mot · GA02A813 · 1986-01-01 00:00:00 — Den projektverksamhet för att förbättra kvinnornas ställning på arbetsmarknaden som bedrivits i taget borde nu ges en mer långsiktig inriktning. Detta skulle ligga i linje med dataeffektutredning- Mot. ens rekommendationer om ett flerårigt program mot könsuppdelningen på A813 Vi menar därför att regeringen borde utarbeta ett treårsprogram i syfte att stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Förutom de projekt som regeringen tidigare angivit vill vi peka på betydelsen av verksamhet som syftar till att uppnå en jämnare könsfördelning inom databranschen. Det är i stor utsträckning kvinnor som arbetar vid själva datorerna och män som svarar för försäljning, utbildning, installation osv. Vi vill, bl. a. mot bakgrund av det ofrivilliga deltidsarbete som nämndes ovan, understryka behovet av projekt på det arbetsmarknadspolitiska området som särskilt vänder sig till deltidsarbetande kvinnor. Vi vill också peka på behovet av åtgärder för kvinnor som är arbetslösa eller undersysselsatta i glesbygder. Lagen om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet är ett viktigt instrument i arbetet på att motverka könsdiskriminering och på att främja jämställdhet på arbetsplatserna. Det är betecknande att denna lag, som kunde genomföras först av debatt, nu är allmänt accepterad. Det är nu dags att dra slutsatser av de erfarenheter vi har fått med jämställdhetslagen. Lagen är skriven så att den person som missgynnats på grund av kön har rätt till ett ideellt skadestånd. Däremot får hon eller han inte rätt till det tvisten egentligen rör, nämligen tjänsten. Det är med andra ord billigt för arbetsgivaren att bryta mot jämställdhetslagen. På den statliga arbetsmarknaden är detta problem delvis löst genom besvärsrätt. Så är också fallet i vissa kommuner. Det är heller inte ovanligt att regeringen tillsätter en annan peson än den som vederbörande myndighet förordat. Även om det också kan anföras skäl för att inte ha samma regler i enskild som offentlig tjänst finns det all anledning att uppmärksamma detta problem. Vi anser därför att frågan är så viktig att den bör utredas med sikte på lagändring. På många håll inom arbetslivet har jämställdhetsavtal slutits. Uppföljningen av dessa lämnar dock mycket övrigt att önska. ger jämställdhetslagen inte JämO några möjligheter att bevaka kravet på aktiva åtgärder för jämställdhet på de delar av arbetsmarknaden där jämställdhetsavtal gäller. Lagen bör nu ändras så att denna begränsning försvinner. I anslutning till en sådan lagändring är det nödvändigt att JämO får utökade resurser. JämO:s undersökning om trakasserier mot personer som använt sina rättigheter i jämställdhetslagen visar på allvarliga missförhållanden. Av 313 personer som svarade på enkäten uppgav 112 att de på något sätt blivit trakasserade. Det är uppenbart att risk för trakasserier är en återhållande faktor för den som överväger att göra en anmälan. För att komma till rätta med detta problem bör ett förbud mot trakasserier införas i jämställdhetslagen. Könsfördelningen i arbetsdomstolen är mycket ojämn. finns det endast 3 kvinnor av 19 ledamöter. , och LO har inte någon kvinnlig representant vare sig som ledamot eller ersättare i arbetsdomstolen. Den rådande situationen är klart otillfreds- Mot. 1986/87 ställande. Trots uppmaningar har bl. a. arbetsmarknadens parter inte visat sig beredda att föreslå ledamöter och ersättare av båda könen till arbetsdomstolen. Det förefaller därför vara uppenbart att det inte räcker med vädjanden till arbetsmarknadens parter. Lagen bör nu kompletteras med en bestämmelse om att både män och kvinnor bör tjänstgöra när mål rörande jämställdhetslagen behandlas. Även tingsrätterna bör vara sammansatta av både män och kvinnor om könsdiskriminering behandlas. är en liten och hårt belastad myndighet med en central roll i jämställdhetsarbetet. Det är glädjande att regeringen i årets budgetproposition beviljar den assistenttjänst som JämO - och tidigare begärt. Det finns dock behov av en ytterligare förstärkning. JämO har i årets anslagsframställan begärt en handläggartjänst och en anslagshöjning för att förstärka administrationen. Vi föreslår att sammanlagt 0,5 milj. kr. tillförs JämO för dessa ändamål. Enligt uppgifter är ungefär en tredjedel av alla chefer i kvinnor. Den privata sektorn ligger dock avsevärt sämre till än den offentliga. Bland höga chefer är representationen avsevärt sämre än på lägre nivåer. Vid internationella jämförelser med andra västländer ligger inte särskilt bra till. Det finns starka skäl för särskilda insatser på det här området. Det är självklart att chefer skall rekryteras bland både kvinnor och män. Med fler kvinnor i ledningen får både statliga myndigheter och enskilda företag fler synpunkter och ett bättre beslutsunderlag - och därmed bättre resultat. Någon kan invända att det viktiga är att kvinnor har plats på arbetsmarknaden, inte att de är chefer. Vi har en annan uppfattning. Fler kvinnliga chefer skulle medföra ett bättre samhälle både mänskligt och ekonomiskt. Det finns alltför många begåvade kvinnor, som inte föreslagits vid utnämningsärenden. Staten måste här vara föregångare. Så är knappast fallet . Exempelvis är endast 22 stycken dvs. , kvinnor av 177 stycken i chefslöneplanet i . Efter upprepade påtryckningar från har ett handlingsprogram för jämställdhet i nu antagits. Tyvärr blev detta alltför urvattnat. föreslog t. ex. förgäves att andelen kvinnor på chefslöneplanet skulle vara vid utgången av treårsperioden 19871989 och att strävan skulle vara att av assistentkåren skulle bestå av män. Det är hög tid att göra upp konkreta tidsbestämda mål för en jämnare fördelning av kvinnor och män på statliga chefstjänster. En ökad kvinnorepresentation i såväl utredningar som beslutande organ är en central uppgift i jämställdhetsarbetet. Redan det faktum att kvinnor och män bl. a. till följd av könsroller och traditioner har olika erfarenheter och kunskaper om olika delar av samhällslivet talar för en jämn könsfördelning bland beslutsfattare på alla nivåer. Men det finns även principiella argument som pekar i samma riktning. väl fungerande representativ demokrati förutsätter att politikerna är repre- A813 sentativa för sin väljarkår. En reell jämställdhet mellan könen förutsätter att kvinnors och mäns möjligheter att påverka samhällsutvecklingen är likartade. En avsevärd del av arbetet för en ökad kvinnorepresentation måste partier och organisationer själva ta ansvar för. En jämn könsfördelning, där varken män eller kvinnor har av platserna i riksdag, landsting och kommunfullmäktige, kan aldrig regleras eller kommenderas fram. Den måste växa fram genom opinionsbildning och beslut i partierna. landsmöte beslöt 1972 om riktlinjer för en ökad kvinnorepresentation med sikte på att ingetdera av könen skulle ha av partiets platser i olika politiska församlingar och interna organ. Under innevarande mandatperiod har detta mål uppnåtts vad gäller . Ser man till samtliga partiers representation på dessa tre nivåer är siffrorna lägre. Utvecklingen går relativt långsamt. Men den går ändå i rätt riktning och siffrorna ligger i allmänhet . I ligger på (genomsnitt ), i landstingen på (genomsnitt ) och i kommunerna (genomsnitt ). har under en följd av år fäst uppmärksamheten på den låga kvinnorepresentationen i statliga utredningar. Det framgår av kommittéberättelse att andelen kvinnor fortfarande ligger på totalt. Ett delbetänkande från utredningen om kvinnorepresentation (Ds A 1986:4) ger en intressant belysning åt verkligheten bakom dessa siffror. Det visar sig att en rad av de utredningsposter som regeringen ensam svarar för rekryteringen till besätts med särskilt få kvinnor: o kommittéordförande: o vissa grupper av ledamöter: från statsförvaltningen från övrigt samhällsintresse (att jämföras totalt för kommittéledamöter exkl. ordförande) Vidare ligger kvinnorepresentationen bland de experter och sakkunniga som rekryteras från myndigheter och departement också lägre än genomsnittet: på . Lika dystra siffror finner vi i styrelserna för de centrala verken och i den regionala statsförvaltningen: i genomsnitt kvinnor av de ordinarie ledamöterna. Särskilt illa är det ställt i de regionala AMU-myndigheterna, trots att de har utsetts relativt . Det bör noteras att arbetsmarknadens parter, särskilt arbetsgivarorganisationerna, i mycket liten utsträckning nominerar kvinnor till poster i myndighetsstyrelserna. Men i statsförvaltningen, lika väl som i kommittéväsendet, är det anmärkningsvärt att även den grupp som representerar staten domineras av män i högre utsträckning än t. ex. gruppen partiföreträdare. Utredningar och myndighetsstyrelser spelar en central roll i svenskt samhällsliv, inte minst vid beredningen av beslut. Fp-c-regeringen införde 1981 en regel om att myndigheter skall verka för att två namn, ett av vartdera könet, skall föreslås från nominerande organisationer till denna typ av Det är dock uppenbart att denna regel efterlevs mycket dåligt av Mot. departementen och - när den följs - möts av likgiltighet från organisatio- A813 Det är därför nödvändigt att skärpa insatserna för en ökad kvinnorepresentation. föreslår följande åtgärder: Regeringen måste leva upp till sina egna principer och väsentligt öka andelen kvinnor på de poster inom förvaltningen och kommittéväsendet som regeringen rekryterar helt på egen hand. Såväl för dessa poster som för representationen bör tidsbestämda mål sättas upp. bör av regeringen begära en årlig redovisning av kvinnorepresentationen inte bara som i kommittéväsendet (via kommittéberättelsen) utan också i central och regional statsförvaltning. I dessa skrivelser bör också de tidsbestämda målen redovisas. Regeringen bör skärpa tillämpningen av jämställdhetsförordningen i den del den avser myndigheternas ansvar att föreslå en person av vartdera könet till uppdrag av detta slag. Ekonomisk politik och jämställdhet Det är inte jämställdhet som kostar pengar utan bristen på jämställdhet - att inte ta vara på alla människors kunskaper, möjligheter och erfarenheter på bästa sätt. Det är lätt att bortse från att jämställdheten påverkas av hela den institutionella ram som omger oss och som i mycket styrs av olika statliga åtgärder med andra syften än jämställdhet. Det finns åtminstone två skäl till att utformningen av ekonomisk-politiska åtgärder - som här ges en vid tolkning innefattande stabiliseringspolitik, skattepolitik, industripolitik, regionalpolitik, arbetsmarknadspolitik, socialförsäkringar och andra transfereringar etc. - har konsekvenser för jämställdheten mellan män och kvinnor. Ett skäl är att kvinnor och män dels har sitt arbete förlagt till olika sektorer av ekonomin, dels har mycket olika ekonomisk situation. Kvinnor har en större del av sin arbetsbörda förlagd utanför marknaden och kvinnor förvärvsarbetar inom andra näringar och yrken än män. Kvinnors inkomster är i genomsnitt lägre än mäns. Detta innebär att åtgärder som ytligt sett är neutrala mellan könen får olika effekter på män och kvinnor. Pensionssystemen, som ger inkomsttrygghet för förvärvsinkomster men inte hemarbete, ger män högre pensioner än kvinnor. Subventioner till en viss industribransch gynnar ofta det ena könet i högre grad än det andra. Några exempel kan belysa den ekonomiska politikens betydelse för jämställdheten. Kvinnors utträde på arbetsmarknaden är och har i stor utsträckning varit beroende av att efterfrågan upprätthålls på en hög nivå. En efterfrågedämpning kan för kvinnornas del leda till dold arbetslöshet genom att de förblir utanför eller lämnar arbetsmarknaden. Genom att arbetsmarknaden är könsuppdelad får olika stabiliseringspolitiska strategier olika effekt på män och kvinnor. gynnar, med dagens näringsgrensfördelning, i första hand mäns sysselsätt- Mot. En nedskärning av offentlig service, utan motsvarande åtgärder för A813 expansion av privat service, drabbar kvinnor i dubbel bemärkelse. För det första minskar kvinnornas arbetsmarknad i omfattning. För det andra blir det kvinnor som genom hemarbete får ta över de arbetsuppgifter som skärs bort. sker ingen kontinuerlig uppföljning av jämställdhetens utveckling. Inte heller sammankopplas jämställdheten särskilt ofta med den ekonomiska politiken. Det är hög tid att detta sker och därför föreslår vi att: - Utredningar innehållande ekonomisk-politiska förslag, som kan väntas ha direkta effekter på jämställdheten, bör åläggas att analysera konsekvenserna för jämställdheten mellan män och kvinnor. - Konsekvenserna av den ekonomiska utvecklingen och ekonomisk-politiska åtgärder för jämställdheten bör kontinuerligt utvärderas. För att knytas till ett sammanhang som redovisar resultat av och förslag till ekonomiskpolitiska åtgärder bör detta lämpligen ske i samband med långtidsutredningarna. Det är nu länge sedan sambeskattningen av förvärvsinkomst upphävdes och därmed ett viktigt steg togs på väg mot jämställdheten. Principen om att var och en av två äkta makar är en självständig individ och bör behandlas därefter skattemässigt godtogs. är särbeskattning inte helt genomförd. De merinkomster staten möjligen får in genom sambeskattningen av förmögenhet är helt försumbara. Sambeskattningen bör därför avskaffas. Även äktamakeprövningen vid återbetalning av studiemedel har effekter som kan liknas vid sambeskattning och strider mot principen om att alla har rätt att bli behandlade som självständiga individer, inte som ekonomiskt bihang till någon annan. I motion om högskolan föreslås att äktamakeprövningen avskaffas. Den offentliga sektorn kan inte växa på grund av finansieringsproblem. Detta innebär dock inte att det saknas efterfrågan på de tjänster som produceras inom den offentliga sektorn och till stor del av kvinnor. Det är nödvändigt att begränsa den offentliga sektorn men som detta sker sätter regeringen upp begränsningar för tillväxten av vård och service i enskild regi. Reglerna inom vård och omsorg är så utformade att de inte gör det möjligt för privata alternativ att konkurrera med de offentliga på lika villkor. Detta skapar ett slags näringsförbud på de områden där kvinnor traditionellt verkar. Det är inom dessa områden som de traditionella kvinnoarbetena i huvudsak finns och det är här kvinnor i hög grad försöker starta egna företag, som t. ex. daghem och vårdhem. Vi måste underlätta för kvinnor att etablera sig i stället för att, som regeringen, använda stor energi på att bekämpa privata initiativ. Vi skall släppa in det enskilda, ofta kvinnliga, initiativet på de offentliga monopolens område. tvingas de privata alternativen att klara sig på betydligt lägre bidrag än de offentliga, om de över huvud taget får komma till stånd efter alla Mot. 1986/87 instanser som skall pröva deras berättigande. Nyföretagande är en livsnerv i varje marknadsekonomi. För kvinnor är det av särskild betydelse i en situation när deras traditionella arbetsmarknad sviktar. Framför allt har hela samhället ett intresse av att kvinnors kreativitet tas till vara. har det kvinnliga företagandet väckt allt större uppmärksamhet och intresse, inte minst i samband med kvinnomässan i och i . tyder aktuella beräkningar på att 1970-talets positiva utveckling vänt. Det växande antalet konkurser tycks ha slagit särskilt hårt mot det kvinnliga företagandet. Kvinnornas utbildningsnivå har höjts kraftigt liksom beredskapen att ta ansvar inte bara för sin egen utan också för andras försörjning. Arbetsmarknaden - den privata långt mindre än den offentliga - har ännu inte accepterat kvinnor på arbetsuppgifter som kräver ansvar. Det finns därför anledning att tro att det just bland kvinnorna fortfarande finns mycket outnyttjad kreativitet, kunskap och ansvarsvilja. Det går inte att på politisk väg administrera fram ett ökat nyföretagande. Men det går att minska byråkratin, förbättra företagarklimatet, undanröja hinder såsom offentliga monopol samt förbättra stödet och rådgivningen med särskild inriktning på kvinnor. Med en förbättrad service inte minst från utvecklingsfondernas sida kan fler kvinnor våga prova sina idéer. Dessutom minskar risken för onödiga misstag och - i förlängningen - konkurser. Efter förslag från har beslutat att det skall finnas en jämställdhetsansvarig på varje regional utvecklingsfond. För att besluta om vilka övriga insatser som kan vara mest effektiva är det nödvändigt med en översyn och kartläggning av i vilka branscher kvinnorna finns, vilken typ av företag de driver, vilka problem de har, vilka förutsättningar som finns för vidareutveckling, deras speciella behov av stöd och hjälp och vad samhället kan vinna på att satsa på en ny företagartyp. (En sådan undersökning kan t. ex.genomföras av SIFU.) Vi vet emellertid redan nu att kvinnlig företagsamhet i stor utsträckning finns i servicebranscher och i mindre utsträckning inom tillverkningssektorn. De kvinnliga företagarna är därigenom uteslutna från möjligheter till stöd från utvecklingsfonderna. Det är ett skäl till att vi föreslår att utvecklingsfondernas målgrupper bör utvidgas och omfatta även tjänstesektorn. Jämställdhetsfrågoma handläggs av arbetsmarknadsministern i . Jämställdhetsfrågornas övergripande karaktär talar för att ansvaret inte bör ligga på något enskilt fackdepartement utan i ett centralt organ, lämpligen statsrådsberedningen. Detta förutsätter att det finns ett särskilt statsråd som ägnar sig åt frågan. Regeringen har låtit utvärdera jämställdhetsarbetets organisation. Även om utvärderingen inte fyller alla anspråk på fullständighet ger den ändå en antydan om var brister kan finnas. Några av slutsatserna var att JÄMFO i större utsträckning borde gå ut till Mot. universiteten och stimulera forskning om jämställdhet, att gränsen mellan A813 jämställdhetssekretariatet och ansvarsområden är oklar, och att jämställdhetsberedningen borde bestå av tjänstemän som kan överblicka hela sitt departements ansvarsområde. Informationen till och från beredningen fungerar inte. Ett genomgående tema i utvärderingen är att jämställdhetsfrågorna anses ha brist på status och prioritet. Det framgår också att den informations- och opinionsbildande verksamheten till stor del försvann i och med att sekretariatet bildades. Vi kan vidare konstatera att den parlamentariska förankringen kraftigt har försvagats eftersom partierna nu inte engageras i själva arbetet utan enbart i ett råd med få sammanträden och oklara arbetsuppgifter. Det finns därför skäl att på nytt ta upp frågan om jämställdhetsarbetets organisation. Erfarenheterna talar enligt vår uppfattning för en återgång till ett system med en parlamentariskt sammansatt jämställdhetskommitté. Ett återinförande av jämställdhetskommittén skulle också tjäna som en signal till de oroande många kommuner och landsting som har lagt ned eller står i begrepp att avveckla sina lokala kommittéer. Det kan inte uteslutas att vissa av dem tagit intryck av regeringens handlande. Den parlamentariska jämställdhetskommittén bör bl. a. få i uppgift att ansvara för centralt initierade jämställdhetsprojekt, opinionsbildning och annat utåtriktat arbete samt de utredningsuppdrag bl. a. beträffande jämställdhetslagen som tidigare föreslagits i denna motion. Arbetsmarknadens parter och andra organisationer med anknytning till och intresse för dessa frågor bör i en referensgrupp ges tillfälle att delta i kommitténs och regeringens jämställdhetsarbete. Enligt olika undersökningar beräknas 200 000300 000 fall av kvinnomisshandel äga rum i . Många förblir oupptäckta. Därtill kommer våldtäkterna, med de höga mörkertalen. Våld mot kvinnor utövas inte av män som respekterar kvinnor som sina jämlikar och accepterar jämställdhet. Våldets orsaker härleds ur förtryck, vanmakt och övergivenhet. Kvinnor som utsätts för våld måste få stöd. Män som utsätter kvinnor för våld måste få klart för sig att samhället inte accepterar detta, men även få hjälp att förstå varför, och med att bearbeta sina problem. Etablerandet av kvinnohus och kvinnojourer måste stödjas. Samtliga landsting i landet måste kunna erbjuda familjerådgivning. Försöksverksamhet inom socialtjänst, missbruksvård och psykiatri som syftar til hjälp för misshandlade eller sexuellt trakasserade kvinnor skall stödjas. I en annan motion om vardagsbrotten föreslår en rad åtgärder på detta område: o Gränsen för grov misshandel skall sänkas. Det leder till en straffskärpning i många fall av kvinnomisshandel, o Flotade kvinnor som lever i ständig fruktan för att bli uppsökta av t. ex. en man som de var gift med skall kunna utrustas med överfallslarm. o Hotade kvinnor bör få möjlighet att byta personnummer, o Domstol bör få möjlighet att ålägga en person förbud att vidare uppsöka den som blivit utsatt för brottet. Sexuella övergrepp mot barn, där en person som barnet står i beroendeställning till begår övergreppet, s. k. incest, är ett slags våld mot kvinnor då dessa övergrepp framför allt begås mot unga flickor. Genom skärpt lagstiftning har samhället givit uttryck för sitt avståndstagande från denna form av våld mot barn, vilket alltid ger psykiska skador. Detta har dess värre inte minskat övergreppen. Undersökningar har visat att kvinnor som blivit utsatta för sexuella övergrepp är överrepresenterade bland prostituerade, kriminella och suicidfallen. Socialtjänst, skola, barnpsykiatri och mödra- och barnhälsovård måste samverka kring detta problem. Det är viktigt att vanlig fysisk kontakt mellan föräldrar och barn inte ifrågasätts, utan ses som något positivt. Jämställdhetsdebatten i handlade länge - och på goda grunder nästan uteslutande om kvinnor. Det var kvinnor som diskriminerades, drabbades av orättvisa regelsystem och utestängdes från politiskt inflytande. Könsrollerna är inte ett fenomen som drabbar enbart kvinnor. Många män pressas av traditionella mönster där exempelvis framgång i arbetslivet har avgörande betydelse. Jämställdhet kan ge ökad livskvalitet. Det är angeläget att opinionsbildningen för en friare mansroll får en positiv prägel. Jämställdhet skall vara ett erbjudande om ett rikare liv, om större del av omsorgen om hem och barn, om ökad delaktighet i traditionellt kvinnliga uppgifter både inom det betalda och det obetalda arbetet, om nya upplevelser och nya dimensioner i tillvaron. Den skall inte uppfattas som ett påbud från myndigheter. Men en frigörelse från traditionella mansroller är också en nödvändig förutsättning för att kvinnorna skall få samma chanser i arbetslivet, i politiken och i familjen. Det ger männen en nyckelställning i 1980- och 1990-talens jämställdhetsarbete. Det är en illusion att tro att en friare mansroll kan regleras fram. Lika litet kan - eller skall - en jämnare arbetsfördelning i hemmen pressas fram genom politiska beslut. Men människor kan uppmuntras, fördomar ifrågasättas, nya mönster stimuleras - både genom opinionsbildning och på politisk väg. I botten på många beslut - och avsaknaden av beslut - ligger en familjepolitisk grundsyn. Antingen tycker man det är värdefullt att män ägnar tid och kraft åt sina barn redan från början eller också gör man det inte. är många pappor med vid barnens födelse. En del reagerar dock mot att de är tvungna att sedan gå hem. Det är därför angeläget att landstingen kan erbjuda någon förlossningsavdelning där det finns möjlighet för pappor att stanna kvar, även övernatta, efter förlossningen. bör få i uppdrag att genomföra en kartläggning av dessa möjligheter. Pappans lika ansvar för barnen bör markeras redan från början. Regeringens arbetsgrupp för mansrollen konstaterade i sin rapport förra 16 1986/87 A813 året med rätta att föräldraförsäkringen har en central roll i arbetet med att Mot. luckra upp könsrollerna och stimulera männen att skapa en tidigare och A813 närmare kontakt med sina barn. Men förändringen har inte gått särskilt snabbt. Småbarnspappor har längst arbetstid av alla män. Tre fjärdedelar av alla gifta fäder avstår fortfarande från att utnyttja föräldraledigheten, och övriga tar ut . De som verkligen varit pappalediga redovisar däremot oftast mycket positiva erfarenheter.