mot · G902So405 · 1986-01-16 00:00:00 — Motion till 1985/86:So405 () Ändring av transplantationslagen Under årtusenden har människans död uppfattats som en helhet. Det har visserligen inte alltid varit lätt att fastställa om en människa är död, men man har inte haft behov av att skilja mellan en kroppslig och en psykisk död. Man har inte behövt vara expert för att avgöra om en människa är död. I vårt land har hitintills gällt och gäller fortfarande att varaktigt cirkulationsstillestånd, populärt kallat hjärtdöd, utgör kriterium för att en människa är död. En enligt detta kriterium död person har ingen blodcirkulation i vare sig hjärna, hjärta, njurar, lever eller lungor. Det är betydligt mer komplicerat att fastställa hjärndöd än att fastställa upphörd hjärtverksamhet. De metoder som används för att fastställa hjärndöd är inte helt enkla för lekmannen att förstå. diskuteras införande av ett nytt hjärnrelaterat dödsbegrepp. Kds anser inte att de av utredningen (SOU 1984:79) anförda skälen motiverar ett nytt dödsbegrepp. Kliniskt finns, så långt vi ser det, ingen annan vägande anledning till att införa ett nytt dödsbegrepp än transplantationsskäl, dvs. att man skall kunna ta organ från människor med total hjärninfarkt medan hjärtat fortfarande slår. Den uppenbara kopplingen mellan transplantationskirurgins behov av organ och ett nytt dödsbegrepp har dock inte klart redovisats av utredningen. Det hävdvunna dödsbegreppet, grundat på upphörd andning och hjärtverksamhet, dvs. oåterkalleligt cirkulationsstillestånd, är ett medicinskt och folkligt väl förankrat begrepp. Det är för övrigt, enligt utredningen, det sätt varpå uppemot 995 av 1 000 dödsfall skall konstateras även i fortsättningen. Såväl juridiskt, praktiskt som psykologiskt är det hävdvunna dödsbegreppet att föredra. Vid en del sjukdomsfall av typ trafikskallskador och hjärnblödningar etc. kan trycket inne i skallen bli så högt att all blodcirkulation till hjärnan upphör. Detta innebär en total hjärninfarkt, också benämnt hjärndöd. Detta tillstånd är något helt annat än djup medvetslöshet. Vid total hjärninfarkt upphör andningsförmågan om inte konstgjord andning eller respiratorbehandling sätts in, och hjärtat upphör att slå inom . Oavsett om fortsatt respiratorbehandling äger rum kommer hjärtverksamheten att upphöra , oftast . finns möjlighet att säkert fastställa diagnosen total hjärninfarkt. Med diagnosen total hjärninfarkt finns inga förutsättningar att kunna hjälpa patienten. Detta är också bakgrunden till att 1973 utfärdade anvisningar om rätt att avbryta behandling när total hjärninfarkt konstaterats. Eftersom ingen behandling hjälper utan enbart förlänger döendet, kan overksam behandling upphöra och sjukdomen får ha sitt naturliga förlopp. Det finns ett legitimt behov av organ för transplantationsändamål. I vilken utsträckning transplantationsverksamhet skall prioriteras eller i vissa fall ens äga rum i förhållande till annan sjukvård måste avgöras i särskild ordning. Någon anledning att för transplantationsverksamhetens skull införa ett nytt hjärnrelaterat dödsbegrepp föreligger dock inte. I stället bör transplantationslagen bearbetas. innebär lagen en form av kollektivanslutning till organbanker. Den sjunde paragrafens andra stycke i transplantationslagen (SFS 1975:190) innebär ett förutsatt samtycke från presumtiv donator, vilken alltså för att förhindra organdonation, under sin livstid måste ha reserverat sig mot densamma. Detta förfaringssätt är inte rimligt. Respekten för människans integritet bör även gälla denna situation. Kds mening är att organ bör kunna få tas från människor med total hjärninfarkt under förutsättning att den totala hjärninfarkten är verifierad med kärlröntgen samt att givaren i förväg givit sitt godkännande genom ett särskilt donationsförfarande. Detta är ett positivt och frivilligt sätt att hantera problemen med transplantationer och det kan ske med stor respekt för individens mänskliga integritet. Döende människor skall inte behöva känna att de automatiskt tillförs ett mänskligt reservdelslager. Denna positiva möjlighet till organdonation medför att transplantationslagen (1975:190) behöver ändras i ett par paragrafer. 7 § Ingrepp som avses i denna lag får företagas på avliden person om denne under sin livstid skriftligen har medgivit detta. Även utan medgivande enligt första stycket får organ och annat biologiskt material tagas från avliden person, om icke den avlidne eller nära anhörig till honom har uttalat sig emot det eller ingreppet eljest kan antagas stå i strid med den avlidnes eller nära anhörigs uppfattning. 8 § I fall som avses i 7 § andra stycket skall, där det kan ske, nära anhörig underrättas om ingreppet innan detta äger rum. Med Kds förslag skulle 7 § andra stycket kunna utgå helt samt likaledes hela 8 §. Sjunde paragrafen skulle kunna få följande lydelse: 7 § Ingrepp som avses i denna lag får företagas på avliden person eller på person med total hjärninfarkt om denne under sin livstid skriftligen har medgivit detta. Den praktiska uppläggningen av denna frivilliga organdonation bör utformas av . Dels behövs ett register, dels kan det också vara lämpligt att donator på sig har ett donationsbevis, eventuellt genom markering på körkort. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära förslag om en ändring av transplantationslagen innebärande att ingrepp på avliden 1985/86 So405 person eller på person med total hjärninfarkt enligt transplantations- Mot. lagen endast skall ske om skriftligt medgivande avgivits under den- So405