mot · G902So440 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86: So440 m. fl. (s) Utvidgning av distriktssköterskors kompetens presenterades HS90, ett principprogram för den framtida hälsooch sjukvården med sikte på åren 1990-2000. Detta blev ett viktigt dokument i den vårdideologiska diskussionen som i allt väsentligt innebär ett offensivt hälsopolitiskt synsätt. Primärvården får en mycket viktig roll genom sin närhet till befolkningen, som förebyggande roll och totalansvar för upptagningsområdet då det gäller första insatserna vid sjukdom. De flesta landsting planerar utbyggnader av primärvården . planeras, enligt nu kända uppgifter hos SPRI, inte mindre än 59 vårdcentraler (vars investeringskostnad överstiger 5 milj. kr. per styck). I dessa siffror finns dock ej medräknat storstäderna och . De är dessutom ofullständiga i , eftersom vårdcentralerna där till största delen hyr sina lokaler. I LKELP redovisas utvecklandet av antalet planerade besök i primärvården , och dessa beräknas öka successivt så att det blir 1 250 000 fler besök i jämförelse med 1985. En så kraftig utbyggnad av primärvården som planeras och förväntas inom hälso- och sjukvården innebär också en utökning av tjänsterna för flera personalkategorier. Detta är av mycket stor betydelse för att kunna förverkliga primärvården enligt den framtida ideologin om en förebyggande hälsovård. råder tyvärr en allvarlig brist på vissa personalkategorier, framför allt färdigutbildade distriktsläkare. Denna brist finns i hela landet, men i glesbygden är situationen nästan ohållbar. Många vårdcentraler saknar helt kompetenta distriktsläkare och kan i bästa fall få tillfälliga vikarier, detta trots all tänkbar ansträngning och fantasi vid rekryteringsarbetet. Tillfälliga vikarier är dessutom en mycket dålig lösning och ekonomiskt kostsam. Eftersom distriktsläkartjänsterna inte kan besättas med ordinarie personal, innebär det stora svårigheter att redovisa fördelarna med primärvårdsutbyggnaden. Dessutom uppnås inga hälsovårdsvinster med denna utbyggnad, vilket i sin tur gör det svårt att uppnå rationaliseringsvinster genom omfördelning av resurser mellan sluten vård och öppen vård. Resultatet kan i stället bli att man tvingas hålla sluten lasarettsvård intakt trots kraftiga ekonomiska satsningar på primärvården, vilket torde vara orealistiskt med tanke på landets ekonomiska situation. I HS90:s huvudrapport, kapitel 8, Personal för framtidens hälso- och sjukvård, talas det om behovet av samverkan mellan olika delar av hälso- och sjukvården. För ett gott samarbete där var och ens specifika kompetens och erfarenhet tas till vara på bästa sätt fordras en grundläggande kunskap och kännedom om varandras arbetsområden och de förutsättningar som gäller för dessa verksamheter. Man måste här förmodligen integrera delar av olika utbildningar, och måste sådana förändringar genomföras att de kopplas till hälso- och sjukvårdens utvecklingssituation. I primärvården finns distriktssköterskorna, som har något av en nyckelroll genom att man arbetar mycket nära befolkningen med både förebyggande och sjukvårdande insatser. De flesta människor i sköterskans upptagningsområde hyser stort förtroende och känner en stor trygghet vid de kontakter de har med henne/honom. Det är allmänt känt att distriktssköterskorna har mycket god befolkningskännedom, stor erfarenhet, goda kunskaper och är synnerligen skickade att göra bedömningar om allmäntillstånd och vissa sjukdomstillstånd hos både barn och vuxna. Vid många av distriktssköterskans hembesök så är det allmänt känt att han/hon självständigt gör en sjukdomsbedömning och föreslår medicinering (receptutskrift) till närmast ansvarig läkare som dessutom troligtvis förlitar sig fullständigt på givna uppgifter och följer sköterskans förslag. Dock har distriktssköterskan fortfarande ingen rätt att t. ex. förskriva egna recept eller sjukskriva patienter. Mot bakgrund av den allvarliga bristen på färdigutbildade distriktsläkare, distriktssköterskornas kunskaper, erfarenhet och skicklighet samt den samhällsekonomiska situationen så borde en samverkan mellan dessa personalkategorier utvecklas så till vida att distriktssköterskorna erhåller rätten att i viss omfattning självständigt göra en sjukbedömning, skriva ut receptbelagd medicin och o. d. och sjukskriva människor i sitt upptagningsområde. Ett sådant system med utvidgning av distriktsköterskornas kompetens skulle kunna prövas som modell, t. ex. inom frilandstingsförsöken för att seriöst utvärderas innan en mera permanent utvidgning av kompetensen infördes. Härvidlag borde även föras en diskussion angående huruvida eventuell komplettering av utbildning anses nödvändig för att åstadkomma avsett resultat. En försöksverksamhet med den föreslagna utökningen av distriktssköterskornas kompetensområde bör prövas i exempelvis de s. k. frilandstingen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om försöksverksamhet med rätt för distriktssköterskor att i viss omfattning självständigt göra en sjukdomsbedömning, skriva ut receptbelagd medicin samt sjukskriva människor. 1985/86 So440 () () ()