mot · G902Jo270 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: Jo270 och () Det jämtländska jordbruket Jord- och skogsbruk har varit och är delvis fortfarande en dominerande sysselsättnings- och försörjningskälla för läns befolkning. I de 1985 anmälda jordbruksenheterna i länet var av arbetskraften sysselsatt. Därtill kommer den sysselsättning som sekundärledet, dvs. förädlingsledet, skapar. NNP, det dominerande förädlingsföretaget, sysselsätter 716 personer i . Länet kan indelas i två jordbruksområden där det i vart och ett råder speciella förhållanden som medför olika typer av insatser från samhällets sida. Område I utgörs av Storsjöbygdens kambrosiluravlagringar och dalen längs som bildar underlag för en i förhållande till klimatet god odlingsbetingelse. Här finns de större bärkraftiga enheterna som utgör grunden för sekundärledet i näringen, dvs. Område II omfattar övriga länet. Situationen för länets jordbruk är dyster. Många som investerade och har en skuldbörda som är omöjlig att bära, och lönsamheten har urholkats på grund av högt ränteläge, stora investeringar och uteblivna eller för sena inkomstförstärkningar. Fjolårets uppgörelse i om ett extra stöd till särskilt skuldtyngda jordbrukare gav klart belägg för den prekära situationen. Enbart i förelåg 58 ansökningar om dessa villkorslån, som för länets del uppgick till 4,5 milj. kr. Denna extrainsats var välbehövlig men långt ifrån tillräcklig. Svårigheterna i prioriteringen mellan de olika näringsutövarna visar dessutom att rättvisa och opartiskhet kräver generella och inte selektiva, behovsprövade åtgärder. Det torde dessutom på litet sikt vara den mest ekonomiska. Också äggproduktionen i lever på gränsen till det omöjliga. Genom en ordentlig ekonomisk sanering genom lantbruksnämndens försorg kan företagen klara den akuta krisen. För överlevnad måste även här generella åtgärder vidtas. Eftersom länet inte producerar något överskott av ägg, är det ur såväl livsmedelspolitisk som försörjningspolitisk aspekt nödvändigt med denna typ av åtgärder. Det differentierade pristillägget på höns bör kunna slopas inom området för prisstöd till det norrländska jordbruket, och den särskilda, kompletterade avgiften som innebär ett ytterligare tillägg på värphöns som inte utslaktats är också exempel på kostnadspålagor som, lagda på en knapp marginal, kan vara direkt avgörande för äggproducenternas framtid. Båda pristilläggen är tillkomna för att motverka en ytterligare överproduktion av ägg. Därför är dessa åtgärder inte relevanta i ett län som . Ett avgiftsfritt innehav av värphöns fram skulle utan men för kvaliteten vara av avgörande betydelse. Totalt råder i det svenska jordbruket ett överskottsproblem på såväl vegetabilier som animalier. Detta faktum har motiverat en exportfinansiering som består av slaktdjursavgifter. Situationen är emellertid högst olika i skilda delar av landet. har ingen överskottsproduktion. Landsändan producerar, tvärtom, mindre livsmedel än vad befolkningen behöver. Detta talar för att slaktdjursavgift egentligen inte skulle utgå - eller i varje fall inte med samma belopp som i de utpräglade överskottsområdena. Ett borttagande av slaktdjursavgiften i landets norra delar är inte bara en fördelningsfråga inom jordbruksnäringen. Den främjar dessutom syften som är helt i linje med livsmedelspolitiken, miljöpolitiken och den sociala rättvisans principer. Ett borttagande av slaktdjursavgiften i helt eller delvis, och som finansierades med en på grundval av slaktdjurens antal på det enskilda företaget differentierad, progressiv avgift skulle innebära en bättre regional självförsöijning. Det skulle dessutom utgöra en stimulans åt familjejordbruken och därmed medverka till att dämpa den koncentration som kommit att svara för den egentliga överproduktionen. En förskjutning i riktningen emot mer regional självförsörjning i norr skulle också främja djurhållningen i motsats till den extrema stordrift som hotar att vålla svåra problem i fråga om livsmedlens kvalitet samt djurens och människors hälsa. Slutligen har också frågan anknytning till sårbarhetsproblemet. Större regional självförsörjning minskar riskerna i samband med störningar i samhällets allmänna funktioner. Mot bakgrund av ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att nuvarande jordbruksproduktion skall bibehållas i , 2. att som sin mening ger regeringen till känna att avgifterna för värphöns slopas i området för prisstöd till norra , 3. att som sin mening ger regeringen till känna att slaktdjursavgifterna slopas i området för prisstöd till norra , Mot 1985/86 4. att som sin mening ger regeringen till känna att åtgärderna finansieras genom en progressiv, på hönsbesättning/ slaktdjursantal, baserad avgift. () () Mot 1985/86