mot · G902Fi201 · 1986-01-15 00:00:00 — Avveckling av löntagarfonderna, m. m. 1985/86 Fi201202 fattade den socialistiska majoriteten i beslut om att införa kollektiva löntagarfonder i . Fonderna infördes efter en hård politisk debatt och mot folkmajoritetens vilja. Våra partier har i motioner och utskottsutlåtanden redovisat varför vi är motståndare till löntagarfonderna. Denna uppfattning har på intet sätt förändrats. Många olika argument för kollektiva löntagarfonder har anförts . Det uppgivna syftet med fonderna har skiftat snabbt. Motiv som anförts har bl. a. varit förbättrad riskkapitalförsörjning, stöd för den solidariska lönepolitiken och dämpad lönekostnadsutveckling, jämnare förmögenhetsfördelning, tryggare pensioner samt stärkt löntagarinflytande. Alla dessa motiv har vid en närmare granskning visat sig ohållbara. Näringslivets försörjning med riskvilligt kapital har kunnat lösas utan några kollektiva löntagarfonder. De stimulanser som de icke-socialistiska regeringarna införde har medfört att den svenska börsen fungerat som en effektiv marknad för riskvilligt kapital. Företagens nyemissioner, dvs. deras tillskott av riskvilligt kapital, har därigenom kunnat öka mycket kraftigt. Kapitalbildningen har inte förbättrats genom införandet av kollektiva löntagarfonder. De finansieras framför allt med vinstmedel från företagen, vinster som annars kunde användas till investeringar och framtidssatsningar. Effekten av fonderna blir således närmast motsatsen till den önskade, dvs. att näringslivet undandras riskvilligt kapital. Vi anser inte att politiker eller fackliga företrädare kan använda företagens vinstmedel mer effektivt än vad företagen klarar av. Erfarenheterna är i allt väsentligt de motsatta. Ett ytterligare motiv som anförts är att fonderna skulle stödja den solidariska lönepolitiken och bidra till löneåterhållsamhet. Det finns varken teoretiskt eller empiriskt stöd för att en extra vinstskatt ger lägre lönekrav vare sig lokalt eller centralt. Det är inte trovärdigt att medlemmarna i de fackliga organisationerna skulle vara beredda att sänka sina löneanspråk för att facket och politikerna skulle få disponera över fondmedel för aktieköp. Att de enskilda löntagarna skulle vilja sänka sina lönekrav och sin standard för att löntagarfonderna skall kunna köpa aktier motsägs också av att flertalet löntagare inte vill ha löntagarfonderna över huvud taget. 1984 och avtalsrörelser ger inte heller något belägg för att löntagarfonderna skulle bidra till återhållsamhet i lönekraven. Det har vidare påståtts att löntagarfonderna skulle ge en jämnare 1 1 1985/86. Men kollektiva löntagarfonder innebär i stället en Mot. 1985/86 koncentration av ägandet. Under de icke-socialistiska regeringarnas tid visade vi att det var möjligt att åstadkomma en snabb spridning av aktieägandet genom åtgärder som stimulerade en decentraliserad individuell förmögenhetsbildning. I vårt förslag tas fondavvecklingen till utgångspunkt för nya åtgärder när det gäller att åstadkomma en ökad spridning av den individuella förmögenhetsbildningen. Fonderna tryggar inte pensionerna. Inte ens när systemet är fullt utbyggt blir fondernas bidrag av pensionsutbetalningarna. Fonderna hämmar tillväxten i ekonomin och eftersom denna utgör den yttersta grunden för pensionerna medverkar fonderna i stället till att undergräva pensionstryggheten. Det avgörande motivet för att införa kollektiva löntagarfonder har varit strävan att flytta makten och inflytandet över företagen från de nuvarande ägarna. Regeringen hävdar att löntagarfonderna kommer att stärka löntagarnas inflytande över produktionen. Detta var också det först uttalade målet för de s. k. Meidnerfonderna, nämligen att överföra makten över produktionsmedlen till de fackliga organisationerna. Det är inte rimligt och önskvärt att de fackliga organisationerna skall få ännu mera makt och inflytande över näringslivet. Fonderna innebär nämligen inte att makt ges de enskilda anställda i företagen utan makten förbehålls de fackliga organisationerna och deras ombudsmän. Fackföreningsrörelsen har redan i ett mycket större inflytande över ekonomin än i flertalet övriga västländer. De kollektiva löntagarfonderna kommer med tiden att innebära en sådan makt- och ägarkoncentration till fackliga organisationer att grunden för marknadsekonomin förstörs. Detta kan vi inte acceptera. Fonderna måste avskaffas. Denna avveckling skall vara definitiv. Avvecklingen måste dock göras under beaktande av vissa restriktioner: Den skall stärka möjligheterna att uppnå centrala mål för den svenska ekonomin genom att stimulera ett brett individuellt sparande. Den får inte utsätta aktiebörsen för kraftig press på kurserna. Den valda metoden beaktar dessa restriktioner. Vi redovisar här hur avvecklingen bör göras. Löntagarfondssystemet består av en finansieringssida, dvs. ett antal skatter, en administrativ apparat, dvs. styrelser och kanslier, samt tillgångar i form av aktier, statspapper och likvida medel. Det första steget och det väsentliga inslaget i avvecklingen är att fondskatterna upphävs och att fondbyråkratin i form av styrelser och kanslier befrias från sina arbetsuppgifter. Detta kan ske snabbt, och procedurerna är inte särskilt komplicerade från vare sig juridisk eller administrativ synpunkt. En något mera komplicerad uppgift är att hantera de tillgångar som vid avvecklingens början finns kvar i fondsystemet. Finansieringen av de kollektiva löntagarfonderna sker genom tre skatter: a) den tillfälliga vinstskatten avseende 1983, b) den permanenta vinstskatten fr. o. m. c) en del av tilläggspensionsavgiften (ATP-avgiften). Det finns en yttre medelsram som begränsar de belopp fonderna kan Mot. förfoga över till 1984, 1985 och Fi201 drygt 2 miljarder . Denna medelsram har praktisk betydelse om influtna skatter skulle överstiga medelsramen. I sammanställningen nedan av vad de olika skatterna kan tänkas uppgå till har vi baserat beräkningarna på officiella bedömningar, bl. a. från (), så långt detta varit möjligt. tillfälliga vinstskatt utgick i princip på utdelningen för . Den uppgår till ca , se tabell 1. Den permanenta vinstskatten från uppgår till av vinstdelningsunderlaget som är företagets reala vinst över ett visst fribelopp. I RRV:s officiella inkomstberäkning av uppskattar RRV vinstdelningsskatten till ca . Beloppet betalas in . kan vinstskatten beräknas inbringa 1,5-2,. av tilläggspensionsavgiften på är den tredje finansieringskällan. Detta motsvarar 600-650 milj. kr. 1984 och ca 400 milj. kr. Skatteinbetalningar avseende löntagarfondsmedel (milj. 1 Observera att löntagarfonderna kunde disponera av det av preliminärt beräknade beloppet avseende . Resterande kan fonderna disponera enligt nuvarande bestämmelser. Den tillfälliga vinstskatten avsåg endast 1983. Därför behövs inget särskilt beslut för att avskaffa den. Den permanenta vinstskatten bör avskaffas retroaktivt för genom beslut i . vinstskatt inbetalas av företagen samt . En pålaga på 1,5-2,lyfts därigenom bort från näringslivet. Den särskilda löneskatten på bör avskaffas per . Fondstyrelserna skall upplösas och de anställda sägas upp. I och med att 1 * 1985/86. verksamheten upphör utgör detta saklig grund för uppsäg- Mot. 1985/86 ning. Förhandling enligt MBL 11 § kan eventuellt komma i fråga. Varsel bör lämnas till länsarbetsnämnden i förväg. Vid uppsägning på grund av arbetsbrist skall vissa turordningsregler iakttas. Detta är dock inte aktuellt då fullständig avveckling skall ske. Företrädesrätt vid återanställning kommer inte att vara aktuell då verksamheten skall upphöra. Det har riktats skarp och berättigad kritik mot tillvägagångssättet när löntagarfonderna infördes. Myndigheter och organisationer har inte fått möjlighet att förutsättningslöst granska löntagarfondsförslaget. Även lagrådet har kritiserat handläggningen. Regeringen har drivit igenom löntagarfonderna utan att på ett tillfredsställande sätt utreda de konstitutionella grunderna. Vår uppfattning framgår av den avvikande meningen i KU 1983/84:2 y. Frågan har förts inför svensk och internationell domstol för att om möjligt klarlägga om löntagarfonderna är förenliga med svensk grundlag och internationella konventioner som vi har anslutit oss till. Genom att fonderna avskaffas upphör också det förfarande som är konstitutionellt tveksamt: att ekonomiska tillgångar utan ersättning tas i anspråk för att överföra ägarmakt till de fackliga organisationerna. Eventuella konsekvenser av utslag i de juridiska instanserna till följd av pågående mål får självfallet bäras av staten. Det finns tre huvudalternativ för hur tillgångarna kan hanteras: a) återbetalning till inbetalarna, b) kvarstannande i ATP-systemet, vilket kan kombineras med en utförsäljning av aktierna, c) sparstimulans till medborgarna. Den lösning vi förordar innehåller inslag från alla tre modellerna. Vinstskatten tas inte ut. Det rör sig som tidigare nämnts om ett belopp på 1,5-2,. För merparten av företagen innebär det att de slipper göra fyllnadsinbetalningar av vinstskatt . De företag som till följd av vinstskatten betalat in för mycket skatt kommer att få överskjutande skatt 1986. (Observera att vinstskatt inte finns med i tabell 1.) Någon vinstskatt för kommer självfallet inte att uttaxeras. En återbetalning av vinstskatt skulle möta stora praktiska problem. Ett stort antal företagsdeklarationer måste då göras om, eftersom även bolagsskatten påverkas. Man kan dock inte helt undgå att en del företag (och i vissa fall även 1987) till följd av det utdragna taxeringsförfarandet måste betala fondskatter . Man har från olika håll pekat på de orimligheter som främst vinstskatten leder till. Genom avvecklingen begränsas detta till att avse (eller motsvarande verksamhetsår). till följd av orimligheter i vinstskattens konstruktion komma Fi201 i stora svårigheter får särskilda åtgärder övervägas. Vi vill erinra om att det svenska ATP-systemet är ett fördelningssystem, dvs. utgående pensioner betalas med samma års pensionsavgifter. APfonden skall kompensera för det privata sparande som föll bort vid ATP-systemets införande och i viss mån tjäna som buffert. Pensionssystemet bygger således inte på en långsiktig fonduppbyggnad vars avkastning får svara för utbetalningarna. utbetalda ATP-pensioner bestreds till med avgifter och resten med ränteinkomster. Möjligheten att klara pensionsåtagandena beror av att näringslivet kan bära avgiftsbördan utan att detta får negativa konsekvenser för lönebildning och investeringar. Löntagarfondernas betydelse för pensionssystemet har starkt överdrivits av deras förespråkare. Det finns därför anledning påminna om vad den för pensionssystemet närmast ansvariga myndigheten, , sagt i denna fråga. Verket påpekade i sitt remissyttrande att fonderna inte är avsedda att utgöra buffertkapital på samma sätt som de medel som förvaltas av de tre första AP-fondsstyrelserna. En beskrivning av löntagarfonderna som en del av ATP-systemet tar alltså sikte enbart på dispositionen av löntagarfondernas avkastning. Vidare redovisades löntagarfondernas bidrag till pensionsutbetalningarna. ATP-pensioner priser samt löntagarfondernas tillskott i procent av pensionsbeloppen Löntagarfondernas tillskott, % Källa: RFV:s remissyttrande över fondgruppens promemoria och placeringsutredningens betänkande. RFV säger vidare: Sorn synes är löntagarfondernas tillskott till försäkringens finansiering från början marginell och blir dessutom relativt sett allt mindre på . Andra remissinstanser har påpekat samma sak. är som inleveranserna från löntagarfonderna till ATP-systemet uteblir vid en avveckling. Det tillskott till pensionssystemets betalningsförmåga som löntagarfonderna då skulle ha bidragit med kan beräknas till ca 70 milj. kr. Huvuddelen av dessa utgifter kommer att bestridas med de reguljära ATP-avgiftsmedlen. Den nuvarande regeringen har frångått tidigare praxis att föreslå ATPavgift för , och har enbart fattat beslut . Ett nytt beslut om denna avgift måste därför under alla omständigheter tas 1987. I detta beslut får då hänsyn tas till att de ovan nämnda 5 inleveranserna på 70 milj. kr. från löntagarfonderna till ATP-systemet Mot. Detta bortfall motsvarar en höjning av den reguljära ATP-avgiften Fi201 Som redovisas i det följande skall löntagarfondernas tillgångar användas för att stimulera det frivilliga individuella sparandet i den svenska ekonomin. Vi räknar med att det kommer att medverka till en kraftig breddning av enskilda människors riskvilliga sparande. Ett antal människor kommer dock att välja att inte delta i det föreslagna sparandet. Vårt förslag är att dessa resterande medel tillförs AP-fonden. Vi bedömer att det kan komma att handla om medel i storleksordningen . Om det skulle visa sig att vårt förslag till sparstimulanser möter ett så starkt gensvar att praktiskt taget alla medel åtgår för sparpremier är vi beredda att föreslå att AP-fonden kompenseras på annat sätt för det i och för sig blygsamma medelstillskott som de kollektiva löntagarfonderna skulle ha givit vid en beräknad inleverans om . En avveckling av fondsystemet med dess pålagor och byråkrati kommer att vitalisera näringslivet. Ett starkt och vitalt näringsliv är den absolut viktigaste garantin för framtida pensioner. Löntagarfondernas tillgångar i aktier kan antingen säljas ut via börsen eller fördelas bland enskilda. Nackdelen med en utförsäljning är att den kan komma, om det rör sig om stora belopp, att medföra en press nedåt på aktiekurserna, vilket kan försvåra en normal nyemissionsverksamhet. Om detta inträffar är beroende av hur stora belopp som säljs ut och i vilken takt detta sker samt vilket börsläget i övrigt är vid utförsäljningen. Vi vill på nytt erinra om de mål vi satt upp för avvecklingen. Vi anser att dessa mål bäst uppfylls om löntagarfondsmedlen utnyttjas för sparstimulans. Härigenom förstärks det enskilda sparandet, löntagarfonderna avvecklas definitivt och man undviker den påverkan på aktiekurserna som en utförsäljning av aktier skulle kunna ge. Utifrån våra principiella överväganden och med hänsyn till önskemålet att nå en enkel och praktisk lösning föreslår vi att fondtillgångarna används för en sparstimulans som riktas till deltagare i allemanssparande!. De tillgångar som står till förfogande uppgår enligt vad som sagts till . För alla som är berättigade att delta i allemanssparande! framräknas en andel i fondtillgångarna. Storleken på varje andel kommer således att bestämmas genom att det belopp som finns disponibelt divideras med det antal individer som är berättigade att delta i allemanssparande!. Uppskattningsvis uppgår detta antal till drygt 6,5 miljoner personer. Andelarnas värde skulle således motsvara knappt ca . Var och en som är kyrkobokförd i landet är berättigad att ansluta sig till allemanssparande! fr. o. m. det år han fyller . Vårt förslag innebär att de som deltar med ett sparande som anges i det följande får sin andel i fondtillgångarna förd till ett eget allemansfondkonto. Ett antal personer kommer sannolikt inte att utnyttja denna möjlighet. det egentliga ATP-systemet. Detta innebär att ingen får en större andel Mot. 1985/86 därför att andra avstår. För att få fondandelen överförd till det egna kontot måste en viss sparprestation göras. På konto inom allemanssparande! skall ett regelbundet sparande ske under andra halvåret 1986,1987 och . Detta skall sammantaget uppgå till . och vara fördelat på minst tolv månadsinsättningar samt innebära att kontobehållningen vid utgången av (exkl. värdestegring och avkastning) ökat med . Det är angeläget att aktieägandet ges en så vid spridning som möjligt. Det är också angeläget att särskilt stimulera riskkapitalbildningen. Detta talar för att enbart sparande på allemansfondkonto berättigar till sparpremien. Det är viktigt att de placeringar som löntagarfonderna gjort i riskkapital bibehåller denna karaktär, varför de som sparpremie använda fondmedlen skall överföras till allemansfondkonto. Eftersom sparandet skall kunna fullgöras , föreslår vi att kretsen av sparberättigade bestäms så att den omfattar alla som är kyrkobokförda i landet den och som fyller . Fondmedlen delas per i lika många andelar som antalet berättigade. Tillgångarnas värde ligger till grund för att bestämma varje andels storlek. Förmögenheten som består av aktier, statspapper och kontanter överförs till resp. allemansfond i proportion till antalet berättigade sparare i varje sådan fond. De kvarvarande delarna av löntagarfondstillgångarna tillfaller det egentliga ATP-systemet. Anslutningen bestämmer hur mycket som skall överföras till allemansfonderna i mitten av 1988. Vid ett stort deltagande räcker inte de medel som löntagarfonderna rekvirerat utan får kompletteras med medel från fondskatterna. I motsatt fall får löntagarfondstillgångarna överföras till ATPsystemet. Sparpremien som förs till allemansfonderna skall i första hand bestå av aktier. Vårt förslag innebär att löntagarfondernas tillgångar skall skiftas vid mitten av 1988. Fram till dess måste en interimistisk förvaltning ske. Denna bör handhas av en särskild avvecklingsnämnd. Småföretagsfonden kan ej avvecklas på samma sätt som de fem löntagarfonderna. Den skall placera 100 milj. kr. som härrör från löntagarfondsskatterna i aktier och skuldebrev i icke börsnoterade företag eller i form av lån. Dessa engagemang kan ej avvecklas utan vidare. De kan inte heller direkt säljas eller skiftas ut. Vi föreslår att den särskilda styrelsen för småföretagarfonden avskaffas och att tillgångarna förs till Investeringsbanken. Engagemangen kan då successivt avvecklas eller bibehållas inom ramen för Investeringsbankens ordinarie verksamhet. Detsamma får gälla om löntagarfonderna har liknan De närmare detaljerna får utformas vid ett ställningstagande Mot. 1985/86 till Investeringsbanken framtid. Vårt förslag innebär för inbetalama/företagen att vinstskatt aldrig kommer att utgå. Vinstskatten begränsas därmed till att gälla 1984. Fr. o. m. uttas ej några fondskatter. För det egentliga ATP-systemet innebär vårt förslag att en hämsko på näringslivets expansionskraft, den egentliga garantin för framtida pensioner, tas bort. Därutöver kommer en direkt inbetalning att ske genom att de som sparpremie ej utnyttjade medlen kommer att tillföras ATP-systemet. Vidare omvandlas fondernas tillgångar från kollektivt till individuellt ägande. Fondtillgångarna används för en stimulans till individuellt riskvilligt sparande. Härigenom tas ett viktigt steg i riktning mot stimulans av individuell kapitalbildning. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar upphäva lagen om vinstdelningsskatt fr. o. m. 2. att beslutar upphäva lagen om ändring i lagen (1979:648) om procentsatser för uttag av avgift till försäkring för tilläggspension fr. o. m. , 3. att beslutar inrätta en interimistisk av de kollektiva löntagarfondernas tillgångar enligt vad som i motionen anförs, 4. att hos regeringen begär förslag till sådana stimulansåtgärder för enskilt aktiesparande som beskrivs i motionen. () ()