mot · G902Jo738 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:Jo738 m. fl. (fp) Bättre miljövård Den enskilda människan står i centrum för liberal politik. Viljan och strävan att ge människor bättre förutsättningar att utveckla sin personlighet är liberalismens främsta kännemärke. Varje människa har rätt att utvecklas i en trygg och stimulerande miljö. Människan lever i och av naturen. Hon är beroende av att handla så att naturen inte skadas. Alla mänskliga samhällen måste därför fungera uthålligt i samspel med naturmiljön. Därför måste varje människa lära sig ta ansvar för den natur vi fått att förvalta. Vi måste lämna den ifrån oss så fruktbar och oförstörd, att även kommande generationer kan leva ett tryggt och meningsfullt liv. Miljöförstöring och resursslöseri drabbar ytterst oss alla. De som har den minsta kraften att försvara sig mot starka intressen i samhället får ofta ta de värsta törnarna. Att få sin hälsa hotad och sin livsmiljö försämrad är ett övergrepp. Friheten för den ene att släppa ut föroreningar blir ett oacceptabelt hot mot andras välfärd. En ökande andel av vårt välståd måste användas för att förbättra vår miljö. Genom en aktiv miljöpolitik vill vi skapa ett mänskligare samhälle. I ett sådant samhälle måste alla garanteras rätten till en hälsosam miljö och rätten till naturupplevelser. Rent vatten, ren luft, frihet från buller och gifter i hem och på arbetsplatser, glädjen att få njuta av oförstörd natur är självklara delar i en god livsmiljö. En mänskligare miljö innebär också i sig en höjd levnadsstandard. Miljöarbetet på regeringsnivå behöver förbättras. Det är splittrat på flera departement. Situationen har inte blivit bättre genom att ett annat statsråd än jordbruksministern nu är föredragande i miljöfrågor. Den starka kopplingen mellan naturresurshushållning och miljöpolitik gör det dessutom motiverat att bättre knyta samman den fysiska riksplaneringen, som handläggs av , och miljöpolitiken. 1 1985/86. 3 sami Nr Jo738 Ett naturresurs- och miljödepartement bör inrättas, huvudsakligen baserat på enheter från jordbruks- och bostadsdepartementen (miljö och planering). Till det nya departementet borde också föras vissa miljöfrågor som handläggs inom andra departement. Detta skulle ge naturresurs- och miljöfrågorna större tyngd och ett starkare genomslag. En statsråd skulle få det centala ansvaret. En bättre samordning med övriga nordiska länder, som samtliga har miljödepartement, skulle vidare uppnås. resurser har successivt urholkats, som nya uppgifter tillkommit. Läget försvåras genom att personalen är specialiserad och inte lätt kan flyttas mellan olika befattningar. Ytterligare nedskärningar skulle allvarligt hota verksamheten. Vi kan acceptera årets neddragning under förutsättning att en förstärkning sker av naturvårdsenheter. Därmed är emellertid gränsen nådd. anslag bör fortsättningsvis utgå på realt oförändrad nivå. 2.3 Länsstyrelserna m. m. Naturvårdsenheterna har drabbats av betydande nedskärningar till följd av direktiven till länsstyrelserna att spara. har en rad nya uppgifter tillkommit. Detta har inneburit att kravet att utföra lagreglerade uppgifter på många håll inte kunnat uppfyllas. Än svårare har det varit att sköta den förebyggande miljövården. Vi föreslår att ytterligare 4 milj. kr. tillförs länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Detta borde göra det möjligt att kompensera de senaste årens personalinskränkningar. Kommunerna har successivt vått ett större ansvar för miljö- och naturvård. Beslutsrätt har decentraliserats och kommunerna har fått vidgade uppgifter. Kommunerna skall ha ansvaret för sin organisatoriska uppbyggnad och det finns många fördelar med denna utveckling. Miljöarbetet kan få större omfattning. Det ligger ett värde i att beslut fattas nära de närmast berörda. Men det finns också problem. kan lokala intressen strida mot riksintressen. En annan svårighet är att den kommunala organisationen och de personella resurserna inte anpassats till den förändring som pågår. Detta gör sig särskilt märkbart när det gäller den allmänna naturvården. Inget kommunalt organ har ett klart angivet ansvar för dessa frågor. Den bästa lösningen torde i allmänhet vara att miljö- och hälsoskyddsnämnderna, som har ansvar för förhållandena på vatten- och luftvårdsområdena, också får ansvara för naturvården. Därmed skulle man få ett politiskt organ i kommunerna med ett samlat miljöansvar. Slutliga avvägningar kan ske i kommunstyrelsen. Man skulle också få ett rationellt utnyttjande av personalen. Många kommuner har anställd personal med god kompetens också för miljö- och naturvård. På andra håll saknas sådan personal. nödvändigt att kommunerna i takt med det ökande ansvar de får inom miljösektorn rekryterar personal med biologisk och geovetenskaplig kompetens kommunekologer. Regeringen bör i samarbete med kommunerna ta initiativ i denna riktning. Det kan ske vid den av oss föreslagna översynen av naturvårdslagen, i samband med annan lagstiftning där kommunerna berörs, i kontakterna med kommunförbundet, vid information om ny lagstiftning etc. Den avgiftsbeläggning av t. ex. tillsynsarbetet som införts och som kompenserar kommunerna för vissa insatser bör underlätta en utveckling av det kommunala miljöarbetet. Det finns en rad brister även i naturvårdspolitiken. Värdefull natur exploateras. Fjällskogar, urskogar, hagar och våtmarker försvinner i snabb takt. och fauna hotas. Krav på utbyggnad av de outbyggda Norrlandsälvarna och andra värdefulla älvsträckor ställs. Socialdemokraterna har visat ett begränsat intresse för naturvården. De statliga anslagen har varit otillräckliga. Regeringen har gjort begränsade insatser men först efter hårt kritik från bl. a. och efter krav i . Det är nödvändigt att radikalisera naturvårdspolitiken. Särskilt värdefulla naturområden och olika representativa naturtyper över hela landet måste bevaras. För dessa ändamål kan naturvårdslagen utnyttjas. Bevarandeintressena måste ges större tyngd i samhällsplaneringen. Den fysiska riksplaneringen bör då vara ett viktigt medel. Alla samhällssektorer såsom jordbruket, skogsbruket och mineralhanteringen har ett ansvar för naturen och måste också ta det ansvaret. Särskilda insatser behövs för att skydda djur och växter. Naturvårdslagen bör moderniseras. 3.1 Hotad natur skyddsbehov 1 fjällvärlden finns landets mest värdefulla naturområden med bl. a. alpina glaciärområden, högproduktiva älvdalar och hedområden med stora botaniska värden. Områden är genom sin storlek, sin relativa orördhet och sina naturvärden unikt i . Fjällvärlden erbjuder också utomordentliga rekreations- och turistvärden såväl sommar- som . Fjällområdet är också en bas för rennäringen. På olika sätt har statsmaktena sökt skydda fjällvärlden mot exploatering. Redan i seklets början avsattes nationalparker. Ytterligare parker har tillkommit . Sarek-Padjelanta-Stora Sjöfallet är ett av världens största sammanhängande skyddade områden. Genom den fysiska riksplaneringen har även andra delar av fjällen givits ett visst om osäkert skydd. I praktiken är det dock inte lika väl beställt. Inte ens nationalparksskyddet d.vs. utfästelsen att till kommande generationer spara särskilt värdefulla naturtyper har visat sig hållbart. 1 * 1985/86. flagranta ingrepp och gränsändringar skett vid en rad tillfällen för att möjliggöra vattenkraftsutbyggnad. Omfattande vägbyggen har också utförts. nationalpark genombryts av den s. k. . Riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen har visat sig mycket tänjbara så snart de ställts mot mer konkreta företagsekonomiska krav från skogsbruket eller på utbyggnad av fritidshus och vägar. Det finns en rad hot av detta slag även mot de mest skyddsvärda fjällområdena. Skyddet har inte hindrat planer på vattenkraftsutbyggnad, ytterligare vägdragningar och prospektering efter malm och mineraler. Sådan exploatering drabbar också rennäringen. Det är nödvändigt att ge det svenska fjällområdet ett bättre och mer varaktigt skydd mot exploatering. Området innehåller värden som måste bevaras för naturvård och för kommande generationer men också göras tillgängliga för fler människor. har sedan åtskilliga år arbetat med sin fjällutredning. Arbetet är i slutskedet. Det finns nu förutsättningar för en plan för skydd av fjällområdet. Det är angeläget att får ta ställning till en sådan plan. Därmed skulle en rad hot om exploatering kunna undanröjas för gott. Vissa beslut bör dock kunna fattas utan att fjällutredningens slutförande och beredningen av den avvaktas. Nationalparker bör i ett första steg inrättas kring och i samt i Rogenområdet i och . Dessa områdens värden är så klart dokumenterade att det inte finns anledning att avvakta ytterligare utredningar. Vi har tidigare föreslagit att en nationalpark bildas kring myrområdet . Detta område saknar motstycke i . Det är av oerhörd vikt för många fågelarter, som är beroende av ostörda häckningsplatser. Tillstånd har givits för prospektering. Redan en sådan skadar området. Skulle man finna brytningsvärda tillgångar blir givetvis trycket på exploatering oerhört starkt. uttalade sig en enhällig riksdage för snara åtgärder för att bevara Sjaunjaområdet, men har inte mycket hänt. Det finns ett förslag om ett naturreservat som dock ännu inte genomförts. är dock inte ett lämpligt område för naturreservat. Endast det starkare skydd som nationalparksinstitutet innebär kan förhindra exploatering och annan påverkan som skadar den känsliga miljön i Sjaunjaområdet. Genom att göra området till nationalpark skulle alla malmbrytningsplaner kunna avskrivas. Taavavuoma norr om har en mycket säregen natur med s. k. palsmyrar, som är av stort vetenskapligt intresse. Palsarna tycks till stor del ha kommit till i slutet av bronsåldern och i början av järnåldern, då klimatet var mer bistert än . Det handlar alltså om formationer som är tusentals år gamla. Men de kan lätt förstöras av vädrets makter om de utsätts för skada genom eldning eller oförsiktig framfart med snöskoter. Områdets botaniska och ornitologiska värden är utomordentliga. Det har upptagits på den s. k. C W-listan över våtmarker av internationellt in Även här är inrättandet av nationalpark befogad. Denna bör också innefatta det närbelägna och likartade Pirtimäsuomaområdet. Rogenområdet är ett särpräglat naturområde i den södra delen av fjällvärlden. Det saknar motsvarighet i bortsett från avgränsande områden i , som redan gjorts till nationalpark. I området finns glesa urskogsartade barrskogar och blockmarker. Av särskilt intresse är s. k. rogenmorän, drumliner och rullstensåsar. Det är också en tillflykt för hotade djurarter. Rogenområdet har i fjällutredning föreslagits som nationalpark men något förslag från regeringen har inte kommit. bör även här ta initiativ. Ytterligare nationalparker bör inrättas i samband med ställningstagande till den av oss föreslagna planen liksom naturreservat. Vissa av de områden som bör skyddas som nationalpark, t. ex. området kring och kring har stort turistiskt intresse, vilket gör att skyddet bör ges en delvis annorlunda inriktning än de områden där naturvårdsmotiven är starkare. När det gäller att skydda våra värdefullaste naturområden handlar det inte bara om att inrätta nya nationalparker. Skylten nationalpark är till för att vi skall påminnas om att här finns någonting som är omistligt. De vägar, kraftverk, dammar och kraftledningar som finns att se i representerar inga naturvärden. Den fortsatta existensen av den nuvarande kan inte undgå att luckra upp respekten inför den fridlysning som ett nationalparksbeslut skall innebära. Delar av nuvarande som fortfarande har ett stort skyddsvärde, främst söder om sjön , bör införlivas med intilliggande Sareks nationalpark. Andra områden i de nordöstra delarna av den nuvarande parken bör slås ihop med en ny nationalpark i Sjaunjaområdet. Det måste slutligen med skärpa understrykas att nationalpark innebär att ingen exploatering får ske, vilket slagit fast. Utmed fjällranden finns barrskogsområden som länge undantagits från intensivt skogsbruk. De är våra sista större sammanhängande barrskogar av ursprunglig karaktär. Många av fjällskogarna är så orörda och naturliga som skog över huvud taget kan vara i vårt land. De är resultatet av tusentals år av naturlig utveckling. Det ursprungliga växt- och djurlivet finns bevarat. Arter som hotas i andra delar av landet har här en . Dessa skogar är nödvändiga för forskningen och som referensområden. Tillsammans med anslutande fjällområden bildar de naturliga ekologiska enheter utan motstycke i . De är också värdefulla från rekreationssynpunkt. Fjällskogarna är också viktiga för rennäringen. Detta beror främst på att trädlavarna under vissa perioder behövs som föda åt renarna. Fjällskogarna har av biologiska och ekonomiska skäl varit undantagna från mer omfattande skogsbruk. Situationen förändrades dock för Tillgång till förbättrade föryngringsmetoder, nya trädslag och ökat statligt stöd till skogsbruksåtgärder ledde till att avverkningar gjordes i större skala. Mycket omfattande avverkningsplaner fanns. Exploateringen innebar vägar, kalavverkningar och andra ingrepp i tidigare orörda områden. Unika naturvärden började spolieras. Samerna fick sina försörjningsmöjligheter ytterligare beskurna. På vissa håll är det osäkert om ny skog kommer upp åtminstone tar det mycket . Avverkningarna och planerna på avverkningar mötte ett mycket starkt motstånd. , naturskyddsorganisationer och ett stort antal vetenskapliga instanser liksom samerna krävde snara åtgärder för att skydda fjällskogarna. har vidare bl. a. efter folkpartimotioner förordat stor återhållsamhet med bedrivande av skogsbruk i de fjällnära skogarna. En uppgörelse träffades också mellan och domänverket om att skydda ett antal fjällnära skogar från avverkning. Genom regeringsbeslut undantogs ytterligare tre mycket värdefulla områden Pärlälvsområdet, Kirjesålandet och . Vi får inte för marginella virkeskvantiteters skull offra våra värdefullaste fjällskogar. Områden av stort värde för naturvård och rennäring måste bevaras. Skogsbruk i dessa skogar är i allmänhet samhällsekonomiskt olönsamt. Endast genom statligt stöd blir det privatekonomiskt lönsamt. Sysselsättning och avkastning i skogsbruket kan ökas genom intensifierad skogsvård på övriga skogsmarker. Många av de aktuella områdena har stort rekreationsvärde. Även turismen kan ge inkomster. Det är angeläget att snabbt säkerställa de områden om vilka överenskommelse träffats, genom inrättande av naturreservat. Marken bör överföras från Domänfonden till Naturvårdsfonden. Detta bör ske utan att ersättning utgår till domänverket. Staten bör inte betala staten för att skydda natur. Även i de områden ovanför den f. d. SO-gränsen, som inte omfattats av utförda inventeringar och överenskommelser, bör stor återhållsamhet gälla. Ett säkerställandeprogram utarbetas. Innan ett sådant finns bör några avverkningar inte ske som berör områden av stort värde för naturvård eller rennäring. Det måste vidare slås fast att skogsavverkning inom s. k. obrutna fjällområden inte skall tillåtas. Enskilda skogsägare bör i första hand erbjudas ersättning i form av annan skogsmark. bör göra ett uttalande med denna innebörd. Som nämnts finns inom fjällområdet mycket stora förutsättningar för rekreation och olika former av turism. De skyddsåtgärder vi tidigare förordat har även syftet att ge människor möjligheter till naturupplevelser. Rätt utformad och kanaliserad kan turismen förenas med kraven på naturskydd. Turismen kan ge värdefulla tillskott till ortsbefolkningens försörjning och mer än väl kompensera bortfall av arbeten inom bl. a. skogsbruk. Särskild hänsyn måste tas till rennäringens intressen. Åtgärder på turismens områ den måste ske i samråd med samerna. För samerna erbjuder turismen också goda möjligheter till sysselsättning. Fjällvärlden erbjuder en rik variation av rekreation, såsom längre turer med övernattning i tält eller i stugor längs leder. Det finns också möjligheter till kortare turer, liksom till dagsturer från en fast förläggning. Pionjär på området är () som gjort oerhört mycket för att väcka intresse för fjällturism och som driver olika fjällanläggningar på ideell grund. En måttlig utbyggnad av leder och övernattningsstugor behövs för att ta emot fler turister. Likaså krävs vid flera av de större fjällanläggningarna renoveringar och utbyggnader. Det är nödvändigt at tillskjuta allmänna medel för att utbyggnader skall komma till stånd och för att verksamheten skall kunna drivas vidare enligt den filosofi om låga priser och relativ avsaknad av lyx som karaktäriserat den. Fjällturism i enkla former måste ses som en del i en social rekreations- och turistpolitik och bör stödjas. Tyngre utbyggnader för fjällturism bör förläggas till platser som redan nu har anläggningar. Det gäller t. ex. , , och för att ta några exempel från norra fjällområdena. I anslutning till dessa beöver också viss basverksamhet byggas ut. Genom olika beslut av tidigare regeringar har medel kunnat anvisas som bidrag till ombyggnader och upprustningar av en del av STF:s fjällstationer. Bidrag till STF:s fjällverksamhet utgår under anslag 1:2. Det framgår dock ej av departementschefens redovisning i vilken omfattning man avser satsa på denna. STF, som i stor utsträckning finansierar sin verksamhet genom medlemsavgifter och frivilliga bidrag från medlemmarna, har stora svårigheter att få fram tillräckliga medel för underhåll. Det är heller inte möjligt att höja logipriserna alltför mycket omverksamhetens rekreationspolitiska och sociala inriktning skall kunna bibehållas. Det är därför mycket angeläget att STF tillförs de medel man begärt. Den absoluta merparten av våra älvar är exploaterade för kraftändamål. återstår bara fyra huvudälvar älv, älv, älv och och några s. k. skogsälvar outbyggda. I ytterligare några älvar återstår kortare sträckor som inte exploaterats liksom en del källområden i fjällvärlden. En utbyggd älv kan aldrig återställas. Kraftutbyggnad innebär i allmänhet att långa sträckor av älven torrläggs medan andra översvämmas. Fisket förstörs och rennäringen blir hårt drabbad och därmed basen för den samiska kulturen. Genom riksdagsbeslut har ett antal älvar och älvsträckor undantagits från utbyggnad. Detta har dock inte hindrat olika kraftbolag att planera för och projektera utbyggnader också i dessa skyddade älvar. 1* * 1985/86. uppfattning är entydig. Älvutbyggnadsepoken är slut. De undantagna älvarna och älvsträckorna måste ges ett lagstadgat skydd mot utbyggnad. Den enda utbyggnad som får medges är ombyggnader och effektiviseringar i redan utbyggda älvar och ett fåtal nya projekt som kan accepteras från naturvårdssynpunkt. har /85 fattat beslut om vattenkraftsutbyggnaden fram till ca 1990. motsatte sig regeringens förslag som innebär utbyggnad av en rad mycket skyddsvärda älvsträckor. Socialdemokraterna håller öppet för en utbyggnad väsentligt utöver den nivå som angivit. Detta ständiga hot från socialdemokraterna mot de återstående oexploaterade älvarna måste avvisas, bör uttala att den tidigare beslutade utbyggnadsnivån skall utgöra det slutliga riktvärdet för den svenska vattenkraftsproduktionen. Den nivån skall uppnås huvudsakligen genom ombyggnader och effektiviseringar. Därmed skulle det också slås fast att elbehovet efter kärnkraftsavvecklingen får tillgodoses med hjälp av annan produktion förutom genom effektivare elanvändning. I landet finns mark, huvudsakligen våtmarker av skilda slag, som inte ger någon direkt produktiv avkastning för jord- och skogsbruket. Dessa områden är ekologiskt sett av utomordentligt stor betydelse. De spelar stor roll för vattenbalansen. Deras betydelse ökar i takt med den ökande intensiteten i skogs- och jordbruket. De utgör refugier, dvs. ostörda områden för djur och växter. De bidrar också i hög grad till omväxlingen i landskapet. Våtmarkerna kan genom nya tekniska landvinningar numer utnyttjas i betydligt större utsträckning än man kunde tänka sig . De är därför intressanta för ett expanderande skogsbruk. Då förutsätts förutom dikning också omfattande skogsgödsling. Dessa våtmarker är emellertid också av intresse för energiförsörjningen. Många av dem innehåller stora mängder torv, som kan brytas och utnyttjas som bränsle. De är också intressanta för s. k. energiskogsodling. De samlade intressen och anspråk som redovisats eller kan räknas fram är väsentligt större än den totala areal av våtmarker, som finns att tillgå. Och har ändå inte naturvårdsintressena beaktats. 1 den fysiska planeringen måste desa områden på alla nivåer ägnas ett avsevärt större intresse än . Beslutsunderlaget måste förbättras genom en planmässig satsning på forskning och på rikstäckande inventeringar. Naturvårdens synpunkter måste komma in redan i planeringsarbetets begynnelseskeden. Inventeringar av olika våtmarkers värde för bl. a. naturvården har utförts och pågår också f. n. i bl. a. regi. Det har framgått att nästan alla våtmarker skadats och att det är mycket angeläget med snara skyddsåtgärder för många särskilt skyddsvärda områden t. ex. reservatsbildning. Det har också visat sig att nuvarande anmälnings- och samrådsförfarande för dikning är otillräckligt. har tidigare i motioner föreslagit att tillståndsplikt enligt naturvårdslagen införs. Tillståndsplikten innebär också förenklingar i förhållande till nuvarande regler. En sådan reform har aviserats från regeringens sida. Det är angeläget att beslut kan fattas. Det är angeläget att inventeringarna påskyndas och intensifieras och att ett bevarandeprogram snabbt kan genomföras. Regeringen har skurit ned det anslag (H 7) som kan utnyttjas för inventeringarna. Vi föreslår att detta anslag uppförs med 33,3 milj. kr. en höjning av regeringens förslag med 3 milj. kr. De extra medlen bör utgå för olika inventeringsåtgärder, bl. a. våtmarksinventering. Statligt stöd bör självfallet inte utgå för våtmarksexploatering som strider mot starka naturvårdsintressen. Det traditionella odlingslandskapet har utomordentliga värden, kulturhistoriska, biologiska och enligt de flestas uppfattning estetiska. Det handlar om hagar och ängar om landskapets växlingsrikedom. Detta odlingslandskap försvinner snabbt till följd av bl. a. kraven på rationell jordbruksproduktion. Många lantbrukare satsar ideellt på att bevara landskapet men detta räcker inte för att bevara ens ett urval av sådana områden. Stöd bör utgå till naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet. Detta sker bäst och mest ekonomiskt genom riktade bidrag till jordbruksföretag. har föreslagit att 10 milj. kr. satsas på detta. Regeringen har prutat. Medel bör utgå i enlighet med verkets förslag. Anslaget H 14 bör utgå med 19 milj. kr. Naturvård kan inte enbart med hjälp av naturvårdslag, genom reservatsbildning och planeringsinsatser. Det krävs dessutom ett allmänt hänsynstagande till naturen inom alla verksamheter i samhället. Detta gäller särskilt jordbruket, skogsbruket och mineralhanteringen. Dessa verksamheter måste ges ett eget naturvårdsansvar. Den traditionella naturvårdspolitiken kommer knappast att få tillräckliga ekonomiska eller personella resurser för att klara alla problem. Genom att införa krav på naturvårdshänsyn som en del av politiken för andra sektorer kan den egentliga naturvårdsorganisationen koncentrera sig på de mest angelägna arbetsuppgifterna och därutöver ha ett bevakningsansvar för helheten. Den kan därmed också avlastas en del rutinåtgärder. Därmed tillgodoses också krav på minskad reglering. 3.2.1 Flora- och faunavård En viktig uppgift för naturvården är att slå vakt om och faunan. Våra inhemska växt- och djurarter representerar stora värden både i sig och som delar av ekosystem. Att de bevaras i sin naturliga miljö är ett grundläggande naturvårdskrav. Flora- och faunavården utgör dock en starkt försummad del av naturvården. Flera hundra växt- och djurarter hotas av utrotning. I de flesta fall är huvudorsaken miljöförändringar, oftast till följd av det moderna jord- och skogsbruket. Flora- och faunavårdsarbetet måste ges en ökad tyngd.