mot · G902Sf318 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: Sf318 () T andvårdsförsäkringen Den allmänna tandvårdsförsäkringen infördes . De ersättningsregler, som då beslutades, har ändrats i olika steg. Den successiva urholkning, som skett av tandvårdsförsäkringens patientförmåner kan också uttryckas så att försäkringsersättningens andel av de totala vårdkostnaderna (tandläkararvode, tandtekniskt arvode och material) minskat från till , enligt uppgift av . Ursprungligen ersatte försäkringen av behandlingskostnader , gränsen för det s.k. högkostnadsskyddet. Från ersätter försäkringen av behandlingskostnader . Från början ersatte försäkringen av behandlingskostnader under gränsen för högkostnadsskydd. Från ersätter försäkringen av behandlingskostnader under gränsen för högkostnadsskydd. När försäkringen infördes ersattes förebyggande åtgärder alltid av behandlingskostnaden. Ursprungligen ersattes hel plattprotetik (helproteser) alltid av behandlingskostnaden. Även denna del av försäkringen slopades . metaller, förankringselement och proteständer ersattes helt från början. Allt detta slopades också . Sett ur privattandvårdens perspektiv kan de grundläggande problemen inom den svenska tandvården sammanfattas på följande sätt: a) Tandvårdsförsäkringens patientförmåner har inte kunnat upprätthållas, utan har av statsfinansiella skäl successivt urholkats. b) Av samma skäl har också tandvårdstaxan som styr ersättningen till vårdgivarna släpat efter i förhållande till både den allmänna prisutvecklingen och kostnadsutvecklingen inom tandvården. Följden härav har blivit dels att landstingen i ökad utsträckning tvingats finansiera sin vuxentandvård med landstingsskattemedel, dels att de privatpraktiserande tandläkarna av sin egen arbetsersättning (s. k. tandläkarnetto) fått bära de kostnadsökningar som inte kompenserats genom justeringarna av tandvårdstaxan. Den genomsnittliga privattandläkaren har fatt en minskning av sin reallön . Detta är också bakgrunden till att privattandläkarna allvarligt överväger ett utträde ur den allmänna tandvårdsförsäkringen. c) För att den privata tandvårdssektorn skall överleva och även upprätthålla nuvarande standard och servicenivå är en väsentlig höjning av tand vårdstaxans nivå ofrånkomlig. nödgas man konstatera, att något Mot. statsfinansiellt utrymme för de höjningar som erfordras inte finns. Av detta blir slutsatsen, att antingen måste patienterna helt bära kostnaderna för den nödvändiga höjningen av arvodesnivån, eller måste den privata sektorn successivt minska medan folktandvården ökar sin vårdvolym. Att folktandvården kan öka sin volym är möjligt därför att landstingen kan skjuta till egna skattemedel för att driva verksamheten. Detta är ur samhällsekonomisk synpunkt mycket tvivelaktigt eftersom den totala vårdkostnaden blir högre. Den totala vårdkostnaden för vuxentandvården i privat och offentlig regi beräknas uppgå till 3 800 milj. kr. Försäkringsersättningen skulle behöva höjas med ca 400 milj. kr. penningvärde för att återställa den ursprungliga relationen mellan försäkringsersättning och patientavgift i tandvårdsförsäkringen. Det måste också noteras att ett återställande av den ursprungliga konstruktionen med bl. a. helt kostnadsfritt material, liksom tidigaTTe procenttal och beloppsgränser skulle ytterligare öka statens kostnader för tandvårdsersättningen utöver ovannämnda ca 400 milj. kr. Någon mer detaljerad kostnadsberäkning för detta har inte kunnat göras men försäkringsersättningen torde komma att öka i storleksordningen 300-400 milj. kr. Som framgått av synpunkterna ovan kan överlevnadshotet mot den privata vårdsektorn härledas till taxesystemet som sådant. Den naturliga följden blir då en diskussion om olika alternativ till försäkringens nuvarande konstruktion. Det finns flera sätt att lösa det men låt mig här nämna tre olika alternativ. Införande av fri taxesättning, där patientens försäkringsersättning utgår efter fast återbäringstaxa. Utökad självrisk för patienterna, t. ex. patienten betalar hela behandlingskostnaden under en viss nivå. Tandvårdsförsäkringen inordnas i den allmänna sjukförsäkringen, vilket innebär att patienten betalar en enhetsavgift per tandvårdsbesök eller behandling. Kostnadsökningarna för staten uppvägs av en höjning av den generella patientavgiften inom hälso- och sjukvården. Jag vill inte här gå in på några detaljer men det är uppenbart att ovannämnda alternativ får skilda konsekvenser för olika patientgrupper. Det måste därför bli en fråga av tandvårdspolitisk natur att värdera om de olika alternativen är möjliga eller önskvärda att genomföra. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av tandvårdsförsäkringens nuvarande konstruktion.