mot · G902ub723 · 1986-01-27 00:00:00 — och () En professur i socialrätt 1985/86 Ub723729 Socialtjänstlagen och de anslutande lagarna om vård av unga och vård av missbrukare trädde i kraft . Lagarna innebär bl. a. att prövning av socialnämndernas beslut görs av länsrätterna. I samband med remissbehandlingen av lagförslaget uttrycktes från länsrätterna oro över den ökning av ärendemängden som den föreslagna ordningen skulle komma att medföra. Denna oro har senare visat sig mycket befogad. Länsrätten som bl. a. skall ta ställning till eventuell tvångsvård enligt Lagen om vård av missbrukare (LVM) har också skyldighet att träffa klienten och förvissa sig om behovet av vård. Länsrätterna har stora ansvarsområden och såväl handläggning som resor för kontakt med klienter tar mycket tid och kräver stora kunskaper, såväl sociala som juridiska. Det nya systemet om prövning hos länsrätt har inneburit såväl en resursmässig som kvulitetsmässig påfrestning på länsrätterna. Det är helt enkelt svårt att inom ramen för tillgängliga medel klara att besätta erforderligt antal tjänster med handläggare som har rätt utbildning och erfarenhet. Utbildningen i socialrätt i är otillräcklig. Vid socialhögskolorna ingår ämnet, men endast vid två av de sex högskolorna kan ämnet socialrätt studeras separat och då i begränsad omfattning. För den som vill utbilda sig i socialrätt som enstaka ämne finns få möjligheter. i erbjuder en enstaka kurs i socialrätt. Vid övriga universitet finns ingen möjlighet att läsa ämnet separat. Ämnet socialrätt är inte obligatoriskt i juristexamen, vilket kan ifrågasättas om det inte borde vara. Vid anordnas en alternativkurs om 10 poäng i socialrätt. En stor utbildningsbörda fick läggas på kommunerna i samband med genomförandet av socialtjänstlagen. var rättstillämpningen på grundval av den nya lagstiftningen helt ny. Grundläggande för den bedömning som skall göras i sociala sammanhang är den samlade kunskap som finns. Förmedlingen av tillämpningsfall och praxis såväl till socialhögskolor och juridiska fakulteter som till socialförvaltningarna är därför utomordentligt väsentlig. Goda kunskaper i socialrätt hos olika handläggare är en förutsättning för den enskildes möjlighet att få hjälp och rättvis behandling. En systematisk forskning och ett fortlöpande, målinriktat utvecklingsarbete, har i länge lyst med sin frånvaro. Vi vet följaktligen inte särskilt mycket om effekterna - för den enskilde och för samhället i stort - av det sociala reformarbetet. Den kommunala utgör i olika hänseenden ett viktigt forskningsområde, socialförsäkringsområdet utgör ett annat och flera andra finns inom ramen för vad vi vanligen menar med socialpolitik. Den forskning som kan kombineras och integreras med avancerad undervisning är kanske av särskilt utvecklingstaktiskt intresse. Representant härför är forskningen inom ämnesområdet socialt arbete, etablerad vid fyra institutioner för socionomutbildning/socialhögskolor. Det akademiska ämnet socialt arbete, som av naturliga skäl är tvärvetenskapligt, kommer säkerligen efter hand att täcka ett stort behov av såväl grundforskning som tillämpad forskning och ge stimulans till ett allmänt utvecklingsarbete inom det sociala verksamhetsområdet i vid mening. Begreppet socialrätt kan behöva närmare definieras och avgränsas. Rättsordningens innehåll har på många sätt och i allt högre grad påverkats av socialpolitiska syften. Detta gäller inte bara inom förvaltningsrättens område utan också inom andra områden såsom skattelagstiftningen, konsumentlagstiftningen och hyreslagstiftningen. Att försöka sammanföra sådana av sociala synpunkter influerade rättsregler till en avgränsbar juridisk disciplin är inte meningsfullt. Socialrätt i inskränkt mening, eller socialförvaltningsrätt, kan däremot inringas och bildar en speciell del inom den offentliga rätten. Socialrätt i denna mening aktualiseras, när det gäller att juridiskt fixera socialpolitiska ställningstaganden för kommunala organs beslut, verkställighet och förvaltning, för statliga myndigheters verksamhet eller för den enskildes upplysning och vägledning i olika behovssituationer. Även i den mer begränsade meningen med anknytning till det socialpolitiska reformarbetet, har socialrätten i vårt land gradvis blivit ett mycket omfattande och svåröverblickbart område av juridiken. Den blygsamma forskningen på socialrättens område står i kontrast till det socialpolitiska reformarbetet. Den sociallagstiftning som produceras på löpande band" underkastas i mycket liten utsträckning vetenskaplig granskning och diskussion. När social forskning diskuteras, uppmärksammas sällan eller aldrig den rättsvetenskapliga aspekten. Som exempel kan tas socialtjänstreformen. I principbetänkande liksom i regeringens proposition om (1979/80:1 del A) diskuteras behovet av forskning och utvecklingsarbete. Men ingenting sägs om behovet av socialrättslig forskning. I socialtjänstlagen, som alltså är en målstyrd ramlag med en sådans frånvaro av stringens och detaljering, har inlagts ett lagrum, § 6 om den enskildes rätt till bistånd. Denna rättighetsparagraf har tillåtits få i stort sett samma vaga utformning som lagen i övrigt. En sådan utformning av juridiska rättigheter är på gott och ont. Hypotetiska fördelar utifrån helhetssynens aspekter har fått en omfattande motivering i lagförarbetena och givit sin prägel åt lagens utformning. Svagheter och troliga nackdelar är förenade med en sådan konstruktion, men har inte analyserats närmare. Den juridiska doktrinens rättighetsdiskussion har av lagstiftaren helt förbigåtts. Vad som i detta fall är viktigt att söka bedöma är lagutformningens konsekvenser för den biståndssökande, med avseende på rättssäkerhet och rättvisa. Effekterna av en viss lagstiftning är viktiga att söka uppmärksamma . Härvidlag kan rimligen inte enbart sociologiska eller sociologiserande metoder användas. En juridisk metod behövs, inte minst i fall där lagstiftaren markant avviker från beprövade lagskrivningsmodeller. Socialrättens svaga ställning också inom forskningen har beskrivits i det föregående. Ämnet är trots sin komplexitet och betydelse litet som en del av den akademiska juristutbildningen. Inom området offentlig rätt lever delområdet socialförvaltningsrätt en undanskymd tillvaro. Endast några få juridiska forskare har engagerat sig i frågor inom socialförvaltningsrätten och därmed besläktade områden . Den "vetenskapliga tillväxten är följaktligen mycket låg inom området. Det finns endast en professur speciellt inriktad på socialrätt, nämligen vid . I UHÄ:s beslut beträffande ämnesbeskrivningen står följande: Socialrätten omfattar rättsreglerna om samhällets åtgärder för att tillgodose de enskildas behov av hjälp och stöd i personligt eller ekonomiskt avseende. Till socialrätten hör främst reglerna om beredande av personlig vård, såsom barnvård, nykterhetsvård samt reglerna om olika ekonomiska stödformer, såsom socialhjälp, socialförsäkring, allmänna barnbidrag, bidragsförskott, utbildningsstöd och bostadsbidrag. Det sociala rättsområdet är som beskrivits utomordentligt omfattande. En specialisering inom det juridiska området torde bli nödvändig. Det är också önskvärt att man inom den juridiska utbildningen kan välja socialrätt som en specialitet med sikte på arbetsuppgifter inom länsrätter och försäkringsrätter, vilka nu har svårt att få fram handläggare med tillräcklig socialjuridisk utbildning. Vidare finns behov av privatpraktiserande socialadvokater. Tjänstgöring vid länsrätt ger numera tingsmerit för de jurister som valt att inrikta sig på det sociala fältet. En översyn beträffande behovet av utbildning behövs. Det behövs också en kontinuerlig uppföljning av effekterna av vårt trygghetssystem, internationella jämförelser, historiskt dimensionerad forskning och parallella studier med andra juridiska områden. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att i kommande planeringsarbete bör övervägas inrättandet av professur i ämnet socialrätt med inriktning på socialrättsvetenskap och socialrättslig forskning. () ()