mot · G902A738 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86: A738 m. fl. (vpk) Viss ändring i medbestämmandelagen Den avgörande makten i företagen och samhället ligger i äganderätten till produktionsmedlen. VPK har konsekvent kämpat mot antifacklig lagstiftning och klassamarbetsavtal, som binder upp facket, och för rena partsförhållanden och självständig facklig/politisk kamp, som underlättas av demokratiska rättigheter i arbetslivet. Den medbestämmandeideologi och vi-anda som sprids döljer den grundläggande motsättningen mellan kapital och arbete. Det är bara storkapitalet/SAF, som har en utmejslad strategi för att styra utvecklingen i arbetslivet en strategi som alltmer visar sig styra utvecklingen i hela samhället. SAF:s mål och medel 1965 slog SAF fast grunderna i utredningen i framtidens företag: Ökad effektivitet och produktivitet. Arbetstillfredsställelse för de anställda i den mån målsättningen inte strider mot de överordnade effektivitets- och produktivitetskraven. Intressebalans, dvs. de av kapitalisterna utsedda företagsledningarna skall balansera olika intressen inom och utom företagen. Storkapitalets mål var fastställda och skulle realiseras. SAF hade också förslag till medel. SAF förklarade sig vara öppet för företagsanpassade samarbetsformer och föreslog inrättande av ett s. k. utvecklingsråd för samarbetsfrågor. finns sammanfattad i projektet fabriker. Projektet har föranlett en häftig facklig kritik av ideologin och strategin bakom det hela. SAF talar om samordnande självständighet i små system. SAF har många vackra honnörsord, som döljer kapitalets makt självständighet, delegering, små enheter, en ny chefsroll, företagsanpassning m. m. I verkligheten handlar SAF:s maktmodell (SAF:s Nya fabriker) om samordnad styrning av koncerner och företag. De delas upp i ekonomiska resultatenheter. I vaije enhet sitter en av kapitalets chefer med resultatansvar uppåt till dem som bestämt ekonomiska ramar och produktionsramar. S.k. självstyrande grupper, avdelningar och företag isoleras från var- Mot. 1985/86 andra och spelas ut mot varandra för att öka effektiviteten och profiten. Ett nytt styr- och kontrollsystem, där datan är central, är kärnan i SAF:s Nya fabriker, som med fördel kan kallas SAF:s nya arbetsliv. I SAF:s företagsanspassning av facket ingår också att lära ut begreppet totalproduktivitet och att få de anställda att vara med i kvalitetscirklar på betald arbetstid. Genom att bryta ned cirklarna i små grupper, där kanske inga har facklig eller politisk erfarenhet, skall man göra företagets mål självlysande för de anställda. Till innehållet om än inte i samma former pågår en japanisering i stora delar av arbetslivet i . Till SAF:s maktmodell hör också att facket skall utse medbestämmandeömbud och ledamöter i utskott. Fackets ombud skall samarbeta med kapitalets/myndighetens chefer på olika nivåer. Facket kan då bara komma in med rena förhandlingar om cheferna misslyckas nied att knyta upp facket genom dess ombud. Facket och de anställda skall inom uppifrån givna produktionsnormer och ekonomiska ramar dras in för att effektivisera och rationalisera verksamheten inom företag och myndigheter. S. k. medbestämmandeavtal med den dåliga MBL som grund - finns nu på alla avtalsområden. Alla krav på förändringar av MBL skjuts undan med hänvisning till att man först måste få erfarenheter av avtalen. Hur skall det ta? Hur skall fackligt aktiva kunna orientera sig i den juridiska som växer fram där arbetsdomstolen stiftar lag genom prejudicerande domar? Det behövs en ordentlig utvärdering nu av arbetsrättslagarna särskilt av MBL och förtroendemannalagen. Vpk anser att nedanstående demokratiska rättigheter i arbetslivet skall tillföras lagstiftningen. o Rätt till politisk verksamhet på arbetsplatserna. Arbetsköparna indoktrinerar de anställda med sina värderingar. O Utvidgad informations- och förhandlingsrätt i alla frågor att gälla även på koncernnivå. O Lagstadgad strejkrätt utan begränsning i lag. o Förbud mot avskedande av strejkande. O Rätt för fackligt förtroendevald att solidarisera sig med strejkande. o Bort med strejkskadestånden. o Förbjud lockout. Strejk är de maktlösas yttersta vapen. Arbetsköparna har den avgö- A738 rande makten genom äganderätt till produktionsmedel eller myndighetsbeslut. O Vetorätt för fackföreningar. Viktigast är att ny teknik och arbetsorganisation inte får införas och entreprenörer inte anlitas utan fackets godkännande. O Rätt till fackföreningsmöten även för att besluta om förhandlingskrav på betald arbetstid. O Fritt tillträde till arbetsplatsen för forskare, som anlitas av fackförening lokalt och centralt, o Obegränsad rätt till internationella solidaritetsaktioner. Kampen mot de transnationella bolagen och stöd till nationella och sociala befrielserörelser blir allt viktigare. Rätt till internationella solidaritetsaktioner skall inte vara beroende av lagstiftning i annat land. Vpk har långt innan medbestämmandelagen beslutades av hävdat att huvudfrågan inte är avtal. Den är i stället att utvidga fackföreningarnas informations- och förhandlingsrätt och att komplettera dessa rättigheter med strejkrätt, facklig vetorätt i entreprenadfrågor och frågor som gäller arbetslivets villkor, fackliga möten på betald arbetstid m. m. Rättighetslagar som grund för rättighetsavtal Vpk är kritiskt mot begreppet medbestämmande. Kapitalister och lönarbetare har oförenliga klassintressen. De kan inte bestämma gemensamt. Däremot kan facket genom självständig kamp tvinga fram eftergifter av arbetsköparna och påverka deras beslut. För att lönarbetarna lättare skall kunna hävda sina intressen i dagskampen och kampen för långsiktiga mål behövs rättighetslagar. Sådana lagar underlättar också förhandlingar om rättighetsavtal där facket kan påverka utan att bindas upp av företag och myndigheter. Den kamplinje, som vpk företräder, förutsätter andra begrepp än medbestämmande och medansvar. När det är mörkt blir alla kattor grå. Suddiga begrepp är en del av den borgerliga hegemonin. Klarspråk är fundamentalt i ideologisk och politisk offensiv mot högerkrafterna. Bort med 32 § i MBL För att kunna skapa rättighetsavtal i stället för medbestämmandeavtal måste 32 § i medbestämmandelagen utmönstras. Denna paragraf uttrycker hela samarbets- och klassamarbetspolitiken vilket nuvarande utvecklingsavtal vilar på. 32 § förklarades på följande sätt av de borgerliga och socialdemokraterna när medbestämmandelagen antogs 1976: Reformen ger rtya utgångspunkter för ett samarbete på arbetsplatserna för Mot. såväl arbetstagarna som näringslivet och samhället. Genom att vidga de A738 anställdas inflytande kan arbetslivet tillföras nya sociala dimensioner. En ökad arbetstillfredsställelse, som är ett mål , kan beräknas frigöra nya krafter och få positiva effekter inte minst ur effektivitetssynpunkt. Det är betydelsefullt att vår produktionsapparat kan bibehålla sin internationella slagkraft som är en avgörande grundval för vårt välstånd. Det är sålunda viktigt att parterna på arbetsmarknaden fyller de ramar för inflytande som dras upp med ett innehåll som är förenligt med effektivitet och smidighet i beslutsfattai.det hos företag och myndigheter. (Våra kursiveringar.) Medbestämmande är byggt på effektivitet och smidighet i beslutsfattandet, internationell slagkraft och samarbete. Denna inriktning som är grunden till de utvecklingsavtal som finns på arbetsmarknaden stämmer väl överens med de mål som SAF ställde upp . Utmönstras 32 § från lagstiftningen kan utvecklingsavtalen rivas upp. Dörren är då öppen för avtal som ger de arbetande konkreta rättigheter i arbetslivet. Grunden skall vara en arbetsrättslagstiftning som utvidgar förhandlings- och informationsrätten, strejkrätt och vetorätt i viktiga frågor som gäller arbetslivets villkor. Med anledning av det anförda föreslås att beslutar att upphäva 32 § i medbestämmandelagen (MBL) och hos regeringen begära förslag till en rättighetslag enligt vad i motionen anförs. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)