mot · G902565 · 1986-05-13 00:00:00 — Behovet av att sänka marginalskatterna är välkänt och accepteras av samtliga borgerliga partier och ekonomiskt kunniga socialdemokrater. Men det är nästan lika viktigt att ändra på företagsbeskattningen och att sänka förmögenhets- och arvsskatterna. De positiva effekter på tillväxten som följer av lägre skatter har bl. a. utvecklats i vår partimotion 1985/86:279 Frihet och välfärd genom sänkta skatter. Den andra typen av tillväxthinder emanerar från den offentliga sektorns expansion. En stabil tillväxt i svensk ekonomi är inte förenlig med en offentlig sektor av dagens storlek. är det land i västvärlden som gått längst vad gäller den offentliga sektorns produktionsmonopol på tjänster som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning. Genom skattefinansiering och direkta regleringar hindras privata initiativ från att komma in och konkurrera inom dessa områden. Alla tillgängliga undersökningar visar entydigt att produktivitetsutvecklingen har varit dålig i den offentliga tjänstesektorn . Huvudförklaringen är sannolikt bristen på konkurrens inom dessa monopoliserade verksamhetsgrenar. Eftersom staten inte av finansiella skäl har råd att satsa större resurser inom tjänstesektorn, blir behoven av privata alternativ ännu större. För att den privata tjänstesektorn skall växa krävs inte bara att produktionsmonopolen upphör utan också att de s. k. skattekilarna mellan arbetets samhällsekonomiska och privatekonomiska värde minskas. Därigenom skulle efterfrågan på t. ex. underhåll och reparationer av bostäder kunna öka. En tredje typ av tillväxthinder utgörs av den regleringsapparat som byggts in i den svenska ekonomin. Rader av förbud och föreskrifter hämmar näringslivet. Det är, som tidigare nämnts, bra att regeringen bestämt sig för att inleda en beslutsam liberalisering av valutaregleringen, eftersom den bl. a. avskärmar från internationell konkurrens på stora delar av kapitalmarknaden. De övriga avregleringsförslagen i kompletteringspropositionen är emeller- 10 Rader av avregleringar behöver genomföras. En uppmjuk- Mot. 1985/86: 565 ning av t. ex. lagstiftningen på arbetsmarknaden genom förbättrade möjligheter att provanställa och en förändring av turordningsreglerna skulle underlätta omställningar i arbetslivet. Bostadssektorn är den allra mest reglerade marknaden och därför den sämst fungerande. Minskade subventioner, lägre skatter och en successiv avveckling av den kvarvarande hyresregleringen skulle innebära ett mer rationellt lokalutnyttjande och mer varierat bostadsutbud. I en lång råd branscher, alltifrån taxitrafik till arbetsförmedling, föreligger konkurrensbegränsningar som innebär effektivitetsförluster och därmed hämmar tillväxten. Den otillräckliga lönespridningen utgör ett fjärde tillväxthinder. I ett skede med ökade krav på snabb strukturomvandling har rörligheten på arbetsmarknaden trendmässigt avtagit. Det hänger delvis ihop med de höga marginaleffekter som skatte- och bidragssystemen skapar. Men utvecklingen är också en följd av att lönestrukturen inte innebär någon stimulans till rörlighet. Regeringen har visat stora insikter när det gäller behovet av låga lönekostnadsökningar. Däremot har den varken i kompletteringspropositionen eller tidigare tagit upp de problem som följer av den otillräckliga lönespridningen. Om det privata näringslivet skall byggas ut, måste lönerna tillåtas öka snabbare där än inom stat och kommun. måste lönerna tillåtas öka i bristyrken både i industrin och i den offentliga sektorn. Utan tillräckliga löneincitament lönar det sig inte att skaffa en bra utbildning eller att byta arbete. Mera marknadsanpassade lönerelationer bör åstadkommas av arbetsmarknadens parter. På de områden inom den offentliga sektorn där regeringen har ett ansvar bör strävan vara att öka löneflexibiliteten. måste lösa upp de strukturella tillväxthinder som ovan beskrivits för att välfärden och sysselsättningen skall kunna fortsätta att öka. Såväl industrisektorn som framför allt den privata tjänstesektorn måste växa snabbare genom åtgärder som verkar både på efterfråge- och utbudssidan i ekonomin. 4.1 Politik för ekonomisk tillväxt Moderata samlingspartiet sätter tillväxtens förutsättningar i centrum för den ekonomiska politiken. Vi förespråkar en politik som ger utrymme för stor individuell frihet och uppmuntrar personliga initiativ. Detta förutsätter att människor själva får behålla en rimlig del av ersättningen för sina arbetsinsatser. Därför är det nödvändigt att sänka skatterna vilket förutsätter en minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP. Efter det utveckling står det klart att en stabil tillväxt i svensk ekonomi är svår att förena med en offentlig sektor av dagens storlek i relation till BNP. Tillväxthindren för den privata sektorn har blivit alltför stora. Privat verksamhet är som regel mer effektiv än offentlig och måste därför ges ett ökat utrymme. Vi förordar en politik som begränsar den statliga och kommunala konsumtionen och de offentliga transfereringarna mer än vad regeringen föreslår som den enskilda sektorn ges större expansionsutrymme. De offentliga utgifterna måste minskas ytterligare för att den svenska räntenivån skall närma sig den som råder i omvärlden. En sänkt räntenivå är nödvändig för att stimulera investeringarna i den konkurrensutsatta sektorn. Även om investeringarna ökat något är de fortfarande för låga med hänsyn till den kraftiga expansion av den industriella kapaciteten som ekonomi behöver. Det är därför nödvändigt att lönsamheten i industrin hålls uppe på den nivå som uppnåtts som kapitalkostnaderna sänks. Minskade offentliga utgifter möjliggör sänkta skatter för hushåll och företag, vilket i sin tur stimulerar tillväxten i ekonomin. I första hand måste de skatter som drabbar arbete, sparande och företagsamhet sänkas. Ett lägre skattetryck och lägre marginaleffekter ger konkurrensfördelar gentemot omvärlden. Det viktigaste för lönebildningen, drivkrafterna att arbeta och spara m. m. är att sänka marginalskatterna. Men det är också viktigt att se över företagsbeskattningen i syfte att bl. a. sänka bolagsskatten som vissa möjligheter till fondavsättningar minskar. Förmögenhets- och arvsskatterna bör sänkas eftersom de drabbar den kapitalbildning som befrämjar ekonomisk tillväxt. Dessa skatter drabbar enbart privatpersoners förmögenhetsuppbyggnad. Effekten blir att kreativa människor, som är viktiga för utveckling, föredrar att flytta utomlands. Det statsfinansiella läget är en begränsning vad gäller möjligheterna att sänka skatterna. Utgiftsminskningarna måste därför bli så stora att det skapas utrymme för ett sänkt skatteuttag. Sänkta skatter gör det också möjligt att minska subventioner och bidrag utan att hushållens ekonomiska situation försämras. Den svenska ekonomin är hårt reglerad genom konkurrensbegränsningar, etableringshinder och mängder av regleringar. Det gäller både den offentliga sektorn och det privata näringslivet. Vi föreslår därför att statliga och kommunala monopol skall brytas och konkurrensen stärkas genom att privata alternativ till offentligt producerad service tillåts. Att släppa fram enskilda initiativ innebär inte bara möjligheter till billigare produktion utan även en större variationsrikedom i tjänsteutbudet. Valfriheten ökar för både konsumenter och producenter. Valfriheten är särskilt viktig för den som genom sjukdom, ålder eller handikapp är särskilt beroende av andra för vård och stöd. En utbyggnad av den privata tjänstesektorn innebär också valfrihet för alla dem som arbetar i berörda yrken att välja andra arbetsgivare eller starta eget. har sjukvårdspersonal i praktiken en enda arbetsgivare på varje ort i . Förbud och föreskrifter som hämmar näringslivet bör så långt möjligt tas bort. Syftet skall vara att förbättra effektivitet och förnyelseförmåga genom att avskaffa olika typer av regleringar. En avreglerad kapital- och valuta 1985/86: 565 marknad fördelar de finansiella resurserna smidigare, snabbare och säkrare Mot. 1985/86: 565 till de områden där de gör mest nytta. De ständigt återkommande prisregleringarna utgör ett konkurrens- och tillväxthämmande inslag. De lagar och institutioner (SPK) som gör prisregleringar möjliga bör avvecklas. Lagstiftningen på arbetsmarknaden bör mjukas upp så att den underlättar och inte försvårar strukturomvandlingen. Bostadsmarknaden måste fås att fungera bättre genom att subventioner tas bort, fastighetsskatten avskaffas och centralstyrning och byråkrati ersätts med rörlighet och anpassning. Löntagarfonderna bör avskaffas i enlighet med den borgerliga avvecklingsplanen. Fonderna hämmar tillväxten i ekonomin bl. a. genom att vinstmedel tas från de företag som har högst avkastning. Att sprida aktieägandet genom avskaffandet av fondsocialismen förstärker marknadsekonomin. Ett viktigt inslag i en politik för högre ekonomisk tillväxt är att ekonomins spelregler är någorlunda stabila över tiden. Den kortsiktighet och ryckighet som kännetecknat den ekonomiska politiken har förstärkt osäkerheten för företagare och anställda. Ständiga ändringar av spelreglerna genom skattehöjningar, nya ingrepp och regleringar skapar ett klimat där långsiktiga satsningar och investeringar över huvud taget inte kommer till stånd. Den ekonomiska politikens inriktning och de spelregler som följer därav måste därför ligga fast över tiden. Budgetpolitiken är en viktig del i den ekonomisk-politiska strategin för att återställa balansen i den svenska ekonomin. Att krympa både budgetens utgifts- och inkomstsida har stor betydelse för möjligheterna att förbättra ekonomins funktionsförmåga. Målet för finanspolitiken bör vara att avveckla det strukturella underskottet som den offentliga utgiftsnivån och skattetrycket sänks. En avveckling av underskottet innebär att den offentliga sektorns finanser över en konjunkturcykel bör vara i balans. Till skillnad från regeringen anser vi inte att målsättningen bör vara att skapa ett långsiktigt överskott i den totala offentliga sektorn. Det sparande och den kapitalbildning som krävs för näringslivets behov bör i stället ske i företagen och i hushållen. som den offentliga sektorns sparandeunderskott elimineras är det vår målsättning att sänka skattetrycket med den kommande femårsperioden. Det skulle betyda att skattetrycket 1991 skulle vara nere i av bruttonationalprodukten, vilket innebär ett närmande till övriga högskatteländer. I är skattetrycket i genomsnitt av BNP. måste då vårt förslag till marginalskattesänkningar genomföras som skatteskalan blir inflationsskyddad, fastighetsskatten avvecklas och arvs- och förmögenhetsskatterna m. m. sänks. En minskning av budgetunderskottet är nödvändig för att få ned realräntan och inflationen, vilket därmed förbättrar tillväxtförutsättningarna i näringslivet. I den mån konjunktursituationen blir sådan att budgetunderskottsminskningen leder till att den totala efterfrågan kommer på en alltför låg nivå bör detta motverkas med ytterligare skattesänkningar. ter är inte längre ändamålsenliga för att stimulera ekonomin. Moderata samlingspartiet godtog - med några få undantag - de besparingar på utgiftssidan som regeringen föreslog i budgetpropositionen. I vår januarimotion angående den ekonomiska politiken (1985/86:213) föreslog vi en utgiftsnivå som låg lägre än vad regeringen förordade för . Av dessa besparingar var i princip av engångskaraktär. Skattesänkningar föreslogs på . Hade dessa förslag genomförts, skulle budgetunderskottet ha blivit lägre än regeringens. Våra marginalskattesänkningar hade dessutom stimulerat arbetsutbudet, vilket ytterligare förbättrat budgetsaldot. Genom skattesänkningar och införande av barnavdrag skulle också socialbidragskostnaderna ha minskat, varigenom budgetunderskottet skulle ha blivit ännu lägre. Om vi bortser från dessa dynamiska effekter och även från de icke permanenta besparingar som utförsäljning av företag utgör, skulle ändå budgetunderskottet med vår politik ha blivit mindre än det som regeringen förordar. För /87 uppgick våra besparingsförslag till och våra skattesänkningsförslag till . Skälet till de lägre talen är att många av våra skattesänkningsförslag och även utgiftsförändringar träder i kraft först . Smärre förändringar av regeringens förslag till utgiftsanslag har skett i samband med riksdagsbehandlingen . Detta har inneburit att skillnaden mellan vårt och regeringens förslag till budgetunderskott har vidgats med drygt 300 milj. kr. Emellertid kommer våra ställningstaganden till regeringens nu framlagda förslag vad gäller den kommunala ekonomin att innebära att våra utgiftsminskningar gentemot kommunerna minskar i förhållande till regeringens förslag vilket framgår av avsnitt 4.4 om den kommunala ekonomin. På skattesidan innebär vår sänkning av inkomstskatterna i de lägsta inkomstskikten en budgetförsvagning med 940 milj. kr. Därtill kommer ett skattebortfall till följd av vårt förslag om underhållsavdrag på 200 milj. kr. De statsfinansiella effekterna av ett fullständigt inflationsskydd är svåra att beräkna på grund av osäkerhet vad gäller inflationstakten . Den statsfinansiella belastningen av vårt inflationsskydd motverkas emellertid av att regeringen sänker inkomstskatterna på ett sätt som ungefär motsvarar inflationsskyddet förutsatt att regeringens inflationsmål uppfylls. Därtill kommer det tidigare nämnda förhållandet att våra skattesänkningar inkl. barnavdraget leder till minskade socialbidragsutgifter. Denna utgiftsminskning kan uppskattas till åtminstone 400 miljoner och motverkar därför mer än väl skattebortfallet till följd av vårt förslag om underhållsavdrag. Den statsfinansiella belastningen av våra förslag om sänkta förmögenhets-, arvs- och gåvoskattesatser minskar dessutom i relation till regeringens budget genom de av regeringen aviserade åtgärderna på detta område. Sammantaget innebär dessa förändringar att vårt budgetunderskott nu beräknas ligga lägre än det av regeringen föreslagna för helår om utförsäljningen av företag inräknas. Bortses från detta blir skillnaden . Avvägningen mellan besparingar och skattesänkningar är gjord så att Mot. 1985/86: 565 hushållens ekonomiska situation inte skall försämras. Åtstramningen träffar i stället staten, kommunerna, företagen och utlandet. Vi anser det angeläget att hushållens resurser i större utsträckning än skall bestå av arbetsinkomster och mindre av bidrag från stat och kommun. En orsak till att incitamenten att arbeta, spara och satsa på företagande minskat i vår ekonomi är de ständiga offentliga utgiftsökningarna och skattehöjningarna. Återvunnen balans förutsätter därför att besparingar och skattesänkningar följs åt. Besparingarna av engångskaraktär utgörs till största delen av försäljningar av statliga företag. Detta är med andra ord budgetförstärkningar som under en följd av år kan upprepas. De utgiftsminskningar som avser socialförsäkringssektorn - - kommer inte formellt att påverka budgetunderskottet. De leder i stället till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar att jämställa med utgiftsminskningar som får direkta budgeteffekter. Bokföringsmässiga dispositioner bör vidtas så att besparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inom ramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifter bör storleksförhållandena mellan de olika avgifterna justeras. I vår partimotion om skattepolitiken 1985/86:279 och i kommittémotion redogörs för alla våra förslag på skatteområdet. har moderata samlingspartiet krävt att regeringen skulle framlägga förslag om en övergång till en mera marknadskonform kreditpolitik i enlighet med kreditpolitiska utredningens betänkande 1982. Någon sådan proposition har aldrig avlämnats. Desto mera glädjande är det att på egen hand genomfört stora delar av den avreglering som kreditpolitiska utredningen föreslog. Viktiga steg togs framför allt beträffande villkoren för bankernas utlåning. Införandet av en räntetrappa för bankernas upplåning i bidrar också till att kreditmarknaden i fortsättningen kan styras mera marknadsmässigt. Strävan bör fortsatt vara att hålla tillbaka penningmängdens ökning. Statens upplåning inom bör i största möjliga utsträckning förläggas utanför bankväsendet. Det låga hushållssparande! är härvidlag ett problem. Det offentliga sparandeunderskottet väntas ju bestå, och näringslivets sparmöjligheter avtar när vinstkonjunkturen mattas. Hushållssparandets omfattning är naturligtvis beroende av den allmänna ekonomiska politiken, särskilt skattepolitiken. Därutöver krävs särskilda stimulanser av det slag som förordas i motion 1985/86:701 Hushållssparande och ägandespridning. Ett kvardröjande regleringsinslag i kreditpolitiken är placeringsplikten för försäkringsbolag och AP-fonden. Enligt vår mening är denna form av extra beskattning både snedvridande och kortsynt. har den verkat höjande på statens upplåningskostnader. partiet anser, att placeringsplikt ej bör utnyttjas som kreditpolitiskt instru- Mot. 1985/86: 565 ment och att ytterligare emissioner av statsobligationer till konstlat låg ränta ej skall genomföras. I avsnitt 10 i kompletteringspropositionen behandlar regeringen frågan om behovet av att reglera betalningsvillkoren vid kreditköp med lagstiftning. Enligt regeringens bedömning finns det fortfarande behov av bemyndigandelagar avseende konsumentkrediter. Vi anser emellertid att alla kreditpolitiska åtgärder som syftar till att dämpa konsumtionen bör vara marknadskonforma. Alla kvarvarande regleringar av kreditmarknaden bör därför avskaffas. Kreditpolitiken skall ytterst syfta till att upprätthålla ett stabilt penningvärde. Detta förutsätter att penningmängdens ökning hålls under kontroll och underlättas av att utvecklingen mot mer marknadskonforma styrmedel drivs vidare. Regeringen tillkännager i kompletteringspropositionen sin avsikt att genomföra en betydande avreglering av valutapolitiken. Enligt regeringen bör liberaliseringen inriktas på de delar av valutaregleringen som kan bedömas hämma näringslivets utveckling. I första hand avskaffas kravet på utlandsupplåning vid direktinvesteringar i utlandet. Därefter liberaliseras reglerna för svenskars förvärv av utländska aktier och köp av fastigheter i utlandet. Det är välkommet att regeringen nu tänkt om beträffande valutaregleringen. Vi har länge krävt en snabb avreglering av valutapolitiken motsvarande den som ägt rum på det kreditpolitiska området. I vår partimotion angående den ekonomiska politiken 1985/86:213 har vi utvecklat skälen för en liberalisering. Slutsatsen är att valutaregleringens stabiliseringspolitiska värde är negativt. Dessutom är valutaregleringen ett ineffektivt medel för att nå ekonomisk-politisk självständighet. Regering och riksbank tycks nu vilja ta flera steg i rätt riktning. Enligt vår mening bör emellertid avvecklingen kunna ske snabbare och vara mer omfattande än vad socialdemokraterna tänkt sig. Slutsteget bör innebära att avvecklingen är fullständig och definitiv. Vi delar inte regeringens bedömning att vissa delar av valutaregleringen bör finnas kvar. Det är till större skada än nytta att försöka förhindra kapitalrörelser som styrs av ränteskillnader och förväntningar om ränte- och växelkursutvecklingen. Det finns flera exempel i vår omvärld på att det går att upprätthålla handlingsfrihet utan valutareglering. De erfarenheter som gjorts i krisdrabbade länder som och , efter det att liberaliseringar på valutaområdet genomförts, är klart positiva. I har tillståndet för utlänningars köp av statsobligationer möjliggjort en sänkt räntenivå. Vi delar regeringens bedömning att att staten inte skall låna i utlandet skall gälla även i fortsättningen, med den preciseringen att avståndstagandet gäller upplåning i utländsk valuta. 4.4 Den kommunala ekonomin 1985/86: 565 Den finansiella situationen i kommunsektorn har successivt förstärkts . Kommunernas likviditet är generellt sett mycket god även om det finns undantag. Finansieringskapitalet, dvs. omsättningstillgångar minus kortfristiga skulder, har ökat och uppgår nu till ca , vilket motsvarar av de sammanlagda kommunala utgifterna. Ökningen av de kommunala intäkterna beräknas bli och 1987. Dessa inkomstökningar innebär stora risker för att den kommunala volymexpansionen blir kraftig om inga motåtgärder vidtas. Regeringen föreslog i budgetpropositionen minskade statsbidrag med ca . Vi hävdade att dessa besparingar inte var tillräckligt omfattande och att regeringen skulle bli tvungen att återkomma med ytterligare nedskärningsförslag. Vi varnade också för att åtstramningsförslag som kom sent skulle försvåra det kommunala arbetet. Det är rimligt att kommuner och landsting skall aviseras om besparingsåtgärder. Regeringens taktik att successivt och i svåröverskådliga former genomföra finansiella indragningar försvårar för kommunerna att planera sin verksamhet. Regeringen återkommer med en rad förslag till åtstramningar gentemot kommunerna. Två tredjedelar av effekten av en höjning av det kommunala grundavdraget med . föreslås minska kommunernas skatteunderlag 1987. Därutöver föreslås bl. a. att skatteutjämningsavgiften som 1986 uppgår till per skattekrona höjs med till per skattekrona. Enbart denna höjning beräknas inbringa över 900 milj. kr. Till följd av att regeringens förslag om minskade statsbidrag till lärarlönerna inte fick majoritet i föreslås dessutom att en avgift om per skattekrona tas ut på primärkommunernas skatteunderlag. Avgiften beräknas inbringa ca 600 milj. kr. Sammantaget beräknas skatteutjämningsavgiften ta in från kommunsektorn . Totalt uppgår de åtgärder som regeringen nu föreslår tillsammans med de åtgärder som förts fram enligt egen uppgift till ca 1987. Därutöver kommer en engångseffekt för omläggningen av avräkningssystemet för KBT på . Den sammanlagda indragningen gentemot kommunsektorn är därför hela med regeringens förslag. Socialdemokraterna har utvecklat en halsbrytande retorik vad gäller åtstramningar gentemot kommunsektorn. Före valet hävdade de att de moderata besparingarna på kommunsektorn, som uppgick till , skulle få förödande konsekvenser för den kommunala verksamheten. Detta gällde dock tydligen bara under förutsättning att det var moderata samlingspartiet som föreslog sådana åtgärder. hävdas från regeringens sida att indragningar från kommunerna inte har någon effekt alls. Moderata samlingspartiet anser inte att den åtstramning som regeringen totalt ålägger kommunsektorn är för stor. Omläggningen av KBT samt nedskärningen av vissa statsbidrag har vi tidigare godtagit. Vi avvisar dock tanken att kommunernas skatteunderlag 17 minskas genom ett höjt kommunalt grundavdrag. Vi motsätter oss också alla Mot. 1985/86: 565 höjningar av skatteutjämningsavgiften och föreslår i stället att den tioöring som tas ut skall tas bort. Kommuner och landsting disponerar över mycket stora resurser. Möjligheten att inom oförändrade ramar ge en bra service till medborgarna är därför utomordentligt goda. Vi förespråkar därför nolltillväxt i den kommunala konsumtionen. Att hejda kommunernas volymökning är angeläget inte minst för att det därigenom skapas utrymme för en ökning av reallönerna. Det räcker emellertid inte att stoppa den kommunala expansionen genom indragningar av finansiella medel. Ett lika viktigt steg är ett temporärt kommunalt skattestopp för att hindra kommunerna att fortsätta expandera genom ökad beskattning av medborgarna. Regeringen har avvisat ett skattestopp, vilket kan leda till omfattande kommunalskattehöjningar . Genom en god ekonomisk förvaltning och omprioriteringar kan ökad service ges inom oförändrade totalramar. Om de kommunala monopolen bryts upp och privatiseringar och entreprenader utnyttjas, kan stora vinster göras. Den kommunala verksamheten styrs i stor utsträckning av statlig reglering och bidragsbestämmelser. Detta är ett medvetet inslag i en socialdemokratisk politik. Den går ut på att hindra kommunerna från att ha alltför hög grad av självstyre.