mot · G902So476 · 1986-01-27 00:00:00 — och () Köerna inom sjukvården 1985/86 So476477 Den svenska sjukvården har byggts ut kraftigt under . De resurser som sjukvården förfogar över är imponerande. Sjukvården kostar totalt ca och sysselsätter hundratusentals människor. Trots detta finns det ändå uppenbara brister. Den mest uppseendeväckande är de långa köerna på vissa områden. Att behöva vänta på t. ex. en ögonoperation eller höftledsoperation innebär inte bara mänskligt lidande utan också ett slöseri med ekonomiska resurser. Den behandling dessa människor ges är upprörande. Det är ett nederlag för välfärdssamhället att låta den som hela livet läst morgontidningen och följt TV-programmen tvingas vara beroende av hjälp när en enkel operation kan ge synen åter. Andra får leva med svåra smärtor från krånglande leder. är det alltför ofta så att det enda besked de får, är att vänta. En väntan när de riskerar att drabbas av invaliditet, och kanske för tidig död. Köerna är en skamfläck för svensk sjukvård. Kontinuiteten i sjukvården är fortfarande dålig. Vid varje nytt besök möter patienten alltför ofta en obekant läkare. Det återstår fortfarande mycket innan alla har en husläkare. Även inom den slutna vården behövs mer av personliga relationer. Valfriheten för patienterna är begränsad genom den nästan totala etableringskontroll som finns inom vårdsektorn. Det är landstingen som bestämmer var, när och hur vården skall erbjudas. Den som förgäves väntar på behandling har ingen annanstans att vända sig. Det återstår bara att tålmodigt ställa sig i kön om man inte är privilegierad och kan gå vid sidan om systemet. Det finns inga tillförlitliga uppgifter på hur många människor som väntar på att t. ex. få operationer utförda. Detta är allvarligt eftersom långa väntetider är ett tecken på att någonting är fel, de är varningssignaler som bör föranleda åtgärder. Det kan vara brist på resurser men det kan också vara andra problem som leder till att verksamheten inte bedrivs rationellt. redovisade uppgifter om kösituationen. görs inte redovisningen därför att statistiken ansågs vara av låg kvalité. behövs dock en central sammanställning av kösituationen inom sjukvården. Om de statistiska uppgifterna kring ett viktigt samhällsproblem är av dålig kvalité bör man dock förbättra statistiken i stället för att avskaffa den. Sjukvårdsdebatten skulle tjäna på att uppgifter om köerna finns tillgängliga. Vi kan inte lösa köproblemet genom att avskaffa statistiken. Det var därför ätt köra huvudet i sanden eller ett utslag av likgiltighet när i deklarerade att det är inte aktuellt att återinföra en central sammanställning av väntetider inom hälso- och sjukvården totalt. Det finns dock många uppgifter som visar att köerna på flera områden är långa. Den som förväntar sig att hitta uppgifter om köer och väntetider i statistisk årsbok för landstingen blir dock besviken. Det förekommer väntetider på flera håll inom vissa områden bl. a. ögon och ortopedi. Även om synen är mycket nedsatt kan det på många sjukhus dröja innan operation mot grå starr kan utföras. Det rör sig ofta om relativt enkla operationer som kan utföras till en tämligen låg kostnad. Patienten blir ofta helt återställd eller får en klart förbättrad hälsa. För många rör det sig om att kunna se obehindrat från att ha haft ledsyn eller att kunna gå från att ha varit rullstolsbunden. Enligt statistik från bl. a. har köerna inte minskat . På många sjukhus och inom många specialiteer är medianväntetiden . Med detta avses väntetiden från den tidpunkt då kontakt angående besök tas och den tid då besöket sker. Om det gäller en operation tar det ytterligare tid eftersom det är väntetid från det första besöket till dess operationen utförs. Köerna innebär inte bara att människor i onödan utsätts för lidande. De innebär också ett samhällsekonomiskt slöseri. Om den köande är sjukskriven medför detta kostnader för sjukpenning och dessutom kanske produktionsbortfall på grund av hans eller hennes frånvaro från arbetet. uppstår också kostnader för vård i hemmet. Den som har svårt att röra sig eller nedsatt syn behöver ofta hjälp av kommunens hemtjänst. De samhällsekonomiska konsekvenserna av köerna är föga undersökta. Ett par räkneexempel visar på storleken av problemet. Om 1 000 personer är sjukskrivna i avvaktan på vård så kostar detta omkring 50 milj. kr. i sjukpenning (netto efter skatt). 1 000 personer som i onödan behöver en omfattande service i hemmet kostar säkert . Det skulle ekonomiskt sannolikt vara en god affär att avskaffa alla köer som överstiger . Långa väntetider drabbar i första hand de sämst ställda. Den som har gott om pengar har ofta alternativet att betala fullt pris för att få en operation utförd utan ersättning från . Paradoxalt nog leder jämlikhetspolitiken i socialdemokratisk tappning till att människor med små resurser drabbas hårdast. För den som kan betala finns det sällan några köer. Det stora budgetunderskottet och det höga skattetrycket innebär att det inte finns något nämnvärt utrymme för ökade resurser till hälso- och sjukvården. Problemen måste således lösas genom en effektivare användning och omfördelning av befintliga resurser. Åtgärder som förbättrar svenska folkets hälsa, såsom minskad alkoholoch tobakskonsumtion, medför att sjukvårdsbehovet minskar kraftigt. Sådana åtgärder är alltid viktiga men ger resultat först på lång sikt. Redan på kort sikt kan trycket på sjukvården minskas genom att människor ges större möjligheter att bedriva en aktiv egenvård. Det kräver goda kunskaper om människokroppens behov och funktion. Många informationsinsatser kan göras i skolan och i föräldrautbildningen. Apotek och försäkringskassa sprider redan en hel del medicinsk information som bör kunna förbättras och utvecklas. Företagshälsovården skall i första hand vara förebyggande men bör också spela en viktig roll för att ge råd och hjälp till människor med enklare sjukdomar. Distriktssköterskorna bör kunna svara för en större del av rådgivningen. Det är viktigt att det finns en fungerande telefonjour där enklare frågor om sjukdomar m. m. kan besvaras. Ett utbyggt husläkarsystem innebär en avlastning av sjukhusens akutmottagningar. Behovet av operationer för starr eller höftledsoperationer påverkas givetvis inte. En nedgång i antalet besök på akutsjukhusen innebär dock att en större del av resurserna kan användas för operationer m. m. av de svårast sjuka patienterna. Varje människa skall ha rätt att välja den läkare som man själv vill till sin eller familjens husläkare. Valfriheten förutsätter att det också finns privatläkare som fungerar som husläkare. Husläkarsystemet innebär att varje människa vet vart och till vem hon skall vända sig när hon blir sjuk. Hon vet att hon kan komma tillbaka till samma läkare som känner till patientens problem. Patienten slipper att upprepa sin bakgrundshistoria. Behandlingen underlättas genom att kontakten blir mer personlig. Husläkaren har ansvar inte bara för sjukvården utan också för förebyggande insatser av olika slag. En tidig kontakt med t. ex. missbrukare och personliga relationer mellan vårdpersonal och begynnande missbrukare kan förhindra svårare skador och utslagning. Inom den offentliga vården skall primärvården fungera enligt husläkarprincipen. Husläkaren ansvarar, tillsammans med övrig vårdpersonal, för närvården av ett par tusen personer. Husläkarna finns ofta på en vårdcentral. Det bör finnas kvällsmottagning minst en gång för att man lätt skall kunna nå sin läkare. I husläkarsystemet ges patienten valfrihet. Det är hon som avgör vilken läkare hon vill ha som husläkare. Läkaren kan vara landstingsanstalt eller privatpraktiserande. En ökad valfrihet förutsätter att etableringskontrollen inom sjukvården avskaffas. Alla läkare, heltids- och fritidspraktiserande, bör haen garanterad rätt att vara anslutna till sjukförsäkringen. Det är patienten som skall avgöra fördelningen mellan privat och offentlig vård, inte landstingen. Svenska folket måste få tillbaka sin sjukförsäkring. sjukförsäkringen är obligatorisk och vi betalar alla för den genom att avstå Mot. från löneutrymme (om man är löntagare) eller genom att betala egenavgifter So476 (om man är företagare). Rätten till sjukförsäkringen har gått förlorad genom att landstingen har givits monopol på sjukvård. De privata alternativ som finns har ingen rätt att finnas utan existerar endast på landstingens Landstingens monopolsituation och de köer som finns har skapat grogrund för privata lösningar utanför sjukförsäkringens ram. Husläkarsystem, där man för en fast avgift kan få sjukvård dygnet runt, skapas vid sidan av sjukförsäkringen. Privata försäkringsbolag erbjuder den service som inte kan erbjudas inom sjukförsäkringens ram. Med en fri anslutningsrätt till sjukförsäkringen av läkare skulle många av dessa privata alternativ kunna inrymmas inom sjukförsäkringens ram. Det är inte rimligt att samhället med dagens stelbenta monopolsystem indirekt tvingar familjer att betala för sjukvården två gånger: en gång till den offentliga sjukförsäkringen och en gång till den privata husläkaren som ger den önskade vården. Fler enskilda alternativ inom vården leder till lägre kostnader för landstingen, vilket ger dem ökade möjligheter att satsa resurser på åtgärder som leder till kortare köer. Det är t. ex. billigare för landstingen att låta fritidspraktiserande läkare svara för hembesöksverksamheten än att i landstingens regi driva motsvarande verksamhet. Att låta läkare etablera sig fritt, oavsett om de arbetar ensamma eller i former som , minskar behovet av en utbyggnad av den offentliga primärvården och ger därmed en effektivare användning av resurserna. Privatläkare, som är verksamma inom specialiteer med långa köer bidrar dessutom direkt med sin verksamhet till att köerna kortas. kräver i en särskild motion att det s. k. Dagmarsystemet skall avskaffas och fri etableringsrätt införas för läkare och sjukgymnaster. Inom långvården finns många människor som inte skulle behöva vistas där. De inventeringar som gjorts visar att många skulle kunna skrivas ut om erforderlig service kunde ges i hemmet. Genom att tillvarata alla rehabiliteringsmöjligheter och ha som mål att undvika institutionsvård av äldre och handikappade kan fler bo i sin vanliga bostad, i servicebostäder eller i ålderdomshem som successivt byggs om för att erbjuda en bättre standard. Detta utvecklas ytterligare i motion om äldres boende. En ökad hemsjukvård innebär också en väsentlig avlastning för akutsjukvården. Genom att det finns köer till långvården fylls många av sjukhussängarna på akutsjukhusen av människor som i stället borde vara på långvården. En ökad satsning på hemsjukvård och hemtjänst kan således medverka till att lösa detta problem. Härigenom frigörs resurser som kan användas för att minska köerna. Självfallet måste alla möjligheter till rationalisering tas till vara. Arbetsmetoder och planeringsteknik inom sjukvården skapas i stor utsträckning när vården byggdes ut i snabb takt. krävs metoder som gör det möjligt att tillfredsställa ökade sjukvårdsbehov med i huvudsak befintliga resurser. Vi måste vara beredda till omprioriteringar när t. ex. nya medicinska metoder gör det möjligt att bedriva verksamheten mer rationellt. Vi måste lära oss att skära ned resurser och omprioritera och inte bara att öka resurserna. Ett aktuellt exempel från visar att kostnaderna för en klinik inte kunde minskas nämnvärt trots att underlaget för kliniken minskade genom att 600 000 personer fördes över till ett annat sjukhus. Vi anser sammanfattningsvis att det dels krävs en inventering av kösituationen, och att statistik upprättas för köer inom sjukvården, dels att regeringen genom t. ex. bör se över vilka hinder som finns för att snabbt korta ned köerna. Med stöd av det ovan anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om åtgärder mot köerna inom sjukvården. () ()