mot · G902So614 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:So614 m. fl. (m) Familjepolitiken Utvecklingen sedan regeringsskiftet 4 Anledningar till barnfamiljernas utsatta läge 6 Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps 9 Avdrag eller bidrag? Skatt efter försörjningsbörda 11 Grundavdrag för barn 11 Begränsa behovet av inkomstprövade bostadsbidrag 12 Mångfald i barnomsorgen 14 Avdrag för barntillsynskostnader 15 Statsbidraget till barnomsorgen och ändrad socialtjänstlag 17 Barnomsorgens mål och innehåll 18 Nej till (s)-mål om föräldraförsäkringen 19 Återställ garantibeloppets värde 20 Goda hälsoförhållanden för barn och personal 20 Skyndsam ändring av existensminimireglerna 21 Ensamföräldrar och underhållsskyldiga 22 Socialbidragen och barnfamiljerna 22 1 1985/86. Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. Föräldrarna skall ha huvudansvaret för barnens vård och fostran. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år påtalat barnfamiljernas och särskilt flerbarnsfamiljernas ofta utsatta ekonomi och deras allt större svårigheter att kunna och få ta sitt ansvar på det sätt som passar familjen bäst. Vi har visat: o att den ekonomiska utjämningen mellan olika stadier i en familjs liv, dvs. mellan år med resp. utan barn, inte fungerar, o att många barnfamiljer för sin existens är beroende inte bara av inkomstprövade bostadsbidrag utan också av socialbidrag, trots att de anses ha förmåga att betala i skatt, o att allt fler barnfamiljer särskilt de med flera barn hamnar i den s. k. fattigdomsfällan, där de inte av egen kraft kan uppnå en acceptabel levnadsnivå och där varje inkomstökning äts upp av höjda skatter och bortfallande bidrag, o att barnomsorgs- och boendestödet inte bara styr familjerna utan ofta ger dem minst som har störst behov av stöd. Familjepolitiken måste i stället utformas så att familjen får rätt och möjlighet att ta sitt ansvar på det sätt som passar bäst i olika stadier av livet. Familjernas valfrihet och självbestämmande måste vidgas vad beträffar barnomsorg, boende, skola och sjukvård. De skall under olika skeden av sitt liv med det allmännas stöd men utan dess styrning kunna välja de alternativ som passar dem bäst. Skatten måste ta hänsyn till hur många som skall leva på hushållsinkomsten, så att det blir möjligt att leva på sin lön när skatten är dragen och så att behovet av inkomstprövade bidrag kan nedbringas. Den moderata familjepolitiken innebär bl. a. följande: o Familjen skall kunna leva på sin lön. För att familjepolitiken verkligen skall innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan familjelivets olika stadier måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas lägre ekonomiska bärkraft. Detta bör ske genom att ett grundavdrag på . för varje barn införs vid den kommunala beskattningen, o Föräldrarna måste myndigförklaras bl. a. genom en mer proportionell beskattning, som inte som styr den inbördes arbetsfördelningen. Marginalskatten skall successivt sänkas till högst för flertalet heltidsarbetande. o Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, även om det utförs av föräldrarna själva eller genom deras försorg. För att snabbt öka valfriheten skall en skattefri vårdnadsersättning på . införas för barn mellan ett och ålder. Det finansieras inom ramen för de statsbidrag som utgår till den kommunala barnomsorgen. För att minska klyftan i stöd bör motsvarande uppräkning ske av föräldraavgifterna vid den kommunala barnomsorgen för barn med vårdnadsersättning. Nettokostnaden blir då ca 550 milj. kr. o Avdragsrätt för nödvändiga barntillsynskostnader upp till vissa maxi migränser skulle ytterligare förbättra föräldrars möjlighet att själva välja och betala den barnomsorg som passar bäst. Utformningen och utbyggnaden av ett sådant förvärvsavdrag bör skyndsamt utredas, o Utredning bör ske om föräldrarättens inskrivande i grundlagen, o Styrningen av den kommunala barnomsorgen genom att statsbidragen ej är neutrala måste upphöra. Kommunerna skall vara skyldiga att tillse att alternativa deltidsförskolor, daghem och fritidshem får motsvarande statsbidrag. Hänsynen till antalet barn i en kommun bör framgent främst tas inom ramen för ett väl utformat skatteutjämningssystem. o Socialtjänstlagen kompletteras med ett stadgande innebärande att de enskilda alternativ på barnomsorgens område som fyller de krav som alltid måste ställas skall ges likvärdigt stöd. o Reglerna för existensminimiavdrag och socialbidrag ändras så att vård av egna barn jämställs med motsvarande förvärvsarbete, o En genomgripande undersökning bör ske av hälsoförhållandena i barnomsorgen. o Behovet av inkomstprövade bostadsbidrag skall nedbringas på grund av deras marginaleffekter för dem som bäst behöver en inkomstökning. Bidragen görs rättvisare genom att inkomstprövningen sker mot disponibel inkomst efter skatt. I avvaktan på detta och eftersom bostadsbidragen så långt möjligt bör ersättas med åtgärder utan marginaleffekt avslås regeringens förslag om en höjning av inkomstgränser och belopp, o Garantibeloppet i föräldraförsäkringen höjs från . för att följa penningvärdesutvecklingen. Detta har betydelse för de försäkringsmässigt sämst ställda och för alla föräldrar under tionde till tolfte föräldraförsäkringsmånaden. o Vi säger nej till socialdemokraternas målsättning om en utbyggnad av den inkomstrelaterade föräldraförsäkringen . Detta skulle leda till ytterligare grava orättvisor i föräldraförsäkringens utformning. Lägsta och högsta föräldrapenning skulle då variera mellan . och som högst nära . Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. I familjen knyts mänskliga band av kärlek och omsorg genom sammanhållningen mellan generationerna. En fungerande familj ger trygghet i livets olika skeden. Det är i första hand genom familjens försorg som de unga lär sig grundläggande värderingar och normer samt att ta ansvar och visa hänsyn. För de äldre betyder fungerande familjer att ensamhet motverkas och att de får möta och ge omtanke och omsorg. Med familj avser vi inte bara den traditionella kärnfamiljen utan också andra nära och fasta samlevnadsformer. Många lever som ensamföräldrar och har ensamma ansvaret för barnens försörjning och fostran. Men man är en familj oavsett samlevnadsform. Respekten för familjen som enhet och för dess integritet skall vägleda familjepolitikens utformning. är det viktigt att på olika sätt stödja 1' 1985/86. 3 sami Nr So614 och underlätta föräldrarnas fostrande roll. Det allmänna har också ett grundläggande ansvar för att ge hjälp och stöd i svåra situationer. Äktenskapet, som är utformat till barnens skydd och makars önsesidiga stöd, är den mest förpliktande och tryggaste samlevnadsformen, även om andra samlevnadsformer kan förenas med en stark sammanhållning. Skatte- och bidragssystemen får inte göra det ekonomiskt fördelaktigt att avstå från äktenskap, eftersom detta bl. a. har klara rättsregler till skydd för makar och barn. Föräldrarnas ansvar för barnens fostran är en grundläggande rättighet och skyldighet. Fostran av barnen måste bygga på fasta normer och förmåga att successivt ställa allt större krav. Att visa kärlek inte släpphänthet, fasthet inte hårdhet samt konsekvens gentemot barnen kan låta enkelt. Men det kräver att föräldrarna har ork och tid för sina barn, tar del av deras bekymmer och glädjeämnen, ställer krav och sätter gränser. Framför allt kräver det att de kan förena detta med ömhet och omtanke som låter barnen förstå att de är viktiga och omistliga. Det har förts en politik som har underminerat föräldrarnas tilltro till sig själva som fostrare. Man lät påskina att institutioner alltid var bättre än hemmet och familjen. Man gjorde de vuxna osäkra på sig själva. På det sättet svek man barnen, eftersom barn behöver föräldrar med trygghet och självförtroende i sin fostrarroll. Om de vuxna inte har tid och ork att engagera sig, bry sig om, reagera och säga ifrån tror barnen lätt att de vuxna är likgiltiga. Och likgiltighet är nog det värsta ett barn kan möta. Det ger känslan av att inte behövas och att inte vara något värd. Sambandet mellan harmonin hos föräldrarna och harmonin hos barnen är starkt. Studier av människor som på ett eller annat olyckligt sätt avviker det kan t. ex. vara missbrukare eller kriminellt belastade visar barndomsupplevelsernas betydelse. Dessa människor har ofta bristfällig självkänsla, i stor utsträckning därför att de inte upplevt situationen att som barn älskas villkorslöst, oberoende av egenskaper och prestationer. Barn behöver den samhörighet, fostran och omsorg som familjen kan ge. De kraftiga skattehöjningarna , 1984 och 1985 har tillsammans med devalveringens prishöjande effekter ytterligare försämrat barnfamiljernas ekonomi. Många barnfamiljer har tvingats använda sina besparingar för löpande konsumtion eller nödgats låna av släktingar och vänner. ligger numera t. o. m. under noll. Den kraftiga ökningen också av barnfamiljer som söker socialbidrag visar att smärtgränsen i många fall uppnåtts. Hårt pressad av de borgerliga partiernas förslag till en rättvisare och bättre familjepolitik tvingades den socialdemokratiska regeringen lägga fram förslag till ett familjepolitiskt paket med bl. a. betydande höjningar av barnbidragen och flerbarnstilläggen . Dessa barnbidragshöjningar finansieras dock till stor del genom sådana skattehöjningar som träffar barnfamiljerna själva. Barnfamiljerna har t. ex. mist förvärvsavdraget på . och dessutom fått vidkännas höjd statlig inkomstskatt i låga inkomstskikt. De skattehöjningar på bensin, småhus och el som drevs igenom drabbar dessutom i särskilt hög grad just barnfamiljerna. Resultatet av barnbidragsökningen har därigenom blivit blygsamt eller t. o. m. negativt för de flesta hushåll med ett eller två barn. Genom att socialdemokraterna uppgivit sitt tidigare motstånd mot de på moderat initiativ tillkomna flerbarnstilläggen har dock flerbarnsfamiljer fått en något förbättrad ekonomi under förutsättning att de bor i hyreslägenheter. Även denna förbättring torde försvinna 1986, bl. a. genom att skatteskalan inte tillåtits följa inflationen. För flerbarnsfamiljerna krävs alltjämt inkomster långt över de normala för att de skall komma ens i närheten av en acceptabel levnadsnivå utan tillskott av socialbidrag. I nedanstående tablå anges standarden för några vanliga familjetyper i förhållande till allmänna råd om normer för skälig levnadsnivå. Dessa normer är 1986 av basbeloppet för ensamstående . 190 » > » makar och samboende . Till detta kommer utgifter för bostad, fackföreningsavgift, resor till och från arbetet samt ev. barnomsorgskostnader. För lunch till skolbarn under loven tilläggs av basbeloppet. För mat i (familje)daghem avräknas av basbeloppet. Som inkomst räknas nettolöner samt alla bidrag som barn-, flerbarns-, bostads- och underhållsbidrag eller bidragsförskott, sjukpenning m. m. Basbeloppet 1986 är . Familjerna i tablån har antagits bo i allmännyttiga hyreslägenheter med genomsnittshyra, dvs. för tvåbarnsfamiljerna på . (3-rummare) och för tre- och fyrabarnsfamiljerna på . (4rummare). Förvärvsarbetande föräldrar har antagits ha månadskostnader för resor till och från arbetet på . samt vid heltidsarbete fackföreningsavgift på . Barnomsorgskostnaden har antagits vara . när båda föräldrarna förvärvsarbetar (5-åringen i barnomsorg ). Tablå Standard i förhållande till normer 1986. gällande regler för skatter och bostadsbidrag, (övriga förutsättningar se ovan.) Familjetyp En inkomst på En och en halv inkomst på 45 000 makar + 2 barn 5 och -13 400 - 5 600 + 2 000 +14 400 makar + 3 barn 5,7 och -21 600 -13 900 - 8 400 - 700 makar + 4 barn 5, 7, 11 och -11 800 - 4 100 Tablån visar en-inkomstfamiljernas mycket svåra ekonomiska situation redan vid boende i hyreslägenhet. Skulle de bo i småhus den vanligaste boendeformen för framför allt flerbarnsfamiljer blir ekonomin regelmässigt ännu sämre. Tablån visar också att familjer med industriarbetarlön (.) har långt till skälig levnadsnivå om en förälder endast arbetar och de har tre eller flera barn. Också i tjänstemannafamiljen (.) krävs det mer än halvtidsarbete av den andra föräldern för att familjen skall nå skälig levnadsnivå om den har fler än tre barn. Även i dessa fall blir ekonomin sämre än i tablån om t. ex. boendekostnaderna är högre än de angivna. Det bör uppmärksammas att särskilt flerbarnsfamiljerna har mycket höga marginaleffekter genom bortfallande bostadsbidrag och svårare än andra hushåll att genom ytterligare arbetsinsatser tjäna ihop så mycket att underskottet i standard elimineras. (Se vidare avsnittet om bostadsbidragen.) Görs motsvarande beräkningar för ensamföräldrar med två, tre resp. fyra barn i åldrarna och samma hyror erhålls regelmässigt ett överskott. Vid en inkomst på . blir dessa 4 , vid en inkomst på . beroende på barnantal. (Barnomsorgskostnad för 5-åringen och 7-åringen har antagits vara . Skulle den eller hyreskostnaden vara högre blir gevetvis överskottet motsvarande mindre.) Den snävt ekonomiskt bätte situationen än för tvåföräldrafamiljerna beror på de skattefria underhållsbidragen/bidragsförskotten m. m. Hänsyn har då inte tagits till att ensamboende föräldrar har väsentligt mindre möjlighet att genom eget arbete eller fördelaktiga inköp förbilliga hushållet, som de kan ha betydande utgifter för barntillsyn också på icke-arbetstid. Utvecklingen har inte bara lett till ökat bidragsberoende och till att allt fler föräldrar måste förvärvsarbeta av tvingande ekonomiska skäl även när barnen är små. Allt fler måste också övergå från kort till lång deltid eller till heltidsarbete för att klara familjens ekonomi, vilket ger mindre tid för barnen. Sammanfattningsvis har inkomstfördelningspolitiken vridits till barnfamiljernas nackdel så att en tredjedel av barnfamiljerna kan beräknas inte nå upp till skälig levnadsnivå 1986 räknat efter nya normer. Anledningar till barnfamiljernas utsatta läge De senaste årens befolkningsutveckling ger en allvarlig tankeställare, även om viss uppgång noterats 1985. Förutom att låga födelsetal kan vara uttryck för människors oro för sin egen och barnens framtid är det uppenbart att föräldrar på grund av den förda familjepolitiken inte orkar med flera barn, fysiskt, psykiskt och ekonomiskt. Dagens småbarnsföräldrar lever ofta under pressade förhållanden. Ett problem är hur de skall kunna förena sin strävan att ge barnen bästa möjliga uppväxtförhållanden med egen bibehållen ekonomisk trygghet och självständighet. Många känner sig otrygga för barnens skull när de är på sina Jäkt mellan bostaden, daghemmet och arbetsplatsen och känslan av att inte få tillräcklig tid för barnen medför stora bekymmer för många allvarlig samvetsnöd. Åtskilliga barn i lågstadiet saknar helt tillsyn när de inte är i skolan. De som kommit ut på arbetsmarknaden när barnen föds vågar inte släppa sin tjänst utöver den rätt till ledighet under barnens första 18 månader som finns även om de gärna skulle vilja ägna åt vård av sina små barn. Åmanlagarnas regler om anställningstrygghet bidrar till detta. Även föräldrapenningens regler bygger på förvärvsarbete. Längre avbrott i förvärvsarbetet kan innebära att familjen går miste om betydande belopp i föräldrapenning när ytterligare barn föds. Många barnfamiljer har svårt att nå eller upprätthålla en acceptabel ekonomisk standard om de måste ordna sin barnomsorg själva, utan något som helst stöd från det allmänna, eller om det endast finns en förälder som förvärvsarbetar heltid. Flerbarnsfamiljerna har ekonomiskt sett blivit vår tids stora förlorare. Svårigheterna att kombinera förvärvsarbete med barn och familj är många och blir större ju fler barn familjen har. Inte ens mycket goda inkomster förslår för att familjen själv skall kunna ordna barnomsorgen legalt eller klara sig på huvudsakligen en inkomst. Antalet familjer med fyra eller fler barn har halverats . För den ensamstående föräldern kan påfrestningen bli särskilt stor genom att vederbörande förutsätts klara såväl förvärvsarbete som att fungera som både mor och far för barnen utan det stöd som det innebär att dela det dagliga ansvaret med en annan vuxen. Barnfamiljernas svårigheter kan förefalla obegripliga för den som inte (längre) har minderåriga barn. De bidrag som utgår kan på papperet förefalla imponerande. I verkligheten täcker emellertid bidragen inte ens den överbeskattning som nära nog alla barnfamiljer utsätts för genom att ingen hänsyn tas till antalet barn i familjen eller till för förvärvsinkomsten nödvändiga barntillsynskostnader. Svårigheterna och orättvisorna beror bl. a. på följande: o Vid beskattningen tas ingen hänsyn till hur många som skall leva på en viss hushållsinkomst. Familjer med samma inkomster betalar lika mycket i skatt oberoende av om de har barn eller inte och helt oberoende av antalet barn. Endast ensamföräldrar erhåller en viss skattelättnad i förhållande till ensamstående utan barn. o Skatten blir högre ju ojämnare inkomsterna är fördelade inom familjen. Skatten på en hushållsinkomst kan bli 203 högre om en förälder står för hela hushållsinkomsten mot om inkomsten är jämnt fördelad mellan makarna. blir kort deltid eller hemarbete på heltid allt vanligare ju fler barnen blir. o Skatten på en viss hushållsinkomst blir således normalt högre ju fler barn som finns i familjen, tvärtemot målsättningen om skatt efter bärkraft, o Detta förstärks av beslutet om s. k. förenklad självdeklaration. Beslutet missgynnar ytterligare eninkomstfamiljer genom att de endast tilldelas ett schablonavdrag på . Familjer med sparkapital och två inkomster som inte (längre) har hemmavarande barn att försörja får nära . 1" 1985/86. av sina inkomster helt skattefria medan en barnfamilj med en enda inkomst och utan sparkapital endast får ca . o Utformningen av bostadsbidragen förstärker effekten av den orättvisa beskattningen. Bostadsbidragen prövas nämligen mot familjens bruttoinkomst, inte mot vad familjen disponerar efter skatt. Detta missgynnar ytterligare de hushåll som är hänvisade till i stort sett en enda inkomst. o Ju större behov en barnfamilj har av en inkomstförstärkning desto mindre får den i allmänhet behålla av en inkomstökning. Detta beror främst på de kraftiga marginaleffekter som bostadsbidragens avtrappningsregler för med sig. I en tvåföräldersfamilj med tre barn släpar dessa extra marginaleffekter med upp till hushållsinkomster på ca , för en fembarnsfamilj ända upp till inkomster på sammanlagt betydligt . (Genom regeringsförslaget till bostadsbidrag skulle marginaleffekterna 1987 fortsätta till hushållsinkomster . i en fembarnsfamilj). o Reglerna om existensminimiavdrag är tänkta att fungera som ett sista skyddsnät för att förhindra att flerbarnsfamiljer måste söka socialbidrag för att kunna betala skatten. I den mån dessa regler över huvud taget fungerar boende i småhus (om än aldrig så högt belånat) eller frivilligt val att själv ta hand om de egna barnen diskvalificerar i allmänhet från rätten till sådana avdrag ger de i princip marginaleffekter på i mycket breda inkomstskikt. För en tvåföräldersfamilj med fem barn och en inkomst som medgivits existensminimiavdrag spelar det ingen roll om inkomsten är 80 000 eller kanske . I mellanliggande inkomstlägen tar skatt samt avtrappande bostadsbidrag och existensminimiavdrag hela inkomstökningen. o Beslutet om barnomsorg för alla barn 1991 innebär att det familjepolitiska stödet alltmer koncentreras till den kommunala barnomsorgen. Denna som redan utgör det utan jämförelse största familjepolitiska stödet används främst av välutbildade familjer med få barn i storstadsområdena. Flerbarnsfamiljer, och familjer på landsorten har betydligt sämre möjligheter att tillgodogöra sig detta stöd men måste ändå bidra till de allt högre kostnaderna för dess finansiering. o Kostnaderna för den kommunala barnomsorgen täcks till i genomsnitt med skattemedel. Detta innebär att annan icke subventionerad barnomsorg, som många föräldrar vill eller måste använda sig av, endast får kosta en tiondel av den kommunala för att inte ställa sig dyrare för föräldrarna. Många föräldrar som betalar hela sin barntillsynskostnad själva får t. o. m. sämre ekonomi än om en av dem helt avstår från förvärvsarbete. o Föräldraförsäkringen ger mest för det första barnet och successivt mindre för de följande genom att förvärvsverksamheten normalt avtar med stigande barnantal. Garantibeloppet som betalas ut under tionde till tolfte försäkringsmånaden liksom till mödrar med de lägsta förvärvsinkomsterna har kraftigt urholkats, vilket försämrar möjligheten att ens kunna ta hand om barnet under dess första levnadsår. Plöjningen av garantibeloppet från . per dag motsvarar inte ens inflationsutvecklingen. o Reellt ensamstående föräldrar befinner sig ofta i en både ekonomiskt och trygghetsmässigt utsatt situation. Reglerna för bostads- och underhållsbidrag har emellertid utformats så att samboende med gemensamma barn missgynnas i förhållande till andra samboende. Skenskilsmässor har därför blivit allt vanligare. Dessa frågor behandlas närmare längre fram i motionen. Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps Den förda djupt orättfärdiga familjepolitiken har inte tillkommit av en slump. Bakgrunden är i stället den jämlikhetsrapport som en arbetsgrupp under ordförandeskap av lade fram socialdemokratiska partikongress. Den ekonomiska självständigheten makar emellan ansågs vara själva grunden för jämlikheten, varför tvåförsörjarfamiljen borde bli normgivande vid planeringen av långsiktiga förändringar. Jämlikheten ansågs inte bara kräva att alla föräldrar förvärvsarbetade, helst lika mycket, utan också att alla barn fick samma vård och fostran. Kommunala daghem för alla var det klart utstakade målet. Målsättningen för utbyggnaden av förskolan, som i första rummet skall inriktas på att tillgodose behovet av heldagstillsyn, måste från jämlikhetssynpunkt vara att alla barn skall gå i förskola. Och benämningen förskola, som tidigare avsett den för barnens bästa tillkomna lekskolan, utvidgades till att omfatta heldagstillsyn för alla barn redan från krypåldern, trots att så små barn knappast har behov av förskola i dess egentliga bemärkelse. Den verkliga förskolan/lekskolan har ställts på undantag och minskar alltmer i omfattning. Med hjälp av skattessystemet, socialförsäkringens utformning och ensidigt barnomsorgsstöd arbetar socialdemokraterna steg för steg för målets förverkligande, helt oavsett om det stämmer överens med den enskilda familjens önskemål och behov eller inte. Den socialdemokratiska regeringens politik är särskilt anmärkningsvärd som ett flertal undersökningar visar att småbarnsföräldrarna själva och inte minst socialdemokratiska sympatisörer föredrar en barnomsorgspolitik som medger valfrihet framför fortsatt ensidig inriktning på barnomsorg. och visar t. ex. i sin undersökning Bildén av att av socialdemokratiska föräldrar med barn på daghem föredrar bidragslinjen, dvs. att samhället bör göra det ekonomiskt möjligt för småbarnsföräldrar att stanna hemma hos barnen. Av redan hemarbetande småbarnsföräldrar med socialdemokratiska sympatier var siffran . Dessa och andra siffror bekräftar uppfattningen om att många småbarnsföräldrar förvärvsarbetar av tvingade ekonomiska skäl, fastän de skulle utföra ett lika väsentligt arbete genom att ta hand om sina barn. Till detta kommer att det nuvarande barnomsorgsstödet har en föga social utformning. Det är således endast hälften så vanligt i flerbarnsfamiljer som i enbarnsfamiljer att anlita barnomsorg. LO-familjerna använder sig också av den kommunala barnomsorgen i väsentligt lägre grad än akademikerfamiljer, en skillnad som t. o. m. tenderar att förstärkas. Storstadsområdena får ett väsentligt större bidrag i förhållande till antalet barn än mer glest befolkade kommuner. Resultatet av socialdemokraternas förment jämlika familjepolitik har således blivit djupt orättfärdigt. Trots detta vägrar socialdemokraterna att ändra marschriktning.