mot · G902ub612 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub612 I praktiskt taget alla sammanhang där svenska industriproblem och ekonomiska utvecklingsfrågor diskuteras kommer man snart in på teknikerbristen. Företag kan inte expandera och landets ekonomi kan inte om många projekt stoppas eller försenas till följd av att det saknas tekniker. Åtgärder behövs på många plan. Vi måste få skatteregler så att även utländska tekniker kan lockas till . Man måste vidareutbilda ingenjörer och andra tekniker. I ungdomsskolan måste villkoren för teknisk och naturvetenskaplig undervisning förbättras, och informationen om dessa linjer måste öka. Här vill jag ta upp den centrala frågan om hur kapaciteten ska kunna öka inom civilingenjörsutbildningen. Byråkratiseringen inom den högre utbildningen är så omfattande att få bestrider att den nu är ett mycket stort problem. Vid senaste skiftet på posten som utbildningsminister framhöll regeringschefen som ett av skälen att den nye innehavaren borde kunna bidra till att minska byråkratiseringen. Det lär finnas sju beslutsnivåer på universitet och högskolor. Från det UHÄ begär en ny professur kan det i allra bästa fall finnas en installerad professur . I den administrativa miljön lär det vara omöjligt att göra något reellt och snabbt. Om man utgår från att bristen på civilingenjörer är ett av landets största handikapp just nu borde det inte finnas ekonomiska och administrativa hinder för en utbyggnad. Det är illa nog att det kan vara svårt att hitta lämpliga lärare. Att ovanpå denna verkliga brist också belasta högskolorna med dagens byråkratiska överbyggnad förefaller då orimligt. Jag menar därför att civilingenjörsutbildningen skall fredas genom att förklaras som byråkratiska frizoner. Det innebär att tekniska högskolor ska få generell dispens från att öppna brev från UHÄ. (Den omvända metoden, alltså att be UHÄ att upphöra med brev till dessa högskolor vore betydligt svårare, eftersom myndigheter inte gärna uppger den makt de en gång fått.) Min utgångspunkt är självfallet att byråkratin - när det nått en viss omfattning - är mer till skada än till hjälp. Att så är fallet för det svenska högskolesystemet tycks uppenbarare än på de flesta andra områden. Bland det vettigaste jag hört för att ge civilingenjörsutbildningen en rejäl chans till utveckling ock kreativitet i sökandet efter nya vägar är ett inlägg från professor vid KTH. Inlägget gjordes , vid ett symposium av och krigsvetenskapsakademien kring ämnet Forskning, industri och säkerhetspolitik för 1990-talet. Professor tog upp svensk satsning på informationsteknologiområdet och utbildningen av civilingenjörer som två avgörande frågor: Beträffande statens engagemang i basteknologi och forskning och utveckling på området, skulle jag vilja göra en kommentar. I sammanställningen med anledning av inventeringen av IT-området i uppges att staten satsar i storleksordningen av vad som totalt satsas i FoU på IT-området i . Det är ett internationellt bottenrekord, om man jämför med . Man ligger mellan \ andra länder. Jag tror inte att vi är så duktiga att vi kan klara oss med detta internationella bottenrekord och ändå vara konkurrenskraftiga. För att lyfta oss från i botten till medel skulle krävas att vi ökade de statliga insatserna med eller ungefär 1/2 miljard . Det kunde ju vara en vettig målsättning, när man nu tar itu med ett framtida IT-program. Den andra frågan, civilingenjörsutbildningen, är mycket billigare, höll jag på att säga. UHÄ tilldelar högskolorna ungefär 100 000 för varje ny civilingenjör, som utbildas på marginalkostnadsbasis, och det protesterar högskolorna högljutt mot. Även om man skulle tillfredsställa högskolorna helt och hållet och dessutom bygga på med den parallella forskningssatsning vid högskolorna, som skulle krävas för att få balans i systemet och göra professurer till populära jobb, så skulle det kanske kosta upp till en halv miljon att göra en civilingenjör. Om man sedan betänker vad många inom industrin har sagt till mig, nämligen att för varje ny civilingenjör kan jag öka min omsättning med kanske en miljon, så ser ni att ur statens synpunkt är investeringar i att utbilda civilingenjörer en utomordentligt god affär. Investera 1/2 miljon och få en omsättningsökning, sett ur statens synpunkt, på en miljon . Statens täckningsbidrag på en civilingenjör är säkert lika bra som för industriella investeringar, och jag tror de flesta direktörer skulle säga att den sortens pay-off-kalkyl är glimrande. En tänkbar slutsats av denna räkneövning är att staten inte skall ge högskolorna fasta belopp utan i stället driva samtliga högskolor på det tekniska området med fullständigt open account. Högskolan får en 1/2 miljon per utexaminerad civilingenjör och sedan prestationsrelaterar man anslagen till de tekniska högskolorna. Det skulle vara en lösning som sannolikt kunde skapa en hälsosam konkurrens och är en intressant utväg . Jag ville lyfta fram de här två punkterna och därmed hoppas jag att jag har gett en viss kvantitativ belysning till vad sorn åtminstone är min egen bedömning av vad vi skulle behöva göra för att klara problemen . Så långt professor . Naturligtvis är det så att hela högskolesektorn skulle behöva en avbyråkratisering. Men med de trögheter som finns lär det dröja länge innan något sådant kan åstadkommas. Så länge kan inte civilingenjörsutbildningen vänta. Därför föreslår jag att denna proklameras som en byråkratisk frizon, innebärande att de tekniska högskolorna bara anlitar den byråkrati de själva önskar. Därmed skulle också den finansieringsform som professor skisserar kunna användas. 1985/86 Ub612 Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att civilingenjörsutbildningen skall proklameras som en byråkratisk frizon. 1985/86 Ub612