mot · G902So240 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:So240 och () Synskadads rehabilitering Ca 80 000 människor i har mycket grava synskador. Uppemot 200 000 ser så dåligt att de har mycket svårt att läsa en dagstidning. Minsta eftertanke säger att den som blir gravt synskadad möter en lång rad problem. Det kan plötsligt bli mycket svårt, ja omöjligt att klara de enklaste vardagssysslor, att fortsätta i sitt arbete, att umgås på samma sätt som tidigare osv. Svårast av allt är för många att rent psykiskt anpassa sig till den nya situationen. Praktiska, sociala och psykiska svårigheter leder lätt till passivitet och isolering. Det är väl känt att det är möjligt att leva ett rikt liv även med en mycket grav synskada. För detta fordras dock att samhället utformas så att det fungerar också för synskadade, att särskild service för synskadade erbjuds en väl fungerande rehabilitering. Det har främst vuxit fram olika slag av resurser för synskadades rehabilitering. Bland dessa är statens yrkesrehabilitering inom arbetsmarknadsverket, landstingens syncentraler, vissa folkhögskolors särskilda kurser för synskadade och många kommuners heminstruktörer för synskadade m. m. Dessa resurser är emellertid mycket ojämnt fördelade över landet, och vad värre är, de arbetar överlag isolerat ifrån varandra. Detta leder till många allvarliga konsekvenser för människor som blir synskadade. Många får över huvud taget aldrig kontakt med någon form av rehabilitering. Andra får vänta på undersökning, utredning och åtgärder, och det oftast under psykiskt mycket pressande perioder. Det är inte ovanligt att synskadade människor under den första kritiska perioden hamnar i missbruk, genomgår skilsmässa eller onödigtvis säger upp sin anställning. Det brister också i helhetssyn. Ofta slussas synskadade runt i rehabiliteringskarusellen för att få olika detaljer i sin situation åtgärdade var för sig. Samma frågor måste besvaras på varje nytt ställe til) synes utan mening. 1 flera fall saknas utarbetade mål för verksamheten, och de som genomgår rehabiliteringen upplever ofta att olika instansers intentioner inte är förenliga. Synskadade har också den erfarenheten att olika personalgrupper och verksamheter bevakar sina områden till förfång för effektivitet och helhetssyn. Det är också tydligt att det knappast Finns någon utvärdering, forskning och metodutveckling på området. Många av de problem som vidlåder rehabiliteringen av synskadade går tillbaka på en fundamental brist: Det Finns inte något generellt uttalat om olika huvudmäns ansvar. Speciellt besvärande är att ingen instans känner ett ansvar för att olika rehabiliteringsinsatser samordnas. Vårt samhälle borde kunna garantera dem av oss som blir synskadade, en för varje individ avpassad och målmedvetet insatt rehabilitering, där såväl det mest utvecklade professionella kunnandet på olika fackområden som individens egna resurser tas till vara. Hur detta skall ske behöver utredas. Behovet av utredning motiveras också av att nu deklarerat att man lägger ned arbetet på ett sektor-program för synvården. Det finns därmed inget pågående arbete som syftar till en övergripande beskrivning och planering av rehabilitering för synskadade. Med stöd av vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning om synskadades rehabilitering. () () 1985/86 So240