mot · G902n322 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:N322 och () näringspolitik Endast ett näringsliv som kännetecknas av lönsamhet, konkurrenskraft och utvecklingsförmåga kan trygga arbete och skapa förutsättningar för tillväxt i ekonomin. Det måste finnas en klar arbetsfördelning mellan näringsliv och offentlig sektor. De offentliga organens myndighetsutövning skall hållas åtskild från näringslivets produktiva uppgifter. Regering och riksdag skall påverka de allmänna förutsättningarna för företagens verksamhet genom den ekonomiska politiken. Statens och kommunernas uppgift är således att skapa goda förutsättningar för näringslivet, inte att satsa pengar och andra resurser i företagen. Ett gynnsamt klimat i synnerhet för små och medelstora företag är nödvändigt för att åstadkomma tillräcklig nyetablering och tillväxt av produktiv sysselsättning. Av rapporter från industriverket framgår att kommuner och landsting i ökad utsträckning börjat driva en egen näringspolitik med regionalt protektionistiska inslag. Denna kartläggning av den kommunala näringspolitiken visar att dylika företeelser förekommer allt oftare. Detta tar sig uttryck i att kommuner bl. a. övertar ägandet av vissa fastigheter, anläggningar och maskinutrustning som berörda företag sedan hyr av kommunen som man ingår kontraktsliknande avtal om att behålla eller svara för viss sysselsättning . Denna utveckling är betänklig från marknadsekonomiska utgångspunkter. Denna utveckling måste hejdas för att marknadsekonomins funktionssätt inte skall äventyras. För att näringslivet skall kunna fullgöra sin uppgift att skapa tillväxt och arbetstillfällen under internationell konkurrens måste det ständigt förnyas, anpassas och omstruktureras. För kommuner där en industrigren är dominerande kan en omstrukturering naturligtvis innebära stora problem. Kommunala satsningar i företag - öppet eller förtäckt - leder lätt till att lönsamhetskraven åsidosätts. Kommuner och landsting skall inte engagera sig i kommunala och regionala utvecklingsbolag och stiftelser med näringslivsuppgifter. Kommuner skall inte ge stöd till enskilda företag. Engagemang av detta slag strider som vi utvecklar i annat sammanhang (mot. 1985/86:K611) mot den kommunala kompetensen och därmed mot kommunallagen. Kommunerna har två uppgifter när det gäller att främja näringslivet. För det första skall kommunen ge en tillfredsställande service för företagsamheten 1 1985186.3 sami. när det gäller transporter, markberedskap, planfrågor m. m. För det andra Mot. skall kommunen, inom ramen för en rimlig beskattning, tillhandahålla och N322 skapa möjligheter för en god och varierad service för medborgarna. På så sätt underlättas företagens rekrytering av arbetskraft. Kommunerna sköter av tradition vissa uppgifter av affärsmässig natur. Det gäller framför allt försörjning med el och vatten samt hamnrörelse. Detta kan i många fall vara motiverat. Bristande lönsamhet i exempelvis hamnrörelse kan emellertid elimineras genom omstrukturering och privatisering. Kommunerna skall däremot inte vidga sina funktioner till andra områden av affärsdrivande verksamhet. Många verksamheter av affärsmässig natur som drivs i regi och kommunala bolag bör avvecklas och/eller överföras i privat regi. Olika former av verksamhet har överförts till kommunala stiftelser och aktiebolag. Som skäl härtill anförs ofta effektivitetssynpunkter och företagsekonomiska överväganden. Felsatsningar dock alltför ofta i efterhand genom skattefinansierade aktiekapitalhöjningar eller genom direkt kapitalstöd för förlusttäckning. Sådana bidrag skall inte förekomma. Kommunerna måste hålla en planberedskap för näringslivet. Stor restriktivitet bör dock gälla vid förvärv av markområden. I varje enskilt fall måste man ingående pröva det faktiska behovet. Omfattande markreserver medför enbart stora och onödiga kostnader för kommunerna. En allsidig bedömning måste göras även vid upplåtelse av industrimark till olika typer av industrier. Har kommunen investerat i specialanläggningar av olika slag - hamnar, stickspår, flygfält etc. - bör man upplåta angränsande mark till företag som verkligen har behov av sådana investeringar. En marknadsanpassad prissättning på den mark kommunen säljer eller upplåter med tomträtt underlättar en riktig lokalisering av företagen. Gamla industri- och liknande lokaler kan med fördel göras om till industrihotell för mindre eller medelstora företag. Hyrorna kan därigenom hållas på en rimligare nivå än i nybyggda lokaler. Kommunerna bör uppmuntra enskilda företag att ta denna typ av initiativ. Kommunerna skall däremot inte engagera sig i uppförandet av industrilokaler. Subventionering av hyran i kommunala industrihus skall inte förekomma. Industrins behov av expansionsutrymme tillgodoses lättare om kommunernas detaljplaner görs flexibla. Taxesättning i affärsdrivande verksamhet skall bygga på full kostnadstäckning - men ej mer. Det faktum att kommunen kan ha monopol på vissa områden -1, ex. vatten, avlopp och eldistribution får inte innebära att man av vissa abonnenter tar ut för höga taxor. I allt fler kommuner satsas skattebetalarnas pengar på riskfyllda affärsprojekt - projekt som oftast har så dåliga framtidsutsikter att det inte går att finna några privata investerare. Kommunalt stöd till näringslivet är avsett för att skapa sysselsättning. Dess värre visar erfarenheterna att kommunala subventioner oftast inte ger några varaktiga jobb. Skattebetalarnas pengar slösas bort, som vissa personer och företag gynnas. Detta är i sig mycket allvarligt. Men ännu allvarligare är att många kommunalpolitiker medvetet fattar Mot. 1985/86 beslut som strider mot kommunalrätten. Ett 20-tal kommuner har blivit fällda i kammarrätten och/eller regeringsrätten som ett resultat av besvär. En statlig utredning uppskattade emellertid att av de kommunala lagöverträdelserna blev föremål för besvär. Medborgarna överklagar alltför få lagstridiga kommunala beslut. Först och främst beror detta på att kommunallagen (KL) inte ger klara anvisningar om vad som är tillåtet resp. otillåtet. För att urskilja detta krävs kunskap om rättspraxis. Gränsdragning för den kommunala kompetensen är en viktig del av vårt demokratiska styrelseskick, men självstyrelse kan aldrig bli en ursäkt för kommuner att bryta mot lagar, att slösa bort skattebetalarnas pengar eller att snedvrida konkurrensen mellan olika företag. Därför måste gränsen för kommunernas verksamhet göras klarare. Trots att man måste vara medveten om problemen har och regeringen passivt åsett utvecklingen. De åtgärder och lagändringar som behöver vidtas kan snabbt genomföras. De s. k. kompetensreglerna bör lagstadgas. Kommunerna skall behandla olika medborgare och företag på ett likställt sätt; en kommun skall i princip inte engagera sig utanför den egna kommunen. Lokaliseringsprincipen skall stå fast. Kommuner skall ej bedriva verksamhet i vinstsyfte. Det är särskilt viktigt att kommuner inte snedvrider konkurrensen genom att subventionera vissa företag. NO har gett klart uttryck för detta vid en granskning av kommuns stöd till företag. Om kommunen subventionerar företag med dåliga framtidsutsikter mer än andra och överser med att de dåligt lönsamma företagen inte fullgör sina förpliktelser som man begär att andra företag skall göra rätt för sig skapar man ett klimat, som avskräcker duktiga företagare och lockar till sig mindre seriösa företag eller sådana med dåliga framtidsutsikter. Den kommunala upphandlingen bör liksom den statliga regleras i lag. Den kommunala upphandlingen omfattar en betydelsefull del av den ekonomiska aktiviteten i . Produktion i konkurrens med andra producenter blir nästan undantagsvis billigare än monopolproduktion. Därför bör kommunernas och landstingens upphandling normalt ske genom anbudsförfarande. NO:s möjligheter att genom förhandlingar och överläggningar undanröja skadliga kommunala etableringshinder särskilt inom handeln bör vidgas. 1 * 1985/86. 3 sami Nr N322-327 Privatisering och avmonopolisering Mot. Det finns sätt på vilka kommunerna varaktigt kan stödja näringslivet. Detta N322 bör ske genom: o sänkta kommunalskatter, o färre kommunala regler och bestämmelser för företagen, o mindre egenregiverksamhet och mer entreprenörer och privatiseringar. Denna aspekt är den viktigaste. Att öppna den kommunala marknaden för entreprenader och privatiseringar skapar ett differentierat och livskraftigt näringsliv och därmed en god och mera dynamisk arbetsmarknad för kommunens alla invånare - både privat- och kommunalanställda. Därmed blir ju inte längre de anställda - som ofta är fallet - hänvisade till en enda arbetsgivare. Också kommunmedborgarna vinner. De får bättre service till lägre kostnader i en mer levande och livskraftig kommun. Övergripande statliga besluts inverkan på kommunernas ekonomi måste bli föremål för en genomgripande förändring för att underlätta privatisering och avmonopolisering. En omfattande avreglering är nödvändig. Under en följd av år har kommunerna ålagts uppgifter och därmed kostnader beroende på beslut fattade av riksdag och olika statliga myndigheter. Kommunerna har därigenom blivit upplåsta för vissa verksamheter och därigenom inte fått möjlighet att själva prioritera verksamhetsinriktningen inom tillgängligt ekonomiskt utrymme. Regeringen har uppmärksammat den nu berörda problematiken och därför inlett s. k. frikommunsförsök. Detta är inte tillräckligt. bör därför hemställa hos regeringen att låta göra en översyn av det näringspolitiska engagemanget i syfte att dels klargöra hur stor omfattningen av dessa är, dels skapa möjlighet för en omprövning av desamma genom avregleringar och avmonopolisering etc. Stat-kommun-beredningen (C 1983:02) tillsattes . Enligt direktiven (Dir. 1983:30) skall beredningen ta upp frågan om kommunernas roll i närings- och sysselsättningspolitiken, samverkan mellan stat och kommun samt därvid aktualisera åtgärder som leder till bättre resursutnyttjande och bättre samhällsservice, mot bakgrund av de samhällsekonomiska problemen. De frågor som måste aktualiseras för att åstadkomma en mer tidsenlig gränsdragning för den kommunala kompetensen i näringslivsfrågor, enligt vad som anförts i denna motion, kan lämpligen åläggas stat-kommunberedningen eller särskild utredare. Därtill bör kommuner och landsting uppmuntras generellt att pröva även andra alternativ än kommunalt huvudmannaskap när det gäller bl. a. service, vård och olika former av omsorg. Detta bör aktualiseras i samband med de fortlöpande överläggningar som sker mellan regeringen och kommunförbunden rörande den samhällsekonomiska utvecklingen. I detta sammanhang bör principerna för den offentliga upphandlingen tas upp till prövning. bör göra ett uttalande av denna innebörd. Sammanfattningsvis kan kommunerna- om staten t. ex. på sätt som anges i Mot. motionen medverkar till en avreglering, privatisering och avmonopolisering N322 inom den kommunala sektorn - ges bättre förutsättningar att ta sin del av ansvaret och medverka till att målen för de samhällsekonomiska stabiliseringsåtgärderna skall kunna nås så snabbt som möjligt, som gränserna för den kommunala kompetensen i näringslivsfrågor kan göras tydligare. Övriga förslag presenterar vi i motion 1985/86:K611. Med åberopande av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av kommuners och landstings näringspolitiska engagemang i syfte att skapa möjlighet för en omprövning av detsamma genom avregleringar och avmonopolisering etc. () ()