ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902K316 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K316 () Ett daghem i Till politikens villkor sägs ibland höra att man tvingas avstå från umgänge med familj och ansvar för barn. Tyvärr är detta något som är särskilt märkbart i . Säkert är det många tilltänkta riksdagsledamöter som tvingats avstå från en plats i för att det annars varit omöjligt att umgås med sina barn. Det är en orimlighet att politiken skall förbli en sektor av livet som kräver att man avskiljer sig från normalt familjeliv. Det gynnar varken de politiska besluten eller de förtroendevalda själva. Det är inte bra att många tvingas avstå från att kandidera som riksdagsledamöter därför att detta omöjliggör ansvar för barn om man är bosatt utanför . Det är inte heller bra att de ledamöter som har små barn tvingas svika både sig själva och barnen på grund av de många uppdragen och de oregelbundna arbetstiderna. Detta är ett problem som dock inte enbart är begränsat till de förtroendevalda. Många av tjänstemän, vid partikanslier lika väl som vid kammarkansliet eller riksdagsstenograferna, har exakt samma problem. Långa arbetsdagar och svårigheter att förutsäga arbetstiderna skapar stora problem för de av anställda som har små barn. Det är lätt att föreställa sig den skräckkänsla som infinner sig hos en riksdagsstenograf när tiden för hämtning på dagis närmar sig och kvällsplenum oväntat drar ut . För de flesta barn, men kanske framför allt för dem vars föräldrar är borta ofta och länge, ter sig föräldrarnas arbetsplats som något som är omöjligt att föreställa sig. existerar inte föräldrarna för barnen. Att föräldrar och barn på så vis hålls isolerade från varandra under långa dagar är inte bra för någon i längden. Av dessa skäl borde det åter övervägas om kunde anordna någon form av flexibel barntillsyn, framför allt under tid då det är arbetsplenum. En sådan barntillsyn skulle underlätta betydligt för stora delar av tjänstemän då de har oregelbundna arbetstider. Det skulle underlätta för ledamöter som har pendelavstånd till att se sina barn även i veckorna, kunna umgås med dem i pauserna i riksdagsarbetet och äta med dem. Barnen får då en fin kontakt med föräldern och begriper vad mamma eller pappa gör de dagar man inte träffas. Kanske även ledamöter med små barn från andra delar av landet på så vis kunde ta med sig barnen till , och bättre kunna kombinera 1* 1985/86. familj med riksdagsuppdrag. skulle det underlätta betydligt för Mot. tjänstemän, som skulle få lugnare arbetsdagar och bättre kontakt med sina K316 diskuterades frågan om barntillsyn i , då enbart med tanke på ledamöternas behov av barnomsorg. förutsatte då att förvaltningskontoret skulle följa frågan och pröva möjligheten av kortvarig barntillsyn . Det har mig veterligen inte följts upp . Med tanke på att flera än ledamöterna torde vara intresserade av en flexibel barntillsyn i hemställer jag att frågan ånyo prövas. Med stöd av det anförda yrkar jag att uppdrar åt förvaltningsstyrelse att utreda efterfrågan på och möjliga former för en flexibel barntillsyn i för ledamöter och anställda.
mot · G902K319 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:K319 () Mottagning och distribution av NetWork i blev det möjligt att i ta emot den amerikanska . Kanalen sänder nyheter och kommentarer till händelser över hela världen oavbrutet . Sändningarna distribueras via satelliten till den europeiska publiken. Enligt tillgängliga uppgifter är mottagningsförhållandena i goda. Det skulle vara av stort värde för och dess arbete att kunna få del av denna världsomspännande kontinuerliga nyhetsservice via television. Det vore därför värdefullt om vederbörande riksdagsorgan kunde företa en undersökning av vilka kostnader och eventuella tekniska och juridiska förutsättningar som finns att distribuera CNN via det TV-nät som finns i . Om förutsättningarna är rimliga bör anordna sådan. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att ge förvaltningsstyrelsen i uppdrag att undersöka möjligheterna att i ta emot sändningarna från i enlighet med vad som anges i motionen.
mot · G902K320 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K320 m. fl. Beredningen av aids-frågor i Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:So477 hemställer vi att beslutar att tillsätta ett särskilt utskott med uppgift att initiera, bereda och för presentera förslag till beslut rörande vård av aids-sjuka och HTLV-llI-infekterade samt förslag till förebyggande insatser. () () ()
mot · G902K401 · 1986-01-15 00:00:00 — Motion till 1985/86:K401 () Skydd för den personliga integriteten vid användande av dataregister Möjligheten att utnyttja olika former av persondatasystem kan utgöra ett hot mot den personliga integriteten. Självfallet innehåller flera persondataregister helt okontroversiella uppgifter. I många register förekommer emellertid uppgifter, som om de kommer i orätta händer, utgör ett hot mot den personliga integriteten. För att den enskilde skall ha möjlighet att bevaka sin rätt är det därför ett oeftergivligt krav att huvudregeln är att vid varje förfrågan i andra register, namn- och adressregister (eller andra därmed jämförbara), den som blir föremål för förfrågan får underrättelse om detta och om vem som är frågeställare. Vissa avsteg från huvudregeln kan behöva göras, t. ex. vid undersökningar i anslutning till uppgifter om hot mot rikets säkerhet. Undantagen från huvudregeln bör emellertid vara så få som möjligt. Regeringen bör föreslå lag om utökat skydd för den personliga integriteten vid användande av dataregister. Mot bakgrund härav hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen framförts om lagstiftning till skydd för den personliga integriteten vid utnyttjande av dataregister. 1985/86 K401411 1 1985186.3 sami.
mot · G902K403 · 1986-01-20 00:00:00 — () Skyldighet för att tillhandahålla kopior eller utskrifter av sända program skall enligt lag levereras till och vissa andra bibliotek. Det är därför i princip alltid möjligt att i efterhand ta del av texter som utgivits i tryckt form. För radio- och TV-program finns regler om leverans till arkivet för ljud och bild. Denna sker emellertid med viss fördröjning, vilket innebär att den som vill ta del av ett sänt programinslag måste vända sig till det sändande företaget. Där är det emellertid ofta omöjligt att få den önskade informationen. Från har hävdats att program som sänts och följaktligen har varit tillgängliga för privat kopiering genom bandinspelning inte får lämnas ut av företaget av omsorg om de medverkandes integritet. I några uppmärksammade fall har även riksdagsutskott vägrats ta del av sända program. Tanken att program som sänts skulle beläggas med sekretess är så uppenbart orimlig att den knappast behöver vederläggas. Vad som är sänt är publicerat, och vad som är publicerat bör enligt gängse svensk tryckfrihetspraxis hållas publikt, dvs. a. måste den som vill bemöta påståenden som framförts i radio eller TV ges möjlighet att se eller höra det sända programmet eller ta del av en utskrift. Frågan är i stället hur tillgängligheten för det av Radion sända materialet skall garanteras. De alternativ som står till buds är avtalsreglering och lagreglering. Väljer man den förstnämnda vägen kan man t. ex. tänka sig att det i nästa avtal mellan staten och infogas en bestämmelse om att publicerat material skall hållas tillgängligt. Väljer man i stället den senare vägen kan man antingen tänka sig en särskild lag eller en komplettering av gällande bestämmelser om tryckta skrifter. I båda fallen får man givetvis överväga om huruvida någon mindre avgift skall kunna tas ut för att täcka företagets kostnader. Frågan om hur tillgängligheten skall garanteras bör utredas. bör hos regeringen hemställa om att en sådan utredning kommer till stånd. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av garantier för att göra program sända av tillgängliga i efterhand.
mot · G902K405 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86: K405 () Förbud mot narkotikapropaganda Narkotikan omsätter enbart i . Det är otänkbart att någon vara skulle kunna säljas i så stor omfattning utan mycket omfattande reklam. För att nå sina målgrupper måste denna reklam vara fullt offentlig och lätt att finna. Den viktigaste förebyggande åtgärden, viktigare än motinformationen, är att förhindra att langarna når fram med sin information och att därmed drastiskt minska efterfrågan. Med tanke på detta och med tanke på att det både finns tillräckligt dokumenterat om narkotikamaffians inblandning i de stora internationella grammofon- och filmbolagen och att det finns tillräckligt med exempel på skivor och filmer med narkotikapropaganda, är kraftfulla åtgärder mer än väl berättigade. Propaganda för narkotika måste förbjudas. Eftersom själva varan, narkotikan, är förbjuden sker all offentlig propaganda för narkotika i allmän form. Därför måste förbudet gälla allmänt lovprisande av narkotikamissbruk, instruktioner om hur narkotika brukas och allmänna beskrivningar av var och hur narkotika brukar säljas. Förbudet måste speciellt inriktas på narkotikapropaganda i olika media såsom film, skivor, video osv., och statliga myndigheter måste instrueras att i sin verksamhet förhindra narkotikapropaganda. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar uttala sig för att förbud för narkotikapropaganda införs i narkotikalagen, [2. att beslutar uttala sig för att och andra mediaövervakande organ även får till uppgift att stoppa narkotikapropaganda,'] [3. att beslutar uttala sig för att ej får ge kulturstöd till narkotikapropagerande popgrupper.1] 1 1985/86: Kr227.
mot · G902K406 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86 :K406 m. fl. (s) Skärpta krav på förhandsgranskning av videofilm m. m. Barn och ungdomar är en utsatt grupp i samhället och tyvärr är det många som vill tjäna pengar på deras osäkerhet, nyfikenhet och behov av upplevelser. Det är naturligtvis en önskan från föräldrar och hem att barnen skall få känna kärlek och trygghet i uppväxtmiljön. Även många organisationer med djupt engagerade ledare arbetar för att barn skall få den trygghet som icke sällan saknas i vardagen. Det är även en angelägen uppgift för samhället att stå såväl på hemmens som barnens sida när det gäller att värja sig för och motverka krafter som spekulativt vill utnyttja de ungas situation. Vi avser här det allt råare våldet och den utstuderade pornografin som förmedlas, framför allt genom videofilmer men också genom tidningar m. m. Det finns visserligen förbud mot uthyrning/försäljning av våldsfilmer till barn och det finns lagar om försäljning av pornografi osv. Men slappheten är påfallande när det gäller tillsynen av hur sådana lagar efterföljs och det är bara att konstatera att de förbud som finns inte efterlevs. Såväl den lagstiftning som finns på detta område som kraven på förhandsgranskning av videofilm bör skärpas. Det behövs också en mera kraftfull tillsyn för att förbud och lagar skall efterlevas. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skärpta krav på förhandsgranskning av videofilm, skärpt lagstiftning samt mera kraftfull tillsyn vad gäller efterlevnad av förbud och lagar om uthyrning och försäljning inom vålds- och pornografibranschen. () () ()
mot · G902K407 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:K407 () Ändring i sekretesslagen I och med att en kommuns fritidsförvaltning inte faller under socialtjänstlagen gäller inte sekretesslagen anställda fritids- och ungdomsledare. Jag har i en tidigare motion, 1984/85:1183, påtalat att detta är ett problem vid samarbete mellan och fritidsförvaltningen. Utskottet förutsatte dock att integritetskänsliga uppgifter ändå behandlas med stor varsamhet. Då lagstöd saknas kan dock inte denna försiktighet iakttas. Skyldigheten att t. ex. lämna ut allmänna handlingar är ovillkorlig. Det är därför befogat med en särskild lagreglering. En översyn bör göras så att man får underlag för förändringen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av översyn av sekretessbestämmelserna för fritids- och ungdomsledare.
mot · G902K408 · 1986-01-22 00:00:00 — 1985/86: K408 m. fl. (s) Stödet till radio- och kassettidningar, m. m. Stödet till radio- och kassettidningar har funnits . Anslaget fördelas av taltidningskommittén, som avgör vilka dagstidningar som skall få del av detsamma. Vi har kunnat konstatera att ingen tidning i västra har fått del av detta stöd och det finns heller inte någon kassettidning i området. Detta är otillfredsställande. En översyn bör göras angående hur stödet till radio- och kassettidningar fördelats till olika delar av landet. Enligt uppgift saknas inte intresse från de västsvenska tidningarna att göra försök med radio- och kassettidningar. Sådan försöksverksamhet bör, enligt vår mening, inte understiga av , då det är svårt att göra en utvärdering. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en översyn av fördelningen av stödet till radio- och kassettidningar, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att försöksverksamhet med radio- och kassettidningar inte bör understiga . () ()
mot · G902K410 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K410 () Minskad sekretess mellan sjukvården och I nykterhetsvårdslagen fanns en bestämmelse som ålade läkare att med visst undantag göra anmälan till socialnämnden om han i sin verksamhet fick kännedom om att någon missbrukade alkoholhaltiga drycker. En motsvarande bestämmelse men med en väsentligt mer begränsad räckvidd infördes i LVM. Enligt denna ålåg det läkare, som i sin verksamhet kom i kontakt med en missbrukare som kunde antas vara i behov av vård, att göra anmälan till socialnämnden, om inte den vårdbehövande kunde beredas en tillfredsställande vård eller behandling genom läkarens försorg eller i övrigt genom sjukvården. Då socialnämndens uppgifter genom ändring i LVM fördes över till ändrades även reglerna om läkarens anmälningsplikt. Från att tidigare ha gällt socialnämnden skulle efter lagändringen anmälan i stället göras till . Med hänsyn till de uppgifter som har tillagts enligt LVM torde anmälan av läkare kunna komma i fråga endast i fall då vård enligt den lagen aktualiseras. Sekretesslagen utgör numera hinder mot att läkaren lämnar uppgifter till socialnämnden. Den anmälningsplikt till socialnämnden som tidigare fanns har således helt fallit bort. Den nu rådande ordningen innebär att över huvud taget inte underrättas när läkaren i sin verksamhet får kännedom om att en missbrukare behöver stöd och hjälp inom . Den innebär vidare att inte underrättas när en missbrukare tas in för vård på sjukhus med anledning av missbruket, oaktat en mellan och sjukvården samordnad behandlingsplanering har varit nödvändig. Alltför ofta inträffar det därför att inte får vetskap om den vård som bereds missbrukaren på sjukhus, trots att samtidiga sociala insatser har varit påkallade. Sekretesslagen utgör med nuvarande bestämmelser på motsvarande sätt hinder mot att underrättas när en patient skrivs ut från sjukhus efter att ha vårdats där på grund av sitt missbruk. Därigenom omöjliggörs i många fall en planering av den fortsatta vården. Resultatet blir att missbrukaren gång efter annan tas in på sjukhus för avgiftning. Det är nödvändigt att sjukvård och socialtjänst samverkar i vården av missbrukare. Den sekretess som råder mellan vårdområdena bör därför brytas. Det bör bli en ömsesidig skyldighet för och sjukvården att lämna underrättelse så snart samordnade insatser bedöms nödvändiga. En erinran om detta bör med de utgångspunkter som angetts nu tas in i författningen. Vidare bör där anges att, om missbrukaren vårdas på sjukhus för sitt missbruk, socialnämnden skall underrättas innan missbrukaren skrivs Mot. 1985/86 ut från sjukhuset, om fortsatta insatser inom socialvården behövs. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar om sådana ändringar i de nu rådande sekretessreglerna att den i motionen föreslagna samverkan mellan sjukvård och socialtjänst kan komma till stånd.
mot · G902K415 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K415 m. fl. Förhållandet mellan sekretesslagen och smittskyddslagen Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:So479 hemställer vi att beslutar att eventuella hinder i sekretesslagen för att smittskyddslagen skall kunna tillämpas undanröjs. () ()
mot · G902K501 · 1986-01-10 00:00:00 — Slopande av övre åldersgräns för innehav av offentligt uppdrag 1985/86 K501506 Varför skall en pigg och alert 70-åring få vara regeringsledamot, riksdagsledamot, sitta i landsting eller kommunfullmäktige men inte få sitta i en taxeringsnämnd eller som nämndeman? Det är viktigt att sträva efter ett samhälle med valfrihet. Valfriheten skall också gälla de äldre. Åldrandet är en individuell process som sker successivt, varför man inte kan fastslå någon speciell åldersgräns för när man blir gammal. Detta har ju också bl. a. kommit till uttryck i att beslutat införa en rörlig pensionsålder. De åldersgränser som gäller för offentliga uppdrag bör därför avskaffas. Det är ett slöseri att man i samhällsarbetet inte tillräckligt drar nytta av äldre personer. infördes 70-årsgräns för ett mindre antal offentliga uppdrag, bl. a. för nämndeman, för ledamotskap av taxeringsnämnder och domkapitel. gjorde 1982 och 1983 uttalanden av innebörden att det inom inletts en prövning av åldersgränserna och att resultatet av denna prövning borde avvaktas innan ställning togs i frågan. I proposition 1982/83:126 togs frågan upp vad gäller nämndemannauppdrag och där föreslogs att åldersgränsen fortfarande skulle vara . Föredragande statsrådet framhöll bl. a.: För nämndemannauppdrag är det, som jag anfört i det föregående, av största betydelse att uppdragstagarna har en bred folklig förankring. Det kan därför inte komma i fråga att utan tungt vägande skäl genom valbarhetsvillkor utesluta stora grupper av medborgare. För min del anser jag dock att de skäl som ansågs tala för införandet av en övre åldersgräns för nämndemän alltjämt är bärande. Som motivering härför anförde statsrådet bl.a.: Jag vill f. ö. erinra om att de lagfarna domarna är skyldiga att avgå med pension från sina tj änster . Med denna motivering skulle det innebära att inga pensionärer skulle få tjänstgöra i några offentliga uppdrag, eftersom tjänstemännen i vederbörande offentliga styrelser eller nämnder som regel inte har någon tjänstgöring . Det skulle dock vara helt orealistiskt. Tunga remissinstanser som , och ställde sig också positiva till att slopa åldersgränsen. Det beslut som fattades om en övre åldersgräns kan knappast vara ett hållbart argument gällande dagens pensionärer och möjligheten till rörlig pensionsålder. 1 1985/86.3 sami. () beslöt också på sin rikskongress . 1985 att verka för att åldersgränsen uppåt för offentliga uppdrag slopas. motivering härför anfördes bl. a.: "Det är viktigt att skiftande åldrar är representerade i nämnder och styrelser. Även pensionärer skall ha rätt att vara representerade i politiska organ. finns ca 1 300 000 personer . Det är rimligt att också denna grupp skall kunna påverka landets utveckling. Även representanter för andra pensionärsorganisationer har uttalat sig för slopande av åldersgränsen. Med anledning av vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär att tillämpliga lagar och förordningar ändras så att ingen övre åldersgräns fastställs för innehav av offentliga uppdrag. () ()
mot · G902K503 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86:K503 m. fl. (s) Suppleanters möjligheter att sköta sina uppdrag i statliga styrelser Suppleanters möjligheter att följa ärenden och beslut i statliga styrelser är med nuvarande ordning otillfredsställande små. I bästa fall får suppleanterna alla handlingar, men har inte möjlighet att närvara på sammanträdet, utan att själva stå för alla kostnader. har sin speciella rutin och arbetsordning och att som suppleant gå in och ersätta den ordinarie vid något enstaka tillfälle är inte lätt. Det är inte ens möjligt att göra ett bra jobb. För att underlätta för suppleanter att fullgöra sina uppgifter bör de kallas att närvara vid sammanträden även då de inte skall ersätta någon ordinarie ledamot. Suppleanters deltagande i sammanträden bör ske med samma ekonomiska förutsättningar som gäller för ordinarie ledamöter. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av bättre förutsättningar för suppleanter i statliga styrelser att fullgöra sina uppgifter. () ()
mot · G902K504 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:K504 I granskningsbetänkande 1983/84:30 konstaterar utskottet att det inte skett någon förbättring i förhållande till när det gäller antalet författningar som kommit ut från trycket senare än före ikraftträdandet. Av de 1 127 författningar som publicerades i SFS har 448 utkommit senare än före ikraftträdandet. Bland dessa författningar finns 152 lagar. Antalet regeringsförfattningar som utkommit senare än före ikraftträdandet uppgår till 296. Hänvisning till riksdagsbeslut har skett i 77 fall. Vidare anför utskottet att det om möjligt bör anges en bestämd dag för ikraftträdandet och icke som skett i ett flertal författningar, där man angett ikraftträdandet till ett visst antal veckor efter det de utkommit från trycket. Utskottet slutar med att understryka vikten av att såväl allmänheten som berörda myndigheter före ikraftträdandet får kännedom om desamma. Ansträngningar bör göras för att åstadkomma förbättringar i detta hänseende. I KU:s granskningsbetänkande 1984/85:35 känner sig utskottet nödsakat att konstatera att det i förhållande skett en viss försämring när det gäller antalet författningar som kommit ut från trycket senare än före ikraftträdandet. Av de 1 141 författningar som publicerats i SFS har 531 utkommit senare än före ikraftträdandet. Bland dessa finns 221 lagar. Antalet regeringsförfattningar som utkommit senare än före ikraftträdandet uppgår till 306. Bland dessa finns förordningar som utfärdats som lagar inom samma ämnesområde eller som på annat sätt har samband med riksdagsbeslut. Uttrycklig hänvisning till riksdagsbeslut har skett i 74 fall. Vidare anför utskottet: Det är enligt utskottets mening otillfredsställande att i det närmaste av författningar utkommit senare än före ikraftträdandet. Det kan inte heller accepteras att författningar, som skett i 8 fall 1984, kommit ut från trycket efter ikraftträdandedagen. Redan i granskningsbetänkande 1983/84:30 konstaterade utskottet således att situationen var otillfredsställande. I betänkande 1984/85:35 känner sig utskottet nödsakat konstatera en viss försämring i förhållande till 1983/84. I stället för en avsedd förbättring finner man en ytterligare försämring av situationen. Tyvärr synes det ej som om en annan tingens ordning vore att förvänta inför detta års granskning, med allt vad detta innebär av besvär för såväl allmänhet som berörda myndigheter. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om angelägenheten av en skyndsam distribution av , 2. att som sin mening ger regeringen till känna att tid för ikraftträdande av författningar bestäms i förhållande till en realistisk bedömning av tidsintervallen mellan beslut och distribution.