja tillämpas av ansvariga myndigheter. Det är dock tveksamt om lagen är skriven på ett tillräckligt klart sätt, eftersom den inte tillämpats. En översyn av lagen och dess tillämpning måste genomföras. Man vill ofta hänföra handikappades arbetsmarknadsproblem till enbart en konjunkturfråga. Detta synsätt är dock endast delvis sant, eftersom handikappades situation på arbetsmarknaden ständigt försämrats under . Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av främjandelagen. () ()