mot · G902U234 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:U234 Det svenska biståndet behöver styras in på en ny kurs. De viktigaste huvudlinjerna i en sådan ny biståndsstrategi kan sammanfattas i följande punkter: Inrikta biståndet på de fattigaste och på kvinnorna Satsa huvuddelen på landsbygdsutveckling Låt frivilligorganisationernas erfarenheter påverka hela biståndets utformning Inrätta ett biståndsdepartement och öka biståndets andel av BNI Biståndet måste utformas så att det till största delen verkligen når fram till de fattigaste befolkningsgrupperna. Det skall dessutom i långt större utsträckning än inriktas på kvinnor och ha som mål att skapa förutsättningar för demokratisk utveckling. Hjälpen skall i mycket högre grad än tidigare sättas in mot svälten jordbrukskrisen och landsbygdens fattigdom i , och . Det arbetet måste få en långsiktig inriktning, där katastrofförebyggande insatser gneom mark-, vatten- och skogsvård och genom utveckling av jordbruket ges prioritet. För att nå största möjliga effektivitet i denna strävan måste frivilligorganisationernas erfarenheter få spela en avgörande roll vid utformningen av hela statliga biståndet. Samarbetet med organsiationerna bör vidgas. Andelen biståndsmedel som kanaliseras genom dem bör öka men det måste hållas på en nivå som organisationens struktur tål. Inrikta biståndet på de fattigaste och på kvinnorna En alltför stor andel av vårt nuvarande bilaterala bistånd går till det allmänna tillväxtmålet i form av exempelvis industristöd och importstöd. används alltför litet till vad som skulle kunna betecknas som ren landsbygdsutveckling. De stora industriprojekten (t. ex. Bai Bang i och kraftverket Kotmale i ) betyder mest för dem som redan har det drägligt. I 1985/86. ma gäller för importstödet. Många har förfäktat teorin att de fattigaste så Mot. småningom dras med uppåt om samhällets över- och medelklass utvecklas. Erfarenheterna visar tydligt att det allmänna tillväxtmålet inte alls gynnat de fattigaste. Vill vi nå de fattigaste så måste vi inrikta biståndet direkt på dem. Eftersom myndigheterna i mottagarländerna sällan prioriterar sina fattigaste befolkningsgrupper är hindren svåra om man vill styra biståndet till dessa. Men om vi ger upp inför de hindren löper vi risken att biståndet till och med kommer att bidra till att förstärka orättvisorna. Den traditionella målsättningen för svenskt bistånd hotas på flera sätt . Kopplingen mellan bistånd och svensk export ökar och andelen s. k. bundet bistånd genom u-krediter, importstöd m. m. är alltför hög, . Det förhållandet hotar driva biståndet i riktning mot de minst fattiga och de mest industrialiserade länderna i tredje världen eftersom dessa är långt intressantare ur affärssynpunkt än de fattigaste länderna. Det enda hållbara argumentet för att satsa på de fattigaste länderna och de fattigaste befolkningsgrupperna är solidariteten. Därför måste de organisationer som har idealitet och solidaritet som kännemärken ges ett ökat inflytande över planeringen av biståndet. o att ett biståndsdepartement bör inrättas med ansvar för en nyorientering av biståndsverksamhet o att det svenska offentliga biståndet bör öka till av BNI o att katastrofbiståndet skall höjas till 1 000 milj. kr., dvs. 400 milj. kr. mer än vad SIDA begärt för /87 o att katastrofanslaget bör kanaliseras genom frivilligorganisationer och FN-organ och helt användas till att möta den direkta nöden i akuta katastroflägen o att frivilligorganisationernas erfarenhet av bistånd till de fattiga bör tas till vara för det totala svenska biståndet o att projekt som når de fattigaste och som kan förbättra deras situation skall prioriteras o att betoningen på tillväxtmålet i biståndspolitiken skall tonas ned och att inga större industriprojekt planeras för överskådlig tid o att andelen bundet bistånd och andelen importstöd bör minska successivt o att tjänsten som biståndsinspektör bör återinsättas för att garantera att biståndet når de fattigaste befolkningsgrupperna o att en plan bör upprättas för en avveckling av biståndet till . Det i har lett till en förtroendekris för det svenska biståndet Kvinnorna i tredje världen När det gäller inriktningen av biståndet på de fattigaste måste särskild uppmärksamhet ägnas åt kvinnornas situation. Kvinnorna bär de största bördorna i de fattiga länderna de brukar jorden, de har omsorg om barn, gamla, sjuka och handikappade. Men de får mindre del av statlig och annan utvecklingshjälp än männen och de har mindre inflytande än männen över politiska beslut. I en rapport om 17 biståndsprojekt konstaterade SIDA att kvinnorna i de flesta fall helt glömts bort. Även med tanke på demokratimålet och på behovet av jordbruksutveckling är det avgörande att kvinnorna nås av mer bistånd. I står kvinnorna för av arbetet med matproduktionen. Den nuvarande livsmedelskrisen där är till stor del beroende av regeringarnas politiska beslut när det gäller priser, tillgång till förbättrade jordbruksmöjligheter, transportoch försäljningsmöjligheter och tillgång till land. Myndigheternas kunskap om böndernas verkliga situation och behov är inte tillräcklig, och det beror inte minst på att de flesta småbrukarna är kvinnor och att dessa traditionellt inte har någon roll i beslutsfattandet. Ett stort men alltför förbisett problem i är den kraftiga konsumtionen av öl och alkohol bland männen. Bruket av droger ökar i . Detta förhållande leder till ökade bördor för kvinnorna i form av mer arbete för försörjningen och mer omsorg om familjemedlemmarna. o att andelen bistånd som riktar sig till kvinnorna på landsbygden bör öka kraftigt o att ökade biståndsinsatser bland kvinnorna bör gälla utbildning, tillgång till kred:tmöjligheter, tillgång till bättre jordbruksteknologi, tillgång till vatten, hälsovård, skolor och bättre bostäder o att dessa insatser bör planeras främst med utgångspunkt i frivilligorganisationernas erfarenheter av kvinnobistånd o att ökade insatser bör göras för att motverka alkohol- och annat drogutnyttjande och att frivilligorganisationernas erfarenheter bör tillvaratas även på det området Satsa mer på landsbygdsutveckling Jordbrukskrisen i tredje världen är inte främst en torkkatastrof. Vi bevittnar följderna av en långsiktig politisk felplanering, där jordbrukets utveckling försummats eller letts i fel banor. Jordar har utsatts för ekologisk förslitning och den allmänna ekonomiska krisen fattigdomen har gjort landsbygdens människor otroligt sårbara. I kombination med tillfällig eller långsiktig klimatförändring har dessa faktorer i exempelvis lett till att mer och mer av åkerjorden förvandlats till öken och att matproduktionen per invånare sjunkit till av vad den var . 1* 1985/86. Bevara regnskogarna Mot. Ett allvarligt problem är den allt snabbare skövlingen av de tropiska regnskogarna. Detta kommer att få återverkningar på det globala ekologiska systemet. Regnskogarna står för en stor del av biosfärens syreproduktion. måste i olika internationella fora kraftfullt verka för att regnskogarna bevaras. Svenska biståndsprojekt med en sådan inriktning borde också genomföras. I försöken att modernisera har dess myndigheter ägnat alltför litet uppmärksamhet åt småbönderna. Exportgrödor och inte inhemsk produktion har gett utländsk valuta, och därför har priserna på baslivsmedel hållits nere medan exportprodukterna på olika sätt uppmuntrats. Möjligheterna för småbönderna att transportera sina skördar till försäljningsställena är ofta otillräckliga. Städernas befolkningar och inte landsbygdens har varit politiskt viktiga för makthavarna. I den mån investeringar gått till landsbygden har jordbruksprojekten ofta lagts upp i för stor skala utan hänsyn till småböndernas behov. Dessa har fått allt mindre fruktbar mark över och har försökt suga ut så mycket som möjligt ur varje kvadratmeter. Jorden har utarmats och skördarna har minskat . De odemokratiska styrelseskick som råder i de flesta har på många håll bidragit till att permanenta denna negativa utveckling. Människorna på landsbygden har stillatigande tvingats åse hur miltärregimer satsat pengar på vapenköp och storslagna maktuppvisningar medan mycket små andelar av statsutgifterna gått till att utveckla landsbygden. 1 många fall har internationell biståndspolitik tyvärr förstärkt dessa negativa trender. Det visar sig att trots att fått mer bistånd från väst än någon annan del av världen, så har det ekonomiska resultatet blivit sämst där. som befolkningstillväxten i är snabbare än på någon annan kontinent sjunker inkomsten per capita stadigt . självförsörjningsgrad i fråga om spannmål är medan den beräknas sjunka till . Den enda långsiktiga lösningen är att ländernas egna jordbruk byggs upp och får möjlighet att producera mat till den egna befolkningen. Utarmningen av markens resurser och omvandlingen av odlad jord till öken måste stoppas. Odlingsbar jord måste återvinnas genom skogsplanering, markvård och vattenvård. Investeringarna måste koncentreras till småjordbruken, bönderna måste få ordentligt betalt för sina produkter och de måste undervisas om hur man undviker att suga utjorden och varför man måste låta skogen växa upp på nytt. Kds anser: Mot. o att en omläggning av biståndet skall påbörjas nu med målet att huvudde- ^34 len av det svenska biståndet skall gå till småskalig landsbygdsutveckling och att frivilligorganisationernas erfarenheter bör stå modell för insatserna o att en betydligt större andel än den nuvarande bör styras över till direkt jordbruksutveckling o att resurserna till mark-, skogs- och vattenvård ökas och att anslagsposten Miljö, markvård och energi återinrättas o att ökade insatser på det här området bör kanaliseras dels genom de svenska frivilligorganisationernas lokalt förankrade och småskaliga projekt, dels genom FN-organens övergripande aktionsplaner o att i den Afrikakampanj SIDA planerar det bör ingå opinionsbildning kring temat att en omprioritering av konsumtionen i den rika världen är en förutsättning för internationell utjämning och att svensk ekonomisk politik måste bygga på en helhetssyn som tillvaratar intressen o att SIDA:s opinionsbildning i samarbete med frivilligorganisationerna får en kontinuerlig fortsättning efter Afrikakampanjen o att bidragen skall öka till forskningen kring den internationella miljöoch resurskrisen, där exempelvis hotet om sötvattenbrist uppmärksammats för litet o att den svenska jordbrukspolitikens utformning i relation till livsmedelskrisen i tredje världen bör utredas o att biståndsanslagen /87 skall uppgå till av BNI för att möta det ökade resursbehov som ovanstående förslag skapar. En successiv ökning av anslagen bör ske så att målet av BNI nås 1990 o att medel successivt skall överföras till landsbygdsutveckling från industriprojekt, importstöd och andra poster som främst gynnar det allmänna tillväxtmålet Låt frivilligorganisationernas erfarenheter påverka biståndsutformningen Om svenskt bistånd skall nå de fattigaste och om det skall bidra till jämlikhet, oberoende och demokrati, så måste kristna och andra folkrörelseförankrade organisationers u-landserfarenheter tillvaratas på ett helt nytt sätt i biståndsplaneringen. Alltfler experter ansluter sig till uppfattningen att demokratisering och förändring av politiken i tredje världens länder är de djupaste behoven när det gäller att komma till rätta med jordbruks- och livsmedelskrisen. har förmånen att äga en rik flora av frivilliga organisationer som skaffat sig lång och gedigen biståndserfarenhet. Från alla håll får dessa vitsord om sig att vara särskilt lämpade att främja demokratimålet och att bäst kunna nå de fattigaste och påverka utvecklingen på bynivå. har vackra ord om detta staplats på varandra. Men i praktiken har organisationernas erfarenheter begränsats till att vara ett värdefullt komplement nyckelordet i statliga beskrivningar av organisationerna till det statliga biståndet. Det har betytt att några får procent av biståndsanslagen har kanaliserats via frivilligorganisationerna men att den helt övervägande delen av svenskt bistånd har utformats i en riktning som ofta lett stick i stäv mot det frivilliga biståndets intentioner. Detta förhållande måste betecknas som slöseri, inte bara med biståndsmedel, utan framför allt med dyrköpta svenska erfarenhetsresurser. De frivilliga organisationerna måste få en ökad roll i det svenska biståndet. har biståndsadministratörerna och fackexperterna haft ett orimligt stort inflytande på hela biståndstänkandet. Det talas ofta om behovet av delaktighet och medinflytande i mottagarländerna. Det är minst lika viktigt med en större allmän delaktighet i givarlandet. För att biståndsviljan och därmed biståndsnivån skall kunna bibehållas och utvecklas krävs en större medverkan av folkrörelser, organisationer och enskilda som engageras av biståndsmålen. De frivilliga organisationerna måste få en mer strategisk roll än i biståndet. De står i allmänhet närmare de fattiga samhällssektorerna än vad regeringar gör, som deras medarbetare ofta är starkt motiverade för verksamheten. De frivilliga organisationerna är också resurssnåla tack vare sin småskalighet och större kostnadsmedvetande. De kännetecknas också av flexibilitet som bl. a. gör att de snabbt kan korrigera misstag. De är fristående till regeringar och kan därför verka för ökad demokrati i länder med odemokratiska regimer. har det statliga biståndet knappast alls ägnat någon omsorg åt utbyggnaden av institutioner utanför den offentliga sektorn i . Det finns ett närmast obegränsat behov av organisationer som kan förbättra effektiviteten i utvecklingsarbetet och stärka förutsättningarna för politisk demokrati i mottagarländerna. har t. ex. en gigantisk uppgift att bistå sina systerorganisationer i tredje världen. Dessa har i många fall fråntagits sina möjligheter att verka effektivt, efter att ha varit med och drivit fram självständighet i flera afrikanska nationer. Kyrkan är ofta den enda formella organisationen vid sidan av det ledande partiet som kan göra anspråk på någon massuppslutning i de afrikanska länderna. Den har hög trovärdighet hos befolkningen och borde ha en viktig roll att spela i utvecklingsprocessen både i och . De svenska kyrkorna och deras hjälporganisationer har lång erfarenhet av biståndsarbete och har nära och förtroendefulla relationer till kyrkorna i tredje världen. Detta förhållande kan spela en viktig roll för möjligheter att påverka samhällsutvecklingen i dessa länder. En betydande del av den svenska biståndsinsatsen måste inriktas på att stärka de nuvarande folkrörelserna. är det viktigt att dessa inte överansträngs så att de mister sin karaktär och enbart blir förmedlare av statliga biståndsmedel. För att bättre kunna uppfylla demokratimålen borde den västtyska modellen med biståndsorganisationer med förankring i de olika politiska folkrörelserna uppmuntras och stödjas. Dessa skulle kunna fylla en viktig funktion mellan det nuvarande statliga biståndet och de enskilda organisationerna, särskilt i diktaturer, till stöd för demokratiska och fackliga organisationer i opposition. Planeringen av det svenska biståndet måste förändras genom att frivilligorganisationerna inte längre betraktas som ett värdefullt komplement utan i stället ges en strategisk roll i utformningen av hela det svenska biståndet. låg ansvaret för utformningen av svenskt utvecklingsbistånd till stor del på folkrörelser och enskilda organisationer. När staten helt tog över ansvaret för u-hjälpen 1962 blev organisationernas roll främst att kanalisera statliga medel i sin egen biståndsverksamhet. Frivilligorganisationerna har i stort sett nöjt sig med att vara förvaltare av biståndsmedel och i alltför ringa grad blivit impulsgivare som kunnat påverka det statliga biståndets kvalitet. Diktatur, våld, förtryck och svår fattigdom för folkflertalet präglar länderna i , som har ett mycket stort inflytande i området. I tre av de centralamerikanska länderna har en ny utveckling inletts. Det gäller , och . I dessa länder har en demokratisk utveckling startat under mycket svåra förhållanden. är redan ett av programländer och har stora svårigheter på grund av strider mellan regeringsstyrkor och de av stödda s. k. contras. 1 finns en demokratiskt vald president och regering som brottas med mycket stora problem till följd av strider mellan FMLN/ FDR, regeringsstyrkor och s. k. dödspatruller som stöder den ultrahöger vars privilegier hotas av regeringens jordreform, nationalisering av bankväsendet och utrikeshandeln. I installerades den första civila presidenten av direkt eller indirekt militärdiktatur. Utvecklingen i , och har en lång och mycket svår väg mot demokrati och fred. Ett av de största problemen är och mycket stora beroende av stöd från , både 7 ekonomiskt och militärt. borde starta utvecklingssamarbete också Mot. med och för att stödja den spirande demokratiska U234 processen och minska beroendet från , på samma sätt som vårt samarbete med minskar landets beroende av . att bör uttala att demokrati-, utjämnings- och oberoendemålen skall prioriteras och att betoningen på tillväxtmålet skall minskas att frivilligorganisationernas erfarenheter bör ligga till grund för en planering av biståndet enligt dessa riktlinjer att SIDA och de frivilliga organisationerna bör skapa ett gemensamt forum för planering av den totala svenska biståndsinsatsen. Därmed återger man folkrörelserna deras ursprungliga ansvar för utformningen av biståndet att folkrörelseförankrade biståndsexperter i större utsträckning bör anlitas inom att de förslag som lagts fram av utredningen, översyn av de enskilda organisationernas biståndskapacitet, bör beaktas av . Det gäller bl. a. utökat samarbete mellan SIDA och organisationerna, mindre förhandsgranskning och mer utvärdering av organisationernas SIDAstödda projekt att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt utredningens förslag om bättre möjligheter till tjänstledighet för biståndsinsatser och meritvärdering av u-landsinsatser för statliga och kommunala tjänster. Detta är av särskild vikt med tanke på både SIDA:s och de frivilliga organisationernas stora svårigheter att rekrytera fältpersonal att kommunallagen bör ändras så att kommunala skattepengar kan sättas in i biståndsprojekt. Varje svensk kommun bör uppmuntras att skaffa en vänort i u-land. Genom kommunala vänortsföreningar kan intresserade föreningar samarbeta kring biståndsprojekt. Genom skolor, föreningar och och massmedia ökar kunskapen och intresset kring u-landsfrågorna och den folkliga basen för svenskt biståndsengagemang ökar att ökade satsningar bör göras på ett utbyte med mottagarländerna på t. ex. det kulturella området att biståndsorgan förankrade i de politiska folkrörelserna enligt västtysk modell bör utredas att utvecklingssamarbete inleds med och för att stärka den demokratiska utvecklingen som har börjat Tredje världens skuldkris har vuxit till ett av de största hindren för utveckling i de fattigaste länderna. Skuldbördan är till volymen störst i men det är ändå de svagaste afrikanska ekonomierna som drabbas hårdast. Flera länder i avsätter nu av sina exportinkomster till att betala räntor och amorteringar på utlandslån. De ökade räntorna har lett till att nettoflödet av kapital i världen har bytt riktning. Det går från till i-världen. Kraftiga åtgärder måste sättas in för att lösa skuldkrisen för de fattigaste länderna och för att ändra den orättvisa handelspolitik som till stor del tvingar fram lånekarusellen. att det svenska betalningsbalansstödet och u-krediterna bör föras in under en särskild anslagspost där medel tas för avskrivning av icke-kommersiella lån till de fattigaste länderna att tillsammans med övriga i FN, och skall verka för avskrivning av icke kommersiella lån till de värst utsatta nationerna i tredje världen att sådana avskrivningar skall ske efter behovsprövning och genomföras på strikta villkor, så att FN-organ som UNDP och FAO får övervaka att de frigjorda resurserna används i ett planerat utvecklingsarbete. Exempel: 50 %avde frigjorda medlen måste sättas in i jordbruksutveckling ledd av FN och bilaterala biståndsorganisationer att oljepriserna måste begränsas främst genom energihushållning och satsning på förnybar energi i industriländerna att priserna på råvaror genom ett indexsystem bör kopplas till priserna på i-ländernas exportprodukter att i internationella fora bör driva förslaget om en u-landsskatt till FN baserad på BNP per capita. Medlen skall användas till utvecklingsprojekt i de fattigaste länderna att frågorna om resursöverföring till kräver omfattande opinionsbildning på hemmaplan. SIDA och frivilligorganisationerna bör därför i samarbete driva informationskampanjer att skall initiera kraftfulla internationella åtgärder för att påverka de båda supermakterna och att ändra sina attityder i biståndsfrågor och erkänna kopplingen mellan militära rustningar och utebliven utveckling att sambandet mellan nedrustning och utveckling som kommer till uttryck i ambassadören utredningar leder till att svensk vapenexport inte beviljas exportkreditgarantier, samt att vapenexporten minimeras eftersom den inte sällan ställer i ett utrikespolitiskt dilemma, exempelvis i fallen med och strider med karenfolket. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställer jag 1. att hos regeringen begär förslag om inrättande av ett särskilt biståndsdepartement, 2. att beslutar anta målsättningen att det offentliga biståndet till utvecklingsländerna senast under /91 uppgår till av BNI, 3. att beslutar höja biståndsanslagen till av BNI under /87, 4. att beslutar höja anslaget för katastrofbistånd till 1 000 milj. kr. för /87, 5. att begär att regeringen inleder bilateralt utvecklings- Mot. samarbete med och , U234 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående biståndets inriktning på de allra fattigaste och att betoningen av de ekonomiska tillväxtmålen tonas ned, 7. att hos regeringen begär förslag om en ny biståndsstrategi med målsättningen att huvuddelen av biståndet skall gå till småskalig landsbygds- och jordbruksutveckling, där frivilligorganisationernas erfarenheter bör vara vägledande för insatserna, 8. att begär att regeringen låter utreda den svenska jordbrukspolitikens utformning i relation till livsmedelskrisen i tredje världen, 9. att som sin mening ger regeringen till känna att inga exportkreditgarantier beviljas för vapenexport till biståndsländer, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförs om biståndets inriktning, 11. att beslutar öka biståndsanslaget med ytterligare 240 milj. kr. för att återställa budgetpropositionens reala urholkning av enprocentsmålet för det offentliga biståndet.