ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902Ju604 · 1986-01-16 00:00:00 — 1985/86 :Ju604 1985/86 Ju604-606 I valrörelsen överlämnade tre organisationer en budkavle till de fem riksdagspartierna. Jag mottog som representant för denna budkavle. Den har följande lydelse: Denna budkavle har förts från till genom NARKOTIKAMARSCHEN. Under vägen har vi frågat politiker om hur de ser på narkotikaproblemet lokalt och vad de vill göra efter valet. frågar vi riksdagspolitikerna samma sak. Nedan finns ett manifest med fem paroller. INNAN valet vill vi ha reda på hur respektive parti ser på de åtgärder och krav vi har. Narkotikaproblemet angår oss alla. Det är främst den uppväxande generationen som drabbas. Inte minst därför är kraven på verkningsfulla åtgärder viktiga. Inför valet vill vi att våra politiker ger klara besked på våra krav! Trots att av allmänheten (enligt SIFO-undersökning 1984) ansåg att all icke-medicinsk befattning borde förbjudas, så avslog en majoritet i kravet. är det alltså inte förbjudet att röka hasch, snusa kokain eller injicera sig med amfetamin eller heroin. För att kunna få ett slut på hela narkotikahanteringen så måste friheten att knarka stoppas! Håller Du med? skall förebygga och bekämpa missbruk! Den haren viktig roll i kampen mot narkotikan och skall kunna ge stöd och behandling till missbrukaren samt råd och hjälp till de anhöriga. Vi kräver därför sociala lagar som möjliggör tidiga åtgärder mot missbruket bland ungdomar och vuxna - även i de fall då missbrukaren inte ger sitt samtycke! Håller Du med? Förbjud all befattning med knark Ändra sociallagarna - ingrip tidigare 1 1985/86. Infria löftet Rent hus med knarket Efter valet gavs löftet att göra rent hus med knarket. Det var en bra målsättning! Vi vill nu se den plan som kan infria detta handfasta löfte! Håller Du med? Om Du svarat Ja på ovanstående frågor så räknar vi i fortsättningen med Ditt stöd i kampen mot narkotikan! Det finns inga genvägar. Vi menar att de här åtgärderna är nödvändiga om än inte tillräckliga för att nå målet - ett narkotikafritt samhälle. Bekämpa knarket - stöd ungdomen RIKSFÖRBUNDET NARKOTIKAFRITT SAMHÄLLE (RNS) () UNGDOMENS NYKTERHETSFÖRBUND (UNF) Dessa krav överensstämmer i allt väsentligt med min egen uppfattning, varför jag vill föra budkavlen vidare till riksdag för behandling. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att beslutar förbjuda all icke-medicinsk befattning med narkotika, [2. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av en ny samlad plan för att göra rent hus med knarket.1] 1985/86 Ju604 1 1985/86:So205
mot · G902Ju609 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju609 () Preskriptionstidsberäkningen vid stöldbrott Lagstiftningen måste stå i samklang med den allmänna rättskänslan. Vid disharmoni rubbas tilltron till vårt rättssamhälle. aktuella problem handlar om straffansvar vid stöld. Tjuven straffas för själva tillgreppet av godset men ej särskilt för försäljningen därav. Däremot föranleder överlåtelsen ansvar för köparen för häleri. Preskriptionstiden är för normalfallen bestämd till . Denna tid räknas för tjuven från tillgreppet och inte försäljningen av godset men för hälaren tidigast från köpet och senast från vidareöverlåtelsen av godset. Den rättsliga konsekvenserna av gällande regler är svårförståeliga. Tjuven kan alltså behålla stöldgodset och sedan sälja det straffrätt. Däremot är det straffbart för hälaren att sälja stöldgodset även om han förvarat godset eller egentligen oavsett hur lång förvaringstiden varit. Lagändring är uppenbarligen påkallad. Flera alternativa möjligheter finns att tillgå. Straffskalan för stöld kan skärpas. Tjuven kan dömas för såväl stöld som häleri. Preskriptionstiden för stöld kan förlängas. Dessa tre lösningar förefaller dock mindre lämpliga. Däremot torde det vara både möjligt och lämpligast att särreglera vissa fall där tjuven först behåller och sedan avyttrar stöldgodset. I sådana fall bör utgångspunkten för preskriptionstidsberäkningen förläggas till avyttringen i stället för tillgreppet av stöldgodset. Härigenom förlängs i realiteten visserligen preskriptionstiden för stöld men uppnås samstämmighet med häleripreskriptionen. Med hänvisning härtill bör en särregel med sådant innehåll införas som ett nytt stycke i 35 kap. 4 § . Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring i som i motionen anförts om preskriptionstidsberäkning vid stöldbrott.
mot · G902Ju610 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju610 m. fl. (s) Fängelsestraffet för gravida kvinnor Graviditet är en viktig förberedelsetid för föräldrar inför ett barns födelse. har i uttalande understrukit betydelsen av föräldraförberedelse. Att i sen graviditet vistas på fångvårdsanstalt ger självklart mindre gynnsamma förutsättningar att väl sörja för det väntade barnet. Det finns i medicinsk dokumentation åtskilliga exempel på blivande mödrar som tagit skada av att vistas på fångvårdsanstalt. Miljön utlöste psykosomatiska symptom som ångest, buksmärtor, illamående, kräkningar, viktnedgång och krävde akut intagning på sjukhus. Dessa symptom visar att också fostret far illa och kan ta skada. Ett anstaltsstraff är antingen avsett att skydda samhället mot den som begår brott eller också att rehabilitera den straffade så att han eller hon avstår från ytterligare brott. Däremot skall avsikten med straffet aldrig vara att skada den enskilda individen. Av den anledningen är det självklart att inte utsätta kvinnor i långt framskriden graviditet för anstaltsvård. Det är i hög grad olämpligt ur medicinsk synpunkt både för den blivande moderns och fostrets del. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att fängelsestraff för kvinnor i långt framskriden graviditet bör avskaffas. () ()
mot · G902Ju611 · 1986-01-21 00:00:00 — Utvidgning av begreppet grovt narkotikabrott 1985/86 Ju611615 Narkotikamissbruket har år visat sig ha de största ökningstalen i just de åldersgrupper som kommer in i de yngre tonåren. Dessa ungdomar som ej nått långt i mognadsprocessen är trots information och förebyggande varningar värnlösa offer för narkotikalangare. Erfarenheter från vården visar också på att både medicinska och psykiska skador blir större ju längre ned i åldern missbruket börjat. En missbrukare som börjat sitt missbruk före yrkesutbildning och överståndna ungdomskriser saknar de erfarenheter vården kan stödja sig på för att skapa ett liv utan missbruk. En framgångsrik strategi mot narkotika måste därför inriktas på att speciellt skydda ungdomen. Langning till omyndig ungdom måste betraktas som förgrovande omständighet liksom langning nära skolor, ungdomslokaler eller nära platser där ungdomar uppehåller sig. Sätt skattemyndigheterna på narkotikalangarna Narkotikalangare döms för de brott de kan överbevisas om och förverkanden står i proportion till dessa. Förmögenheter uppbyggda av tidigare oupptäckta brott kommer myndigheterna därmed inte åt och langare kan därför oftast ha kvar tillräckligt mycket av sina tillgångar för att dels kunna leva flott sedan strafftiden har avverkats, dels kunna fortsätta sin organiserade brottslighet. Som jämförelse kan man säga att motsvarigheten till varorna, expediterna och dagskassan i en vanlig legal affär beslagtas av myndigheterna, medan de ej kommer åt tillgångarna i lokaler, inventarier, bilar, kundfordringar och andra tillgodohavanden. Med hjälp av finansiell kartläggning av konstaterade utgifter och transaktioner på samma sätt som skattemyndigheterna gör kan däremot totalinkomsten uppskattas. Dessa inkomster kan sedan om samarbete upprättas med skattemyndigheterna och ekobrottslighetsrotlarna med skönstaxering, avgiftsbeläggning och böter i stort sett konfiskeras. Detta skulle möjliggöra att summor närmare totalinkomsten togs ifrån narkotikalangare vilka därefter skulle ha betydligt svårare att komma i gång igen med sin illegala verksamhet. Narkotikalangning som görs av vinstintresse skulle effektivt kunna bekämpas på detta sätt om langarnas känsliga finansiella ställning kunde attackeras. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs 1. att rikdagen beslutar att överlåtelse, framställning, förvärv, utbjudande eller innehav av narkotika i syfte att förse omyndig ungdom med narkotika alltid skall betraktas som grovt narkotikabrott, [2. att beslutar att skattemyndigheterna skall ges möjlighet att föra narkotikalangares totala inkomster till beskattning, avgiftsbeläggning och böter.1] 1985/86 Juöll 1 1985/86:Sk242.
mot · G902Ju612 · 1986-01-22 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju612 Lagstiftningen om sexualbrott trädde i kraft . Den präglades av ett synsätt som också byggde på kvinnors värderingar. Det innebar exempelvis att gamla myter omkring sexuella övergrepp inte längre ligger till grund för lagstiftningen. Forskare lär oss att en våldtäkt endast skenbart är sexuellt betingad. I grund och botten är den ett uttryck för fientlighet, vrede och vilja att behärska. Våldtäkten är den yttersta förolämpningen. Brottet utgör en allvarlig kränkning av offrets personliga och sexuella integritet och är en traumatisk upplevelse för offret. Övergreppet vittnar om betydande hänsynslöshet hos gärningsmannen. Genom den nya lagstiftningen om sexualbrott klargjordes hur allvarligt samhället betraktar dessa övergrepp. brottsrubricering lydde våldförande, vilket angav ett mindre allvarligt brott än våldtäkt. Det som enligt den allmänna uppfattningen är en våldtäkt skall också i lagstiftningen rubriceras våldtäkt. I 6 kap. 1 § stadgas om sexualbrott: Den som tvingar annan till samlag eller därmed jämförligt sexuellt umgänge genom våld eller genom hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara, döms för våldtäkt till fängelse, lägst två och högst . Lika med våld anses att försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Är brottet med hänsyn till våldets eller hotets art och omständigheterna i övrigt att anse som mindre allvarligt, döms till fängelse i högst . Är brottet grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse, lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, arn våldet var livsfarligt eller om den som begått gärningen tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild råhet. I ett uppmärksammat fall har en 17-årig flicka våldtagits och misshandlats svårt i underlivet vid en gängvåldtäkt. Hon var för tillfället oförmögen att försvara sig eftersom hon var medvetslös på grund av alkoholförtäring. Då hon själv försatt sig i detta tillstånd kunde inte vanmaktssituationen tillämpas. Någon gärningsman hade inte försatt henne i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Eftersom flickan var medvetslös behövde pojkarna varken använda hot eller tvång för att fullborda sin gärning. Brottsrubriceringen blev därför sexuellt utnyttjande i stället för grov våldtäkt. En sådan lag är stötande för det allmänna rättsmedvetandet. Det bör inte vara en förmildrande omständighet att offret är försvarslöst. Den inställningen har inte kommit till uttryck i någon annan lagstiftning. Om inte samhället kallar grova våldsbrott vid dess rätta namn kan det leda till en mildare syn på dessa brott. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära förslag till en ändring av 6 kap. 1 § i enlighet med vad som anförts i motionen. 1985/86 Ju612
mot · G902Ju615 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju615 och (fp, c) Utredning om trafiknykterhetslagstiftningen Vid internationella jämförelser är den svenska trafiksäkerhetssituationen hygglig. Många samverkande faktorer har bidragit till detta. Men arbetet att förbättra trafiksäkerheten måste gå vidare. En av de största påvisbara olycksfaktorerna av personlig karaktär i trafiken är alkoholen. Även om också de alkoholrelaterade olyckorna, med internationella mått mätt, är färre i vårt land än i många jämförbara länder, skördar alkoholen hundratals offer i människoliv och invaliditet. Det är därför viktigt att minimera alkoholen i trafiksammanhang och därmed öka trafiksäkerheten. Erfarenheterna ger vid handen att lagstiftningen har en viktig betydelse när det gäller trafiknykterhetssituationen. Grunddragen i den svenska lagstiftningen på detta område har varit mönsterbildande i andra länder. har det förekommit en intensiv diskussion om det finns behov av förändring av den nuvarande lagstiftningen och i så fall vilka förändringar som bäst gagnar syftet att förbättra trafiksäkerheten ytterligare. Osäkerheten har varit påtaglig när det gäller gränsdragningen mellan generalpreventiva synpunkter och de mera individuellt inriktade. Även nya metoder att övervaka lagstiftningen har kommit in i debatten. Den pågående utredningen kring möjligheterna att ersätta det nuvarande blodprovet med utandningsprov är ett exempel. Hur sanktionssystemet skall utformas för att ge bästa effekt för dem som har alkoholproblem är en annan fråga som tilldragit sig stort intresse. I vårt land finns en stor enighet kring alkoholfrågan i trafiken. Den negativa synen på alkohol i trafiken delas av statsmakterna, olika ansvariga myndigheter och bilismens egna organisationer. Detta utgör en bra grund för det fortsatta arbetet. Det är viktigt, inte minst för opinionsbildningen, att denna enighet bibehålls så långt som möjligt. Ett sätt att söka åstadkomma ännu större samling kring denna viktiga fråga och skapa förutsättningar för en långsiktig policy i trafiknykterhetsfrågan är att tillsätta en bred parlamentarisk utredning som får lägga fram ett samlat lagstiftningsförslag, som omfattar både sanktionsfrågor, vårdaspekter, övervakningsfrågor m. m. En sådan utredning kan komma att beröra flera departements arbetsområden. Då primäruppgiften för trafiknykterhetslagstiftningen är av trafiksäkerhetskaraktär bör vara huvudman för en sådan utredning. Under åberopande av det ovan anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om tillsättande av parlamentarisk utredning om trafiknykterhetslagstiftningen. () () 1985/86 Ju615
mot · G902Ju618 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju618 Snatterierna i butiker har fått så stora proportioner att köpmän och handlare med alla medel försöker komma till rätta med problemen. Enligt vissa uppgifter uppgår snatterierna till miljardbelopp och detta påverkar naturligtvis handelns prisnivå. Handeln använder sig av flera metoder att komma till rätta med snatterierna. Man använder sig av elektroniska larm och av speciella butikskontrollanter. En del butiker har infört systemet att ertappade snattare avkrävs en snatteriavgift på . Från meddelar en rättschef att denna form att kräva snattare på särskild avgift under hot om polisanmälan är kriminell och kan betecknas som utpressning. Utpressning som kan betecknas som kriminell gärning förutsätter för den som kräver ersättningen under hot om rättsliga åtgärder. I praktiken innebär detta att om en affärsinnehavare eller hans kontrollant ertappar en snattare och förelägger denna att betala en snatteriavgift till t. ex. en hjälporganisation, typ , Rädda barnen eller liknande, så kan affärsinnehavaren knappast fällas för utpressning. Detta beroende på att vederbörandes krav inte innebär egen . Eftersom köpmännens snatteriavgift i första hand tillkommit för att avskräcka snattare från tillgrepp och i andra hand för att kompensera handlarens merarbete och kostnader för kontroller så borde en kontrollavgift också vara motiverad utan att betecknas som utpressning enligt 9 kap. 4 § . Ej heller kan en sådan kontrollavgift anses strida mot gällande bestämmelser i 4 kap. 4 § , eftersom tvånget ej är att betrakta som otillbörligt. kan, om någon utnyttjar sådana utan giltig biljett, utkräva särskild avgift. Denna rätt har lagstadgats i lag (1977:67) om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik. Det är värt att erinra om att den som gör sig skyldig till en sådan handling kan dömas för bedrägligt beteende, ett brott som kan jämställas med snatteri. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning i avsikt att skapa lika villkor för skilda verksamheter vad gäller uttagande av skäliga kontroll- eller tilläggsavgifter.
mot · G902Ju619 · 1986-01-27 00:00:00 — m. fl. (c) Åtgärder mot prostitutionen 1985/86 Ju619-626 För prostitution krävs både att en kvinna säljer sexuella tjänster och att en man är villig att betala för dessa. Om inte kunderna fanns skulle det inte finnas prostituerade. De allra flesta flickor i könshandeln kommer från torftiga miljöer och har personliga problem. Väl inne i hanteringen bryts de ned både socialt och känslomässigt. Föraktade av omvärlden och av sig själva ödeläggs deras liv. Prostitutionen leder till obotliga skador, till mänsklig misär. Ständigt nya unga kvinnor dras in i könshandeln och offras för att sexuellt tillfredsställa de väletablerade medelålders män som håller kommersen i gång. De flesta av dessa män har för övrigt en fast sexuell partner. Denna hantering sker med samhällets godkännande. Det är fullt legalt att mot betalning köpa sexuella tjänster. Enligt skattelagstiftningen är de prostituerade att betrakta som näringsidkare och skattskyldiga för inkomst av rörelse med möjlighet till skönstaxering. Genom en dom i regeringsrätten finns fastslaget att inkomst av yrkesmässigt bedriven prostitution är skattepliktig såsom inkomst av rörelse (RÅ 82 1:20). Pengar från könshandeln skall således inlevereras till statskassan. Enligt gällande rätt är det fullt lagligt att både sälja och köpa sexuella tjänster. Det finns dock ett undantag. I de fall de prostituerade är kan det bli aktuellt att betrakta prostitutionskontakt som straffbar för kunden. Det torde finnas en utbredd uppfattning att det är ett angeläget samhällsintresse att så långt möjligt försöka motverka prostitutionen och dess skadeverkningar. Ett steg i sådan riktning kan vara att förbjuda den. Det finns dock skäl som talar mot ett allmänt straffsanktionerat förbud mot prostitutionen. Socialvårdande insatser skulle motverkas, och en kriminalisering som riktar sig mot de prostituerade kvinnorna te sig ytterst inhuman. Sådana betänkligheter möter emellertid inte en kriminalisering som riktar sig enbart mot dem som utnyttjar de prostituerades tjänster - kunderna. Även en sådan kriminalisering skulle vara ett sätt för samhället att ge uttryck för att prostitutionen inte kan accepteras. Det kan för övrigt redan nu genom regeln om förförelse av ungdom sägas finnas ett, låt vara begränsat, straffsanktionerat förbud mot prostitutionskontakter. Att en kriminalisering som riktar sig mot kunderna skulle bidra till att minska prostitutionens omfattning är helt klart. Vi anser därför att vid sidan av sociala och andra insatser bör också straffrättsliga åtgärder användas för att komma till rätta med prostitutionen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i angående kriminalisering av prostitutionskontakter i enlighet med vad som anförs i motionen. (c) () () () () () 1985/86 Ju619
mot · G902Ju620 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju620 Brottsligheten mot enskilda människor ökar i vårt samhälle, och särskilt oroande är utvecklingen av våldsbrotten. Samhällets skydd är otillräckligt och måste självklart förstärkas på lämpligt sätt. Men oavsett alla sådana förbättringar nödgas man konstatera att just vid det akuta våldsingreppet är den enskilde ofta helt ensam. Den enda tillgängliga skyddsmöjligheten blir då til syvende og sidst det egna handgripliga försvaret. Lagstiftaren har i gällande rätt även förutsett denna situation. Reglerna om nödvärn ger den enskilde rätt att försvara sig vid angrepp. Dessutom tillerkänns varje medborgare rätt att komma en medmänniska till hjälp i sådan utsatt situation. Dessa rättigheter får betraktas som vittgående enligt lagstiftningen. Denna nödvärnsrätt är dock förknippad med två allvarliga problem. Först och främst föreligger en synnerligen bristfällig kunskap hos allmänheten om nödvärnsrätten och dess omfattning. tror man t. o. m. att varje form av eget motstånd är straffbart. Dessutom måste rådande domstolspraxis i nödvärnsrätten och dess omfattning. tror man t. o. m. att varje form dan lagtillämpning späder naturligtvis på den allmänna missuppfattningen. Allt detta urholkar den legala nödvärnsrätten. Med hänsyn härtill är förbättringar angelägna. Nödvärnsrättens omfattning behöver nog ej utvidgas. Däremot är lagtexten uppenbarligen i behov av förtydligande av rättspraxis att döma. Ett sådant lagstiftningsärende skulle förhoppningsvis erhålla välbehövlig uppmärksamhet och sprida nyttig kunskap till den breda allmänheten. Denna grundläggande kunskap skulle sedan fortlöpande förstärkas genom ny rättspraxis i nödvärnsfallen. Kritiker av detta förslag kan förväntas påstå att våldet kommer att upptrappas. Men det kan lika väl och med större sannolikhet hävdas att effekten blir den motsatta. Det vore naturligt om i vart fall okynnesvåldsverkaren avhåller sig från angrepp om han kan förvänta sig kraftfullt försvar. Dessutom skulle det säkerligen få avsevärd brottsförebyggande effekt på bl. a. gatuvåldet om allmänheten kände till att det är tillåtet och därför vågade hjälpa en medmänniska i fara - i trygg förvissning om att äga lagens odiskutabla stöd. 7* 1985186. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i som i motionen anförts om förtydligande av nödvärnsrätten.
mot · G902Ju622 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju622 och i (m, fp) Översyn av varusmugglingslagen Den nuvarande varusmugglingslagen trädde i kraft . Den innebar ett sammanförande av varuinförsellagen, importförbudskungörelsen och varuutförsellagen. medförde den en förenkling och ett förenhetligande av den gällande lagstiftningen som med tiden blivit tämligen svåröverskådlig. biföll en proposition med förslag till tullag och ändringar i varusmugglingslagen. Straffskalorna i varusmugglingslagen anpassades till den nya skattebrottslagens straffbestämmelser, vilket innebar en skärpning. a. hade straffskalan för grovt brott från början varit fängelse upp till , vilket innebar att ett straff för grov varusmuggling kunde gå ned till fängelse en månad. gavs direktiv till en utredning som lade fram ett betänkande, Smugglingsbrott och tulltillägg. Förslag lades fram om en administrativ sanktion, motsvarande skatte- och avgiftstilläggen inom skatteområdet. 1 proposition nr 41 innevarande riksdagsperiod (1985/86) har förslagen vidarebefordrats till och innebär en ytterligare reformering av varusmugglingslagen. I departementsserien UD 1985:4 har lagts fram ett betänkande, Översyn av tullagstiftningen (). På s. 13 i detta betänkande anförs följande: De centrala straffbestämmelserna för överträdelser av föreskrifter om in- och utförsel av varor finns i varusmugglingslagen. En översyn av varusmugglingslagen har ansetts inte ligga inom beredningsgruppens mandat. Gruppen framhåller dock att det är angeläget att frågan om en modernisering av varusmugglingslagen tas upp. Påföljden av grov varusmuggling fastställs, ofta onyanserat, till fängelse med hänsyn till allmänpreventionen. Det finns emellertid flera fall där villkorlig dom torde vara den riktiga påföljden. Påföljdsbestämmelserna kan sägas få sitt materiella innehåll genom olika beslut, som ofta fattas av regeringen. Inom sig rymmer därför lagstiftningen förfaranden från de allra enklaste förseelser till grövsta tänkbara brott. Spännvidden i straffmätningen borde därför vara i motsvarande grad bred. En reformering av varusmugglingslagen bör därför ske så att påföljdssystemet differentieras så att straffvärda beteenden medför straff medan förfaranden av ekonomisk natur medför påföljder i större utsträckning genom ekonomiska sanktioner. Mot denna bakgrund hemställer vi att hos regeringen begär en översyn av varusmugglingslagen enligt vad som anförts i motionen. () ()