mot · G902Fi411 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fi411 och () Datapolitiken Alla människors lika värde och rättigheter är grunden för politik. Den enskildes förutsättningar att ta till vara sina rättigheter, fullgöra sina skyldigheter och forma sin egen situation tillgodoses bäst i ett decentraliserat samhälle. Inom datapolitiken är dessa grundläggande värderingar helt avgörande. De leder också till prioritering av utbildning för alla medborgare, när det gäller datatekniken och elektroniken, men också mjukvaran, dvs. programmen och systemen. Datafrågorna måste på ett naturligt sätt integreras i utbildningen inom hela skolsystemet och knytas till olika ämnen, inte enbart de tekniska eller naturvetenskapliga. Kunskaper och kompetens måste decentraliseras. Samhället har här ett ansvar för att motverka koncentration och medverka till spridning av kompetens och kunskaper, inte minst till de många mindre och medelstora företagen. På samma sätt måste alla delar av landet ges förutsättningar att vara med i den snabba utvecklingen mot ett mer och mer utpräglat informationssamhälle. Kunskaper och kompetens är en förutsättning för att kunna påverka i sin egen livssituation, i arbetsliv och samhälle. Verkligt användarinflytande måste vara målsättningen. De fackliga organisationerna har här en viktig uppgift att värna om sina medlemmars förmåga och kunskaper på arbetsplatserna. Datateknikens tillämpningar och användningar i vardagslivet påverkar i hög grad arbetsmiljö och arbetsorganisation, men får aldrig tillåtas dominera arbetsplatsernas utformning. Datorerna måste vara ett hjälpmedel och behandlas som ett sådant. Tekniken sådan den utvecklats efter hand ger goda möjligheter att välja centraliserade eller decentraliserade och användarnära system och strukturer. För att främja användarinflytande måste de decentraliserade systemen, ibland de distribuerade lösningarna, ha företräde. Det gäller inte minst inom den offentliga verksamheten. Det ger i allmänhet de bästa förutsättningarna för en serviceinriktad myndighetsutövning gentemot allmänheten. Till detta kommer prioritering a\ forskning och utveckling samt teknikupphandling, inte minst på mjukvaruområdet. Denna prioritering bör ges regeringen till känna. vill ha ett samhälle där de tekniska landvinningarna tas till vara, där deras positiva möjligheter utnyttjas och de negativa konsekvenserna kan undvikas. bör ha goda förutsättningar att utforma och tillämpa en sådan modell för datateknikens och elektronikens användning i Som återgavs i proposition 1981/82:123 om samordnad datapoli- Mot. tik, framlagd av center-folkparti-regeringen och i huvudsak antagen i Fi411 med bred majoritet, bör en sådan svensk modell utmärkas av - att man försöker tillämpa en helhetssyn på datafrågorna, dvs. att i ett sammanhang betrakta tekniken, dess användning och konsekvenserna av denna användning på människor, organisationer och samhälle, - att många parter, grupper och enskilda ges möjlighet att påverka utveckling och användning av datatekniken, - att aktuella problem löses i samverkan mellan berörda parter, grupper och enskilda, - att det - mot denna bakgrund - är ett gemensamt intresse för samhället, för företag och myndigheter, för fackliga organisationer och för enskilda människor att en bred utbildning med en för dessa syften lämplig inriktning genomförs. För att en datapolitik med denna inriktning skall kunna genomföras krävs att förverkligandet sker både inom den politiska och fackliga sfären i samhället. Dessutom måste de enskilda människornas rätt att värdera tekniken respekteras, även när de gör detta som lekmän. Alla människor påverkas mer eller mindre av teknikutvecklingens samhällskonsekvenser, det gäller i synnerhet på data- och elektronikområdet. Alla människor är dessutom lekmän, eftersom varje expert endast behärskar en mindre del av helheten. Dataprogrammen eller mjukvaran är dessutom i stor utsträckning modeller av verkligheten, där urvalet är beroende av värderingar och verklighetsuppfattning. Det kräver i sin tur möjligheter till insyn och inflytande också för lekmän, dvs. i realiteten ett decentraliserat samhälle. Denna modell för datautveckling och användning i samhället är fortfarande lika aktuell. Statsrådsgruppen i regeringen bör därför fullfölja denna inriktning, vilket bör ges regeringen till känna. Hosten 1983 beslutade , efter en snabb utredning och ett kortfattat beslutsunderlag, att genomföra ett nationellt mikroelektronikprogram (NMP). I beslutet ingick en betydande ökning av de statliga insatserna på området (omkring 350 milj. uttalade att det var önskvärt med en balans i de statliga satsningarna mellan mikroelektroniken och övriga delar av informationsteknologiområdet, dvs. att den kraftiga satsningen på mikroelektronik skulle balanseras av en motsvarande satsning på övrig informationsteknologi. Det fortsatta utredningsarbetet har inte byggt på denna förutsättning, utan på att framlagda förslag skall hålla sig inom anslag och långtidsramar som stått till berörda statliga organs förfogande. Genom detta har det utredningsmaterial som tagits fram blivit en välbehövlig genomgång av statliga satsningar inom området, men ett ordenligt underlag för en samlad satsning saknas fortfarande, efter beslut. I årets budgetproposition finns heller inga medel avsatta för det beslut som beslöt skulle fattas under vårriksdagen om ett informationsteknologiprogram. Mycket talar för att det sorn i datavärlden kallas hårdvara, dvs. tronik och olika typer av datorer och kringutrustning som intill nu varit den Fi411 ekonomiskt avgörande delen av informationsteknologiindustrin kommer att få en allt mindre ekonomisk roll. Programvaror, system för att lösa specificerade uppgifter, systemutvecklingsmetoder och teknikens koppling till arbetsorganisation och yrkeskunskaper, dvs. det som informationsteknologiprogrammet är avsett att behandla, kommer att få helt avgörande betydelse både för effektiviteten i den framtida användningen av tekniken och i möjligheterna att konkurrera på världsmarknaden med informationsteknologiprodukter. Det är sannolikt inte inom produktion av mikroelektronik eller ens sammansättning av datorer som kommer att skörda lagrar på världsmarknaden (vilket inte innebär att vi av beredskapsskäl inte skall ha kunskap inom området och att kvalitativt och ergonomiskt högtstående produkter inom smala nischer kan få betydande framgång). Däremot är det troligen så att har världens effektivaste administrativa system inom företag och förvaltningar (generellt sett). Detta ger oss unika möjligheter att konstruera och sälja generella systemlösningar inom en rad olika områden. Detta pågår redan, men med en medveten satsning med, i industripolitiska sammanhang, små medel skulle förutsättningarna öka snabbt. Informationsteknologin är den snabbast växande delen av hela industrisamhället. Det är ingen överdrift att säga att roll som industrination avgörs av om vi kan bibehålla eller förbättra vår position inom detta område. Ett av de strategiska områdena inom informationsteknologin är programvara inom kontorsområdet. I det underlag som STU utarbetat till IT programmet sägs t. ex.: kontorsinformationsområdet är kanske det enda samlade utvecklingsområdet för svensk informationsteknologiindustri som medger en breddad svensk tillverkning och export. Har vi då, medan andra industriländer (t. o. m. små länder som och ) satsar miljardbelopp på att befrämja de områden de är bäst på, verkligen råd att fortsätta utreda? I regeringens skrivelse talas det om den fjärde vägen, dvs. att använda den statliga sektorns resurser som en drivkraft för industriell utveckling. Inom kontorsområdet skulle det kunna göras på följande sätt. Ett mål formuleras som t. ex. att genom teknikupphandling ta fram ett avancerat, flexibelt, väl fungerande kontorsinformationssystem med standardiserad utrustning, operativsystem och systemutvecklingsmiljö inom statsförvaltningen. Utvecklingen sker genom riktade beställningar till svensk programvaruindustri. De framtagna programmen disponeras av staten men företagen får rätten att sälja och vidareutveckla för den privata och exportmarknaden. En utvecklingsmodell av denna typ (som i sak är densamma som både försvarsdepartementet i och industridepartementet i använder sig av) skulle dels leda till effektiva kontorssystem inom den statliga förvaltningen, dels ge programvaruindustrin ett utrymme för att utveckla slagkraftig programvara. Några av de mycket stora upphandlingar som just pågår som kontors- och planeringssystem (beräknad upphandlingskostnad 250 Mot. kr., varav en stor del är programvara), AMS platsförmedlingssystem Fi411 (ca 200 milj. kr. i upphandlingskostnad), nya stödsystem och statskontorets upphandling av bildskärmsterminaler (runt 4 000-6 000 nya terminaler till fem myndigheter för 200 milj. Lägger man till detta upphandlingar för basdatorer och persondatorer närmar sig kostnaderna . Om dessa upphandlingar sattes in i en samordnad satsning på att utveckla kontorsprogramvara skulle de hårdvaruleverantörer som kommer att bli aktuella sannolikt vara villiga att satsa en del av utvecklingskostnaderna. Även de programvaruföretag som blir aktuella i dessa satsningar skulle sannolikt vara beredda att satsa. Det skulle vara ett långt steg mot konkurrenskraftiga programvaruprodukter inom kontorsinformationsområdet. Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om prioriteringen inom datapolitiken, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om datapolitikens inriktning, [3. att hos regeringen begär förslag om upphandling av kontorsprogramvara i enlighet med vad som anförts i motionen.1] () () 1 1985/86:N329.