mot · GA02T927 · 1986-01-01 00:00:00 — Motion till 1986/87 :T927 m. fl. (vpk) Handikappanpassning av kollektiv trafik Det fanns då människor med funktionshinder helt enkelt anpassade sig till det liv som bjöds dem. Så är det inte längre. ställer den funktionshindrade krav om sin rättmätiga plats i samhället - om arbete, om en egen bra bostad, om att få delta i kultur- och föreningsliv. Men för att detta skall vara möjligt måste man kunna förflytta sig och resa. Stommen i persontrafiken utgörs av den kollektiva trafiken. Tåg, bussar, tunnelbanor och spårvägar är de transportmedel som skall utföra de flesta transporterna. De skall då naturligtvis också vara tillgängliga för funktionshindrade. Efter en utdragen process trädde förordningen om handikappanpassad kollektivtrafik 1980. Den återföll i sin tur på en proposition och ett riksdagsbeslut . Ytterligare efter det att förordningen hade utfärdats hade transportrådet lyckats utfärda förskrifter om handikappanpassad kollektivtrafik. Detta kan i och för sig ha ansetts vara ett värdigt sätt att fira tioårsjubileet av att utredningen om handikappanpassad kollektivtrafik blev klar. föreskrifter föranleder regeringen att i bilaga till budgetpropositionen förtröstansfullt konstatera: "Handikappanpassningen av kollektiva färdmedel fortsätter planenligt. har utfärdat föreskrifter som omfattar nya bussar, loktågsvagnar, spårvagnar, tunnelbanevagnar, fartyg, motorvagnar, förortståg och större flygplan. Föreskrifterna anger hur och när handikappanpassningen skall genomföras. Regeringen underskattar transportrådets insatser. Rådet har nämligen också behandlat icke nya bussar, loktågsvagnar osv. Man kan därför hoppas att i största möjliga mån och ett antal stödhandtag blir monterade även i dessa äldre fordon. Vpk delar inte regeringens förtröstan och inte heller dess värdering av transportrådets insatser när det gäller handikappanpassning av den kollektiva trafiken. Man gör t. ex. inget försök att få en lösning på det avgörande problemet hur man exempelvis som rullstolsburen kommer av och på ett transportmedel utan att behöva engagera omgivningen. Därmed kommer även nästa generation bussar och tåg att vara otillgänglig för funktionshindrade. Enligt vår mening bör frågan om handikappanpassning av kollektiv trafik lyftas bort från transportrådet. Man har därifrån inte visat den inställning till problemen som fordras för att man skall nå en lösning. Handikapprörelsen, som alltid ställer sina kunskaper och erfarenheter till förfogande på alla nivåer i samhället, har också funnit det meningslöst att vidare delta i Mot. 1986/87 transportrådets arbete och har därför lämnat det. Det är ett mycket stort arbete som återstår för att göra allmänna kommunikationer tillgängliga för olika grupper av funktionshindrade. Varför tänker man även i fortsättningen tillåta att pendeltåg och tunnelbanevagnar inte förses med toalett? Därmed utestängs 1 000-tals människor från att använda dessa transportmedel. Men detta är ett problem som man inte ens tycks vilja beröra. Är kanske frågan om människors skiftande behov av att gå på toaletten en alltför profan fråga att behandla i trafikplaneringssammanhang? Det är naturligtvis viktigare att lösa problemet med hur våra direktörer och byråchefer skall få sitt behov av kontinuerlig tillförsel av alkohol tillgodosett medan de åker tåg. När avser man för övrigt att lösa problemet med nivåskillnaden mellan perronger och vagnsgolv och refuger och bussgolv? De tekniska lösningarna finns, men intresset för att se till att de kommer i praktisk användning förefaller minimalt. har uppenbarligen i vart fall ingen som helst ambition i den vägen. Observera att detta inte bara är en fråga som är av intresse för de i egentlig mening funktionshindrade. Det är en fråga som är av intresse för alla med bagage, barnvagnar, ryggskott, vrickad fot, kort sagt för var och en som avviker från gruppen ung/medelålders med attachéväska. Vi lever också i ett föränderligt land, vilket inte är helt ointressant när man talar om handikappanpassning av kollektiv trafik. Det kan rimligtvis inte vara nog att vi har handikappanpassning den snöfria delen av året. Just nu upplever vi en situation när människor med svårare rörelsehinder över huvud taget inte kan ta sig fram i gatumiljön. Myndigheterna i våra tätorter har en helt oanständig inställning till behovet av snöröjning. Det är uppenbart att bestämmelser för handikappanpassning av kollektiva färdmedel också måste innefatta krav om snöröjning, i annat fall kommer anpassningen aldrig att fungera annat än säsongvis. När det gäller handikappanpassningen av kollektivtrafiken bör enligt vår mening följande åtgärder vidtas: befrias från sina uppgifter i sammanhanget. Regeringen bör inbjuda handikapprörelsens organisationer för överläggningar om vilka åtgärder som bör vidtas på kort och något . På grundval av dessa överläggningar bör en ny förordning utfärdas som konkret anger vilka skyldigheter som åvilar dem som har ansvar för den yttre miljön och dem som ansvarar för de olika trafikslagen. Från vpk:s sida har vi ställt krav om vissa förändringar inom färdtjänsten. måste färdtjänsten ersätta den kollektiva trafiken för många funktionshindrade. Därför bör också färdtjänsten inordnas i den kollektiva trafiken och åläggas trafikhuvudmännen som en skyldighet. I det sammanhanget måste man också se över standarden på färdtjänsten så att man uppnår en hög och jämn nivå över hela landet. är skillnaderna stora mellan olika kommuner. Det finns begränsningar i antal resor som den färdtjänstberättigade får företa, och avgifterna skiljer sig mycket beroende på var man bor. Detta bör rättas till. Det bör också upprättas ett 1* 1986187. clearingsystem så att den som är berättigad att använda färdtjänst också skall Mot. vara obehindrad att göra det utanför hemorten eller då trafiken har en annan T927 finns det möjlighet för rörelsehindrade att få hjälp med inköp av bil för att kunna klara ett arbete eller studier. har pengar anslagits i statsbudgeten för detta ändamål. Men eftersom stödet har varit inkomstprövat har anslaget aldrig gått åt. Inkomst- och beloppsgränser har varit så snäva och de utbetalade beloppen så små och få att pengar blivit över på anslaget. Handikapprörelsen har ställt kravet om att bilen skall kunna vara ett tekniskt hjälpmedel, dvs. ställas kostnadsfritt till den enskildes förfogande på samma sätt som en permobil, en rullstol, kryckkäppar eller liknande. Vpk har sedan mer än ett årtionde hävdat samma uppfattning. En kommitté tillsattes och presenterade arbete ett av de märkligaste förslag som över huvud taget har förekommit på det socialpolitiska fältet i vårt land. Det finns ingen anledning att gå närmare in på det i det här sammanhanget, eftersom betänkandet redan har skattat åt förgängelsen och ersatts av ett nytt utredningsförslag. Man vägrar emellertid fortfarande envist att vilja betrakta bilen som ett tekniskt hjälpmedel, trots att den för vissa grupper funktionshindrade är ett oöverträffat hjälpmedel. Det enda förslag som finns kvar från bilstödskommittén och som har upprepats i den senare departementspromemorian är att man skall utvidga kretsen av personer som skall kunna få bilstöd även till grupper som inte arbetar eller studerar. Det anser vpk också vara riktigt. Vi anser dessutom att man skall vidga kretsen ytterligare, till den lilla grupp flerhandikappade, i första hand barn och ungdomar, som inte kan resa med allmänna kommunikationer eller vanlig personbil även om de har hjälp av ledsagare. Som en följd av den avinstitutionalisering som vårt parti stödjer kommer allt fler personer i denna situation att bo hemma hos sin familj tills de får ett eget boende. Detta kan få till följd att en hel familj blir bunden vid hemmet om man inte skaffar ett specialfordon. Vi anser att även denna lilla grupp bör komma i fråga för bilstöd. Som skäl för varför bilen inte kan medges som tekniskt hjälpmedel har anförts att det skulle bli alltför dyrt. Två officiella utredningar om bilstöd har genomförts utan att någon av dem ens har försökt att beräkna kostnaderna för en sådan reform. Från vpk:s sida har vi i motioner till tidigare riksmöten gjort sådana försök. Våra beräkningar har icke vederlagts, och vi anser oss därför kunna utgå ifrån att de varit i stort sett korrekta. Vi upprepar därför vårt förslag och anser att ett förslagsanslag om 100 milj. kr. bör anvisas för ändamålet. Under hänvisning till det anförda föreslås 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om att transportrådet bör befrias från sina uppgifter när det gäller handikappanpassning av kollektiva färdmedel, 6 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. motionen sägs om överläggningar med handikapporganisationerna T927 om handikappanpassning av kollektiva färdmedel, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om utfärdande av ny preciserad förordning om handikappanpassning av kollektiva färdmedel, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om översyn av färdtjänsten,1] [att beslutar att personbil skall kunna medges som tekniskt hjälpmedel till handikappade,1] [att med ändring i proposition 1986/87:100, bil. 12 , C 4. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning och sysselsättning beslutar anvisa . utöver regeringens förslag avseende bilstöd.2] (vpk) (vpk) 11986/87:Sf341. 21986/87: A276.