mot · G902298 · 1986-02-18 00:00:00 — Motion till 1985/86:298 m. fl. (fp) Ny förvaltningslag (prop. 1985/86:80) , efter nära 30 års utredande, fick sin första förvaltningslag, den nu gällande. En allmän uppfattning är att denna lag har fungerat bra och att den har haft en väsentlig uppgift att fylla. I syfte att vidta en översyn av förvaltningslagen samt överväga vissa konkreta frågor som uppkommit vid tillämpning av denna tillsatte den dåvarande borgerliga regeringen en förvaltningsrättsutredning. Som en röd tråd genom kommitténs arbete och i den nu föreliggande propositionen löper ambitionen att reglerna om förfarandet hos förvaltningsmyndigheten skall vara så enkla och lättbegripliga som möjligt. I propositionen (s. 16) skriver departementschefen: måste emellertid lagstiftning kombineras med andra åtgärder. Jag tänker då i första hand på utbildning. Just ny lagstiftning ger tillfälle att ordna den utbildning av myndigheternas personal som krävs för att den serviceanda som bör eftersträvas skall få fullt genomslag i förvaltningen. Generellt sett anser vi att kontakterna mellan myndigheterna och allmänheten fungerar väl. Utan tvekan finns det dock anledning att ytterligare förbättra myndigheternas service till allmänheten. Det finns dock anledning att understryka att detta endast i begränsad del går att åstadkomma med lagar. Det handlar om attityder. Myndighetens personal måste känna sig som allmänhetens tjänare. Den makt som de är satta att administrera har ytterst givits dem av medborgarna, dvs. Förslaget till förvaltningslag är i centrala delar så allmänt utformat att det knappast kan utnyttjas till den enskildes fördel om vederbörande kommer i konflikt med myndigheterna. Exempel på detta är 4 § där det talas om att hjälp till enskilda skall lämnas i den utsträckning som är tillämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndigheternas verksamhet. Beroende på vilken inställning som myndigheternas personal har till att ge allmänheten service och tillgången på resurser kan dessa stadganden tolkas på helt skilda sätt och leda till antingen minsta möjliga service eller en omfattande sådan. Vi är medvetna om att det är utomordentligt svårt att i en ny lag närmare precisera exempelvis vilka frågor som är av den art att myndigheterna alltid bör bistå den enskilde, vilka enskilda som skall anses ha behov av hjälp, vilka myndigheter som bör åläggas ett särskilt ansvar för att lämna hjälp och vägledning etc. Detta är och kommer väsentligen att förbli en fråga om enskilda tjänstemäns uppträdande och attityd gentemot allmänheten. I detta sam- Mot. manhang finns det också skäl att påminna om den debatt som förs om tjänsteansvaret för offentliga tjänstemän. I realiteten har det visat sig att det i dag saknas sanktionsmöjligheter mot offentliganställda, vilket bl. inneburit att JO har kommit att uppfattas som tandlös. motioner till detta yrkat att en översyn av sanktionsmöjligheterna mot tjänstemän i offentlig tjänst skall göras i syfte att skärpa möjligheterna för framför allt JO att agera vid uppenbara fall av fel och försummelser. Sådana skärpta regler utgör en angelägen förutsättning för att förvaltningslagens syfte om ett korrekt bemötande av enskilda skall uppfyllas. En annan sådan förutsättning är det materiella innehållet i de lagar och regler som förvaltningsmyndigheterna tillämpar. Självfallet påverkas förhållandet mellan enskilda och myndigheterna av att allmänheten upplever exempelvis skattelagstiftningen krånglig och svåröverskådlig. En aldrig så god vilja från tjänstemännen i en myndighet att handlägga ärenden snabbt och okomplicerat kan omöjliggöras av krångliga och omfattande materiella regler. som arbetet med att introducera den nya förvaltningslagen inleds måste därför arbetet med att motverka krångel och byråkrati i lagarna intensifieras. Det är angeläget att så långt möjligt precisera vilka skyldigheter som myndigheterna skall ha i förhållande till allmänheten. Förslaget till förvaltningslag bör därför kompletteras på vissa punkter. Vid handläggningen av ett ärende åsätts ofta den enskilde tidsfrister inom vilka vederbörande skall avge yttrande eller inkomma med kompletterande uppgifter. Motsvarande tidsgränser gäller inte för myndigheterna. I lagförslaget 7 § sägs endast: Varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vi anser inte att detta tillgodoser allmänhetens berättigade krav på en snabb handläggning. bör man sträva efter att sätta bestämda tidsgränser inom vilka ärenden skall behandlas och beslutas. Vi avser här ärenden som endast berör en part. Dessa gränser kan inte göras enhetliga eftersom förutsättningarna mellan olika ärendetyper skiljer sig mycket åt. I stället för att införa regler om sådana tidsgränser i förvaltningslagen bör det därför ankomma på regeringen att komplettera de förordningar som reglerar myndigheternas verksamhet resp. lämna förslag till om sådana kompletteringar i lag som kan bli aktuella. Förvaltningslagen bör emellertid också kompletteras med en regel om skyldighet för myndigheter att alltid ange då beslut i ett ärende senast kommer att lämnas. Detta bör ske när ett ärende är färdigberett, dvs. när parter och andra berörda myndigheter har yttrat sig, eventuell syn hållits etc. Genom en sådan regel tvingas myndigheten att avgöra ärendet snabbt och medan de berörda båda parter och tjänstemän har alla fakta aktuella. Som det är förekommer det nämligen alltför ofta att redan färdigutredda ärenden blir liggande utan att beslut fattas trots att det är möjligt. Det är dessutom viktigt för den enskilde att veta när han kan förvänta sig ett beslut. En ny paragraf med denna innebörd bör införas i lagen. Enligt lagförslagets 20 § skall ett beslut innehålla de skäl som har bestämt Mot. 1985/86:298 utgången. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt den nuvarande förvaltningslagen. Regeln är naturligtvis främst tillkommen för att den sökande eller klagande skall förstå vilka motiv myndigheten haft för beslutet. Det bör också indirekt hjälpa den enskilde att avgöra om det kan vara idé att överklaga ett beslut och det är av betydelse för handläggningstakten att överinstansen snabbt kan se hur underinstansen resonerat. Med hänsyn till de många och varierande typer av myndigheter som skall tillämpa lagregeln blir naturligtvis praxis i fråga om motiveringens utförlighet och klarhet mycket varierande. Det är också en fråga om enskilda tjänstemäns språkbruk och ambitioner, något som vi inte kan lagstifta om. Men däremot anser vi att det borde vara en självklarhet att ett myndighetsbeslut som ju alltid måste grundas på en lagbestämmelse också innehåller en hänvisning till just den eller de lagparagrafer som väglett den beslutande myndigheten. Så är det tyvärr inte alltid . Vi måste acceptera att enskilda inte kan känna till hela lagstiftningen. Men det minsta han eller hon kan begära är då att i det skriftliga beslutet få besked inte bara om motiven i det enskilda fallet utan också om den lagregel som är tillämplig. Av hävd och senare på grund av författningsbestämmelser har domstolarna alltid i domen angivit tillämpliga lagrum. Vi anser det är hög tid att införa en motsvarande bestämmelse vad gäller förvaltningsmyndigheters beslut. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta nödvändig lagtext. Med anledning av vad vi i motionen anfört hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad vi i motionen anfört angående tidsfrister inom vilka myndigheterna skall fatta vissa typer av beslut som angår en part, 2. att beslutar om sådant tillägg till förslaget till ny förvaltningslag som innebär att en myndighet då ett ärende avser myndighetsutövning mot enskild alltid skall underrätta denne om tiden för beslutets meddelande, 3. att beslutar om sådant tillägg till förslaget till ny förvaltningslag som innebär att en myndighet i sitt beslut alltid skall ange den eller de lagbestämmelser som legat till grund för beslutet. () ()