mot · G902kr275 · 1986-01-27 00:00:00 — () Utplacering av konstskatter i och När den nordiska vandringsutställningen i nordiskt måleri visades på i vallfärdade människor från hela landet till dessa konstskatter. Här fanns möjlighet att, kanske för allra första gången, uppleva orginalverk av de älskade konstnärerna m. fl. Dragningskraften hos dessa starkt folkligt förankrade konstnärer gav genom denna temautsällning också möten med andra, mer och mindre välbekanta, nordiska konstnärers snarlika ambitioner att med sin pensel och färg fånga ljus, ögonblicksbilder och vardagssituationer. Utställningen blev en folkbildande insats av stort format. Den gav sammanhang och konsthistoriskt perspektiv till de som i enkla tryck finns i många, många hem. Det pedagogiska greppet att tydliggöra skillnaderna mellan 1880-talets unga, djärva konstnärsgeneration och den då etablerade skolan i konstakademierna gav aha-upplevelser till varje besökare. i nordiskt måleri blev en publiksuccés. Utställningen blev därmed ännu en bekräftelse på det breda intresse som finns för våra konstskatter. Människor reste långväga för att se utsällningen. Andra läste om utställningen och önskade att avståndet inte hade varit oöverstigligt. Många landsortsbor såg utställningen eller söndag - de lät sig förtrollas av bilderna men uttryckte besvikelse över att museets guidade visningar bara genomförs på vardagarna, för stockholmarna. De statliga konstmuseerna rymmer obeskrivbara skatter. Alltför många av konstverken är bara sällan tillgängliga för allmänheten - och då oftast vid utställningar i . För övrigt är de varsamt nedpackade, väl magasinerade och osynliga. Detta trots riksmuseernas givna uppgift att vara just det namnet anger - riksangelägenheter. En offensiv och målmedveten satsning på att göra konstskatterna tillgängliga för människor i hela landet måste inledas. Goda förutsättningar finns dels i museimagasinens många verk, dels i Riksutställningars kompetens att, utifrån regionala eller lokala beställningar, sammanställa och förmedla utställningar. Några nya institutioner behöver inte byggas upp. Några nya medel behöver, knappast, tillföras. Det handlar om att effektivt ta till vara de resurser som redan finns. Det handlar om oförtröttlig strävan att leva upp till de kulturpolitiska målet om decentralisering för att nå nya grupper. Länsmuseer, aktiva länsbildningsförbund, hembygdsrörelsen eller lokala kulturinstitutioner och föreningar bör alla vara intresserade av möjligheten att få visa konstskatter. De bör få chansen att, utifrån lokala intressen och förväntningar, presentera planer för hur konstskatterna bäst kan göras tillgängliga i resp. region/bygd. De bör också få avgöra utställningarnas inriktning och omfattning. Kanske vill de spegla konst i anslutning till ett tema, en tidsålder, ett motivval. Kanske vill de visa en viss konstnärs eller konstnärsgrupps verk, en av världskonstens stora, en inhemsk konstnär med eller utan anknytning till just deras region. Idén är enkel och genial. Konstskatterna till och i stället för i museernas dunkla magasin. Visst ser dalfolket gärna både och som sina konstnärer, tillgängliga inte minst genom konstsamlingarna och miljöerna i och . Men därutöver är varken dalfolk eller norrlänningar bortskämda med möten med konstskatterna. Nyfikenheten finns, men bara sällan möjligheten att prioritera Stockholmsresor för att se konst. och är exempel på regioner, dit konstskatterna måste föras. Flexibilitet måste finnas så att också verk, som tillhör riksmuseernas permanenta utställningar, kan visas i olika delar av landet. Försäkringsfrågorna måste få sin lösning. Frågan om konstskatternas tillgänglighet i hela landet bör snabbt utredas och lösas. Med hänvisning till det anförda föreslår jag att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen föreslås angående konstskatter till och . 1985/86 Kr275