ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902So237 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86 :So237 m. fl. (vpk) Statligt stöd till kvinnohus Kvinnokampen och kvinnofrigörelsen är ett av vår tids stora samhällsfenomen. Kvinnorörelsen har uppnått stora framsteg även om mycket återstår innan man kan tala om jämställdhet mellan kvinnor och män. Men i tider av arbetslöshet, försämringar inom den offentliga servicen m. m. är kvinnokampens landvinningar ständigt hotade. Det är risk för att borgerliga lockbeten i form av s. k. vårdnadsbidrag får kvinnor att överge krav om ekonomisk självständighet för att i stället hamna i den traditionella hemmafrurollen. Kvinnornas gamla roll som dekorativt bihang till mannen glorifieras i veckopressen m. m. I detta läge behövs en självständig och livskraftig kvinnorörelse för att försvara det som uppnåtts och föra kvinnokampen vidare. är varje aktivitet, som ökar solidariteten mellan kämpande kvinnor, värd att stödja och uppmuntra. En bland många förutsättningar för en aktiv kvinnorörelse är uppbyggande av kvinnohus, där kvinnor utan att hämmas av det patriarkala förtrycket kan träffas för att utveckla personligt och kollektivt självförtroende. I kvinnohus skapas kontakt mellan kvinnor. Personliga erfarenheter omvandlas till politisk medvetenhet. Från att det första svenska kvinnohuset startade i har utvecklingen gått framåt så att det nu finns ett hundratal kvinnohus/ kvinnojourer spridda över landet. Kvinnor i olika kommuner har skapat en versamhet som stöd för systrar i krissituationer i kombination med olika aktiviteter för att höja kvinnors politiska medvetenhet. Flera kvinnohus har övernattningslägenheter för kvinnor i akut kris. Kvinnohusen bedriver också utåtriktad och öppen verksamhet i form av kaféer, diskussionsmöten med inbjudna föreläsare i kvinnofrågor, studiecirkelverksamhet m. m. Verksamheten i kvinnohusen bygger på kvinnors frivilliga engagemang och drivs på ideell bas. Många kvinnohusföreningar arbetar i hård motvind på grund av kommunernas njugga inställning och ovilja mot att stödja verksamheten. Flera kommuner lämnar dock stöd i form av gratis lokaler eller hyresbidrag. Men med tanke på den viktiga funktion som kvinnohusen fyller är samhällets bidrag mycket blygsamma. För att stimulera till uppbyggnad av kvinnohus i de flesta större tätorter anser vpk att skall besluta om inrättande av en statlig fond, dit kvinnohusföreningar kan vända sig för att få ekonomiskt stöd för att starta och driva verksamhet. Fonden skall betala ut startbidrag när det finns kvinnor som i organiserade former vill sätta i gång en kvinnohusverksamhet och kan redovisa en plan för verksamheten. Dessutom kan fonden användas för ekonomiskt stöd i form av årliga bidrag efter ansökan från resp. kvinnohusförening enligt vanliga regler. Mot bakgrund av ovanstående föreslås att med ändring i proposition 1985/86:100, bil. 7 , H 4 Utvecklings- och försöksverksamhet beslutar anvisa . utöver regeringens förslag att användas för ekonomiskt stöd till kvinnohus enligt vad i motionen anförts. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1985/86 So237
mot · G902So242 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:So242 Texttelefon kan ordineras som hjälpmedel till döva, gravt hörselskadade, dövblinda eller talskadade personer som inte eller endast med stor svårighet kan kommunicera med hjälp av vanlig telefon. Endast en texttelefon per hushåll kan ordineras. Kostnadsansvaret för detta hjälpmedel åvilar staten. Antalet personer som erhållit texttelefon är ca 4 300. Dessa telefonabonnenter kan få kontakt med vanliga telefoner via förmedlingstjänsten. Det bör vara möjligt för de döva att ha direktkontakt med samt sitt sjukhus. Därför är det önskvärt om kommuner och landsting installerar texttelefon inom dessa ansvarsområden. Samma sak gäller för länsstyrelser, arbetsförmedlingar och försäkringskassor. Inom dessa områden har staten ett mer direkt ansvar för att så sker. och har ansett att det är en fördel för den som fått texttelefon om denna via telefonen kan ha kontakt med någon nära anhörig som har texttelefon. Dessa båda landsting lämnar därför bidrag till texttelefon för anhörig/närstående till sådan person som utifrån handikappinstitutets anvisningar och hjälpmedelsförteckning har ordinerats texttelefon. Det vore mera naturligt om staten stod för ett sådant bidrag. Engångsavgiften för dagens texttelefoner ligger på ca . Även om de nära anhöriga har en stark vilja att skaffa en texttelefon för att på så sätt medverka till att bryta ensamhet och isolering för den döve så är . rätt mycket pengar. Det är därför naturligt om staten går in och lämnar bidrag för en nära anhörigs installation av texttelefon. Detta bidrag bör då vara av engångsavgiften. Endast en närstående/anhörig till den som erhållit texttelefon som hjälpmedel bör komma i fråga för bidrag. Med stöd av det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts om texttelefoner på länsstyrelser, arbetsförmedlingar och försäkringskassor, 2. att hos regeringen begär förslag till statsbidrag, i enlighet med vad som anförts i motionen, för texttelefon åt nära anhörig till person som enligt gällande bestämmelser nu får texttelefon. Rf, Rf,
mot · G902So245 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: So245 m. fl. (vpk) Ett åtgärdsprogram på handikappområdet gäller generella s. k. O-direktiv för alla utredningar på det statliga området. Innebörden är att en utredning inte får föreslå åtgärder som innebär kostnadsökningar utan att visa var pengarna skall tas, och de skall också genom omfördelning anvisas inom det område som utredningen har att beröra. Detta får mycket olyckliga konsekvenser för verksamheter som är eftersläpande och outbyggda i olika avseenden. Inom handikappområdet finns uppenbara och besvärande brister i varje urskiljbar del. Detta har visats i många olika sammanhang: i undersökning, i undersökningar gjorda inom handikapprörelsen, i olika lokala studier och inte minst i det kartläggnings- och programarbete som skedde i anslutning till internationella . Det innebär att det knappast är möjligt att på handikappområdet föreslå några positiva förändringar utan att det får katastrofala följder om O-direktiven följs. Därför är det vår bestämda uppfattning att O-direktiven bör avskaffas för utredningar på handikappområdet. Avskaffande av O-direktiven är också nödvändigt för att genomföra det handikappolitiska handlingsprogram för 1980-talet som utarbetades och antogs av 1983. Handläggningen av detta program börjar bli generande för de partier som vägrar ge det en sådan praktisk och tidsmässig konkretion att de olika åtgärderna kan genomföras. Från vpk:s sida har vi krävt en plan för att genomföra det program som samtliga partier var överens om. Anledningen till att vi praktiskt taget så snart programmet var färdigt ställde krav om dess genomförande var dels att vi insåg att åtskilligt var tidskrävande, dels att vi hyste tvivel om övriga partiers avsikter när det gällde att stå för sina löften. Vi vill nu återigen ge en möjlighet att skingra tvivlet (som för övrigt alltmer börjat övergå i visshet) genom att begära att regeringen utarbetar ett tidsplanerat åtgärdsprogram som bygger på det gemensamma handlingsprogrammet i handikappfrågor. Det finns anledning att understryka att det inte bara är vpk som yrkar på en tidsplan. Det gör också handikapprörelsen som medverkade i arbetet med handlingsprogrammet, som satt och förhandlade med partierna om olika ting och inte hade anledning att tro annat än att det var allvarligt syftande parter man samtalade med. Under hänvisning till det anförda föreslås [1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om avskaffande av O-direktiven för utredningar på handikappområdet, *] 2. att hos regeringen hemställer om en tidsplan för genomförandet av det gemensamma handlingsprogrammet i handikappfrågor. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1985/86 So245 1 1985/86:Fi220.
mot · G902So246 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: So246 m. fl. Social jourverksamhet för att stödja prostituerade kvinnor Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Ju621 föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ytterligare satsning på social jourverksamhet för att stödja prostituerade kvinnor. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G902So247 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86 :So247 m. fl. (vpk) Socialbidragen Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Sf321 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att en riksnorm bör utarbetas för att få till stånd mer rättvisa socialbidrag. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G902So250 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:So250 och () Statligt stöd till bildades och är ett religiöst och politiskt obundet och enskilda som arbetar med familjevård inom . FR är uppbyggt som de flesta riksorganisationer, med läns- och lokalföreningar som omfattar län resp. kommuner. FR är anslutet till (). Den centrala verksamheten inriktas på huvudsakligen fyra arbetsområden: myndighetskontakter, information, utbildning och konferenser. har ca 1 500 medlemsfamiljer, uppdelade i lokalavdelningar och länsavdelningar. Tre nya länsavdelningar är för tillfället under uppbyggnad. Medlemmar är familjehem, stöd- och kontaktfamiljer, socialförvaltningar, socialsekreterare och andra intresserade. Man har genomgått en omfattande utveckling både organisatoriskt och verksamhetsmässigt. Utvecklingen har endast varit möjlig genom de projektmedel man erhållit från samt från Allmänna arvsfonden. Som förbund önskar FR vidare att alla familjehem kan få en god grundutbildning i barns behov, separation m. m. för att de verkligen skall förstå barns situation och orka med sin uppgift utan att något barn blir lidande. Tyvärr omplaceras alltför många barn på grund av att familjerna inte klarar av alla kriser som uppstår. Det är FR:s målsättning att kunna ge alla familjer som är eller vill bli familjehem en adekvat utbildning då ansvaret är stort att fostra andras barn och klara kontakterna med barnens biologiska familj. Ju bättre utbildning och stimulans vi kan ge familjehemmen desto bättre kommer placerade barn att få det. Det behövs bättre kvalitet på våra familjehem för barnens skull. Utvecklings- och utbildningsarbetet har varit mycket framgångsrikt och resulterat i att man kunnat starta 12 nya länsföreningar . Man arbetar i allt i nära samarbete med resp. kommuner, vilket har varit mycket positivt och intressant. Föreningen är medveten om att huvudansvaret för den här verksamheten ligger på kommuner och landsting. Men tyvärr fungerar det inte lika bra överallt med utbildningen. Det är fortfarande ett fåtal kommuner som har kontinuitet i utbildningen av familjehem. Trots att familjevården är en stor samhällsresurs satsas det mycket litet på utvecklingen av den vårdformen. Det är alltså helt nödvändigt med statliga stimulansinsatser för att få till stånd en kvalitativ utveckling av familjehemsvården. är som intresseorganisation en stor resurs i detta arbete. Förutom de traditionella fosterhemmen har FR storfosterhem, jourhem, veckoslutshem och natthem som medlemmar vilka har ett mycket stort behov av specialinriktade konferenser eller kurser. För att kunna fullfölja dessa ut- och fortbildningsbitar behövs statligt stöd. Med stöd av vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att föreningen bör kunna beviljas statligt stöd för sin verksamhet från t. ex. anslaget Bidrag till organisationer. Keuth Skårvik (fp) () 1985/86 So250
mot · G902So402 · 1986-01-10 00:00:00 — Motion till 1985/86:So402 i och () En riksenhet inom den psykiatriska vården har det pågått en omfattande förändring av den psykiatriska vårdens innehåll och organisation. Vi har aktivt bidragit till en utveckling mot öppnare vårdformer, bl. a. genom att kräva ett nytt statsbidragssystem. har vi dock hävdat att vårdinnehållet måste prioriters om viktiga principer, t. ex. öppnare vård och närhet, inte i alla situationer kan kombineras med god vård. Vi har då pekat på behovet av en riksenhet för de mest vårdkrävande patienterna. I samband med en planerad regionalisering av rättspsykiatrin har förslag lagts fram om att avskaffa den typen av vård. Landstingen skulle bli huvudmän även för rättspsykiatrin, och man skulle få ett enhetligt huvudmannaskap och ett lokalare vårdansvar. 1 de flesta fall kommer detta säkerligen att fungera mycket bra. Men det finns en mindre grupp patienter som kräver alldeles specialla vårdinsatser. Det är den grupp som finns på s. k. fast paviljong på . Detta är den enda fasta paviljongen i landet. Om dessa patienter skall vårdas regionalt blir de för få för att man skall kunna ha terapi och annan verksamhet i grupp, och patienterna riskerar isolering i stället. De är alltför vårdkrävande för specialavdelningarna och också för kriminalvården. Enligt vår uppfattning kan en humanare och mer innehållsrik vård ges om man kan vistas i bevakad grupp. Den erfarenhet och det kunnande man har på bör tas till vara för dessa patienter. Kontakterna och utbytet mellan personalgruppen på fasta paviljong och specialavdelningarna på övriga sjukhus garanterar att en god vårdkedja kan upprätthållas. Starka önskemål finns hos flera landsting och hos kriminalvården om ett bibehållande av den fasta paviljongen, bl. a. på grund av att man själv inte anser sig klara av dessa patientgrupper och på grund av ett bra vårdinnehåll. 1 och för sig beslutar om vårdens organisation, men i detta fall är man berorende av beslut om placering av patienter och andra sjukhus beslut om mottagande av den som kan skrivas ut. Det handlar om 24 vårdplatser. Flertalet av patienterna, som vistas där, är dömda för mord, dråp, mordförsök eller mycket grov misshandel. bör enligt vår mening uttala att god vård i detta fall ges företräde framför öppenhet och närhet och att den riksenhet som finns vid bibehålls. 1* 1985/86. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en riksenhet inom den psykiatriska vården. () () 1985/86 So402
mot · G902So403 · 1986-01-13 00:00:00 — Motion till 1985/86:So403 Specialisttjänster inom mödra- och barnhälsovården m. m. Vid flera riksmöten å rad har vi och andra riksdagsledamöter väckt motioner angående behovet av specialisttjänster inom mödra- och barnhälsovård samt gynekologi även inom primärvården. har i Allmänna råd (1981:4) förordat en modell med distriktsläkare med fullgjord vidareutbildning inom gynekologi/obstetrik resp. pediatrik inom primärvården. Det har förutsatts att barnmorska och distriktssköterska också skall finnas. Utskottet har avslagit motionerna, bl. a. med motiveringen att en integrering av hälso- och sjukvården för mödrar och barn inom primärvården inte torde medföra en kvalitetsförsämring av vården. Därmed torde avses att distriktsläkare med vidgad erfarenhet inom gynekologi/obstetrik resp. pediatrik mycket väl kan ersätta specialistutbildade läkare. Vi delar inte denna uppfattning, och eftersom vi har tiotusentals kvinnor bakom oss återkommer vi. Distriktsläkarna allmänläkarna har sina självklara uppgifter inom primärvården, och deras komptetens ifrågasätts ej. Det bör emellertid också finnas tillgång till specialistläkare inom mödrahälsovård och kvinnosjukdomar samt barnsjukdomar inom primärvårdens ram. Den debatt om kvinnors rätt till gynekologspecialister inom primärvården, som ägde rum , visade att tiotusentals kvinnor delar vår uppfattning att det bör finnas tillgång till specialistutbildade läkare och övrig specialutbildad personal även inom primärvården. En del landsting har inte minst på grund av den massiva kvinnoopinionen insett detta och förklarat att det inom varje distrikt bör finnas tillgång till gynekologer och barnläkare men även öronläkare och eventuellt andra specialister. Inom andra landsting tycks man vara helt fixerad vid allmänläkeriet. Tillgången på specialutbildad personal synes bli mycket god, och det bör vara naturligt att utnyttja befintlig kompetens såväl inom läkarkåren som bland övriga personalgrupper t .ex. barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer inom primärvårdens ram. Kvinnor och barn har rätt att ställa dessa krav, då deras sjukdomar ofta kräver särskild kompetens och då alternativet privatläkare alltmera sällan står till buds. I vad gäller kvinnosjukdomar upplevs dessa ofta som mycket känsliga av patienterna, och många bävar inför risken att behöva bedömas av flera läkare efter remiss från primärvården såvida detta inte är oundgängligen nödvändigt. Med anledning av ovanstående hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att specialistläkare inom gynekologi/obstetrik och barnsjukdomar samt övrig specialutbildad vårdpersonal, t. ex. barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer skall ha sin givna plats inom primärvården. () fm) 1985/86 So403
mot · G902So407 · 1986-01-16 00:00:00 — Motion till 1985/86:So407 och () Legitimering av Doetors of Chiropractic Det har gått den första riksdagsmotionen om legitimering av kiropraktorer väcktes. 1980 gavs i uppdrag att genomföra en försöksverksamhet, som eventuellt skulle mynna ut i ett ställningstagande till legitimering av Doetors of Chiropractic. En pilotstudie skulle genomföras på ortopedkliniken vid i . meddelades efter åratals förhandlingar och diskussioner att försöksverksamheten inte skulle komma till stånd. Det sades bl. a. i diskussionen att läkare och kiropraktorer inte talade samma språk. Ett sådant argument kan varken förtroendevalda eller presumtiva patienter ha någon som helst förståelse för. Sedan försöksverksamheten i gått i stöpet skall enligt en försöksverksamhet bedrivas i . Det ligger nu makt uppå att denna försökverksamhet fullföljs. tillsattes en utredning om alternativ medicin. Denna utredning bör på intet sätt få uppskjuta ett ställningstagande i kiropraktikerfrågan. I vissa andra länder har högskoleutbildade kiropraktorer betrotts med legitimation. Man har där mycket positiva erfarenheter av ett system med en kiropraktik som ingår i den allmänna sjukvården och bygger på ett fint samarbete mellan läkare och kiropraktorer. Införlivandet av kiropraktorerna i socialförsäkringssystemet har ävenledes fallit väl ut och kommer vårdkonsumenterna till godo. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi 1. att uttalar att intentionerna i tidigare beslut om försöksverksamhet för kiropraktorer omgående bör fullföljas, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att frågan om legitimering av Doetors of Chiropractic därefter omgående bör prövas oberoende av övriga ställningstaganden till alternativ medicin.
mot · G902So408 · 1986-01-16 00:00:00 — Motion till 1985/86:So408 fattade beslut om patientjournallag. bestämmelser om förande av patientjournallag fanns spridda på flera författningar. Riksdagsbeslutet innebär att grundläggande bestämmelser om patientjournaler, skyldigheten att föra dessa, deras utformning, innehåll och hantering samlats i en lag. Lagen gäller för all hälso- och sjukvård, både allmän och enskild. Som främsta skäl för patientjournallag framhölls patientens intresse av en god och säker vård. skall fungera som ett viktigt arbetsinstrument för hälso- och sjukvårdspersonalen när det gäller planering, genomförande och uppföljning av vården. För att journalen skall tjäna sitt syfte krävs att den innehåller tillräcklig, väsentlig och korrekt information. Vid ärendets behandling i socialutskottet tillstyrktes propositionen, men därutöver föreslogs ett tillägg nämligen att i lagen inskriva ett uttryckligt krav på att journalanteckningar skall signeras av den som svarar för uppgiften om det inte möter synnerligt hinder. betänkande antogs i sin helhet av . Mot bestämmelsen om krav på signering av journalanteckning har riktats stark kritik både från läkare och övrig sjukvårdspersonal. Med tanke på att lagen varit i kraft endast kan det i och för sig synas vara en alltför att redovisa erfarenheter från. Emellertid förefaller kritiken vara så väl underbyggd att den bör beaktas. Varje anteckning till en journal, om det härrör från ett mottagningsbesök, ett telefonsamtal eller ett brev, måste efter utskrift genomläsas och signeras. Beräknad tidsåtgång för läkaren varierar naturligtvis beroende på omfattningen av vars och ens verksamhet, men relativt säkra uppskattningar visar att det tar och upp till extra arbetstid per dag. Till detta skall läggas allt extraarbete för arkivpersonal och sekreterare. gällde att så snart en journal var färdigskriven lämnades den till arkivet för insortering. måste journalen bäras till någon plats, läkarens tjänsterum eller annan anvisad plats för genomläsning och signering och kan, beroende på läkarens tjänstgöringsförhållanden, bli liggande i . Detta betyder att ett ojämförligt mycket större antal journaler än vad som förut var fallet kommer att vara ute på drift. Om någon patient, vars journal på detta sätt inte finns lätt åtkomlig i arkivet, söker för någon akut åkomma, i värsta fall kommer medvetslös till sjukhus, kan denna svårighet att ta fram journalen få allvarliga konsekvenser för den sjuke. Det finns knappast något som talar för att patientens rättssäkerhet skulle bli större för att läkare och annan sjukvårdspersonal tvingas signera sina anteckningar. Tvärtom kan som ovan påpekats patientsäkerheten i vissa fall försämras. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär att får i uppdrag att infordra synpunkter från ett antal sjukhus, varefter lagen bör omprövas i berört stycke, 2. att hos regeringen begär att i avvaktan på lagens omprövning dispens beviljas från signeringstvånget. 1985/86 So408
mot · G902So414 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:So414 () En kommission för att utreda olyckor och olyckstillbud inom sjukvården i , som slutade mycket tragiskt med flera människors död, har medfört att sjukvårdens tekniska hjälpmedel kommit i fokus. Vi har bl. a. insett att ett stort och viktigt område är nästan helt utan normer. T. ex.: vilken säkerhetsnivå skall en enskild sjukvårdshuvudman minst hålla? Eller: hur skall ett tekniskt system, som skall användas till människor, vara konstruerat? Eller: vem har det yttersta ansvaret för den tekniska säkerheten? Socialministern har tillsatt en utredare som skall penetrera dessa frågor. Arbetet skall vara avslutat . vill jag föreslå att till utredarens direktiv läggs, att han också skall utreda tillsättandet av en sjukvårdens , motsvarande den som träder i funktion vid flyghaverier eller tillbud till haverier. Är det möjligt att skapa en sådan för sjukvårdens haverier och haveritillbud? Jag tror att olyckor och tillbud som beror på den tekniska utrustningen eller där den tekniska utrustningen kan misstänkas är mycket svåra att utreda. Därför är det viktigt dels att erfarenheterna från fall till fall samlas på ett ställe, dels att det är en oberoende grupp människor som kommer utifrån och utreder. att hos regeringen begär att utredningen om den medicintekniska säkerheten också utreder tillsättande av en sjukvårdens .
mot · G902So415 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86 :So415 () Rätt till dispens från visst moment i barnmorskeutbildningen Det finns i ca sex färdigutbildade barnmorskor som inte har fått ut sin legitimation eftersom de inte har deltagit i ett övningsmoment i sin utbildning. Momentet gäller att sätta in spiral i syfte att hindra befruktning. I utbildningsplanen för landets vårdhögskolors barnmorskeutbildning, resp. kursplaner för exempelvis skolan i , nämns inte spiralinsättning. står: skall den studerande lära sig att förskriva och applicera De personer som är aktuella menar att spiral inte hindrar befruktning, men hindrar nidation, dvs. att ägget fastnar i livmodern, och därmed är abortframkallande. De kan inte för sitt samvete, sin etiska övertygelse, utföra en gärning som innebär abort eller medhjälp till sådan. beviljades två dispenser, dvs. två barnmorskor fick ut sin legitimation trots att de ej deltagit i spiralmomentet. De sex som är aktuella hade all anledning att anta att även de skulle beviljas dispenser då de startade sin utbildning mellan och . kom besked från regeringen att inga fler dispenser skulle ges. Det bör påpekas att spiralobligatoriet bara gäller utbildningen, inte yrkesverksamheten som färdig barnmorska. Detta har sagts i , senast av socialminister . Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar att i motionen nämnda barnmorskor beviljas dispens från spiralmomentet i utbildningen.