mot · G902Sk315 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Sk315 m. fl. En ledstjärna för de fackliga organisationernas arbete i har varit den solidariska lönepolitiken. Den innebär att lika lön skall betalas för lika arbete. Den riktar sig bl. a. mot uppkomsten av regionala lönedifferenser. Det skall inte vara möjligt för arbetsgivare i storstäder och andra expansiva områden att attrahera personal genom att betala högre löner. Det skall inte heller vara möjligt för befolkningen i glesbygder att hålla liv i sina företag genom att acceptera att arbeta för lägre löner. De fackliga organisationerna har i stort sett varit framgångsrika i sin kamp för den solidariska lönepolitiken. Samma arbetsinsats betalas med i stort sett samma lön i hela landet. som en betydande utjämning har skett inom landet på inkomstsidan föreligger emellertid betydande interregionala skillnader på kostnadssidan. Levnadskostnaderna blir högre i storstadsområden. Dessa skillnader är speciellt påfallande när det gäller boendekostnaderna, särskilt när det gäller boende i villor och bostadsrättslägenheter. Orsaken är i främsta rummet att expansionen driver upp i första hand markpriserna, i andra hand byggnadskostnaderna. Det ansågs tidigare vara ett naturligt inslag i skatteförmågeprincipen att olikheter i regional kostnadsnivå skulle beaktas vid beskattningen. Det skedde genom ortsavdrag, som var olika i olika delar av landet. Högst var dessa avdrag i , och . I det senare fallet berodde de höga levnadskostnaderna på andra faktorer än förekomsten av expansiva områden inom länet. Ortsavdragen har emellertid avskaffats och ersatts med ett över hela landet enhetligt grundavdrag. som ortsavdragen avskaffats och därigenom möjligheten att beakta att de höga levnadskostnaderna i storstadsområdena försvunnit kan det konstateras att den svenska inkomstbeskattningen fortfarande ger betydande möjligheter att beakta typiska glesbygdsmerkostnader. Särskilt påfallande är att kostnaderna för arbetsresor i är avdragsgilla. Där de allmänna kommunikationerna är dåliga kan avdrag medges för arbetsresor som gjorts med egen bil. Långa arbetsresor är en vanlig konsekvens av glesbygdsboende. Genom rätten till avdrag för resekostnaderna kompenseras de som bor i glesbygderna till stor del för en betydande merkostnad som glesbygdsboendet medför. De merkostnader som förorsakas av storstadsboendet kompenseras däremot inte genom skattesystemet. Bostadsbeskattningens utformning leder tvärtom till att dessa merkostnader ökar. De som bor i storstadområde na tvingas inte bara betala mer för sitt boende, utan måste också betala en högre skatt för detta boende. Medelvärdet för ett försålt småhus i län 1983 var , medan medelvärdet för ett försålt småhus i var . Eftersom bostadsbeskattningen är kopplad till taxeringsvärdet och taxeringsvärdet är kopplat till fastigheternas försäljningspris, leder denna differens till en särskilt hård skattebelastning av villaägare i och andra storstadsregioner. har i sitt delbetänkande SOU 1984:36 sökt belysa skillnaderna mellan olika regioner. 1 sina kalkyler har kommittén därvid utgått från en medelfastighet i med taxeringsvärdet . och en medelfastighet i en mellankommun (30 00074 999 invånare) med taxeringsvärdet . Enligt en kalkyl utförd av (85/86:701) skulle ägaren till stockholmsfastigheten (under vissa antagna betingelser) få ta upp ca . mer i intäkt vid taxeringen till statlig inkomstskatt och ca . mer vid taxeringen till inkomstskatt än fastighetsägaren i mellankommunen. Vid en inkomst om . och en skattesats på . skulle skillnaden i skatteutfallet bli . Till detta kommer en högre (särskild) fastighetsskatt; skillnaden kan beräknas till . För större fastigheter kan denna klyfta bli avsevärt djupare, eftersom schablonintäkten för fastigheter med taxeringsvärden . räknas efter högre procentsatser. Vad är då skälet till att villaägare i storstadsområden utöver högre kapitalkostnader för boendet också skall belastas med en skatt som i normalfallet kan vara . högre än mellankommunvillaägarens och i många fall avsevärt högre än så? Finns det några rimliga skäl till denna sneda fördelning av skattebördan? Nej, det är svårt att finna några sådana skäl. Det ursprungliga syftet bakom villabeskattningen var inte att åstadkomma någon utjämning i bostadskostnaderna mellan landets olika delar. Snedbelastningen har långsamt förvärrats utan att några principiella ställningstaganden förekommit. När lågräntepolitiken släpptes och räntesatserna anpassades till inflationen blev effekten att räntorna på det i fastigheten nedlagda upplånade kapitalet snart kom att överstiga schablonintäkten. De egna hemmen kom i växande utsträckning att visa underskott. Det gällde naturligt nog särskilt nybyggda eller nyförvärvade fastigheter, som till övervägande del var lånefinansierade. Den obegränsade rätten till avdrag för räntekostnaderna medförde således att allt fler villaägare kom att redovisa underskott i inkomstslaget annan fastighet, som de drog av från sina övriga inkomster. Man kan anlägga olika synpunkter på denna avdragsrätt. Från interregional utjämningssynpunkt var den emellertid betydelsefull. Den medförde att de merkostnader som stockholmarna fick betala i förhållande till dem som bodde på landsbygden för ett likvärdigt hus till stor del utjämnades vid beskattningen. När avdragsbegränsningen infördes inskränktes denna utjämning, och därmed tilltog klyftan mellan villaägare i olika delar av landet. Efter avdragsbegränsningen framstår progressiviteten i villabeskattningen som en anomali. Det reella syftet med progressiviteten var ursprungligen att begränsa effekterna av ränteavdragen för ägare till mera lyxbetonade villor. Sedan möjligheten till ränteavdrag inskränkts hänger den progressiva villaschablonen i luften. Genom att såväl inkomstbeskattningen som kapitalbeskattningen är progressiv kan man genom dessa skattetyper införa det mått av progressivitet som man önskar i skattesystemet. Att därtill ha en tredje progressiv skatt skapar bara oreda i systemet och gör det i själva verket svårare att hantera de båda först nämnda instrumenten. Problemet med en alltför splittrad progressivitet i avgifts- och skattesystemet har uppmärksammats i många olika sammanhang, bl. a. i slutrapporten från LO:s utredning om den offentliga sektorn. Den slutsats som dras där och som dragits i flera andra inlägg är att det inte från utjämningssynpunkt är någon poäng att stapla olika progressiva system på varandra. Även i övrigt finns det skäl att inför den reformering av bostadsbeskattningen som förestår se till att den nu tillämpade snedbelastningen mellan olika regioner elimineras. utredningar, villabeskattningsutredningen (Ds Fi 1966:4) och fastighetstaxeringskommitté (Ds B 1980:5), har varit medvetna om problemen men med hänvisning till kravet på enkelhet i beskattningen ändå avstått från att föreslå regionalt mer rättvisa modeller. Även bostadskommittén, som i ett delbetänkande (SOU 1984:36) behandlar frågan, anför enkelhetsargument mot införande av en regionalt differentierad beskattning. Därtill för kommittén ett resonemang om att en eventuell förändring av beskattningen skulle få ett sådant genomslag i prisbildningen att det åsyftade resultatet endast skulle bli temporärt. Denna synpunkt är emellertid föga övertygande, eftersom den med lika kraft kan användas som motivering såväl för som mot varje föreslagen förändring av skattesystemet. Om höjningar och sänkningar av fastighetsskatten till fullo kapitaliseras i fastighetsvärdena skulle nettokostnaderna för boendet vara desamma oavsett om skattesatsen var 0 eller . Detta förefaller inte sannolikt. När denna motion skrives föreligger ännu inte slutbetänkandet från bostadskommittén. Någon proposition i ämnet torde inte föreläggas . Inför den fortsatta beredningen i är det emellertid angeläget att markerar vissa principiella ståndpunkter. Det bör slås fast att den nuvarande regionala snedbelastningen i bostadsbeskattningen utgör ett allvarligt problem. I det fortsatta arbetet att uveckla bostadsbeskattningen bör det vara ett väsentligt mål att skapa större regional rättvisa och jämlikhet. Mot bakgrund av det anförda föreslås att som sin mening ger regeringen till känna att det fortsatta arbetet med att utveckla bostadsbeskattningen bör inriktas bl. a. på att skapa en större regional jämlikhet i belastningen. () () (fp) () ()