mot · G902ub832 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86 :Ub832 () Finska språkets ställning i De finska och svenska språken har brukats i både och . Antalet finskspråkiga har under tidigare århundraden varit färre på den svenska sidan om än antalet svenskspråkiga på den finska sidan. Dock har finskspråkiga minoritetsgrupper funnits sedan urminnes tid i . Också i och har finska talats. Finska är huvudspråk i en mycket stor del av norra . Även har haft en relativt stor andel finskspråkiga, så stor att ofta kallats femte stad. Antalet finskspråkiga i är i stort sett lika stort som antalet svenskspråkiga i . Det finns i vårt land en hel sverigefinsk infrastruktur. Många kommuner har stora finskspråkiga bostadsområden, och det finns finskspråkiga föreningar, kyrkor och idrottsklubbar. Finska språket har fått en ganska stark ställning i många skolor. Det finns finskspråkiga tidningar och annonsspalter, finskspråkiga program i radio och TV. Finskspråkiga författare arbetar i . På många arbetsplatser talas finska. De historiska banden mellan och är starka. Under en del av den period när ingick i det svenska riket talades finska i . Det fanns finsk text på svenska sedlar. Obalans mellan språkens ställning i och Det svenska språket har en starkare ställning i än det finska i - ett förhållande som självfallet har historiska orsaker. Det måste dock betonas att det också är en maktfråga. I var svenskan överklassens och byråkratins språk. I talades finska av bönder och arbetare. Den stora invandringen till och framåt har inte förändrat detta förhållande. Också är finska till övervägande del ett arbetarspråk i . Tiden är nu inne att stärka det finska språkets ställning i . Trots att så många brukar finska i sin vardag, finns risken att finskan i blir ett subkulturspråk med låg status. Det finns inte inom landet en så kvalificerad utbildning i och på finska att den Sverigefinska minoriteten kan rekrytera ledande funktionärer av olika slag, t. ex. författare och lärare, för minoritetsgruppens behov. Man måste importera från . Ryckighet och patriarkalisk inställning i skolan De konflikter som funnits mellan finskspråkiga föräldrar och skolstyrelserna i många kommuner (, , , , för att nämna några) vittnar om att minoritetsgruppen inte har en tillräckligt fast ställning. Bestämmelser om hemspråksundervisning och om finska klasser är så formulerade att den lokala skolledningen och kommunens skolstyrelse kan bestämma om undervisningsmodell, timplan osv. inom mycket vida ramar. Den handikappsyn som ofta präglar invandrarundervisningen är här märkbar. Det blir företrädare för majoritetsgruppen som bestämmer om minoritetsgruppens skolundervisning. Finskspråkig undervisning ses ofta som uteslutande en psykologisk och studieteknisk hjälp för de finskspråkiga barnen. Man lär sig på finska så länge man inte behärskar svenska. Med denna syn på undervisningen glömmer man bort de kulturella skälen till undervisningen. Många finskspråkiga föräldrar känner en stor otrygghet när det gäller barnens undervisning. Föräldrarna har inte någon fast skolplanering att studera och ta ställning till. Ena året finns en mycket omfattande undervisning på finska, kan den skäras ned starkt. Flyttar man mellan olika kommuner i kan undervisningen helt förändras. Ett av skälen till att många familjer väljer att flytta till är just barnens skolgång. Intressant nog reagerar de sverigefinska föräldrarna ofta också mot den låga kvaliteten på undervisning i svenska som andraspråk. Föräldrarna vill ha en bra och fast undervisning på och i båda språken. Hemspråksklasserna har fått en stärkt ställning i . På högstadiet kommer dock endast viss försöksverksamhet med en förstärkt undervisning i och på finska - utöver nuvarande ramar för hemspråksundervisningen - att finnas. Antalet försökskommuner är få. Kds anser att man i bör införa vissa språkregler för den finskspråkiga undervisningen. Det finska språket har vid sidan av samiskan en särställning som svenskt minoritetsspråk. Därför bör man delvis upphäva möjligheten för kommunerna att själva bestämma organisation och omfattning av undervisningen för finskspråkiga. Kommuner med en viss andel finskspråkiga medborgare, förslagsvis , skulle åläggas att inrätta en Sverigefinsk utbildningslinje inom eller en särskild Sverigefinsk skola. Utbildningslinjen skulle ha ett visst garanterat minimiantal timmars undervisning på och i finska i de olika årskurserna. Målsättningen skulle vara att eleverna efter årskurs 9 kunde följa högre undervisning på både svenska och finska. En Sverigefinsk skola skulle ha motsvarande innehåll och målsättning. En särskild skolstyrelse med stark ställning för de finskspråkiga föräldrarna skulle finnas i varje sådan kommun. Eftersom en del av en kommun kan ha en stor andel finskspråkiga, medan övriga delar av kommunen är nästan helt svenskspråkiga, bör man ha en regel som tillgodoser minoritetens behov också i sådana kommuner. borde även kommuner med förslagsvis minst 200 finskspråkiga barn i åldrarna upp t. o. m. vara skyldiga att inrätta sverigefinsk utbildningslinje inom . Förstärkt ställning för finskan i gymnasieskolan och högskolan I regioner med flera kommuner som uppfyller de nämnda kraven för Sverigefinsk utbildning inom (finskspråkiga invånare eller minst 200 finskspråkiga barn upp ) bör också erbjudas några Sverigefinska gymnasielinjer - även de med en tvåspråkig undervisning. De försök med finska gymnasielinjer som bedrivits vid bl. a. gymnasium, , kan tjäna som mönster för utformningen. Viss yrkesundervisning och högskoleundervisning i sådana regioner skulle också ha utbildningsalternativ med en stark ställning för det finska språket. De finska institutionerna vid universiteten bör rustas upp. bör ta initiativ till ett samarbete med när det gäller utbildning på gymnasie- och högskolenivå. Sverigefinnar kunde få viss finskspråkig utbildning i och Finlandssvenskar viss svenskspråkig utbildning i . Över huvud taget bör länderna enas om att på allt sätt underlätta situationen för de båda ländernas största språkliga minoriteter. Finska språket i massmedia och kulturliv Risken med den nuvarande kulturpolitiken är att den Sverigefinska gruppen inte uppfattar sig som en svensk minoritet utan som en beständig finsk invandrargrupp. Om vi vill stärka de finskspråkiga barnens och ungdomarnas upplevelse av att höra till det svenska samhället, måste också det sverigefinska kulturlivet stimuleras. Andelen finskspråkiga program i radio och TV måste utökas. Utbyte av program mellan och är givetvis till nytta, men den Sverigefinska identiteten stärks bäst genom att man får bättre möjligheter att producera program i . bör stödet till övrigt finskspråkigt kulturliv i förstärkas. Det kan gälla teatrar, kyrkor, föreningar, tidningar och tidskrifter. Finska språket som merit vid anställning. Finska språket bör få ett stärkt meritvärde vid anställning inom den offentliga sektorn. För alla yrken och befattningar i stat, landsting och kommuner bör gälla att den som har goda kunskaper i finska språket skall få tillgodoräkna sig detta som merit. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära lagförslag angående skyldighet för kommuner med viss lägsta andel finskspråki ga invånare (eller visst lägsta antal finskspråkiga barn) att inrätta Sverigefinsk utbildningslinje inom eller Sverigefinsk skola, 2. att beslutar begära att regeringen utarbetar förslag till hur finska språkets ställning kan stärkas i gymnasieskola och högskola, 3. att beslutar begära att regeringen samråder med finska regeringen om möjligheten till kompletterande högre utbildning i för Sverigefinnar och i för Finlandssvenskar, [4. att beslutar begära att regeringen utarbetar förslag till utökat stöd för Sverigefinska kulturella aktiviteter J], [5. att beslutar att hos regeringen begära lagförslag angående kunskaper i finska språket som merit vid anställning inom den offentliga sektorn 2], 1 1985/86:Kr317. 2 1985/86:A808.