mot · G902Ju607 · 1986-01-17 00:00:00 — Villkorlig frigivning skall vara en belöning för gott uppförande och inte komma i fråga innan större delen av straffet avtjänats. För den som har frigivits villkorligt löper en prövotid. Även i detta fall skall återfall anses allvarligare än . Det är ett förtroende som bryts då den som är villkorligt frigiven begår ett nytt brott. All återstående strafftid skall därför normalt avtjänas. Det är vanligt att de som dömts till skyddstillsyn begär nya brott. Inte sällan förordnas då endast att dessa brott skall omfattas av skyddstillsynen, dvs. någon särskild reaktion inträffar inte. Det är nödvändigt med stramare regler vid återfall. Påföljden skyddstillsyn bör därför normalt ersättas av en annan påföljd vid återfall. Villkorligt fängelse i stället för villkorlig dom De som begår brott som kan leda till fängelse ådöms ofta villkorlig dom första gången. Den är närmast att betrakta som en varning. villkorlig dom som ett frikännande. Begår den dömde ett nytt brott kan domstolen undanröja den villkorliga domen och utdöma ett nytt straff för båda brotten. I praktiken har emellertid det första brottet liten betydelse vid återfall. Det är nödvändigt att skärpa påföljden villkorlig dom. En lösning som bör övervägas är att ersätta den med villkorligt fängelse, vilket finns i övriga nordiska länder. Innebörden är att domstolen i vanlig ordning bestämmer ett fängelsestraff, men att den medger anstånd med straffets verkställande. I princip skall straffet bara användas en gång för varje lagöverträdare. Vid återfall skall det villkorliga anståndet förverkas och fängelse utdömas. Nya former för frivård, t. ex. intensivövervakning ocn kontraktsvård, skall prövas för att om möjligt förkorta fängelsestraffen och förhindra återfall. Människors engagemang som fosterföräldrar, övervakare och kontaktpersoner kan återföra många till ett laglydigt liv. Deras arbete är ett viktigt inslag i kriminalvården. Lika viktigt är att den som avtjänat sitt straff får erforderligt stöd och hjälp att efter strafftiden inrätta sitt liv så att han inte på nytt hemfaller åt brottslig verksamhet. Det offentliga måste ta ett större ansvar för de dömdas rehabilitering i samhället. Sorn ovan anförts har den brottslighet som drabbar enskilda ökat kraftigt . Detta har medfört ständigt stigande kostnader för medborgarna, för försäkringspremier, stöldlarm, m. m. Det stora flertalet brottsoffer får själva svara för de kostnader som brottet åsamkar dem. har en mängd lagar antagits för att minska den ekonomiska brottsligheten. Lagarna innefattar ofta långtgående kontrollåtgärder och stränga straff. har resurserna för bekämpning av ekonomiska brott ökats. Socialdemokraternas agerande ger intryck av att de anser att sådana brott som drabbar staten är allvarligare än de som drabbar enskilda. En viktig orsak till det ökade intresset för eko-brott är att dessa direkt skadar staten i form av minskade skatteintäkter. Storleken av dessa kan uppskattas tämligen väl. När det gäller traditionella brott är de totala kostnaderna för samhället okända. Det är dock uppenbart att dessa stigit kraftigt. Mot bakgrund av att kostnaderna endast delvis belastar det allmänna finns risk för att de negativa effekterna av brottsligheten underskattas av ansvariga beslutsfattare. Vi menar att så är fallet i vårt land. Det är därför angeläget att utreda hur stora kostnaderna för traditionell brottslighet är. bör övervägas hur det allmännas ansvar för de skador som drabbar brottsoffer kan öka väsentligt. Om det finns ett klart samband mellan statens kostnader för brottsbekämpning och kostnaderna för att ersätta brottsoffer kommer statsmakternas intresse av att nedbringa brottsligheten att väsentligt öka. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext i de fall sådan krävs. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om statens ansvar för att skydda medborgarna mot brott, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om allmänpreventionens brottsavhållande betydelse, 3. att beslutar att ändra 8 kap. 4 § på sätt som anges i motionen, 4. att beslutar att ändra narkotikastrafflagen (1968:64) i enlighet med vad som i motionen anförts, [5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder mot alkohol- och narkotikamissbruk,1] 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder mot ekonomisk brottslighet, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att stärka polisens resurser, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om minskad användning av åtalsunderlåtelse, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om strängare straff vid vanebrottslighet, Det finns även ett flertal åtgärder som på kort sikt kan vidtas för att stärka brottsoffrens ställning. har antagit en rekommendation om brottsoffrets ställning inom ramen för straffrätten och processrätten. Rekommendationen för in ett nytt rättssäkerhetsintresse i straffrätten, nämligen brottsoffrets. har straffrätten och processrätten i allt väsentligt setts med utgångspunkt i en konflikt mellan staten och gärningsmannen. Mycken möda har lagts ned på att tillförsäkra den tilltalade en rad rättssäkerhetsgarantier. Detta är självfallet viktigt, men det står också klart att denna principiella uppläggning lett till att brottsoffrets situation kommit i skymundan. rekommendationer innebär att brottsoffret ges en ny och starkare ställning under hela förfarandet. Viktiga frågor som avhandlas i rekommendationen gäller handläggningen på polisnivå under förundersökningen vid utfrågning av offret och vittnen, åtalsfrågor, domstolsförfarande, skyddet för offrets personliga integritet och privatliv, skydd för offret inför risken för förnyade brott mot honom eller henne, skadeståndsfrågor, rättsligt, socialt, medicinskt och ekonomiskt stöd m. m. Dessa frågor bör utredas. Målet bör vara att genomföra lagändringar som stärker offrets ställning. 1 1985/86:So208 10. att beslutar att ändra och lagen Mot. (1974:203) om kriminalvård i anstalt så att den obligatoriska villkorli- Ju607 ga frigivningen upphävs, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om stramare skyddstillsyn, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om villkorligt fängelse, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om nya former för frivård, 14. att hos regeringen anhåller om utredning i avsikt att stärka brottsoffrens ställning på sätt som i motionen angivits. L. () i () () () hamre (m) () ()