mot · G902ub837 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub837 Per m. fl. Varje samhälle som vill göra anspråk på att vara ett kultursamhälle måste vårda och stödja den humanistiska bildningen. Om inte detta sker förflackas människors tillvaro. Kunskap om och inlevelse i historia och kulturarv medverkar till personlig tillfredsställelse. Det svenska samhället har på flera plan och försummat att ge humaniora i dess vidaste bemärkelse det utrymme som är nödvändigt. Den humanistiska forskningen och utbildningen har blivit styvmoderligt behandlade både vid universiteten och i ungdomsskolan. Bristerna i skolan är särskilt allvarliga. Får inte eleverna tidigt en grundläggande förståelse för humanioras betydelse går snart nog den breda basen för kultursamhället förlorat. Det allvarligaste hotet mot humanismens framtid i kommer kanske från dagens skolpolitik, framhåller ?ois Battail, professor vid i och med lång erfarenhet av svensk lärarutbildning och lärarfortbildning (Tvärsnitt 1985/3). Inom ungdomsskolan har de humanistiska ämnenas betydelse reducerats i kursplanerna. Det gäller såväl religionskunskap som historia. Geografi utgör inte längre ens ett självständigt ämne. Ämnet svenska har utvecklats till ett egendomligt lapptäcke, där alla möjliga moment ingår, men där tillräcklig tid saknas för det väsentligaste - behandling av det svenska språket och litteraturkunskap. Filosofiämnets betydelse i gymnasieskolan har ifrågasatts . Risken är stor för att ämnet helt försvinner. Kunskaper i latin och grekiska blir alltmer sällsynta. Den klassiska bildningen riskerar att snart vara praktiskt taget utdöd i . Möjligen kommer den att leva ett förtvinat liv på några små isolerade öar vid ett par av våra universitet. Men hur skall antiken och medeltiden kunna studeras av människor, som saknar t.o.m. elementära historiska kunskaper? Hela vårt kulturarv hotas. I samma negativa riktning har de senaste tio årens förändringar inom den högre utbildningen och forskningen verkat. I synnerhet den yrkesbaserade linjeindelningen, som introducerades genom 1977 årss. k. högskoleform, har blivit ett allvarligt hot mot flera viktiga humanistiska ämnen vid universiteten. Linjeindelningen utarmar framför allt de ämnen som inte har en omedelbar anknytning till vad som anses vara arbetsmarknadens krav. En snabb åderlåtning av de humanistiska ämnenas utvecklingsmöjligheter har kunnat iakttas, inte minst . De ekonomiska resurserna har genom linjernas krav styrts till andra ämnen. Vissa samhällsvetenskapliga ämnen 1 1985/86 Ub837840 1 1985/86.3 sami. befinner sig i samma situation. Nedrustningen på lärarutbildningens område, som påskyndade genom beslutet om en ny lärarutbildning , kan väntas ytterligare förstärka de negativa effekterna för humanioras vidkommande. I en nyligen utgiven , Humanisternas pengar - resursläget vid de humanistiska fakulteterna av (1986:2), bestyrks ytterligare de tendenser som vi redovisat. Humanisterna har missgynnats av det nya anslagssystemet, konstaterar utredaren. De saknar ett eget grundutbildningsanslag, vilket får negativa konsekvenser för petitaarbetet. Uppsplittringen, säger , av en tidigare väl sammanhållen värld i ett antal anslag med ändamål man inte helt kan identifiera sig med har lett till en känsla hos humanisterna att man inte längre behärskar 'sina anslag som /78 eller som tekniker eller medicinare gör . Man kan inte heller helt identifiera sig med ändamålen för anslagen vilket allt lett till en viss frustration inför systemet och åsikten att allt blir sämre och sämre och att byråkratin tar över. (s. 54). I rapporten konstaterades också, att grundutbildningsanslagens utveckling -och då särskilt LIE-anslagets- har varit negativ. Resursnivån, heter det, på verksamheter finansierade av LIE-anslaget är vid flera av universiteten avsevärt lägre än inom motsvarande verksamheter finansierade av andra anslag. Utan subventioner från fakultetsanslag och sektorsanslag skulle de enstaka kurserna inte kunna finansieras (s. 55). Anslagen till den humanistiska verksamheten har inte följt med i utvecklingstakten, sägs det vidare. Därmed har den tidigare balansen mellan anslag och verksamhet kommit att rubbas, vilket yttrar sig i minimala resurser till driften, mycket litet utrymme för innovationer samt låsning av tjänsterna. För att förbättra situationen för den humanistiska verksamheten vid universiteten föreslår utredaren bl. a. en ny anslagskonstruktion, som skulle innebära att varje universitet får ett humanistanslag, vari också LIEanslaget skulle ingå. Han förutsätter därvid att LIE-anslaget räknas upp till en nivå motsvarande sektorsanslaget. Vi förutsätter att den av aviserade översynen av anslagssystemet också innefattar att man närmare penetrerar dessa problem och lämnar förslag till . Regeringen bör däremot kunna ta positiv ställning till ett annat förslag i nämnda , som lyder: Stärk banden mellan humaniora och ämneslärarutbildningarna. Ämneslärarutbildningarna är en förutsättning för vissa stora humanistiska ämnens fortlevnad. Skolan skapar också genom lektoraten en nödvändig arbetsmarknad för forskarutbildade humanister. (s. 57). En ofta återkommande fråga gäller nyttan av humaniora. Det är som professor framhåller inget fel att använda nytta i detta sammanhang, men det får inte enbart begränsa sig till ekonomisk nytta. Människan har nytta av kunskap, insikt och förståelse; det skapar förhoppningsvis klokare medborgare, kanske också lyckligare människor... Humaniora har ofta satts som motpol till naturvetenskap/teknik. Det är därför viktigt att slå fast, skriver Frängsmyr vidare, att naturvetare-tekniker och humanister kompletterar varandra, att de har olika kompetens. inget på att dela upp kunskaperna i hierarkier, vi måste se deras olika fält som varandra kompletterande element i den stora kartläggning som ytterst utgörs av en världsbild: , Naturen och Människan (Tvärsnitt 1985/1). Humanioras och den humanistiska verksamhetens negativa utveckling svarar dessbättre inte mot något motsvarande negativt intresse hos människor. Tvärtom kan i takt med statsmakternas ökade kallsinnighet i stället noteras ett starkt ökande intresse i samhället för humanistiska ämnesområden. Ett uttryck för detta var humanistdagarna vid och högskolor . Dessa blev en stor framgång och samlade stora skaror av lärare, studenter och vanliga människor. Det finns anledning tro att dessa humanistdagar kom att fungera som ett slags katalysatorer för en djupare känsla hos många människor. Många känner oro för att det historiska perspektivet krymper. Människan - och inte minst den unga människan - vill veta något om hur och varför samhället ser ut som det gör. Hon vill veta varifrån och från vilken miljö hon kommer och vilka hennes betingelser är. Hon behöver hjälp att i ett historiskt perspektiv lära sig vem hon är och vad som har skapat hennes nuvarande tillvaro. Det finns också ett stort behov av humanister för att främja den internationalisering, som statsmakterna och UHÄ så ofta och gärna talar om. Det behövs övergripande perspektiv för att hindra snäva synsätt, som tvingar in verkligheten i fållor och teoretiska konstruktioner, tolkade enbart ur svensk synvinkel och med högst tidsbundna observationer. Vi föreslog att ett samlat program skulle utarbetas för att förstärka den humanistiska utbildningen och forskningen på alla plan. Situationen har inte förbättrats, snarare tvärtom. Vi för därför på nytt fram våra krav. Det program som sålunda bör utarbetas bör bl. a. ta upp följande frågor: Historieämnets ställning i och gymnasieskolan Litteraturstudiernas och språkens plats och omfattning i och gymnasieskolan Effekterna för de humanistiska ämnenas utvecklingsmöjligheter av universitetsutbildningens linjeindelning De klassiska språkens ställning och åtgärder för att bevara och vidareutveckla den klassiska bildningen Den humanistiska forskningens arbetsvillkor, vari inbegrips en förstärkning av bibliotekens resurser. Det föreslagna programmet bör utarbetas skyndsamt. Förslag bör föreläggas under nästa . bör emellertid redan nu fatta beslut om dels en förstärkning av det humanistiska och samhällsvetenskapliga forskningsrådets resurser, vilket vi föreslår i vår budgetmotion (1985/86:Ub838), dels hos regeringen begära åtgärder för att stärka banden mellan humaniora och ämneslärarutbildningen. Med hänvisning till vad som ovan sagts hemställs 1. att hos regeringen begär ett program för förstärkning av humanioras ställning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att stärka sambandet mellan humaniora och ämneslärarutbildningen. () () (m) (m) () ()