mot · G902Fi211 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fi211 () Den ekonomiska politiken Kds syn på den ekonomiska politiken Svensk ekonomi har under en lång följd av år varit i djup obalans. Det har bl. a. tagit sig uttryck i en mycket svag utveckling av industrisektorn, både vid en historisk och en internationell jämförelse. Pris- och löneökningstakten har varit snabbare än i omvärlden och har tillsammans med strukturella förändringar lett till att svensk industri tappat marknadsandelar. Detta har medfört att bytesbalansen uppvisat ett strukturellt och varaktigt underskott trots flera devalveringar . Som en följd av detta har sysselsättningsproblemen varit stora och krävt omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser. Utvecklingen av statens finanser återspeglar den långvariga obalansen i svensk ekonomi. ökade underskotten i statens finanser dramatiskt. Statens inkomster planade ut på grund av stagnationen i svensk ekonomi som statsutgifterna ökade. Statsskulden har ökat oavbrutet , även som andel av BNP. Statsskulden motsvarade 1975 av BNP och har vuxit till av BNP. Den växande statsskulden har medfört att ränteutgifterna för staten ökat till ca . Till stor del beroende på en internationell högkonjunktur har en rad förbättringar skett , men fundamentala problem återstår att lösa innan det kan sägas att svensk ekonomi tagit sig ur krisen. Budgetunderskottet 1984/85 har blivit mindre än vad som angavs i finansplanen 1985. Utfallet beräknas i årets budgetproposition bli -52,. Det är lägre än beräkningarna . har det redovisade budgetsaldot sjunkit från av BNP (/83) till av BNP (/86). En stor del av minskningen av budgetunderskottet kan hänföras till att utgifternas ökningstakt har brutits. I reala termer är statsutgifterna exkl. statsskuldräntor t. o. m. lägre enligt prognosen /86 än utfallet för /85. Däremot har statsskuldräntorna vuxit dramatiskt . /83 har totala ränteutgifterna för statsskulden (inkl. valuta 1 1985186.3 sami. förluster) ökat med (eller ) till drygt 75 miljarder Mot. Under innevarande budgetår beräknas ränteutgifterna sjunka till ca Fi211 och vara i stort sett oförändrade under /86. Stagnationen i ränteutgifterna, trots att statsskulden växer, är huvudsakligen en följd av sjunkande räntenivå och dollarkurs. Statsskuldräntorna var under föregående budgetår större än underskottet i statsbudgeten. kommer ränteutgifterna att vara av denna storleksordning och risken är stor att en fortsatt ökning av statsskulden driver upp ränteutgifterna ytterligare. Även av detta skäl är det således nödvändigt att underskottet i statsbudgeten kan minskas ytterligare. Förbättringen av budgetsaldot kan inte enbart tillskrivas utgiftssidan. Statsinkomsterna har efter en stagnation återigen vuxit. Mellan budgetåren 1982/83 och 1985/86 beräknas statsinkomsterna öka med . Det återspeglar dels en förbättring av den svenska ekonomin men också tendenser som är allvarliga för den framtida ekonomiska utvecklingen, nämligen en ökning av det totala skattetrycket och en för snabb lönestegringstakt. Det totala skattetrycket har ökat och även om det får positiva effekter på statsbudgeten medför det negativa konsekvenser som är mycket allvarliga . På grund av att de höga skatterna av många upplevs som pålagor leder det till skatteflykt och framväxt av en s. k. svart sektor. Denna utveckling är ett hot mot folkmoralen. En uppluckrad etisk hållning hos svenska folket i ekonomiska frågor är allvarlig inte endast för ekonomiska utveckling utan kan också få konsekvenser på många andra områden. Det är angeläget att de moraliska konsekvenserna av den ekonomiska krisen uppmärksammas i större utsträckning. Den snabba ökningen av skatteintäkterna återspeglar också en, i förhållande till omvärlden, alltför snabb löneökningstakt. har ännu inte fått ner takten i löne- och kostnadsstegringarna så att dessa är förenliga med en balanserad ekonomisk utveckling. Men de statsfinansiella effekterna av denna utveckling är kortsiktigt positiva, eftersom stora löneökningar resulterar i snabbt växande skatteinkomster och krympande budgetunderskott. är givetvis en sådan utveckling ett hot mot statsfinanserna eftersom den ökar obalansen i ekonomin. Efter devalveringen 1982 har den svenska kostnadsutvecklingen varit betydligt snabbare än i våra viktigaste konkurrentländer. Trots en förbättring av bytesbalansen efter devalveringen nådde den nätt och jämnt balans försämrades handelsbalansen med och bytesbalansens underskott beräknas till för innevarande budgetår. Om de osäkra antaganden som finansplanen bygger på faller in är utsikterna positiva. Enligt beräkningarna kommer bytesbalansunderskottet att minska till . En sådan utveckling kräver en drygt dubbelt så stor exportökning 1986 (4,) jämfört med () samt att importökningen stannar vid 1986. Bakom dessa siffror ligger ett antagande om pris- och löneutveckling i och i de viktigaste konkurrentländerna. Inflationen väntas understiga i de viktigaste industriländerna och i och sjunka så lågt som till knappt Lönerna i antas öka och inflationen bli under Mot. Det är i stort sett den löneökning som blir följden av redan slutna avtal Fi211 och beräknad löneglidning och utgår således ifrån att de nu pågående löneförhandlingarna inte resulterar i några ytterligare löneökningar . Det kan starkt ifrågasättas hur realistiskt detta antagande är. Om löneavtalen blir högre och den privata konsumtionen ökar så kommer bytesbalansen att försämras både 1986 och 1987. Det är således helt nödvändigt att årets avtalsförhandlingar resulterar i mycket låga löneavtal . Endast därigenom kan samhällsekonomisk balans nås och reallönerna öka. Om detta inte inträffar är riskerna mycket stora att på nytt hamnar i en devalveringssituation. Regeringen och arbetsmarknadens parter har således ett mycket stort ansvar för att den svenska ekonomin inte på nytt kommer in i en kostnadskris. För att underlätta avtalsrörelsen är det nödvändigt att regeringen handlar aktivt. Ett flerårigt avtal vore önskvärt men osäkerheten om den framtida inflationsutvecklingen gör det förståeligt att arbetsmarknadens parter tvekar. För att minska osäkerheten om löneavtalens effekter måste skatteskalorna inflationsskyddas. Om kostnadsutvecklingen blir snabbare än i omvärlden och risken för en omfattande arbetslöshet och devalvering blir allt större är det nödvändigt att regeringen redan nu deklarerar att man inte kommer att acceptera en sådan utveckling. I stället bör regeringen verka för att löneutvecklingen skall ligga på en nivå som är förenlig med samhällsekonomisk balans. Vår internationella trovärdighet förutsätter att inga ytterligare växelkursjusteringar görs. Regeringen har också ett övergripande ansvar för att sysselsättningen upprätthålls på en hög nivå. Kds kan inte stödja en ekonomisk politik som innebär att en hög arbetslöshet accepteras för att den vägen få ned pris- och lönestegringstakten. En sådan politik är ifrån kristet etiska utgångspunkter oacceptabel eftersom den innebär ett stort slöseri med mänskliga och materiella resurser. Om arbetsmarknadens parter inte lever upp till sitt samhällsansvar är det en viktigare princip att sysselsättning upprätthålls än att regeringen inte ingriper i avtalsförhandlingarna. I finansplanen uttrycker regeringen dock optimism inför sysselsättningsutvecklingen . Men en försvagning kan inte uteslutas och därför måste beredskapen vara hög för att stödja arbetsmarknaden. Mot den bakgrunden är det beklagligt att budgetunderskottet tidigare inte har kunnat minskas ytterligare. Risken är därför stor att statsfinanserna blir en restriktion för nödvändiga arbetsmarknadspolitiska åtgärder . Under de högkonjunkturår som ligger bakom borde regeringen ha fört en än stramare budgetpolitik för att skapa förutsättningar för arbetsmarknadspolitiska insatser under de lågkonjunkturår som tycks ligga framför. Produktionsökningen kommer enligt finansplanens bedömning att bli betydligt långsammare än . BNP-tillväxten beräknas till 1986 jämfört och 1984. Enligt långtidsutredning är det knappast möjligt för ett land som med en stor och växande tjänstesektor att nå en tillväxt på mer än 2-2,på . Orsaken till den lägre tillväxttakten 1986 är att exportindustrin förlorat marknadsandelar på både den inhemska och de utländska marknaderna. För att nå upp till den potential svensk ekonomi har är det nödvändigt att pris- och kostnadsutvecklingen kommer i nivå med utlandet. Enligt kds Mot. syn är en sådan politik också önskvärd från principiella och ideologiska Fi211 Det är angeläget att de resurser som finns, mänskliga liksom materiella, utnyttjas på ett ansvarsfullt sätt, varvid tillväxten också ökar. bör den ekonomiska politiken inte ha som övergripande mål att till varje pris maximera den ekonomiska tillväxten. omfattar betydligt mer än enbart ökad nationalprodukt. utvecklingen måste vara socialt ansvarsfull så att alla medborgare kan uppleva ökad livskvalitet. Därför är fördelningspolitiken mycket angelägen. Men fördelningskonflikterna är andra än tidigare, inte minst förorsakade av statens styrning av viss konsumtionen exempelvis barnomsorg. Endast de som accepterar en viss barnomsorgsform får del av statliga transfereringar. Detta är en principiellt felaktig politik. De enskilda människornas valfrihet måste öka. På dessa områden är det angeläget med reformer som minskar statens styrning och som ökar rättvisan i fördelningen. En ansvarsfull fördelningspolitik måste också ta hänsyn till de internationella inkomstklyftorna. bör gå i bräschen för en ökad internationell solidaritet och en ny ekonomisk världsordning. Ett annat övergripande mål för den ekonomiska politiken är också att den skall ta miljömässiga hänsyn. Tillväxt i ekonomin får inte ske till priset av rovdrift på naturresurser eller genom att miljön fördärvas. Det är mot ovanstående bakgrund kds har tagit ställning till regeringens finansplan och budgetförslag. Målen för en kristdemokratisk ekonomisk politik Alltsedan slut har målet för den ekonomiska politiken angetts vara full sysselsättning, stabilt penningvärde, hög ekonomisk tillväxt, jämn fördelning av levnadsstandarden, regional balans och balans i utrikesbetalningarna. Kds ställer upp bakom dessa målsättningar men anser dem inte vara tillräckliga. Dock är många av de metoder som tillgripits för att uppnå hög ekonomisk tillväxt och den ensidiga betoningen av detta mål inte lyckade. Tillväxten har därigenom haft ett högt mänskligt pris. Under de goda tillväxtåren grundlädes många av de växande sociala och mänskliga problem som vi brottas med. När ekonomerna prisar rörlighet på arbetsmarknaden handlade det i praktiken om flyttlasspolitik. Vad som hände var att människor i den ekonomiska tillväxtens namn rycktes upp med rötterna och fick flytta från sin hembygd. Färden gick till storstäderna där den lönsamma industrin, den utbyggda infrastrukturen och den nära marknaden fanns. Bostadspolitiken kunde inte skapa den sociala gemenskap man fick lämna. Trots stora satsningar från samhällets sida blev många ensamma och isolerade i det nya folkhemmet. Alkohol- och drogproblemen ökade. Hushållning med naturresurserna Mot. Den snabba ekonomiska och industriella tillväxten hade också negativa Fi211 konsekvenser på den fysiska miljön. Gifterna i vår miljö och skövlingen av naturresurser är resultatet av en politik där tillväxt prioriterats före livskvalitet och hälsa. Därför måste hushållning med naturresurser lyftas fram som ett mål, jämbördigt med de övriga som gäller för den ekonomiska politiken. Det är beklagligt att den politiska striden i i stort inte har handlat om innehållet i den ekonomiska tillväxten utan om hur man bäst når målet. Kds anser att den ekonomiska tillväxten inte får isoleras från dess sociala, miljö- och resursmässiga följder. Den samhällsekonomiska målsättningen bör vara en till alla delar god livsmiljö för människorna. Livskvalitetsfrågorna måste prioriteras i den ekonomiska politiken. Dit hör t. ex. en god arbetsmiljö, god fysisk miljö och en trygg familjemiljö. Trasiga familjemiljöer, bristande miljöpolitik och drogproblem har stora negativa effekter på samhällsekonomin. En kraftfull satsning på förebyggande åtgärder på familjepolitikens, miljöpolitikens, alkoholpolitikens, skol- och arbetsmarknadspolitikens samt hälsovårdens område skapar ett minskat tryck på den offentliga sektorn. Förebyggande åtgärder av denna karaktär innebär inte så stor BNP-tillväxt på kort sikt men är tillväxtfrämjande på . Full sysselsättning är ett av de viktigaste målen för den ekonomiska politiken. Utifrån kristet etisk förvaltarskapssyn har arbetet ett värde i sig. Ett meningsfullt arbete är nödvändigt för att ge den enskilde en upplevelse av människovärde och livsmening. En misslyckad ekonomisk politik resulterar i ett samhälle med ett A- och ett B-lag där den arbetslöse tappar livslust och motiv för att delta i samhällsbyggandet. Det ökande antalet förtidspensionerade av arbetsmarknadsskäl är beviset för att vi har en grupp människor helt utanför arbetsmarknaden. Sociala problem och motsättningar ökar i ett sådant samhälle. Vikten av ett meningsfullt arbete åt alla kan knappast överskattas. Mot denna bakgrund är det mycket allvarligt att vi haft en mycket hög arbetslöshetsnivå. Risken finns att vi börjar vänja oss vid en öppen arbetslöshet på och glömmer bort att bakom siffrorna finns enskilda individer som inget hellre önskar än ett arbete. Parallellt med full sysselsättning och hushållning med naturresurser måste en rättvis fördelning av resurserna i samhället prioriteras. Det gäller inte bara mellan individer utan också mellan regioner i landet. Speciellt viktigt är att beakta detta då besparingar och åtstramningar på olika områden är nödvändiga av statsfinansiella skäl. För att nå en mer rättvis fördelningspolitik förutsätts en stabil ekonomi med låg inflation, full sysselsättning och en väl fungerande offentlig sektor. höga inflation omfördelades stora belopp från småsparare Fi211 och normalinkomsttagare till höginkomsttagare och låntagare. Erfarenheterna från detta årtionde visar att ett kraftfullt bekämpande av inflationen är en bra medicin mot en orättvis fördelningspolitik. Kds ekonomiska alternativ Inflationen För att klara målet på kort sikt om full sysselsättning, stabilt penningvärde och rättvis fördelningspolitik måste inflationen bekämpas effektivt. Internationell konkurrenskraft kräver en inflationsutveckling i paritet med omvärlden. Den svenska inflationen ligger på en klart högre nivå än den i våra viktigaste konkurrentländer. En svensk prisökningstakt som är högre än omvärldens driver oss förr eller senare fram till en ny devalveringssituation. Inflationen har också stora effekter på fördelningspolitiken då stora förmögenheter omfördelas från sparare och löntagare till låntagare och spekulanter. Förutom de traditionella orsakerna till inflation innebär det höga budgetunderskottet att mer pengar pumpas in i den svenska ekonomin och därmed driver upp inflationen. Devalveringarna 1981 och 1982, den nominella löneökningstakten tillsammans med förväntningarna om en hög inflation kan sägas vara de viktigaste anledningarna till dagens höga inflationstakt. En fortsatt sänkning av budgetunderskottet och löneökningar inom det samhällsekonomiska utrymmet blir därför huvudingredienserna i det fortsatta antiinflationsarbetet. På kort sikt beräknas löneökning orsaka 0,2-0,i höjd prisökningstakt. På lång sikt får alltför höga nominella löneökningar en starkt inflationsdrivande effekt på inflationen och blir därmed förödande på sysselsättningen. Lyckas man inte, nu när effekterna av devalveringen 1982 börjar avklinga, bibehålla och förstärka vår konkurrenskraft gentemot omvärlden, finns bara två alternativ - nya devalveringar eller kraftigt ökad arbetslöshet. Att devalvera ytterligare en gång lär allvarligt undergräva trovärdigheten för svensk ekonomisk politik, och att medverka i en politik som skapar en hög arbetslöshet är oförenligt med ett kristdemokratiskt synsätt. Det bör påpekas att de som gör upp löneavtalen och en majoritet av medlemmarna i fackföreningsrörelsen har arbeten och drabbas inte av avtalens följdverkningar på kort sikt. Erfarenheterna visar nämligen att det i första hand är ungdomar, och speciellt unga kvinnor, som drabbas av arbetslösheten. Dessa grupper är inte heller i så hög grad som övriga aktiva i fackföreningsrörelsen och inte heller alltid fackligt anslutna. För att vi skall kunna växla ned till lägre nominella löneökningar krävs ett gott samarbete mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Detta måste kombineras med en rättvis fördelningspolitik och ekonomisk-politiska åtgärder som underlättar avtalsrörelsen och hjälper arbetsmarknadsorganisationerna att klara sin pedagogiska uppgift att förklara och förankra avtal. Det är dessutom önskvärt att löneavtalen mera inriktas på att Mot. 1985/86 handla om lönehöjningar i kronor och ören och inte enbart om procentupp- Fi211 räkningar vilket är fallet . Därigenom blir inte lönekraven lika inflationspådri vande. För att minska incitamenten för fackföreningsrörelsen att ställa höga nominella lönekrav bör en rad åtgärder vidtas. - Marginalskatterna bör sänkas i ett första steg så att av alla heltidsarbetande har högst i marginalskatt. - Skatteskalorna måste inflationsskyddas för att undvika att inflationen höjer skatterna. Med dessa två konkreta åtgärder minskas behovet av löneökningar i främst tjänstemannagrupperna. Förhoppningsvis kan kompensationstänkandet mellan olika grupper därmed också dämpas. En annan viktig effekt är att de sociala avgifterna därmed inte ökar i lika snabb takt och därmed får inte höga lönehöjningar lika allvarliga konsekvenser. En omläggning av beskattningen från produktionsfaktorn arbete till beskattning av råvaror, energi, maskiner och kapital i företagen skulle också innebära att löneavtalen inte får lika stor effekt på arbetsgivarnas totala kostnader. Dessutom skulle en sådan omläggning förbättra arbetskraftens konkurrenssituation gentemot andra produktionsfaktorer, och prismekanismerna skulle styra företagen mot resurssnålare produktion. Kds skattepolitiska förslag diskuteras närmare i en separat skattepolitisk motion. En aktiv inflationsbekämpning i stort är givetvis en huvudingrediens i försöken att hålla nere löneökningstakten. Därför måste devalveringar undvikas, budgetunderskottet minskas, skatte- och avgiftshöjningar undvikas och en konsekvent och fast politik bedrivas så att förväntningarna om en låg inflationstakt skapas och bibehålls. måste insatser inom arbetsmarknads- och utbildningspolitik göras för att undvika att lönenivån inom s. k. bristyrken drivs upp. En av regeringens viktigaste uppgifter måste vara att rensa upp i mängden av följsamhetsklausuler och kompensationskrav, som förtroendefulla kontakter upprätthålls mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Besparingsåtgärder måste vidtas på ett sätt som inte missgynnar vissa grupper. Lönepolitiken måste också i större utsträckning styras så att den konkurrensutsatta sektorn blir löneledande. Trots allt är det denna sektors konkurrenskraft som avgör hur stort löneutrymme det skall bli för den icke-konkurrensutsatta sektorn. En åtgärd som framför allt kan bidra till minskad löneglidning är införande av vinstdelningssystem i företagen. I en särskild motion, Medägande - inte fondcentralism, redovisas Kds syn på vinstdelning och formerna för hur detta kan stimuleras. Den internationella utvecklingen blev svagare än väntat. Den genomsnittliga tillväxten i OECD-området 1985 beräknas stanna vid . Produktionsökningen beräknas bli i som arbetslösheten fortsätter att stiga. Inflationen har dock sjunkit till i genomsnitt i OECD-området. och är nere i en prisök- Mot. väntas tillväxten i stanna vid Fi211 och arbetslösheten ligga kvar på den nuvarande höga nivån. förväntas få en liknande utveckling. Inflationen i sjunker ytterligare tili medan länder som och stannar vid . Prognoserna för utrikeshandeln baseras på en fortsatt tillväxt i OECD-området med 1986 och att exportmarknaden på bearbetade varor ökar i volym 1986. Den svenska exporten beräknas öka 1986, att jämföra Detta underlättas av fallande dollarkurs och sjunkande råoljepriser men kräver också att svensk industri hävdar sig i den internationella konkurrensen. 1985 och 1986 tappar marknadsandelar i och med att vår export växer långsammare än världsmarknadens tillväxt. Svag exportutveckling kombinerat med att den privata konsumtionen steg kraftigt ledde till ökat bytesbalansunderskott. Enligt finansplanen förlorar svenska företag marknadsandelar på grund av högre prisstegringar än i utlandet och medför en försämring av bytesbalansen 1985 och 1986 med ca /år. Förlorade marknadsandelar och ökat bytesbalansunderskott är tecken på att pris- och löneökningstakten är för hög. Svensk konkurrenskraft är för dålig för att skapa det permanenta överskott i bytesbalansen som krävs för att kunna amortera av utlandslånen. Den nominella löneökningstakten måste ned till samma nivå som våra konkurrentländers. Särskilt viktigt är det nu när löne- och inflationstakten sjunker ytterligare i viktiga konkurrentländer. Mycket tyder på att regeringen i sin finansplan utgått från för höga antaganden om räntenivån, oljepriserna och dollarkursen. Detta skulle i så fall innebära att goda förutsättningar finns att sänka bytesbalansunderskottet mer än vad regeringen beräknar. Detta förutsätter dock att svensk industri kan behålla sin konkurrenskraft . De vinster näringslivet, främst exportindustrin, gör måste användas på ett offensivt och framtidsinriktat sätt. Den höga räntenivån i hämmar investeringar och därför är det mycket angeläget att räntenivån kan sänkas. Arbetslösheten i är den högsta som någonsin uppmätts under en högkonjunktur. Detta är det allvarligaste problemet med den ekonomiska obalansen. Den öppna arbetslösheten har legat på . Det finns en överhängande risk för tillvänjning vid denna nivå. I finansplanen skriver regeringen att arbetslösheten förblir på en förhållandevis låg nivå. Denna skrivning visar att det är lätt att vänja sig vid ett visst språkbruk som sedan blir en attityd. Just jämförelsen med omvärlden i detta sammanhang är annars något som den nuvarande regeringen var snabb att fördöma då hade en annan regering. Antalet förtidspensionerade ökar med 45 000 . En betydande del av dessa är förtidspensionerade av arbetsmarknadsskäl. Att så är fallet visar ökningen efter 1970 då arbetsmarknadsskäl infördes som en grund till förtidspensionering och det förhållandet att antalet förtidspensionärer är det Mot. 1985/86 klart största i Norrlandslänen. Antalet förtidspensioneringar har dessutom Fi211 haft benägenheten att öka i lågkonjunkturer. Det faktum att allt fler svenskar förtidspensioneras av arbetsmarknadsskäl är ett tecken på att man inte har lyckats undvika utslagning och inte heller lyckats upprätthålla full sysselsättning. Den s. k. Phillipskurvan, som visar att en regering kan välja mellan högre inflation eller en högre arbetslöshet gäller inte längre för våra förhållanden i så måtto att en lägre sysselsättning kan bytas mot högre inflation. Okar inflationen med de obalanser vi har i ekonomin får det konsekvenser för sysselsättningen. Ett aktivt antiinflationsarbete är därför en sysselsättningsfrämjande politik. För att bekämpa ungdomsarbetslösheten bör ATPavgiften för ungdomar slopas och ungdomslagen utvecklas till ett praktik- och lärlingssystem som innebär att alla ungdomar får möjlighet till en praktik- eller lärlingsplats. Miljöförbättrande åtgärder, ökad satsning på inhemska bränslen är andra åtgärder för att öka sysselsättningen. Närmast bör också kds-förslaget om att införa ett frivilligt sabbatsår mellan med förtidsuttag ur ATP möjliggöras. Detta skulle öka antalet vikariat för de arbetslösa. Kds åtgärder på detta område redovisas i separata motioner. Flyttlasspolitiken som ånyo tagit fart visar att regeringen inte lyckats fördela resurserna rättvist mellan regionerna i landet. Den regionala obalansen är större än .