mot · G902U404 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:U404 m. fl. godkände följande mål för vår säkerhetspolitik. säkerhetspolitik, liksom andra länders, syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våra egna värderingar samt i samband därmed utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. Uttalandet har senare bekräftats av . har traditionellt spelat en aktiv roll i det internationella arbetet för avspänning och i de i olika multinationella förhandlingar ägnade försöken att åstadkomma rustningskontroll och nedrustning. Vår alliansfria ställning är därvid en tillgång. Den svenska neutralitetspolitiken innebär inte någon åsiktsneutralitet i förhållande till skilda värderingar och synsätt i omvärlden. Varje eventuellt krav i iden riktningen måste avvisas. Svenska ställningstaganden måste bygga på värderingar som kommer till uttryck i vårt demokratiska samhälle. Många folk och grupper i världen lever under ofred, diktatur, politiskt förtryck och ofrihet. Konfliker kan ha sitt ursprung i månghundraåriga, ibland för den utomstående svårbegripliga motsättningar mellan olika religioner, kulturer eller stammar, etniska grupper eller politiska åsiktsriktningar. Svåra sociala och ekonomiska motsättningar, makthunger och värnandet om privilegier eller omaskerad vilja att utvidga länders territorier ligger bakom andra krig och konflikter i vår värld. Det är icke vapen i sig som skapar risker för krig, utan den politiska vilja som ligger bakom dessa vapen. 1 ett längre perspektiv är det främst i de politiska förhållandena i olika delar av världen som de avgörande krigsriskerna ligger. En viktig insikt är att en varaktig fred icke kan grundas på förtryck och ofrihet för nationer och individer. Många av de krig som utkämpas och många av de konflikter vi ser har sina rötter i en frihetssträvan som inget förtryck i ett längre perspektiv kan förkväva. Där ofrihet och förtryck råder kommer stabiliteten och därmed i ett längre perspektiv också freden alltid att vara hotad. Detta gäller vår världs alla olika delar, också vår egen kontinent. 1 1985/86. Den situation sorn rått i de olika östeuropeiska socialistiska länderna Mot. under är onaturlig. Det kommer i längden icke att gå U404 att förtrycka hela folks nationella strävanden i decennium efter decennium utan att det byggs upp stora spänningar. Det finns därför ett intimt och oupplösligt samband mellan arbetet för mänskliga fri- och rättigheter och nationellt oberoende i å den ena sidan och arbetet för att trygga en varaktig fred i å den andra. En fred som bygger på förtryck av hela nationer kan aldrig bli en bestående fred. Bara den europeiska fred som bygger på alla europeiska folks frihet har förutsättningar att bli bestående. Genom Helsingforsöverenskommelsen 1975 har de medborgerliga frioch rättigheterna i blivit en gemensam europeisk angelägenhet, och de västeuropeiska regeringarna har fått såväl en möjlighet som en skyldighet att påtala de övergrepp i som hotar den gradvis fredliga omvandling i frihet som vi eftersträvar. Efter en motion av moderata samlingspartiet uttalade en enig riksdag följande: Självfallet finns det ett samband mellan förtryck och orättvisor å den ena sidan och rustningar och krigsrisk å den andra. Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor i alla länder är också ett arbete som ökar förutsättningarna för en varaktig fred. Det finns således även av detta skäl anledning för att fortsatt aktivt verka för mänskliga rättigheter och alla folks frihet. Detta arbete bör bedrivas i alla därtill ägnade fora (UU 1983/84:1). Enligt moderata samlingspartiets mening sammanfattar detta väl vår syn på det oupplösliga samband som råder mellan en varaktig fred och strävan efter frihet och oberoende. Stabilitet mellan nationer och maktblock är inte enbart en fråga om militär balans. Också andra faktorer, framför allt politiska, måste vägas in. Men i denna sammanvägning går det aldrig att bortse från den grundläggande betydelse som den militära balansen har. 1 dagens ofta upprepade uttalanden från såväl som om att man inte söker militär överlägsenhet ligger insikten om att militära obalanser i kritiska lägen kan skapa en instabilitet som gör kriget sannolikare. B. Rustningskontrolls- och nedrustningsförhandlingar I arbetet för frihet och oberoende har nedrustnings- och rustningskontrollsansträngningar en betydelsefull roll. Genom att successivt minska den rent militära faktorns betydelse i konfrontationen mellan maktblocken kan det gradvis åstadkommas allt större möjligheter för fredlig utveckling och utveckling mot den frihet och det oberoende som gör det möjligt att långsamt övervinna de politiska konfliktanledningarna. Arbetet för att gradvis minska de politiska konfliktanledningar som kan leda till krig måste gå hand i hand med ansträngningarna att vinna eller säkra en stabilitet som i det kortare perspektivet kan förhindra krig. Självfallet ligger det i allas intresse att uppnå denna stabilitet på en så låg rustningsnivå som möjligt. kan spela en aktiv och konstruktiv roll i de internationella ned- Mot. rustningsansträngningarna genom sin alliansfria ställning och genom det U404 förtroende som icke minst vår försvarspolitik har skapat för vår säkerhetspolitiska kompetens och vårt militärteknologiska kunnande. agerande i nedrustningsfrågor måste alltid ha våra egna säkerhetspolitiska intressen som utgångspunkt. Vårt intresse av en fredligare värld är en självklarhet. Därtill kommer att vi har ett alldeles speciellt intresse av åtgärder som kan öka stabiliteten och därmed minska krigsriskerna i de delar av världen som är av största direkta betydelse för vår egen nationella säkerhet. försvarskommitté har fått i uppgift att studera hur vår politik i internationella nedrustningsfrågor kan samordnas med och förstärka övriga delar av säkerhetspolitiken, bl. a. genom att överväga vilka tänkbara rustningskontroller och nedrustningsåtgärder som är särskilt betydelsefulla för säkerhet och hur dessa påverkar totalförsvar. Svenska säkerhetspolitiska intressen är grundläggande för vårt agerande i det internationella nedrustningsarbetet. En större långsiktighet och ett bättre utnyttjande av våra försvarstekniska kunskaper och forskningsresurser även på nedrustningsområdet är därför en utveckling att tillstyrka. Av stor betydelse är naturligtvis att överväga i vilken mån i och för sig önskvärda avtal på nedrustningskontrollområdet har direkt inverkan på vår egen säkerhetspolitiska situation. En sådan inverkan kan vara inte bara positiv utan verka i en för oss negativ riktning. Ett sådant exempel är SALT-1 avtalet som i överenskommelsen om begränsning av strategiska kärnvapen lämnade dörren öppen för den snabba utveckling av utbåtsbasering av strategiska kärnvapen och den förskjutning av det strategiska intresset mot det nordeuropeiska och nordatlantiska området som i sin tur bidragit till vårt lands mer utsatta säkerhetspolitiska situation. På samma sätt är det tänkbart att en överenskommelse om reduktion av konventionella truppstyrkr r i kan utformas så att den tillåter en förskjutning norrut. En tänkbar kärnvapenfri korridor i kan på samma sätt, om det inte förebyggs i överenskommelsen, medföra ökad kärnvapentäthet i . Särskilt viktigt är hänsynstagandet till svenska intressen i de förhandlingar där vi själva medverkar, t. ex. inom , där det kontinuerligt måste tillses att överenskommelser inte utformas så att det inverkar menligt för oss. Ett känsligt område är på grund av strukturen i vårt försvar åtgärder som påverkar beredskap och mobilisering. De förhandlingar som förs i olika sammanhang för att åstadkomma avtal om rustningskontroll eller nedrustning är i hög grad beroende av förhållandet mellan supermakterna. Detta gäller oavsett om det rör bilaterala förhandlingar mellan supermakterna själva, med deltagande av deras resp. allierade i de militära maktblocken, eller om det rör förhandlingar i multilaterala fora som eller den europeiska säkerhetskonferensen. Den tredje granskningskonferensen rörande icke-spridningsavtalet kunde avslutas i en positiv anda och med en enhällig uppslut- 3 ning kring en deklaration innehållande en detaljerad deklaration i kärnva- Mot. penfrågorna, vilken enligt svensk bedömning reflekterar rådande politiska U404 realiteter och är en användbar grund både för arbetet i nedrustningskonferensen i och för verksamheten inom det internationella atomenergiorganet . enades och om att åter inleda förhandlingar om kärnvapenfrågor. Enligt en kommuniké från mötet mellan och utrikesministrar avses förhandlingarna i omfatta strategiska kärnvapen och kärnvapen av medeldistanstyp samt rymdvapen. Det skall enligt kommunikén etableras ett samband mellan de tre sakområdena som skall övervägas. Det slutliga målet är högt ställt: förhandlingarna bör leda till fullständigt avskaffande av kärnvapen överallt. De svårigheter som dessa förhandlingar har att övervinna skall inte underskattas. I många fall rör det sig om att bryta ny mark och att söka andra principiella lösningar än de som tillämpats i tidigare rustningskontrollavtal mellan och . Icke minst den mycket snabba utvecklingen av civil och militär rymdteknologi gör förhandlingarna om olika former av antisatellit- och rymdvapen mycket komplicerade. har all anledning att välkomna dessa samtal. En minskning av kärnvapenarsenalernna och ett stopp för olika former av rymdvapen ligger entydigt i vårt nationella intresse. har varit intresserat av att uppnå omfattande nedskärningar av främst de landbaserade interkontinentala missilierna. Genom sin förmåga att bära flera stridsspetsar, sin träffsäkerhet och snabba reaktionstid ger dessa vapen en offensiv förmåga som ses som destabiliserande. De amerikanska farhågorna har sin grund icke minst i den mycket stora satsning som gjort på just dessa vapen, medan de amerikanska strategiska kärnvapenstyrkorna lägger betydligt större vikt vid system med mindre utpräglad offensiv karaktär. har tidigare avvisat varje förslag som syftat till att reducera dess innehav av moderna, tunga, landbaserade missilier. I stället har inriktat sin nedrustningspolitik på att öka begränsningar i de amerikanska vapen som uppfattats som mest hotande, t. ex. de strategiska kryssningsrobotarna. forskningsprogram kring olika teknologier för ett rymdbaserat strategiskt försvarssystem (SDI) förefaller på ett mycket påtagligt sätt att ha förändrat bilden. Från amerikansk sida poängteras att det handlar om ett forskningsprogram och att ett eventuellt beslut om att bygga ett sådant system ligger åtskilliga år fram i tiden. talar företrädare för administrationen om önskvärdheten av en långsiktig förändring av den strategiska balansen i riktning mot en ökad betoning av försvarsvapen och en minskad betoning av anfallsvapen. En sådan förskjutning ses som en förändring i riktning mot förhållanden som dels är stabilare, dels är moraliskt lättare att försvara än Mot. dagens ömsesidiga hot om total förstörelse. SDI-programmet sägs syfta till U404 att bygga en fredssköld. ser SDI som ett hot mot den strategiska paritet som uppnåtts som ett resultat av bl. a. de stora sovjetiska satsningarna på offensiva vapen. Uppbyggnaden av ett amerikanskt strategiskt försvarssystem skulle riskera att omintetgöra värdet av denna satsning, som försvarssystemet skulle öka den politiska betydelsen av offensiva kärnvapenstyrkor. Det är signifikativt, men föga förvånande, att en mycket stor del av den sovjetiska propagandan varit inriktad på att söka framställa SDI som ett offensivt program för rymdattackvapen och uppmuntra det motstånd mot detta som finns i och olika västeuropeiska stater. Det förefaller sannolikt att SDI-programmet haft betydelse för återupptagandet av de strategiska förhandlingarna mellan och . Det förefaller också sannolikt att de delvis nya signaler som hörs från sovjetisk sida om en beredskap att diskutera nedskärningar av offensiva system har sin bakgrund i en strävan efter ett avtal som förhindrar att gå vidare med sin SDI-satsning. har i placerat ut medeldistansrobotar avsedda att i någon utsträckning balansera de SS 20-system som successivt placerat ut . förefaller det sovjetiska SS 20-programmet vara avslutat, medan har placerat ut ca hälften av det totala antal robotar som planerats. Därmed borde det finnas förutsättningar för ett avtal om begränsningar av dessa vapen. En villighet att diskutera ett sådant har antytts från såväl som . Ett sådant avtal skulle kunna bli ett första steg på vägen mot en större överenskommelse om begränsningar i de strategiska rustningarna. Det är givetvis från vår synpunkt välkommet om ett avtal kan uppnås på ett eller flera av dessa områden. Det bör noteras att den från bägge supermakterna deklarerade ambitionsnivån reduktion först och avskaffande av kärnvapensystemen går betydligt längre än det i FN representerade svensk mexikanska förslaget om frysning av kärnvapen på nuvarande nivå. Det senare förslaget mister härigenom i hög grad sitt intresse. 1985 i avhållna toppmötet mellan supermakternas ledare har ett mera positivt eller åtminstone förhoppningsfullt klimat åter erfarits. Den internationella opinionens förväntningar inför nästa, redan i princip beslutade, möte mellan supermaktsledarna kommer att innebära ett starkt tryck på dem att verka för att förhandlingarna på åtminstone någon punkt och i något forum leder till konkreta framsteg som kan tas som intäkt för att den deklarerade viljan att uppnå resultat är något mer än propagandautspel. Det återstår dock att se om det bakom förhandlingsutspelen döljer sig Mot. något annat än den tidigare i dessa sammanhang från båda sidor välkända U404 förmågan att till intressanta och viktiga mål koppla villkor som man redan från början vet är för motparten oacceptabla. Denna situation måste givetvis utnyttjas i alla sina möjligheter. möjligheter att påverka förhandlingsresultaten är givetvis störst i de fora där vi själva har säte som i FN :s nedrustningskonferens i eller inom den Europeiska säkerhetskonferensen . Våra huvudsakliga ansträngningar bör inriktas på de ämnen som tas upp i dessa sammanhang. 1 vad gäller vårt eget närområde måste också de regelbundna kontakter som sker på regeringsnivå fortsätta för att åstadkomma samordning av nordiska initiativ inom FN eller för att fortsätta meningsutbytet kring de nordiska säkerhetfrågorna. De strategiska rustningskontrollsförhandlingarna förs direkt mellan och . I lämpliga former bör noga söka följa de pågående förhandlingarna. Det är naturligt att även om en liten alliansfri stats möjligheter att påverka i dessa sammanhang är mycket liten, svenska företrädare ändå i olika sammanhang framför de tankar vi har i kring utvecklingen på dessa områden. Vårt inflytande ligger i den sakliga tyngd våra argument kan ha, och det ställs höga krav på det sätt på vilket vår diplomati i dessa frågor utövas. Arbetet på att åstadkomma ett fullständigt kärnvapenprovstopp liksom en fullständigare anslutning till icke-spridningsavtalet torde vara bland de mest angelägna uppgifterna för FN:s nedrustningsdelation. Försöken att åstadkomma ett fullständigt provstoppsavtal står på CD:s dagordning. Ett fullständigt förslag till avtalstext har företetts med tekniska annex för detaljutformning av kontroll och verifikationsmekanismer. Betydande svenska insatser har gjorts i detta sammanhang, som är föremål för ett arbete på vetenskapligt teknisk nivå. har iakttagit ett ensidigt moratorium i vad gäller provsprängningar inom ramen för avtalet om partiellt kärnvapenprovstopp. Från amerikansk sida har hävdats att detta inte innebär några kännbara inskränkningar i sovjetiska planer, medan de själva nu befinner sig i sådan fas i utvecklings- och moderniseringsarbetet på kärnvapenområdet att de inte velat iaktta motsvarande återhållsamhet. har fortsatt sina kärnvapenprov i normal omfattning. Inför granskningskonferensen gjorde ett utspel i det man inbjöd sovjetiska observatörer att studera amerikanska provsprängningar, men denna inbjudan har inte antagits. Från svensk sida måste vi fortsätta arbetet på att åstadkomma det fullständiga provstoppsavtal för vilket de tekniska möjligheterna nu även på kontrollsidan synes vara goda. I sammanhanget är det viktigt att vi arbetar för att den försöksverksamhet med övervakning, bl. a. genom seismiska metoder som pågår med betydande svensk medverkan, inte avbryts utan får fortsätta i de for- Mot. 1985/86 mer som används. Beträffande NPT:s (icke-spridningsavtalet) granskningskonferens kan noteras att medan granskningskonferens inte kom fram till någon gemensam slutdeklaration man 1985 enades om uppfattningen att avtalet är väsentligt för internationell fred och säkerhet samt enigt ställde sig bakom fördragets huvudsyften, vilka är att främja icke-spridning, upphöra med kärnvapenkapprustningen samt genomföra nedrustning och främja samarbetet mellan staterna på den fredliga kärnenergins område. Med undantag av och uttalade också konferensen krav på snara förhandlingar om provstopp. Från svensk synpunkt är det också intressant att en skrivning kom till stånd angående förhandlingar i CD om förbud mot attacker på kärnkraftsanläggningar. De svenska ansträngningarna att i förhandlingarna om ett avtal i vad gäller förbud mot radiologiska vapen koppla ett sådant förbud till ett förbud mot anfall på kärnkraftsanläggningar får inte upphöra. Det kan finnas risk att supermakterna, som visat tecken att vilja släppa denna koppling, nu kan komma att upprepa sådana försök. Uttalandet av kan vara ett stöd för att förhindra en sådan utveckling mot mindre substans i ett avtal på området radiologiska vapen. Principerkännandet om allomfattande lAEA-kontroll av all fredlig nukleär verksamhet i alla stater liksom att de alliansfrias krav på separation av civila från nukleära aktiviteter inom kärnvapenmakterna kunnat föras framåt vid konferensen innebär bättre kontroll av tröskelstaternas möjligheter att komma över tjänster och material på det kärntekniska området. Detta kan bidra till att uppnå icke-spridningsavtalets viktiga syfte att hindra kärnvapenspridning till nya länder. Att verka för en vidare anslutning till ickespridningsavtalet är viktigt inte minst i ljuset av att vissa stater med oroande tendenser att visa osäkerhet beträffande viljan att avstå från kärnvapen finns i oroshärdar i världen, t. ex. i och i . Det kan också finnas anledning att intensifiera arbetet för att förmå kärnvapenmakterna till gemensamt och bindande åtagande beträffande negativa säkerhetsgarantier till icke-kärnvapenstater. Vissa förpliktelser av denna typ från kärnvapenmakternas sida gentemot de kärnvapenfria staterna finns. Från svensk sida har tidigare framförts att de ensidiga garantier som kärnvapenstaterna gjort vid FN :s särskilda möte om nedrustning 1978 och senare skulle kunna samordnas till gemensamt deklarerade garantier för att stärka de kärnvapenfria staternas säkerhet. Detta gäller naturligtvis endast i den mån man över huvud taget kan lita på garantier av detta slag. Möjligen kan de dock ses som en förtroendeskapande åtgärd. har deklarerat att man inte ämnar hota eller angripa kärnvapenfri 7 stat, som är ansluten till NPT eller annan internationellt bindande utfästel- Mot. se att icke skaffa kärnvapen. Undantag görs för den stat som, förbunden U404 med kärnvapenmakt, angriper eller dess alierade. har gjort liknande utfästelser. har gått längst, nämligen förbundit sig att inte vara den första att tillgripa kärnvapen i en konflikt och att inte använda dem mot icke-kärnvapenstat. Utöver att gjort ett generellt åtagande om icke-första-bruk av kärnvapen synes Ssovjetunionens konkreta utfästelser också vid första anblicken vara mera långtgående än . De innehåller inte formuleringar om undantag i vissa angreppsfall. De förutsätter dock en ny internationell konvention; anslutning till icke-spridningsfördraget tycks inte räcka. förklarar sig i stället beredd att ingå lämpliga bilaterala överenskommelser med kärnvapenfria stater. Detta är från svensk synpunkt oroande. Det är svårt att se hur en bilateral överenskommelse skulle förenas med en svensk önskan att utesluta varje möjlighet till inblandning i svensk säkerhetspolitik. En följd av vår syn på utformningen av vår neutralitetspolitik är att saknar säkerhetspolitiskt bindande avtal med andra stater och inte heller åtnjuter några positiva säkerhetsgarantier från någon annan stat. De utfästelser kärnvapenmakterna lämnar till kärnvapenfria stater i NPT eller andra internationella fördrag är inte tillfredsställande. Framför allt är deras giltighet i de fall de verkligen behövs, vid ett krigs- eller krisläge, oklar. Den svenska inställningen har i tidigare liknande sammanhang inneburit att vi anser att garantier skall vara bindande för kärnvapenstaterna och skall gälla alla länder som garanterar sin kärnvapenfrihet genom att tillhöra icke-spridningsfördraget eller någon annan internationell överenskommelse, t. ex. en kärnvapenfri zon. har framfört önskemål om en gemensam manifestation av kärnvapenmakterna och att garantierna skrivs in i en gemensam FN-resolution. I ljuset av de förslag som i olika sammanhang framförts om kärnvapenfria zoner i olika delar av världen, inte minst i , bör det vara en angelägenhet för en alliansfri kärnvapenfri stat som att aktualisera och med oförminskat intresse driva frågan om generella garantier inom FN:s ram. Sådana skulle beträffande kärnvapenfria områden, som , kunna fylla samma behov som kärnvapenfria zoner beträffande de aktuella staternas egen säkerhet utan att dessa behöver göra avkall på principer av den natur vi själva har när det gäller att undvika bilaterala avtal av säkerhetspolitisk innebörd. Det svenska arbetet inom CD i denna fråga bör intensifieras. Övriga frågor inom CD Kemiska och biologiska vapen Ett av de bästa exemplen på långsiktiga och internationellt erkända svenska insatser med utnyttjande av vår forskningskompetens är försöken att åstadkomma ett förbud mot lagring och tillverkning av kemiska vapen. ningen gentemot civil kemisk industri, den betydande risken för spridning 8 av denna förhållandevis enkla teknologi till nya länder liksom gränsdrag- Mot. 1985/86 ningen mellan kemiska och biologiska stridsmedel innebär svårigheter som U404 måste beaktas i förhandlingsarbetet. Stora tekniska problem återstår dock att lösa. I vad gäller problemen med att definiera substanser som kemiska vapen eller utgångsmaterial för sådana tycks dessa vara på väg att lösas efter en modell som i stor utsträckning bygger på arbete vid . En överenskommelse som hindrar utveckling, tillverkning och lagring av kemiska vapen måste fattas inom ramen för ett globalt arbete. Regionala överenskommelser är, med tanke på lättheten att transportera kemiska stridsmedel och svårigheterna att verifiera deras förekomst, klart otillfredsställande. En överenskommelse måste vara strukturell, dvs. skapa garantier för hinder för tillverkning, lagring och användning över huvud taget. Den självklara platsen för förhandlingarna är därför nu som tidigare FN :s nedrustningskonferens. måste motarbeta försök att flytta över hela eller delar av det internationella arbetet på en användbar konvention mot kemiska vapen från detta forum. Vi måste fortsätta att verka i arbetet att åstadkomma en godtagbar kontrollprocedur i vad gäller påstådda överträdelser av förbudet mot användning av inte bara kemiska utan även biologiska vapen. Erfarenheten har visat att FN :s generalsekreterare har alltför små möjligheter att när anklagelser om användning av kemiska vapen, vilken redan är förbjuden eller biologiska vapen, beträffande vilka såväl tillverkning som användning är förbjudna, genomföra tillfredsställande undersökningar.