mot · G902Fö201 · 1986-01-15 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fö201 m. fl. (fp) Totalförsvaret totalförsvarsbeslut blir utomordentligt betydelsefullt. Det nordiska och nordatlantiska områdets strategiska betydelse har successivt ökat. försvarskommitté konstaterade enhälligt i sin säkerhetspolitiska rapport (SOU 1985:23) att i en större, öppen konflikt mellan blocken kan det nordiska området komma att beröras redan i de inledande faserna, eftersom stora värden står på spel för parterna och en överraskande inledning av operationer kan ge väsentliga fördelar. Upprustningen i de båda stormaktsblocken och införandet av ny teknik gör att hotbilden ter sig allvarligare än . Ett exempel på detta är att de ökade räckvidderna hos det sovjetiska attackflyget nu gör att hela kan nås med sådana enheter. Räckvidderna är dock inte tillräckliga för att flyg skall kunna verka långt ute över . NATO har därför betydande luftoperativa fördelar, vilket får stor inverkan på möjligheterna att driva operationer i . Att förhindra NATO:s utnyttjande av flygbaser i blir därför i ett krisläge av stor betydelse för . Kan självt besätta och utnyttja sådana baser skulle möjligheterna att verka på -1, ex. för att söka skära av sjöförbindelserna mellan och - öka drastiskt. Exemplet belyser att aktioner i vårt närområde främst torde hänga samman med åtgärder som stormaktsblocken vidtar mot varandra. Blockens upprustning, teknisk utveckling och ökad strategisk betydelse för det nordiska området gör att det svenska totalförsvaret behöver förstärkas för att ge ökad trovärdighet åt vår vilja och förmåga att fullfölja neutralitetspolitiken och hävda landets integritet. I många avseenden har ett bra totalförsvar. Det militära försvaret har i flera avseenden god kvalitet, med inhemska lösningar som inger betydande respekt. Flera civila totalförsvarsfunktioner ligger väl framme vid en internationell jämförelse. Samordningen inom totalförsvaret visar flera brister, men i åtskilliga andra länder existerar den över huvud inte. Inte sällan anpassar sig totalförsvaret alltför långsamt till förändringar i hotbilden. har inte minst förmågan att kunna möta överraskande anfall kommit att betonas alltmer. Både på militär och civil sida finns uppenbara brister, i flera fall så att förband och funktioner knappast skulle kunna verka på avsett sätt. Det är inte bara en följd av bristande ekonomiska resurser. Obalanser är tecken på att resurserna inte används så rationellt som vore önskvärt. 1 1985186.3 sami. I denna partimotion kommer att beröras sådana områden och delar som enligt mening bör förstärkas eller på annat sätt förändras. Det är för tidigt att nu låsa vad som skall ingå totalförsvarsbeslut. Men det man vill ha belyst inför detta försvarsbeslut behöver anges. Myndigheter inom olika totalförsvarsgrenar har - främst genom långsiktiga perspektivplaner eller perspektivstudier - tagit fram underlag som visar handlingsmöjligheter. Andra förslag har på annat sätt förts fram i debatten. Totalförsvarets personalutnyttjande, avvägningar mellan kvalitet och kvantitet, befolkningsskyddets utformning, sjukvården och försörjningsfrågorna hör till sådant som länge uppmärksammats från , i flera fall genom förslag som innebär nytänkande i förhållande till de lösningar statsmakterna valt. Vår avsikt med denna motion är att peka på områden som enligt vår mening bör ägnas särskilt intresse inför nästa försvarsbeslut. Det är angeläget att möjligheter till förbättringar kartläggs så att beslutsunderlag finns innan skall ta ställning 1987. Säkerhetspolitik och totalförsvarsfrågor har behandlats av i bl. a. partimotioner (/84:2216 och 1984/85:1711), i partiets arbetsgruppsrapport om ubåtsincidenterna i ett säkerhets- och militärpolitiskt perspektiv samt i anförande inför utrikespolitiska institutet och i . De senaste partimotionerna har gällt försvarspolitiken under innevarande försvarsbeslutsperiod. Där har betonats att principerna för den svenska säkerhetspolitiken kännetecknas av fasthet och konsekvens. Neutralitetspolitiken är kärnan i denna politik. Därmed bidrar vi bäst till att säkerställa vårt eget och övriga nationella oberoende och till att minska spänningen i . Trovärdigheten i den svenska säkerhetspolitiken ökas ytterligare av att dess grunder bärs upp av en mycket stor riksdagsmajoritet. har med stor tillfredsställelse hälsat fyrpartiuppgörelsen om försvarspolitiken. Enligt mening var denna uppgörelse utomordentligt värdefull, både som manifestation och i sak. Upprustningen i stormaktsblocken och det tydligt ökade strategiska intresset för det nordiska och nordatlantiska området har undan för undan givit ett hårdare säkerhetspolitiskt klimat i vårt närområde. har svenskt försvar i viktiga avseenden försvagats, främst genom en minskning av antalet kvalificerade förband. Utvecklingen av vår relativa försvarskraft har nått en punkt där en ytterligare försvagning inte kan tolereras. Enligt mening är bristerna i det svenska totalförsvaret i förhållande till omvärlden sådana, att förstärkningar är välmotiverade. Därför krävs såväl rationaliseringar, omprioriteringar som ökningar av anslagen. Rationalisering innebär att driva en viss verksamhet effektivare . I flera avseenden har försvaret genomfört mer av rationaliseringar än andra delar av statsförvaltningen, och erfarenheter från försvaret bör därför kunna tas till vara för att nå förbättringar på flera fält. Det är nödvändigt att fortsätta arbetet att finna ytterligare rationaliseringsmöjligheter inom försvaret. Omprioriteringar innebär att vissa verksamheter eller funktioner reduceras för att ge möjligheter för andra att öka. Det finns alltid en risk i en stor organisation att det bestående får ett väldigt övertag gentemot nya behov. Dessa trögheter finns i försvaret lika väl som inom andra verksamheter. Det är lätt att begära nya pengar för att skaffa något som anses ytterst angeläget, men det är ofta svårare att erkänna att det nya i stället borde få tillkomma på bekostnad av något annat som är lika välmotiverat som . Beslut om ekonomiska ramar för nästa femårsperiod skall fattas 1987. Det är väsentligt att det då föreläggs ett bra beslutsunderlag. Hur detta skall utformas framgår av denna motion och kommer att vidareutvecklas av representant försvarskommitté. Vi förutsätter att ÖB ges i uppdrag att redovisa en komplett programplan för försvarsmakten inom en ekonomisk ram om sammanlagt för . Detta motsvarar i huvudsak plusnivån i ÖB 85. Inriktning i stort för försvarsmakten Planeringen i denna handlingsväg bör i fråga om de säkerhetspolitiska grunderna och försvarspolitikens inriktning i stort utgå från försvarskommitténs säkerhetspolitiska rapport. Inriktningen innebär i stora drag - att försvar mot väpnat angrepp är totalförsvarets främsta uppgift, - att hela landet skall försvaras, - att försvarsmaktens insats- och mobiliseringsberedskap bör förbättras, - att kvaliteten hos våra krigsförband bör höjas bl. a. genom en förbättrad utbildning och modernare material, - att en materiell förnyelse i ökad grad bör ske genom tillvaratagande av de möjligheter som den tekniska utvecklingen ger. Mot denna bakgrund bör försvarsmaktens utveckling ges följande principiella inriktning. 0 Arméns anfallsbrigader prioriteras och ges ökad stridsförmåga i flera avseenden. Den förnyelsen inriktas främst mot ubåts- och sjöminsystem samt olika typer av kustartilleriförband. 0 Flygstridskrafternas luftförsvarsförmåga förstärks successivt och långsiktigt. I försvarskommitténs säkerhetspolitiska rapport har bl. a. uppmärksammats det ökade behovet av snabbt tillgängliga resurser ur alla försvarsgrenar för att möta uppkomna situationer t. ex. för att hävda vårt territorium. Denna utveckling innebär att lednings-, underrättelse- och utbildningssysmen kan behöva anpassas så att tillräcklig beredskap innehålls. De fredstida beredskapskraven måste tillgodoses som effektiva krigsförband utbildas och övas. Nuvarande ubåtsskyddsplanering ger en kontinuerligt och stadigt ökande militär kapacitet under nästkommande försvarsbeslutsperiod. Åtgärderna bör fullföljas. Efter hand som ubåtsskyddsförmågan tillväxer är det av vikt att analysera erfarenheterna. Förnyelsen enligt fyrpartiöverenskommelse bör fullföljas omfattande bl. a. en fortsatt modernisering av , anskaffning av olika typer av pansarvärn och luftvärn samt telemateriel. För prioriteras stridsdugligheten och förnyelsen av de kvalificerade förbanden, dvs. de 20 anfallsbrigaderna med tilläggsförband. Dessa förbands personella och materiella kvalitet bör ytterligare förbättras. Därutöver bör ett rimligt antal förband med territoriella uppgifter (lokalförsvarsförband) vidmakthållas och utvecklas. Åtgärder för att stärka Norrlandsförbanden bör även fortsättningsvis prioriteras. I den dåvarande försvarskommitténs betänkande års försvarsbeslut konstaterades att de lägre prioriterade fältförbanden kräver en betydande modernisering och att i annat fall förbanden sannolikt behöver utgå ur krigsorganisationen. En sådan modernisering kan inte anses aktuell . Tvärtom krävs en mer markerad prioritering av anfallsbrigaderna. Planeringen bör därför inriktas mot att ge dessa äldre förband lokala uppgifter och mot dessa svarande organisation och utbildning. För de rörliga anfallsförbanden bör den personella kvaliteten förbättras. De brister som vid upprepade tillfällen påvisats bör åtgärdas. En förbättrad grund- och repetitionsutbildning samt åtgärder för ökad tillgänglighet vid mobilisering bör prioriteras. En förlängning av utbildningstiden för vissa förband bör övervägas. Inom det materiella området bör anfallsförbandens skydd, eldkraft och rörlighet förbättras. Ytterligare luftvärnsrobotförband för högre höjder (medellång räckvidd) bör anskaffas. Antalet transporthelikoptrar bör utökas bl. a. för att säkerställa transporter av sårade. Hotet från olika splittervapen har ökat och kan förutsättas öka än mer framöver. Mot denna bakgrund kan inte taktikanpassning och luftvärn anses vara tillräckliga åtgärder . Ett ökat splitterskydd i olika former för utsatt personal inplaneras. Skyddsfrågan bör även ses i sammanhang med arméstridskrafternas fortsatta mekanisering. ansåg att andelen mekaniserade förband borde öka. Nuvarande takt är låg. En ökning bör eftersträvas. I ett alternativ bör prövas att anskaffning av nya stridsvagnar påbörjas i stället för fortsatt modernisering av äldre stridsvagnar. Vissa lokalförsvarsförband bör ges ökad förmåga att lösa uppgifter t. ex. i storstäderna, i gränsområdena och i skärgårdarna. Utrustning och utbildning bör anpassas till detta. Alla förband i krigsorganisationen bör genomföra repetitionsutbildning. Förnyelsen enligt fyrpartiöverenskommelse bör fullföljas omfattande bl. a. kustkorvetter, amfibieförband, minröjningsfartyg, tunga helikoptrar samt övriga ubåtsskyddssatsningar. För prioritera^ förnyelse och modernisering av ubåtar, tunga kustrobotförband, sjöminsystemet och områdesbundna kustartilleriförband. Ubåtssystemet bör successivt inriktas mot ett större antal enheter med en jämn omsättningstakt. Ubåtarnas uthållighet och ubåtsjaktförmåga bör förbättras. Antalet tunga kustrobotförband bör ökas ytterligare. Anskaffningen av dessa bör tidigareläggas. Det totala sjöminsystemet bör förstärkas. Antalet moderna sjöminor bör ökas samt möjligheterna till minutläggning förbättras. Ökat utnyttjande av minor i ubåtsskyddet bör eftersträvas. Det fasta kustartilleriet i operativt viktiga kust- och skärgårdsområden bör moderniseras. Uthålligheten i skärgårdsförsvaret bör förbättras. Viktiga skärgårds- och basområden bör ges i fred utbyggda övervaknings- och ubåtsskyddssystem. Pågående anskaffningar och planerade moderniseringar av ytattackförband bör fullföljas. De moderna minröjningsflottiljerna bör vidmakthållas och helikoptermoderniseringen slutföras. Den framtida utformningen av ytattackförbanden bör utredas. De bas- och underhållsförbanden bör ges ökad förmåga att säkerställa underhållet av våra fartygsförband vid ett starkt ubåts- och minhot. Det ökade lufthotet bör även beaktas. Förnyelsen enligt fyrpartiöverenskommelse bör fullföljas omfattande ett bibehållande av Drakensystemet, ett slutförande av Viggensystemet samt en fortsatt utveckling och anskaffning av JAS-systemet med beväpning. Därtill kommer en fortsatt förbättring av luftbevaknings- och stridsledningssystemet (Stril) samt en modernisering av bassystemet. För prioriteras utveckling och därefter anskaffning av JAS-systemet. En säkerställd långsiktig tillgång på luftförsvarsvapen och luftburna motmedel bör därutöver ges prioritet i planeringen. Stril-systemet bör kompletteras med flygburen radar och ledningen bör moderniseras genom införande av ny stridsledningscentral. Utbyggnaden och införandet av ett nytt bassystem bör genomföras utan ytterligare senareläggningar och begränsningar. En fortsatt komplettering av Norrlandsbaserna bör ske efter hand. Drakendivisionerna bör bibehållas till mitten av . Viggensystemet, med spaningsdivisioner och totalt åtta jaktdivisioner, bör vidmakthållas. Attackdivisionerna utgår efter hand när J AS-flygplanen börjar levereras . Införandet av JAS-systemet ger en ökad flexibilitet att vid behov utnyttja en större andel av flygstridskrafterna för luftförsvarsuppgifter. Mot bakgrund av det ökande luftförsvarshotet kan det bli nödvändigt att tillse att denna flexibilitet finns tidigt även vad avser tillgången på jaktrobotar. I ett planeringsalternativ bör därför redovisas en tidigarelagd ökad tillgång på moderna jaktrobotar. Försvarsindustrifrågor tas upp senare men av flera skäl bör eftersträvas att svensk industri i avgörande grad medverkar i utvecklingen av IR- eller Anskaffningen av vapen för förbindelsebekämpning bör prioriteras bland attackflygets markmålsvapen. Eventuellt kan andra markmålsvapen behöva senareläggas. Ledning, underrättelsetjänst och beredskap Inriktningen bör vara att genomföra en separat översyn av hela totalförsvarets ledningssystem. Direktiv och inriktning för denna översyn bör behandlas i försvarsbeslutet . ÖB:s föreslagna förändringar av marinens och flygvapnets ledningssystem bör emellertid kunna fastställas i försvarsbeslutet . Därvid bör dessa stridskrafter erhålla ett rationellare ledningssystem anpassat för 1990-talet. En motsvarande översyn bör påbörjas för stridskrafterna ur armén. Det är angeläget att stärka underrättelsefunktionens förvarningsförmåga när risken för ett överraskande inlett angrepp ökar. Totalekonomiskt kan sådana insatser vara lämpligare än att ytterligare öka omfattningen på de mycket tidigt tillgängliga stridskrafterna. Inriktningen bör därför vara att pröva möjligheterna att genom ökade insatser förbättra förvarningsförmågan. Försvarsbeslutet innebär en ökad förmåga främst för flyg- och marinstridskrafter att redan med fredsorganisationens resurser kunna börja möta ett militärt angrepp. Denna förmåga bör bibehållas även framöver. Det är viktigt att ytterligare åtgärder vidtas för att säkerställa mobiliseringen totalt även då angrepp inletts mot vårt land. I ÖB 85 redovisas brister i nuvarande utbildning inom försvarsmakten. Effekterna av dessa brister förstärks genom den ökande risken för att ett möjligt militärt angrepp inleds överraskande. Särskilt allvarliga synes bristerna vara vid arméns fältförband, vissa kustartilleriförband och vid vissa av marinens och flygvapnets basförband. Nivån på samträningen och den s. k. förbandsutbildningen ger för dessa förband inte tillräcklig förmåga efter en snabbt genomförd mobilisering. För marinen och flygvapnet ställs dessutom högre krav på beredskapsinsatser och därtill anpassad utbildning. värnpliktsutbildningskommitté har uppmärksammat dessa frågor och har också anvisat olika vägar att inom ramen för en fortsatt allmän värnplikt förbättra utbildningen och att kombinera värnpliktssystemet med de ökande beredskapskraven. För marinen och flygvapnet har redovisats pågående arbeten med att från grunden modernisera och förbättra utbildningssystemen för framtiden. Dessa utredningar bör fullföljas och förslagen bör redovisas i planeringen inför försvarsbeslutet . En ökad samträningav förband och en förbättrad miljöutbildning bör prioriteras i detta arbete. För armén, som synes ha de allvarligaste bristerna, har angetts att ett effektiviseringsprogram är under framtagning till 1986. Det är anmärkningsvärt att inte ett genomarbetat förslag att förbättra utbildningen redovisats i samband med ÖB 85. Bristen på underlag innebär risker för felaktiga avvägningar avseende arméförbandens utveckling. Det är därför angeläget att underlag för förbättring av arméförbandens utbildning och förbandsomsättning redovisas före försvarsbeslutet . första betänkande bör därvid kunna ge fördomsfria och nya idéer till utveckling av värnpliktsutbildningssystemet. Det viktigaste för den värnpliktiga personalens insatser är en effektiv utbildning. Det betyder därvid sannolikt mindre om utbildningen är ansträngande eller innebär en längre veckoarbetstid. Detta förhållande bör uppmärksammas vid framtagning av förslag till framtida utbildningssystem. är värnpliktskullarna större än vad som behövs i krigsorganisationen. behöver civilförsvaret en föryngring. För den närmaste femårsperioden bör därför 2 000 värnpliktiga grundutbildas för krigsplacering inom civilförsvaret. Det bör närmare utredas, om denna grundutbildning skall förläggas till civilförsvarets och/eller försvarsmaktens skolor. försvarsbeslut innebar en inriktning att minska försvarets fast anställda personal i syfte att bibehålla eller förbättra balansen mellan krigsorganisationens förnyelse och resurser för fredsverksamhet. Denna huvudinriktning bör ligga fast även försvarsbeslut. För den militära personalen har dock föreslagits en återgång till fler yrkesofficerare bl. a. på grund av de ökade beredskapskraven. En sådan förändring bör noga prövas. Som ett alternativ bör utredas konsekvenserna av t. ex. nya former av korttidsanställning och ökat utnyttjande av reservofficerare vilket totalt sett bör vara kostnadseffektivare. En sådan inriktning är inte helt överensstämmande med den allmänna utvecklingen inom arbetsmarknadsområdet, men de militära behoven skiljer sig också från utvecklingen i det civila samhället. Alternativet med ökat antal fast anställda yrkesofficerare innebär totalt sett ökade försvarskostnader. En allvarlig utveckling är den ökade avgångsbenägenheten för främst yrkesofficerare. Avgångarnas omfattning är av sådan omfattning att de kommer att påverka försvarseffekten. Åtgärder för att förhindra denna utveckling måste därför vidtas. Avgångsbenägenheten bör kunna påverkas genom rena löneförbättringar och/eller genom att tillse att den aktuella personalen får en sådan arbets- och förmånsmiljö att de stannar kvar i försvaret. Principprogram i detta syfte bör redovisas, av regeringen inför försvarsbeslutet . Försvarsbeslutet innebar en långsiktig inriktning av försvarets fredsorganisation och fortsatta rationaliseringar . Försvarsbeslutets inriktning och mål bör ligga fast och vara en grund även för kommande beslut. Detta innebär att ytterligare fredsorganisationsåtgärder kan behövas i försvarsbeslutet för att innehålla de långsiktiga besparingsmålen till 1992. Utredningsarbetet års försvarsbeslut syftade inom många områden främst till att öka rationaliteten i försvarsmaktens verksamhet. Långsiktiga strukturförändringar var inte huvudändamålet. års försvarsbeslut, syftande till en fredsorganisatorisk inriktning för 1990-talet, bör strukturfrågorna ges ökad tyngd. måste ses i sammanhang med den långsiktiga utvecklingen av krigsorganisationen och de framtida kraven på militär beredskap. Viktiga frågor som kommer att påverka strukturen är kraven inom utbildningsområdet, tillgången på värnpliktiga och möjligheterna att öka det samordnade resursutnyttjandet inom försvarsmakten och mellan försvarsmakten och det civila samhället. Med grund i erfarenheterna från den genomförda försvarsbeslutsperioden och med grund i en utredning om lämpliga långsiktiga strukturmål bör före försvarsbeslutet redovisas förslag till inriktning av fredsorganisationen för 1990-talet. Förslaget bör även innefatta de första stegen i strukturförändringen av fredsorganisationen som kan vara lämpliga att fastlägga i detta försvarsbeslut. De långsiktiga inriktningsfrågorna avseende försvarsindustrin, utlandsberoendet och export/importproblemen förutsätts studeras vidare inom försvarskommitténs ram. I ÖB 85 har påvisats att det kan finnas långsiktiga problem med ett tillfredsställande produktions- och driftsstöd för flygmateriel under tillverkning och i tjänst. Det är förvånande att inte dessa frågor klarlagts inför ÖB 85. De bör förutsättas beaktade i den långsiktiga planeringen. Överbefälhavaren har redovisat att enligt hans uppfattning finns förutsättningar för en ökad grad av inhemsk robotutveckling endast i kraftigt ökande ekonomiska nivåer. En inhemsk kompetens för kvalificerade robotsystem bör ha stor betydelse. Ett rimligt bibehållande av en sådan kompetens bör därför vara ett huvudalternativ även i andra ekonomiska nivåer. Svensk medverkan i jaktrobotutveckling bör därvid särskilt prövas. Kombinationer i robotfamiljer bör prövas, t. ex. jaktrobotar och luftvämsrobotar med till stor del gemensam utveckling. De civila delarna av totalförsvaret är till sin omfattning mångdubbelt större än det militära försvaret. De utgörs nämligen av all den civila verksamhet som behöver fortgå för att människors behov och trygghet skall kunna tillgodoses också i krislägen. Det finns verksamheter som bör kunna reduceras i ett krisläge. Mångfald och omfattning för konsumtionsvaror kan begränsas, stora delar av exportindustrin kanske stoppas. I gengäld behöver inhemsk produktion kunna ökas på områden där det är möjligt att finna ersättningar för stoppade importvaror. Dras vårt land in i krig kan skador och förluster bli mycket stora. Det kan kräva enorm anspänning på resurser för räddningstjänst, sjukvård och transporter. En central fråga gäller fördelningen av personal, och då kanske främst specialister av olika slag. Mobiliseras försvarsmakten dras ett mycket stort antal män bort från sina fredstida uppgifter. Har man inte framsynt och kontinuerligt följt upp vilken personal som måste finnas kvar i viktiga civila funktioner för att dessa skall kunna fungera finns risk för stora störningar till följd av mobilisering. Hur många av dagens datasystem i är för sin funktion beroende av manliga experter under ? Generellt kan sägas att verksamheter med en jämnare könsfördelning på alla kompetensnivåer blir mindre känsliga i krislägen. Sårbarheten i samhället har ökat i flera avseenden. Påtagliga exempel erbjuder elförsörjningen och telekommunikationerna. Känsligheten i dessa är mycket stora. Om en angripare slår ut några enstaka knutpunkter i sådana system kan hela landsändar få mycket svåra störningar. Telekommunikationerna är betydligt mer än telefonsamtal - stora och ökade informationsmängder distribueras genom telenätet mellan olika dataanläggningar. Avbrott kan då få mycket stora konsekvenser. Att i efter hand söka minska en sårbarhet kan bli mycket dyrt, jämfört med om man tagit hänsyn till sårbarhetsfrågorna redan då verksamheten planerats. I ett föränderligt samhälle är det inte möjligt att centralt kunna överblicka alla samhällsfunktioner. Kunskapen om produktionsförhållandena och annat finns ute i verkliga livet, inte hos centrala myndigheter. Skall man få ett samhälle som är mindre sårbart och som lättare kan anpassa sig också till svåra yttre störningar så krävs kreativitet och handlingskraft ute i företag, kommuner och regionala organ. Det är helt orealistiskt att tänka sig att staten skulle kunna ordna en lagring som behövs för att industrin skall kunna verka vid avspärrning. Insatsvaror och halvfabrikat för en viss produktion förändras ständigt, och bara företaget självt kan överblicka detta.