mot · G902Fi728 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fi728 m. fl. (m) Konkurrensen mellan privata och offentligägda företag När de yttre omständigheterna är gynnsamma, som , hävdar sig svenska företag, särskilt de välkonsoliderade exportföretagen, mycket väl på både svenska och utländska marknader. För de framgångar som uppnåtts är det i allmänhet privata företag som svarat. kan konstateras att företagssektorn - näringslivet - trängts tillbaka. De som arbetar i näringslivet är 250 000 färre än . Men tillbakagången har drabbat bara näringslivets privata del. Antalet anställda i offentligt ägda företag har i stället ökat kraftigt. Det gäller i första hand statens företag. Men också företagarverksamheten i kommunerna (inkl. landstingen) - vars verksamhet kan variera mycket från kommun till kommun - har varit expansiv. Denna utveckling är knappast överraskande. Det är uppenbart att privata företag i verkade i ett gynnsammare företagsklimat än . har statliga och kommunala företag, liksom kommunala förvaltningars direkta företagarverksamhet i egen regi, på flera olika sätt fått en privilegierad ställning. Vi vill här ge några exempel. Några stora statliga företag, främst vissa affärsverk, baserar delar av sin verksamhet på monopol. Det är en resultatmässigt säker verksamhet, eftersom den saknar konkurrens. Den täcker stora delar av dessa företags fasta kostnader och underlättar satsningar på företagens övriga konkurrensutsatta affärsområden. Privata företag har svårt att hävda sig i den konkurrensen. I kommuner och landsting är det inte undantag utan regel att affärsverksamheterna har monopolkaraktär. Det gäller t. ex. försörjningen med el och vatten, renhållningen, sotningen, bostadsförsörjningen etc. På en del av dessa områden upprätthåller privatföretagen en verksamhet, men i stort sett är deras konkurrenssituation svag. Enskilda företags ställning kan också undermineras utan att monopol föreligger. De allmännyttiga företagen har t. ex. övertagit de privata byggföretagens roll på bostadsmarknaden. Stat och kommun har vidare haft en tendens att bilda egna företag, som sedan fått i uppdrag eller tillåtits överta uppgifter som tidigare skötts av privata företag. Det finns t. ex. numera inte mer än tre kommuner som anlitar fristående revisionsbyråer för sin fackrevision trots den mängd kvalificerade revisorer som länge funnits i vårt land. Alla andra anlitar revisorer. Även på många andra områden har stat och kommun visat förkärlek för att anlita egna eller närstående företag utan att rationella motiv för detta uppenbarats. Är SCB alltid lämpligaste Mot. leverantör av statliga opinionsundersökningar? Är det SIPU som är bäst Fi728 på att utbilda statens tjänstemän? Är det alltid Kommundata som bäst löser alla kommunala dataproblem? Staten förhindrar ibland att enskilda företag får komma in på för dem utvecklingsbara verksamhetsområden. Företagarna har visserligen - som exempel - tillåtits driva begränsade verksamheter inom utbildning och vård. Men alla försök att medverka vid skötseln av daghem förhindrades effektivt genom beslut att inte ge bidrag till privata sådana. Särskilt allvarlig är den utveckling som kunnat observeras vad gäller vissa kommuners och landstings kommersiella verksamheter utanför det s. k. kompetensområdet. Det kan ske genom att en kommuns bostadsstiftelse - som i - via dotterbolag ger sig in på renodlat kommersiell verksamhet i och t. o. m. utomlands eller genom att som i - en landstingstvätt konkurrerar med privata tvätterier i angränsande län. Den konkurrens som här möter privatföretagen blir lätt övermäktig, eftersom dessa kommunala resp. landstingskommunala verksamheter faktiskt inte behöver täcka alla de fasta kostnader som borde belasta de offererade varorna eller tjänsterna. De privata företagen möter ibland, t. o. m. ofta, på offentligsidan ett motstånd som de inte känner igen hos andra kunder och som är ideologiskt betingat. Särskilt i kommunerna och i landstingen är det inte ovanligt att en till synes pris- och kvalitetsmässigt överlägsen offert bemöts kallsinnigt. (Härvidlag torde det ha sin betydelse att vissa fackförbund numera skrivit in en socialiseringsparagraf i sina stadgar och därför föredrar egenregilösningar.) På en rad områden har nya lagar under de båda försvårat de privata företagens situation. Redan själva mängden av lagar och den relativa okänslighet gentemot företagen som präglat deras introduktion har påverkat företagsklimatet. Många lagar har gått företagen emot på ett direkt demonstrativt sätt. En av de mest uppmärksammade gällde löntagarfonderna. Men också lagar och regler som mött företagens förståelse och gensvar har ibland förblivit bristfälliga eller besvärande i sin detaljutformning för företagarna trots påstötningar från deras företrädare. Det gäller t. ex. mervärdeskatten, som trots vissa förbättringar och kompletteringar ingalunda är helt konkurrensneutral i alla branscher, särskilt i förhållande till kommuner och landsting. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar om en allsidig översyn av de olika förhållanden som påverkar konkurrensen mellan privata och offentligägda företag. Per Stenmarck (m) () ()