mot · G902A482 · 1986-01-26 00:00:00 — Genom att industristruktur är i någon mening branschensidig, finns en förklaring till utvecklingens ojämnhet i vad som brukar kallas de stora talens lag. Olika branscher går upp eller ned . Mått som registrerar alla branscher vid någon viss tidpunkt avspeglar alla dessa rörelser, där samtidiga upp- och nedgångar kompenserar varandra. Extrema händelser i något avskilt segment av industristrukturen får ett begränsat inflytande på mått som registrerar den fulla branschutvecklingen. Men i ett branschensidigt län som får större variationer i basindustrierna ett betydande genomslag på konjunkturlägets genomsnittsmått. Konjunkturuppgifter för visar att basindustrierna reagerar starkare vid konjunkturernas topp och botten än verkstadsindustrin, som är tyngdpunkt i den nationella industrin. Det förnämsta skälet till detta är att verkstadsindustrins varusortiment är avsevärt bredare: olika undergrupper har sinsemellan olika långa konjunkturperioder - den genomsnittliga konjunkturnivån för hela verkstadsindustrin blir genom komponenternas olikmässiga rörelser utjämnad. Den samlade slutsatsen av vår jämförelse blir således att industri utvecklas något snabbare och i samma riktning som landets, men att upp- och nedgångarna är avsevärt starkare. Ur denna troligen stabila struktur av samband följer att den återhämtning för den svenska industrins del som är i full gång sannolikt kommer att uppträda än mer markerat i . En egenhet i industriutveckling illustreras i diagram 7. Här har produktionen (uppmätt som saluvärde per industrianställd) räknats fram i tusental kronor och prisnivå. Den heldragna linjen avser hela industrin och den streckade . Produktionen per anställd följde för del en svagt stigande kurva med två platåer, nämligen mellan 1974-77 och 1979-81. Kurvan för del förefaller mer komplicerad. Den är irreguljär för hela perioden . Inte översteg produktionsvärdet per anställd på nytt värde. Den dominerande förklaringen tycks vara att industrisektorn i inte lika snabbt som den nationella trimmade ned nivån på anställningen. Vid en jämförelse av tabellerna 3 och 4 ser vi, att det ägde rum Diagram 7 Mot. Saluvärde per anställd inom svensk industri (S) och inom industri (X). Fast A482 prisnivå 3j| -ftfå 69 10 II iZ 12 » Tf % 77 IS 79 SO 81 82 en förskjutning i produktionsteknologi mot relativt mer arbetsintensiva processer än för landet i övrigt. Det genomsnittliga produktionsvärdet föll under landets värde omkring 1976 och stannade därefter på en lägre nivå under periodens resterande del. Som sammanfattning av jämförelsen mellan och landets industriella utveckling vill jag lyfta fram några drag som står fram mer än andra. Produktionens tillväxt är högre i än i landet. Som andel av industrins produktionsvärde har ökat från mellan 1968 och 1982.1 den allmänna förskjutningen av tillverkningsindustri från större befolkningscentra till mindre får uppfattas som vinnare - har industrisysselsättningens andel i stigit från av landets. Svängningar i industrins konjunkturer inträffade och gick åt samma håll vid jämförelsen /. I detta fall speglas industriSverige tämligen väl i materialet för . Det bör dock påpekas att analysen är gjord med hjälp av årsdata. Om i stället kvartals- (eller månads-)data utnyttjats, skulle möjligen fördröjningar ha kunnat beläggas. Vi vet dock att fördröjningen inte är så lång som , vilket är vår periodlängd. Som en säregenhet i konjunkturmönstret framträder den större styrkan i konjunkturrörelser. Vid uppgångar finns en tendens att industri går högre och vid nedgångar lägre än landet i övrigt. Mätt i avstånd till normalkonjunkturen har jag skattat att det rör sig om ca 60 procents större variation för : om industrikonjunkturen går upp Mot. (ned) med t ex 5 enheter över (under) den långsiktiga trenden för landet, så A482 går den upp (ned) med 8 över (under) den långsiktiga för . Ett av de centrala problem som antas följa stora svängningar i konjunkturen är stora kastningar i sysselsättningen. Ett exempel kan illustrera detta. Vi antar att toppen ligger över normalkonjunkturen och den efterföljande botten lika mycket under och att tillväxten mellan tiden för topp och botten är . Om vi vidare antar att det råder full sysselsättning vid toppen, så kommer botten att redovisa en industriell arbetslöshet av storleken . Om toppen och botten i stället legat över respektive under normalkonjunkturen, skulle arbetslösheten vid botten hållits nere vid . De problem som iakttagits regionalt av stora svängningar är åtminstone två. Dels det ovan antydda med regionalt olikartade nivåer på arbetslösheten. Problemet blir större, där alternativa sysselsättningsmöjligheter - vid sidan av industrin - är mindre. Problemet växer ofta där kombinationen storföretagsdominans - få befolkningscentra - svag offentlig utbyggnad uppträder. Vid sidan om är det tydliga exemplet på denna kombination. Det andra problemet är långsiktigt och rör produktionens tillväxtförmåga. Vid konjunkturens botten söker sig en del av de arbetslösa över i annan sysselsättning, ofta till offentlig sektor (en vanlig övergång ). När konjunkturen därefter vänder uppåt blir det svårt för industriföretagen att på nytt få tag på arbetskraft. För att alls kunna fylla sina vakanser tenderar företagen att konkurrera med inflationsdrivande löneerbjudanden. Företagen upplevde detta problem i stor skala vid uppgången efter 1968 och upplever det igen vid uppgången efter 1982. Produktionskurvan tenderar därför att brytas och plana ut tidigare än den skulle ha gjort vid full och fri tillgång på arbetskraft. Den strategi som särskilt storföretag följt för att bemästra det senare problemet finner en avspegling i diagrammet över saluvärde per anställd. Det är troligt att den brutna kurvan för del beror på att särskilt de stora företagen lagrat arbetskraft under nedgången 1975-82. Genom en sådan personalpolitik har den industriella arbetslösheten dämpats och en möjlighet säkerställts för företagen att kunna dra fördel av den uppgång i konjunkturen som kommit efter 1982. En allmän erfarenhet vid uppgången efter 1968 - då man inte lagrat arbetskraft - var att en stor del av den arbetskraft som avskedats inte längre fanns tillgänglig. Den kanske mest allmänna slutsatsen ur vårt material har visats i diagram 5. Industrins andel av sysselsättningen sjunker sakta - detta kommer också att vara förbundet med en stigande produktionsvolym inom industrisektorn. går samhället mot allt fler sysselsatta i tjänsteproduktion - privat och offentlig - och allt färre i kraft- och varuproduktion. Anpassningar till denna nya situation pågår i hägnet av betydande politiska motsättningar: styrkan i den heta diskussionen om fritidspraktiserande läkares villkor - som representerar (!) av sjukvårdskostnaderna - avslöjar utan vidare att det är djupare ordningsfrå gor för ett framtida tjänstesamhälle som står på spel. I detta avslutande avsnitt ska några av de trådar som tidigare lagts ut, dras samman. Ett försök till en sammanhängande framtidsbedömning ska göras. I första hand ska en bedömning av läget fram mot 1990 prövas. Skälet att välja 1990 är, att flera auktoritativa framtidsprognoser - långtidsutredningen och länsplaneringen 1983 - använt årtalet som gräns. Det gör, att farbarheten av vissa vägar redan prövats och våra slutsatser kan jämföras med sådana som kommit fram på annat håll, där man genomgående arbetat med större resurser. Om vi får tro historien, lär en vis (och cynisk) gammal kines en gång sagt: Att spå är svårt - särskilt om framtiden. Denna rekommendation till avhållsamhet i prognosfrågor ska dock inte hindra oss från att foga ytterligare en bedömning till den som görs , nämligen en skiss till en problembild för omkring . Bortsett från några bedömningar av arbetsmarknaden, ska vi begränsa oss till en diskussion av den långsiktiga utvecklingskurvan för basindustrier, som är centrala för allmänna utveckling. Det blir gärna mer en tankelek än en robust prognos. Det hindrar ändå inte, att skissen kan ha något värde, kanske mest för att öka läsarens lust att mera obundet spekulera över sådana händelser som kan inträffa vid andra omständigheter än de nuvarande. Den diskussion om framtiden som förs är en redovisning av en serie trender som påverkat och antas fortsätta påverka ekonomi. Vi för vår diskussions främst kring rörelser på arbetsmarknaden i den meningen, att våra kvantitativa prognoser kommer att gälla sysselsättningen. Motivet för att särskilt inrikta intresset mot sysselsättningen följer bl a av det stora värde som den politiska debatten tillmäter arbetslöshetsproblem. De bedömningar vår studie leder fram till tar sin utgångspunkt i framför allt tre källor: långtidsutredning (LU 84), studier som utförts inom för regional utveckling (ERU) och de senaste rapporterna från länsplaneringen. Det förekommer systematiska skillnader mellan dessa olika bedömningar. Här försöker vi dock skapa en helhetsbild utan de mycket detaljerade anspråk som ställs i de olika utredningarna, varför det inte finns anledning att slita tvister om prognosernas tillförlitlighet annat än i enstaka fall. Bedömningarna varierar sinsemellan inom tämlingen små intervaller och har sällan olika tecken för utvecklingens rikning. Om så diskussionen i prognosmetod inte ska utvecklas i detta sammanhang, förekommer det åtminstone en stor olikhet i materialet som förtjänar ett påpekande och ställningstagande. Länsplaneringen - och detta är ett helt allmänt fenomen, dvs gäller många län - har genomgående mer pessimistiska förväntningar än vad LU 84 och ERU har. Den troligen starkaste orsaken till detta är, att framtidsbedömningarna mot 1990 dragits ut som en trend från utvecklingen inledande år. Det betyder, att prognosen blir snärjd av den kortsiktiga nedåtriktade svängning i konjunkturförloppet sorn då gällde. Det främsta sättet att komma förbi en Mot. konjukturkänslighet i prognoserna är, att basera dem på någon formell A482 modell för de ekonomiska anpassningarna, som låter det långsiktiga Bil. mönstret (strukturmönstret) träda fram. Detta villkor uppfylls både av LU 84 och ERU. Den utomordentligt omfattande modell som långtidsutredningarna (1970) arbetar med, är den mest auktoritativa översiktsmodellen av den svenska ekonomin. Den publiceras som bilaga 17 till LU 84 - ERU utgår från denna modell för att göra regionala prövningar av rekommendationerna i LU 84 för att kontrollera hållbarheten. Regionala nedbrytningar av de nationella tendenserna, bör därför ta sin utgångspunkt i LU 84. De bedömningar som vi presenterar kommer av redovisade skäl mer att ansluta till LU 84 och ERU än till länsplaneringen. Vid en tillbakablick på den senaste periodens utveckling, kan några dominerande utvecklingsdrag skiljas. De är av långsiktig karaktär och kan därför också förväntas styra den framtida utvecklingsbanan. Utan att kunna (eller vilja) göra uppräkningen fullständig, ska dock några som bedöms ha betydelse för ekonomi lyftas fram och kommenteras. Den teknologiska utvecklingen förändrar i snabb takt både produktionens och arbetslivets förutsättningar. En spektakulär utveckling är den mycket snabba introduktionen av industrirobotar inom tillverkningsindustrin: medan det 1974 fanns 1.3 industrirobotar per 10.000 anställda, ökade denna siffra till 29.9 på bara (1981). 1974 låg ungefär lika med andra högutvecklade industriländer i robottäthet, men hade 1981 utvecklats långt förbi alla andra. Vi hade 1981 mer än dubbelt så hög täthet som och omkring sju gånger så hög täthet som och (, 1983). Anknuten till denna utveckling är de kraftiga genombrotten inom området mikroelektroniska proccesser, som bidragit till att avgränsa samhällets närmaste utvecklingsfas som informationssamhället. Med detta begrepp förstås ett samhällstillstånd, där en stor del av befolkningen sysslar med att producera, förmedla och ta emot information av olika slag. Internationaliseringen av de nationella ekonomerna kommer att fortsätta. I ett 25-årsperspektiv har utvecklats från att exportera/importera av BNP till att handla på världsmarknaden med . Till detta ska läggas de svenska industriföretagens utlandsetablering. har utlandsinvesteringarna stigit med . Ett resultat har blivit, att omkring 300.000 är anställda i svenska företag utomlands. Det motsvarar hälften av sysselsättningen i . Mönstret är detsamma i många andra länder. Anpassningen till världsmarknaden har gjort att också specialiseringen Mot. 1985/86 inom landet fortsätter. Många regioner är överspecialiserade, dvs företa- A482 gen arbetar med hela landet eller köpare utomlands för ögonen. En växande Bil. grad av regional sårbarhet har därmed etablerats, vilket får innebörden att lokala producenter blivit beroende av både den nationella och världsmarknadens upp- och nedgångar. Den rörelse som kan iakttas , nämligen bort från varuproduktion mot alltmer tjänsteproduktion, förväntas bestå. Sysselsättningen inom jordbruk och skogsbruk fortsätter att falla, vilket också gäller industrin. Den offentliga tjänsteproduktionen fortsätter att öka, men i långsammare takt än . Skattebasen för att finansiera en fortsatt offentlig tjänsteproduktion har tryckts samman. Den starkaste tillväxten i sysselsättning under de närmaste decennierna kommer att härröra från den privata tjänsteproduktionen. Det höga ränteläget hämmar investeringar Det nationella ränteläget kommer att ligga på en fortsatt hög nivå under resten av 1980-talet. Det följer av att , men också andra (räntedrivande) ekonomier opererar med stora finansiella underskott i sin statsbudget. Det offentliga ligger då och lånar upp överskotten på kreditmarknaderna, varför en hög nivå på kreditefterfrågan upprätthålls. I sin tur medför detta, att avkastningen på finansiella placeringar fortsätter att att vara hög i jämförelse med industriella investeringar. Om inte någon stor teknologisk nyhet driver upp avkastningsnivån på industriinvesteringar, kommer ingen allmän investeringsuppgång att uppträda . Med fortsatt höga kapitalkostnader introduceras i första hand kapitalsparande utrustning i företagen, men även sådan utrustning som spar arbetskraft. Elektronik och ADB-investeringar i företagen har varit förknippade med en utveckling av företagens informationssystem som i sin tur fungerat kapitalbesparande. Däremot stannar förnyelse- och byggnadsinvesteringarna på en låg nivå. Den höga vinstnivå som släppts fram i företagen har inte lett till mycket omfattande investeringsprogram. Den offentliga sektorns tillväxt avmattas En avmattning i den offentliga sektorns tillväxt kommer att inträffa fram . Skatteinbetalningarna har varit vikande , något som satt en broms på utgifterna. Denna broms måste verka för att balansen ska återställas. En rad offentliga åtaganden befinner sig under omprövning och olika nya sätt att finansiera offentliga verksamheter diskuteras, bl a privatisering av viss produktion och en högre grad av avgiftsfinansiering. Så som sparverksamheten bedrivits, har en diskussion kommit fram om dess inriktning. I första hand har kapitalbudgeten (investeringar) hållits nere i olika förvaltningar. Medel har i stället styrts över till Mot. driftsbudgeten för att försvara sysselsättningen och den kortsiktiga A482 eller senare slår dock det eftersatta investeringsbehovet Bil. igenom, en tidpunkt då besparingar får direkta verkningar på sysselsättningen, troligen som en direkt minskning i nyanställningstakten. Den vidare konsekvensen av en långsammare offentlig tillväxt är bl a att service och sysselsättning i förvaltning och vård stagnerar, vilket får återverkningar på efterfrågan och lokalt producerade varor och tjänster. Det blir också en sannolik följd, att de offentliga investeringarna i infrastruktur mattas av. Det senaste får långsiktigt nedhållande återverkningar på i första hand den industriella tillväxten: historiska erfarenheter har visat, att infrastrukturens utbyggnad - och inte industristöd - får de starkaste positiva återverkningarna på olika regioners industriella tillväxt och sammansättning. Ökningen av den privata tjänstesektorn och industrins specialisering mot en högteknologisk utveckling andra hälft, ger utbildningsfrågorna särskild vikt. Efterfrågan på kvalificerad arbetskraft - som i och för sig länge varit stigande på den svenska arbetsmarknaden - förstärks av den ökade tjänstehandeln. Det är sannolikt, att ekonomins råvaruberoende kommer att minska, medan dess utbildningsberoende ökar. De stora industriföretagen säljer alltmer av s k systemlösningar till sina kunder, dvs varor och kunskaper i ett och samma paket. Industriföretagens traditionella investeringar får också allt större inslag av forskningsoch utvecklingsversamhet, anpassningskostnader och marknadsinvesteringskostnader (försäljningsansträngningar). För att göra alla dessa typer av investeringar har företagen behov av utbildad personal. Det är därför sannolikt, att betydande insatser på utbildningsområdet kommer att visa sig samhällsekonomiskt fördelaktiga. Tillväxten för privat tjänsteproduktion får troligen ett neutralt regionalt utfall. I sig kommer inte att gynnas mer än t ex . Inom regionerna är det dock troligt, att de större städerna får uppleva en inflyttning. Dels finns efterfrågan på dessa orter, dels finns utbildningsinstitutionerna där. En ökad rörlighet i arbetslivet Den ökade nivån på BNP-tillväxten under resten av 1980-talet och sysselsättningens omstrukturering leder sannolikt till en ökad rörlighet i arbetslivet. Det blir dock svårt att härleda nya flyttnings- och bosättningsmönster ur detta förhållande. Historiskt har omflyttningarna varit svagt fallande . Den svagt fallande trenden har varit förbunden med stora kortsiktiga svängningar, då särskilt den yngre befolkningen varit mer flyttningsbenägen. Utvecklingen inom kommuner och inom det mellansvenska ortssystemet utgör också undantag från den historiska huvudregeln. Sannolikheten för minskade flyttningsrörelser baserar sig Mot. dock inte ensidigt på en förlängd historiskt trend. En central ny tröghetsfak- A482 tor är den ökade förvärvsfrekvensen för kvinnor, som medverkar till en gj] stabilitet i bosättningsmönstret. Detta hinder för flyttningsbeslut hävs först vid en framtida situation på arbetsmarknaden, då efterfrågan på arbetskraft markant överstiger utbudet. Arbetsmarknadens tillstånd , då denna situation gällde, är emellertid historiskt unik. Den skapades framför allt av den offentliga sektorns snabba utbyggnad och är i denna mening att se som en engångsföreteelse. De möjligheter som finns att balansera arbetsmarknaden genom att snabbt expandera offentlig sysselsättning utnyttjas nästan helt . Det sannolika framtida tillståndet på arbetsmarknaden är att vissa öar av arbetslöshet kontinuerligt kommer att bildas. Nya organisationsformer med återkommande utbildning kan mildra den gamla arbetslöshetens sociala och psykologiska påfrestningar på individen. Transportfrågorna kommer att få en växande betydelse. Den tekonologiska utvecklingen med en allt effektivare informationsbehandling gör det möjligt för allt fler företag att optimera sina lager- och transportsystem. Syftet med sådana åtgärder är för företagens del att öka produktionernas genomströmningshastighet, vilket minskar företagens kapitalkostnad, en central målvariabel i en högränteekonomi. Verksamheter som byggts kring en stor volym på lagerhållningen kommer därför att successivt minskas under den närmaste framtiden. Den privata konsumtionens ökning För den närmaste femårsperioden kommer den privata konsumtionen att stiga. Parat med en svagt fallande arbetstid - eller omvänt: ökande fritid kommer efterfrågan på i första hand tjänsteproduktion att stiga. Det är en stark historisk trend som ligger bakom denna rörelse. 1860 innebar ett fulltidsarbete , medan det ligger . Genomsnittligt arbetande timmar ger ett ännu starkare utslag: 1950 var den genomsnittliga nivån nära , men hade 1978 fallit till omkring . Innebörden är, att den genomsnittliga arbetstiden fallit med . En rad effekter följer en sådan utveckling. Kommuner som förbereder sig genom att bygga ut sina turistanläggningar kommer sannolikt att kunna dra fördel av den högre privata konsumtionen. Utvecklingen i till 1990 och 2000 Industrins arbetsmarknad och sysselsättning Industrin i har några intressanta egenskaper som förtjänar uppmärksamhet i en framtidsbedömning. För det första rör sig industrin i som industrin i i stort, bara med större svängningar kring Mot. 1985/86 trenden. Det gör det sannolikt, att förändringar på världsmarknaden, A482 skiftningar i den allmänna industrikonjunkturen och allmänna industripoli- Bil. tiska åtgärder påverkar industrisektor med större kraft än landet i övrigt. För det andra är industrisektor mer exportdrivande än landets industri i övrigt, vilket gör rörelser på världsmarknaden och exportfrämjande åtgärder särskilt intressanta. För det tredje är koncentrationen av storföretag särskilt hög, något som medverkar till stabilitet på faktormarknaderna i länet (kapital och arbetskraft). Det finns därför både svängningsbildande och stabiliserade faktorer som verkar mot arbetsmarknad. Det är vanskligt att bedöma hur blandningen av dem kommer att te sig i det långa perspektivet. För perioden fram tilll990 finns dock några hållpunkter, som det är möjligt att gruppera en diskussion kring. De prognoser som gjorts för världsmarknadernas del mot 1990 kommer fram till en allmänt växande marknad, särskilt för verkstadsprodukter, men också för stålämnen och i mindre grad för skogsindustrins produkter. Den främsta förklaringen till en stigande världsmarknad är, att det sedan första oljekrisen samlats upp ett eftersatt behov av investeringar i västekonomierna, som kommer att ge sig till känna andra hälft. En andra förklaring är, att oljepriset- som avgörande påverkar världsmarknadens rörelser - väntas falla realt andra hälft. De oljeproducerande länderna upplever växande problem att försvara den utomordenligt högt uppdrivna prisnivån. Ett tredje förhållande är, att flera tidigare u-landsekonomier utvecklas snabbt mot fullt industrialiserade ekonomier och därför ökar den efterfrågan som riktas till världsmarknaden. Den svenska marknadens utveckling och den ekonomiska politikens uppläggning kan också konkretiseras fram mot 1990. ger i alla sina alternativ exporten försteg i betydelsen, att den förväntas växa hastigare än BNP. Den starkaste expansionen förväntas komma från verkstadsindustrin, men i första rummet ska all högteknologisk verksamhet stå starkare . Det väntade tillväxtmönstret ses som en blandning av att svensk industri utnyttjar sina fördelar i ett långt drivet teknologiskt kunnande och att styrimpulser i denna riktning utgår via industripolitik. Ett resultat blir, att industrin i exportdrivande regioner - dit hör - kommer att kunna växa mer än BNP. Det antas i huvudalternativet, att det industripolitiska stödet främst ska komma fram genom olika investeringsfrämjande program. Hur slår nu detta mot industrins sysselsättning i ? Vi gör här antagandet, att marknaden för industrisektorns produkter växer , dvs mer än BNP, och att industrins produktivitet stiger till , en nivå som är högre än 1970-talets men lägre än 1960-talets. Vi får då fram följande bedömning, sedan vi konjunkturkorrigerat beräkningsförutsättningen. Sysselsättning och produktion i industri 1968-2000 Produktion (index) Källa: SCB, Industri och egna beräkningar. Sysselsättningen inom industrin faller enligt våra beräkningar med . visar beräkningarna, att industrisysselsättningen faller . Den senare siffran är osäkrare. Resultatet är dock en långsiktigt fallande sysselsättning inom industrisektorn. För byggarbetsmarknaden är utsikterna osäkrare. Den nedgång i byggandet som ägt rum fortsätter sannolikt, men möjligen i avtagande takt. Efterfrågan på byggnads- och anläggningsarbetare är dock vansklig att bedöma. befinner sig bostadsmarknaden i balans. Befolkningstillväxten blir långsam: födelseöverskottet är lågt och invandringen har stannat upp.