mot · G902394 · 1986-04-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:394 m. fl. (vpk) Vissa varvsfrågor m.m. (prop. 1985/86:120) Proposition 1985/86:120 berör en långt större ekonomisk och politisk problematik än vad dess ramar ger vid handen. Frågan om varv är inte bara ett avsnitt av varvspolitiken. Den gäller grundläggande linjer och värderingar i ekonomisk utveckling och industripolitik. Och den berör en region, vars problem är mer vittgående än själva skeendet i dess skeppsbyggnadsindustri. Kockumsfrågan speglar i själva verket inte så mycket en regional som en nationell problematik. Mellan liverpooliseringen i och , tillbakagången i och de oroande tendenserna i Bergslagen och finns ett samband. Kockumsproblemet är ett uttryck för samma grundläggande företeelse som drabbar valsverket i eller Nordplåt i . Det är fråga om en ny fas i den svenska kapitalismens utveckling. En kraftig förskjutning sker i ekonomiska mönster och maktförhållanden. Vinnarna i denna process är vissa stora, multinationellt orienterade finansimperier, däribland den exempellöst mäktiga bilindustrin. Förlorarna är de många orter och stora landsdelar vilka hamnar i processens utkant. På de förlorandes sida hotar också de regionalt förankrade privatkapitalen, den statliga industrin och löntagarkollektiven i stort att hamna. Att se det nationella sammanhanget är särskilt viktigt med tanke på det politiska medvetandet bland människor ute i regionerna. Skilda orter och regioner spelas ut mot varandra. I och Bergslagen yppas oro för att stödresurser ska sättas in mot krisen i . De som talar för skånska intressen visar omvänt en viss snävhet och oförståelse för situationen i andra delar av landet. Man har på ömse håll svårt att se de ting vilka talar för gemensam kamp och ömsesidigt stöd. Ingen facklig eller politisk kraft har förmått samla människor på basis av klassmässig solidaritet och nationellt helhetsperspektiv. Provinsialismen har hjälpt de dominerande kapitalintressena att länka strukturomvandlingen i banor, som ensidigt gynnat just dem. Det hela är emellertid inte enbart en strid mellan maktgrupper och skilda klassintressen i en direkt och enkel mening. Konflikten har en rad andra mycket viktiga kvalitativa aspekter. Den är en strid mellan olika synsätt, då det gäller industriell verksamhet och ledning. Den uttrycker en motsättning mellan en mångsidighetens och en specialiseringens strategi i produktionens Den innefattar en dragkamp mellan finanskapitalism Mot. 1985/86:394 och produktionsintresse. Den är, inte minst i Kockumsfallet, en kamp mellan privat och samhälleligt. Den speglar striden mellan tendensen till transnationalisering och behovet av en rimlig nationell självständighet. Och den rymmer också detta tydligt just i Kockumsfrågan motsättningen mellan olika trafiksystem. Hela detta system av motsättningar ställer de politiska instanserna i landet inför en rad viktiga valsituationer. Detta är vad ställningstagandet till proposition 120 handlar om. Från ovan beskrivna utgångspunkter ställer vi oss kritiska till merparten av förslagen, liksom till de grundläggande synsätten i proposition 120. Vi anser att dessa gynnar fel tendenser och fel intressen i samhällets ekonomiska och sociala utveckling. Vi utvecklar här dessa synpunkter vidare. En nedläggning av den civila fartygsproduktionen - dvs. merparten av och kärnan i varvets verksamhet - skulle vara ett allvarligt misstag. är en avancerad systembyggande industri och representerar en typ av industriell kompetens, som är vital för en industrinations framtid och möjligheter att göra sig gällande. I allt högre grad kan industriell konkurrenskraft (i ordets mer vidsträckta mening) väntas bli knuten till förmågan att kombinera och organisera olika slags produktion och kunskaper. Sådan kompetens måste därför bevaras och utvecklas. Just skeppsbyggnad är visserligen - och för överskådlig tid framåt ett begränsat fält för industriell systemproduktion. Men den kompetens som finns nedlagd i ett avancerat varv är utvecklingsbar och kan föras över i nya framtida kombinationer. En nedläggning av skulle också öka ensidigheten i landets industriella spektrum. Viktiga delar av den industriella kompetensen har i de senare årens strukturomvandling fallit bort. Detta är inte någon naturligt motiverad ekonomisk process utan en följd av det internationaliserade kapitalets omgruppering, som sker utifrån självcentrerade och kortsiktiga perspektiv och inte utifrån den nationella industrialiseringens behov. Med nedläggningen vid skulle inte bara ett tomrum skapas på skeppsbyggnadskompetensens område i landet. Tomrummet vidgas också till andra områden, där system- och anläggningskonstruktion berörs. Man kan från Malmös perspektiv se detta i förening med bl. a. nedläggningen av Järnmontering, där en annan för industriella systemlösningar viktig kapacitet gick förlorad. Luckorna i svensk industriell kompetens blir allt fler. I den ökade ensidighetens spår följer ett skärpt beroende av industrier, vilkas kunskapsfrämjande är svagt och vars flexibilitet är begränsad. Den långt drivna specialiseringen visar här sina nackdelar: större utlandsberoende, ökade distanser mellan avsnitt av produktionen, vilka borde förts närmare varandra, sämre spridningseffekter för överförbar och utvecklingsbar kunskap etc. Som synes fokuseras i Kockumsfrågan viktiga och avgörande aspekter på begreppet ekonomisk strukturomvandling. Vi hävdar att den strukturomvandling som dominerat och där förutsätts lämna plats för en privat bilindustri, har en för folkhushållet ogynnsam form. ekonomi kan naturligtvis inte existera utan förändring och utveckling. 1985/86:394 det finns inte en enda, utan flera, möjliga vägar av förändring. I den internationella diskussionen utsätts den nu dominerande typen av strukturell omvandling för en allt intensivare kritik. Det är nu inte längre bara en kritik från vänster, som med utgångspunkt från främst analyser av industriell utveckling kritiserar den liberala ekonomiska modellen och dess förvridna motsvarigheter i verkligheten. Kritiken kommer alltmer också från borgerligt håll och då med en delvis annan utgångspunkt. Denna kritik kommer bl. a. från och har den amerikanska industrin som analysföremål. Den bekräftar ett flertal av vänsterkritikernas tidigare observationer. Kritiken mot den ekonomiska strukturomvandlingens former och rationalitet riktar sig främst mot det förgrovade och kortsiktiga vinstmaximeringstänkandet. Ett flertal kritiker för tillbaka detta tänkande på den oproportionerliga makt som finansmän och ekonomer har över företagsledningar och företagens policy. Denna anmärkning bekräftas på ett slående sätt, då det gäller svensk och skånsk strukturomvandling. I motsvarande mån försummas, enligt kritikerna, själva produktionen och värderingen av de arbetandes kunnande. Också detta illustreras av varvsproblematiken: man kastar först ut högt kompetent arbetskraft och nyanställer sedan huvudsakligast helt andra människor, där samhället i regel får stå för utbildningskostnaderna. Sådant slöseri och brist på kontinuitet i kunskapsutvecklingen går ut över produktionen. I stället för slöseriet med människor menar de moderna kritikerna, bör man just för produktionens skull vinnlägga sig om mindre rörlighet, bättre kontinuitet och en kunskapsutveckling, som utvecklas mer på den existerande kompetensens grund och mindre genom fortskridande utslagning. Också detta osunda fenomen illustreras i Malmöfallet högt kompetenta varvsarbetare avskedas, nya bilarbetare skall anställas. är ett bevarande av skeppsbyggeriet vid självklart inte problemfritt. Det är en bättre lösning än nedläggning, men det är ingen varaktig lösning. I så måtto har propositionen rätt, som den påpekar de begränsade utsikter som ett större skeppsvarv i måste räkna med. Det riktiga svaret på denna fråga är dock snarare en vidareutveckling av den systembyggande kompetensen vid varvet än ett förödande av den. Detta kräver i sin tur något annat, som inte beaktas i svensk industri och i industripolitik av , nämligen en ordnad samverkan mellan varvsproduktionen och de näringsgrenar som har behov av dess speciella kompetens i form av t. ex. nya industrianläggningar. På motsvarande sätt kan kritik riktas mot planerna på en större bilfabrik i som ersättning för den nedlagda produktionen vid . Vi bortser här från de berättigade tvivel som kan resas mot Saab-Scania-ledningens löften rörande produktionens omfång och utbyggnad. Ty även frånsett detta är inte en ytterligare förstärkning av bilindustrins ställning i landets industri eftersträvansvärd. Redan nu vållar denna bransch en skevhet i den industriella och tekniska strukturen, som är negativ för den indu- Mot. striella slagkraften och bredden. På en smula sikt är det också uppenbar risk för att denna bransch ska dra med sig den övriga industrin i en negativ utveckling, ty också här lurar ett strukturproblem. Bilen är inte framtidens kommunikationsmedel, och det är sannolikt en tidsfråga, när tillbakahållan det av järnvägs- och sjöfartsväsendets inneboende kapacitet kan skydda den konstlade och subventionerade rangställning bilismen nu har. Vad snarare borde bygga upp är en hög kompetens i fråga om framtida trafiksystem av annat slag, där miljöhänsyn och energibesparing kan kombineras med stor kapacitet och hög säkerhet. I konsekvens med vad vi tidigare anfört är vi också motståndare till att skapa ett s. k. Finans. Denna typ av idé är en karakteristisk återspegling av bank- och finansvärldens osunda grepp över industri och teknologi. Erfarenheterna från det besläktade Finans ger inte vid handen att man nu också skall begåva med en dylik konstruktion. En uppbyggnad av näringslivet i en problemregion kräver långsiktighet och bestämda, genomarbetade riktlinjer, snarare än den slumpartade, hugskottsbetonade och icke alltid helt sunda företagsamhet som i krislägen dyker upp för att dra fördel av arbetslösheten. Saken har också en maktpolitisk sida. Förnyelsen av en regions näringsliv är inte en sak för bankväsendet eller bolagsbildningar utan egentlig demokratisk insyn och ansvarighet. Skälen talar i stället för en organisation med bred facklig och kommunaldemokratisk förankring, som främst samarbetar med regionens löntagarfond. Regeringen har slutligen kastat in frågan om Öresundsförbindelserna i regionala problematik, vilket ter sig något överraskande. Det sker nämligen i form av ett förslag till lösning, som står i motsättning både till regionens verkliga behov och till en rationell långsiktig trafikpolitik. Enligt vår mening bör man bestämt avvisa bilindustrins uppenbara försök att utnyttja varvskriserna i och för att främja planerna på ett bilbaserat transportsystem via de danska öarna. Detta är också ett uppenbart regionalt intresse. En bilbro skulle inte bara få negativa verkningar för som handels- och sjöfartsort. Det skulle direkt strida mot fastlagda riktlinjer för miljöpolitiken. Det skulle stå i bjärt motsättning till de beslut fattade rörande överföring av tung trafik från väg till järnväg. Från alla synpunkter ter det sig alltså självklart, att det är genom andra trafiksystem än bilismen, som kan och bör hävda sig. Ett program för att möta de regionala problemen i sydligaste bör ha en annan allmän inriktning än som framgår av propositionen. Det bör bygga mer på långsiktiga, genomtänkta sammanhang, ha bättre anknytning till progressiva strävanden inom trafik- och miljöområdena, söka mera utgå från den kompetens som utvecklats i området och inte vara så underordnat vissa privatkommersiella intressen. Vi skisserar nedan linjerna i ett sådant annorlunda åtgärdsprogram. Den civila fartygsproduktionen vid bör ej läggas ned. 1985/86:394 ums bör medverka i uppbyggnaden av ett system för kontinentförbindelserna, baserat på en kombination järnväg-sjöfart. Vid en fortsatt svag sjöfarts konjunktur - som är sannolik - bör en förskjutning och breddning av kapaciteten eftersträvas. De områden som här kan tänkas ligga närmast till är energisystem, industrianläggningar samt medverkan i utveckling av spårbundna trafiksystem. Regeringen bör med ta upp diskussioner rörande det stöd och de investeringar en sådan bevarad och utvecklad produktion skulle behöva. De redovisade planerna på en större bilfabrik i bör uppges. I stället bör i samarbete mellan i första hand kommunerna , , och ett större långsiktigt transportpolitiskt projekt byggas upp. Dess syfte skall vara att lösa frågan om kontinentförbindelserna medels järnväg och färjor. Därjämte bör projektet innefatta investeringar för en ökad kapacitet för järnvägsförbindelsen längs till . Slutligen bör en viktig trafikpolitisk uppgift i projektet vara att förbättra den regionala och lokala kollektivtrafiken i och . Kompetensen inom den samhälleliga sektorn i och andra särskilt de västskånska kommuner i och bör tas till utgångspunkt för utveckling. Detta gäller bl. a. den väl utvecklade kompetensen inom hälsovårdssektorn och trafikplaneringen. Detta förutsätter att nedskärningarna av statliga medel till kommunerna upphör och den kommunala sektorn betraktas som den produktiva och utvecklingsfrämjande sektor den i verkligheten är. Förberedelser vidtas för att med tanke på nästa stadium i den snabbt förändrade datoriseringen bygga upp en vetenskaplig och industriell kompetens för optikbaserad datateknik. En inventering företas för att utröna i vad mån existerande lokal industri och andra näringar i och kan knytas till de ovannämnda utvecklingsprogrammen. Detta är önskvärt, dels för att stödja industrin i , dels för att skapa nya arbeten också i den östra delen av . Löntagarfonden och annat samhälleligt kapital bör vara en huvudkälla vid finansieringen av utvecklingsinvesteringar av det slag som här behandlats. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att beslutar med avslag på proposition 1985/86:120 i motsvarande del - bevara och utveckla kapaciteten vid varv i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att beslutar - med avslag på propositionens förslag rörande Saab-Scanias tilltänkta bilfabrik - hos regeringen begära att den i samverkan med de västskånska kommunerna låter utarbeta ett långsiktigt program på transportteknikens område i enlighet med vad som anförs i motionen, 3. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna Mot. 1985/86:394 vad som anförs i motionen rörande samverkan mellan verksamheter i 4. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs i motionen rörande det samhälleliga kapitalets roll, 5. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs i motionen rörande den kommunala sektorns roll i den ekonomiska utvecklingen, 6. att beslutar bevilja de i proposition 1985/86:120 äskade medlen för användning med den annorlunda inriktning som motionsförslagen i övrigt föranleder. (vpk) (vpk)