mot · G902400 · 1986-03-19 00:00:00 — Motion till 1985/86:400 Inriktningen av konsumentpolitiken m. m. 1985/86:121) I propositionen ägnas uppmärksamhet bl. a. åt (). För den rätta förståelsen av nämnden och dess verksamhet är det påkallat att bringa i erinran varför nämnden tillkom. Under sista hade köp av varaktiga konsumtionsvaror (bilar, radio- och TV-apparater, hushållsmaskiner, båtar m. erhållit en betydande omfattning. Detsamma gällde utbudet av charterresor. I spåren följde tvister av olika slag. Först och främst avsåg tvisterna kvaliteten av tillhandahållna varor och tjänster (fel och brist). Men även frågan om köparens rättsliga ställning tilldrog sig ökad uppmärksamhet, ej minst mot bakgrund av att säljarsidan kunde sätta den dispositiva köplagen ur kraft till förmån för ensidigt upprättade standardavtal (formulärrätten) och att köplagen ej heller reglerade annat än förhållandet mellan köparen och säljaren. Vilka rättsregler fanns då ? Inom köpets område fanns endast köplag, som tillkommit under helt andra produktions- och omsättningsförhållanden än dem som rådde . För köplagen stod den liberala engroshandeln med obearbetade råvaror främst i centrum. Lagen passade således icke utan vidare på industriellt tillverkade varor av masskaraktär. Köplagen reglerade ej heller vissa för konsumenterna viktiga frågor, t. ex. olika typer av kreditköp. Domstolarna slutligen saknade erfarenhet av konsumenttvister, och regler var ej heller utformade med sikte på dylika tvistemål. Rättsordningen var sammanfattningsvis ej alls för att slita alla de tvister som berörts. I denna situation tillkom () i samverkan mellan staten och näringslivet. Nämnden - som till en början var av försökskaraktär - tillvann sig snabbt stort förtroende och kom tidigt att pröva ett mycket stort antal tvister. Denna tvistlösning kom att avse icke endast den tekniska sidan, dvs. att fastställa huruvida anmärkningar på köpeobjektet kunde utgöra fel i köprättslig mening. Även den rättsliga sidan kom att ingå i prövningen, t. ex. om hävning, avdrag på köpeskillingen, uppskattande av den nytta köparen haft av saken innan den gått sönder eller tolkning av standardavtal; jfr mitt inlägg vid förhandlingarna vid det 26:e i , förhandlingsprotokollet s. 330. Genom denna sin verksamhet kunde på grund av sin sammansättning och sin starka förankring hos båda sidors organisationer - i samförstånd - utbilda handlingsnormer och rättsregler som kom att innebära en mera ändamålsenlig fördelning än dittills mellan köpare och säljare av ansvaret för olika slag av risker och 1 1985/86. Många av dessa rättsregler har för övrigt kommit att bilda underlaget Mot. för konsumentköplagen (1973). Därefter har tillkommit ytterligare en rad lagar inom konsumentjuridikens område. Tillkomsten av dessa nya lagar kan visserligen sägas minska behovet av nämndens rättsskapande verksamhet i stort. Rättsläget är emellertid icke statiskt utan är föremål för förändring. Rättsnormerna utgör enligt vad professor framhållit i uppsatsen och domarreglerna, intagen i till , 1984 - endast en del av samhällsnormerna. Domaren måste med andra ord ständigt ha fingret på tidens puls (jfr motion 1985/86:Ju403). Nämnden har därför kvar sin betydelse som rättskälla och tvistlösare. Enligt min mening åtnjuter nämnden samma anseende nu som tidigare, se t. ex. omdöme från (s. 293). erhöll nämnden status av egen fristående myndighet efter att ha administrerats av . Den konsumentpolitiska kommitté vars betänkande utgör grund för propositionen har föreslagit att nämnden ånyo skall inordnas under . Att ett av två parter gemensamt inrättat organ för slitande av tvister dem emellan icke skall stå under den enes lydnad eller eljest på något sätt formellt eller faktiskt - vara beroende av denne borde vara en självklarhet i en västerländsk rättsstat (jfr min reservation i SOU 1978:40 s. 218 ff). Kommitténs förslag är fördenskull oantagbart från rättssäkerhetssynpunkt. Glädjande nog har departementschefen icke heller följt kommitténs förslag. Han har emellertid beskurit nämndens anslag med . eller med motiveringen att föreslagna förändringar av reklamationshanteringen bedöms leda till besparingar (s. 70 n). instämmer för sin del icke i denna bedömning. tror inte att antalet ärenden till nämnden i större utsträckning kommer att påverkas av kommitténs förslag till utbyggnad av den lokala verksamheten. I vart fall är det utslutet att några mer omedelbara effekter skulle uppkomma. Mot denna bakgrund kan konstateras att kommitténs besparingsförslag i vad gäller saknar underlag. Det tycks för övrigt en majoritet av kommittéledamöterna också anse (s. Enligt har kommittén ej ens räknat på om dess förslag verkligen leder till någon besparing, trots att detta måste vara den enda åsyftade poängen med förslaget (s. 308). Det förefaller uppenbart att den - frivilliga - utbyggnad av den kommunala konsumentservicen som propositionen förordar i alla fall kommer att kräva , särskilt som finansieringen skall ske med kommunala skattemedel. Någon avlastning av kommer därför under inga förhållanden att äga rum redan under nästa budgetår. Nedskärningen kan därför befaras skada nämndens kapacitet och kvalitet. Förslaget bör följaktligen i denna del icke vinna bifall. Erforderliga medel får i stället tas från anslaget till . Härtill kommer att jag från rättsliga synpunkter hyser starka betänkligheter emot att från överföra lösande av rättstvister till lokala organ. Hantering av reklamationsfrågor kräver ovedersägligen förtrogenhet med och insikter i gällande civilrätt. Hur skall annars den som hanterar tvisten 2 veta vad som är rätt eller fel. Hans förslag till biläggande av tvisten kan ju Mot. 1985/86:400 innebära att han i själva verket tillfogar ena parten orätt. Tvistlösning eller - med departementschefens ordval (s. 57) - medling genom icke lagfarna konsumentvägledare leder lätt tanken till ett slags lokala folkdomstolar. har också betecknande nog avstyrkt förslaget i denna del. Det kan slutligen ifrågasättas, om nu nämnd verksamhet verkligen faller inom den kommunala kompetensen. I anslutning härtill ligger det nära till hands att fråga sig vem som skall stå det ekonomiska ansvaret för felaktiga upplysningar om gällande rätt som konsumentvägledaren lämnar och som ligger till grund för ett reklamationsbeslut - kommunen eller den förfördelade parten. I motion 1985/86:290 - som gäller förvaltningslagen - har jag närmare behandlat frågan om det allmännas ansvar för felaktiga uppgifter om gällande rätt; motionen är föremål för handläggning i . Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att avslår förslaget att beskära anslaget till med . och överför motsvarande belopp från anslaget till , 2. att avslår förslaget i vad det ger konsumentvägledare befogenhet att hantera rättstvister mellan enskilda på grund av köp eller annan rättshandling. 1* 1985/86.