mot · G902So212 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86 :So212 m. fl. (s) Kulturinsatser för utvecklingsstörda Genom den uppdragna kulturpolitiken för handikappade har utan tvivel betydelsefulla insatser kommit till stånd. Insatserna har emellertid sina uppenbara begränsningar. En allvarlig begränsning vi vill peka på är att insatserna endast ytterst marginellt kommit landets utvecklingsstörda till godo. har fattat beslut om ny omsorgslag. Den träder i kraft fr. o. m. . Grundläggande utgångspunkter i lagen är att utvecklingsstörda skall ges möjlighet att leva som andra och i gemenskap med andra. Samhällsinsatserna skall grundas på respekt för enskildas självbestämmanderätt och integritet. I anslutning här till finns det mycket starka skäl att granska utvecklingsstördas kulturmiljö. Den granskningen måste utgå från utvecklingsstördas möjligheter att aktivt ta del av kulturverksamhet, liksom hur utvecklingsstördas situation är i kulturutbudet, som kulturkonsumenter. Landets utvecklingsstörda är en stor handikappgrupp. Tillsammans med föräldrar och/eller sammanboende nära anhöriga vilka alla berörs av utvecklingsstörningen handlar det om hundratusentals personer. Det gör det särskilt angeläget att pröva och se över kulturinsatserna för utvecklingsstörda. Under Internationella publicerade , , en undersökning om handikappades levnadsförhållanden. Rapporten visar att handikappade i allmänhet lever starkt isolerade och i ensamhet. Fritids- och kulturkonsumtionen var avsevärt lägre än för befolkningen i övrigt. Undersökningen berörde inte de utvecklingsstörda. Erfarenheter och kända fakta leder ändå till slutsatsen att situationen i vart fall inte är bättre för utvecklingsstörda. Förmodligen är förhållandena bland utvecklingsstörda ännu sämre. Det är synnerligen allvarligt med tanke på utvecklingsstördas behov av stimulans för sin utveckling. Utvecklingsstördas kultursituation berör dem både som enskilda individer och som personer i grupp, t. ex. boende på institution, som inskrivna i förskolor, skolväsendet och dagcentraler. Kulturmiljön på institutionerna är ofta undermålig. En viktig jämlikhetsfråga är därför att se över hur utvecklingsstördas kulturmiljö på institution kan utvecklas. Mer än hälften av utvecklingsstörda har utöver sitt begåvningshandi kapp minst ett tilläggshandikapp. De vanligaste tilläggshandikappen är syn-, hörsel- och rörelsehandikapp. Försöken att via rätt utformning av insatserna nå personer med flera funktionsnedsättningar är alldeles otillräckliga. Utvecklingsstörda har en stark skaparglädje. Det har kommit till uttryck inte minst i de musikgrupper som vuxit upp . Skall amatörgruppverksamheten utvecklas behövs det draghjälp och stimulans av duktiga grupper som kan ägna hela sin tid åt kulturarbetet. Det borde därför prövas att få till stånd en fast teaterensemble och fasta musikgrupper knutna till och Rikskonserter. Erfarenheten har visat att många utvecklingsstörda har intresse för måleri och skulptur. Men stödåtgärder saknas nästan helt i den statliga kulturpolitiken. Förmodligen är utvecklingsstörda mycket stora konsumenter av våra etermedia. Det beror på att de mer än andra har fritid, de är inte med i någon aktivt engagerande gemenskap. Etermedia borde satsa mer på utvecklingsstördas behov. Det behövs t. ex. anpassade videoprogram för att TV-utbud bättre skall nå utvecklingsstörda. Ansatser i den riktningen finansierade av arvsfondsmedel är välkomna men alldeles otillräckliga. Projektets erfarenheter är naturligtvis värdefulla och måste ligga till grund för en ordentlig satsning på bred grund och i reguljära former. Kulturinstitutionernas uppsökande verksamhet har nästan inte alls berört utvecklingsstörda. Det handlar om utformningen av informationen om det som pågår men också om en anpassning av själva utbudet. Folkbildningsverksamheten har varit framgångsrik bland utvecklingsstörda. Det som borde granskas är hur man ska gå vidare för att uppnå maximal stimulans i den enskildes personlighetsutveckling. Flur dessa behov skall kunna tillgodoses Finns det numera både allmänna erfarenheter och praktiska kunskaper om. En hel del viktiga kunskaper har vunnits under det senaste årens insatser för andra handikappgrupper. Andra erfarenheter finns bland insatser bland utvecklingsstörda. Den numera obestridliga sanningen är att utvecklingsstörda liksom andra människor utan stimulans förkvävs och hindras i sin utveckling. Å andra sidan kan oanade resultat i personlighetsutvecklingoch självständighet uppnås om personen ges maximal stimulans. För utvecklingsstörda blir därför stimulans extra betydelsefull. Det är därför brådskande med mer systematiska insatser för att förbättra utvecklingsstördas kulturmiljö. Det som behöver göras finns redan, som framhållits, i allmänna kunskaper. Därför krävs det nu inga stora utredningar i ämnet. kan ges uppdraget att via en översyn föreslå konkreta insatser för att utveckla kulturinsatserna för utvecklingsstörda på den grundval som angetts i motionen. Under pågående utredningsarbete kan försöksverksamhet på olika områden inledas. För att finansiera denna översyn och eventulla försöksverksamhet kan Allmänna arvsfonden bevilja medel. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att en översyn av utvecklingsstördas kultursituation med förslag till åtgärder genomförs . () ()