ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G902Ju805 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju805 och () Översyn av vapenlagen Den svenska vapenlagen kännetecknas av en mycket stor restriktivitet. Motivet till detta är att vapen inte skall komma i händerna på personer som avser att använda vapnen i brottsliga syften. Den omarbetning av vapenlagen som bör aktualiseras för att minska byråkratin kring vissa delar av licensgivningen, skall för den skull inte vara mindre restriktiv i dessa avseenden. Polisen är enligt uppgift skyldig att till den som ställer frågan tala om vilka vapen en viss person har. Såvitt vi kan förstå, finns det inga acceptabla motiv för att det skall vara så här. Mot bakgrund av den restriktivitet som i övrigt gäller, verkar detta förhållande märkligt. Man kan säkerligen utgå ifrån att den som vill skaffa sig vapen för brottslig verksamhet inte söker licens. Det är mer troligt att vederbörande i stället skaffar sig vapnet på annat sätt. För att förhindra stöld av vapen har vi bestämmelser som reglerar hur vapen skall förvaras. Om den, som har för avsikt att stjäla vapen, kan gå till polisen och få reda på en persons vapeninnehav, är det inte tillfredsställande. Enligt vår mening borde de uppgifter som finns i ett register över vapeninnehav inte vara tillgängliga för obehöriga. Uppgifterna borde inte heller få lämnas ut till annan än till den som är behörig. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att begär att regeringen utarbetar ett förslag till ändring av vapenlagen på sätt som anförts i motionen.
mot · G902Ju806 · 1986-01-26 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ju806 () Hjälp till brottsoffer anmäldes drygt 983 000 brott. Stöldbrotten utgör den dominerande kategorin. av de polisanmälda brotten 1984 är våldsbrott. betyder 31 000 brott, och då minst 31 000 människor som drabbats. Brottskurvan fortsätter att stiga, med ca 24 000 fler brott av alla slag . Samhällets grundläggande uppgift är att skydda medborgarna till liv och egendom genom försvarsmakten och polisen. Brottsstatistiken visar att samhället misslyckats. Den förda kriminalpolitiken kan inte ens hejda ökningen av brott. Brottslingen överträder andra människors rättigheter, kränker dem, förstör deras egendom, vållar smärta, ofta men för livet. Och ändå upplever de drabbade med rätta att brottslingen får mera uppmärksamhet än offret. Familjen med sin nedgrisade, sönderskurna lägenhet där värdesakerna försvunnit kan glömma vad de förlorat, men inte intrånget, kränkningen. Den gamla kvinnan som faller eller slås ned av väskryckaren kan kanske få ersättning för pengarna, men chocken, försvarslösheten, detta att en främmande som hon inte ville något ont gjorde detta, sårar henne för livet. Det oprovocerade våldet hindrar många från att gå ut annat än i dagsljus och gör oss alla otrygga. De som drabbas får ingenting annat för sin smärta och sina skador än sjukpenning som för vilken förkylning som helst. Det är därför att notera med tillfredsställelse att regeringen givit brottsförebyggande rådet i uppdrag att utreda brottsoffrens situation och föreslå hjälpåtgärder, såväl ekonomiska som sociala och psykologiska. Dessa problem är emellertid så stora och - märkligt nog - så okända att utredningen bör lämnas till en parlamentarisk kommitté. har brottsoffren lämnats att ensamma bära kriminalitetens bördor. Vi andra har bara betalat skatt till en ineffektiv kriminalvård. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att en kommitté tillsätts för att utreda och föreslå åtgärder för att så långt det är möjligt kompensera brottsoffren för deras skador genom medicinsk, social och psykologisk hjälp samt genom rejäla skadestånd.
mot · G902K206 · 1986-01-17 00:00:00 — Motion till 1985/86 :K206 och i (m) Förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti I en demokrati borde det vara en självklarhet att varje människa har rätt att ha en egen politisk uppfattning och att hon utan inblandning av andra kan avgöra vilket politiskt parti hon vill ansluta sig till. I tillämpar emellertid en rad fackföreningar inom LO kollektivanslutning till det socialdemokratiska partiet. Ungefär 600 000 LO-medlemmar är kollektivanslutna. Om någon medlem vill slippa sitt påtvingade medlemskap, tvingas vederbörande reservera sig skriftligt, om medlemmar över huvud taget får kännedom om beslutet. Det är dess värre vanligt att ett representantskap inom fackföreningen fattar beslut om kollektivanslutning utan att de enskilda medlemmarna får vetskap därom. En liten del av en fackförenings medlemmar beslutar således över vilken politisk åsikt de övriga skall ha. Vid en reservation tvingas man indirekt frångå sin rösthemlighet. Sådana förhållanden är inte förenliga med ett demokratiskt synsätt! Kollektivanslutningen till socialdemokratiska partiet har varit föremål för hård debatt . har diskuterat frågan och har ett tiotal gånger tagit avstånd från kollektivanslutningen utan att socialdemokratiska partiet och fackföreningarna visat respekt härför. Det vittnar om förakt för att fortsätta med den djupt odemokratiska kollektivanslutningen. Socialdemokraternas och fackföreningarnas försvar för kollektivanslutningen blir alltmer ihåligt. Många fackföreningsrepresentanter vågar ta avstånd från förfarandet. Många klubbar har frångått kollektivanslutningen av respekt för medlemmarnas vilja att själva välja partitillhörighet. Det finns dess värre också exempel på motsatser. Vissa avdelningar som lämnat kollektivanslutningen har börjat tillämpa förfarandet igen, sedan det visat sig att medlemmarnas spontana anslutning till SAP blivit alltför dålig. Det finns inget försvar för fortsatt kollektivanslutning! Det anser inte heller ledaren för . En majoritet () av de svenska LOmedlemmama har i en undersökning av professor sagt sig vara motståndare till kollektivanslutningen. Ändå fortsätter den... Det är skyldighet att slå vakt om varje människas rätt att själv bestämma partitillhörighet. Inför socialdemokraternas uppenbara förakt för uttalanden i denna fundamentala fråga om frihet och demokrati måste fatta beslut om en lag, som förbjuder kollektivanslutning till politiskt parti. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. w . * j K206 Med hänvisning till ovanstaende hemställer vi att beslutar att i lag förbjuda kollektivanslutning till () ()
mot · G902K208 · 1986-01-17 00:00:00 — Motion till 1985/86:K208 m. fl. En utredning om sjukförsäkringen, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:So206 hemställs att hos regeringen begär utredning om författningsmässig reglering av föräldrarätten i grundlagen. L. () i () fm) () () () () 1 1985/86.
mot · G902K211 · 1986-01-17 00:00:00 — Motion till 1985/86:K211 m. fl. Domstolsprövning av förvaltningsbeslut, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Ju606 hemställer vi 1. att beslutar att hos regeringen begära en översyn av förbudet mot retroaktiv lag om skatt eller statlig avgift i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att beslutar att hos regeringen begära en utredning angående utökade möjligheter till domstolsprövning av förvaltningsbeslut samt förutsättningarna att införa en möjlighet för enskilda att föra rättsbesvär, 3. att beslutar att hos regeringen begära en översyn av reglerna om stats- och kommunaltjänstemäns straff- och disciplinansvar, 4. att beslutar att hos regeringen begära en utredning av möjligheterna att införa sanktioner mot ledamöter av beslutande kommunala församlingar. () () () () () ()
mot · G902K215 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:K215 m. fl. (fp, m, c) Grundlagsskyddad närings- och yrkesfrihet Inom näringslivet skapas ett stort antal nya arbetstillfällen. 1984 skapades ca 163 000 nya arbetstillfällen. Av dessa skapades inte mindre än ca 123 000 i mindre och medelstora företag. De mindre och medelstora företagen står med andra ord för inte mindre än av nytillskottet av arbetstillfällen inom det privata näringslivet. En av de viktigaste orsakerna till denna positiva utveckling är det fria tillträdet till marknaden. Rätten att starta och driva rörelse. Genom en småföretagsvänlig politik ökar konsumenternas valfrihet, och nya sysselsättningstillfällen tillförs en arbetsmarknad som kännetecknas av relativt hög arbetslöshet. hotas emellertid näringsfriheten från flera håll genom olika förslag till inskränkningar i densamma. Det senaste exemplet är ordningsstadgeutredningens förslag att kommuner skall ges rätt att begränsa torghandlarnas varusortiment. Motiven för att avskaffa det i princip fria tillträdet till marknaden varierar från rent sysselsättningspolitiska (nya företag hotar gamla arbetsplatser) till att förhindra s. k. ekonomisk brottslighet. Grunden för en marknadsekonomi är emellertid att företag fritt får startas. Utan detta fria tillträde hotas både näringslivets dynamik och sysselsättningstillfällen. Ett avgörande steg för att öka blivande företagares och övriga investerares tilltro till statsmakternas vilja att även fortsättningsvis satsa på ett marknadsekonomiskt system vore att i grundlagen skydda rätten att starta och driva företag. Vi menar att yrkes- och näringsfriheten bör betraktas som ett grundläggande element i själva rättighetssystemet. Utan regler i detta hänseende är detta system ofullständigt. Kravet på regler om skydd för yrkes- och näringsfriheten har inte sin grund i något speciellt behov som skall dokumenteras . Det bottnar i stället i det förhållandet att den logiska uppbyggnaden av vårt rättighetssystem förutsätter en regel om yrkes- och näringsfrihet. Någon ytterligare utredning behövs ej. Så ej heller ytterligare erfarenheter av reformerna på fri- och rättighetsområdet. Det av författningsutredningen framlagda förslaget till grundlagstext kan efter mindre justeringar användas i föreliggande skick. Några bärkraftiga invändningar mot regeln framkom inte heller under remissbehandlingen. En regel för yrkes- och näringsfriheten bör få följande lydelse och tas in i 2 kap. RF: Mot. Svensk medborgare äger i riket driva näring och utöva yrke såvida annat K215 inte är föreskrivet i lag eller förordning. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag till grundskyddad närings- och yrkesfrihet i enlighet med vad som i motionen anförts. Keuth Skärvik (fp) () () () ()
mot · G902K217 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:K217 Axel m. fl. (c) Avskaffande av Konungens straffrättsliga immunitet Det främsta kännetecknet som brukar anges för att en demokratisk samhällsordning kan sägas råda i ett land är alla medborgares likhet inför lagen. Alla skall kunna ställas till ansvar för sina gärningar alla skall också åtnjuta samma skydd. Alla skall också behandlas lika, oberoende av samhällsställning, personliga förhållanden etc. Vi svenskar berömmer oss ibland för vår högt utvecklade demokratiska samhällsordning. Allas lika rättigheter och skyldigheter garanteras i lag. Det finns undantag. Enligt 5 kap. 7 § regeringsformen åtnjuter konungen straffrättslig immunitet, dvs. han kan inte åtalas och ställas till svars för sina gärningar. Detta gäller oavsett han begått gärningen i egenskap av statschef eller som privatperson. Det förhållandet att åtal inte kan väckas mot konungen utesluter också att han ställas till ansvar för brott på annat sätt än genom åtal, t. ex. genom strafföreläggande. Nämnda bestämmelse omöjliggör likaså ansvarstalan av målsägande. Konungens person skyddas också av andra lagbestämmelser. Brott som innebär förgripande mot kunglig person medför förhöjt straff och särskild åtalsprövning (18 kap. 2 och 8 §§ ). Konungen står dock inte helt över lagen, även om han inte kan ställas till ansvar för brott. Immuniteten avser inte civilrättsliga angelägenheter. Civilrättsliga anspråk mot konungen kan alltså göras gällande inför domstol. Vilka är då motiven för konungens privilegierade ställning i det svenska rättssamhället? Det skäl som anges är att det icke anses förenligt med hans roll som symbol för riket att tillåta åtal mot konungen. Positionen som statschef skulle kunna skadas. Vi är av motsatt uppfattning. Ett begånget brott, som på grund av nuvarande lagregler inte skulle kunna beivras, skulle enligt vår mening allvarligt skada både svenska folkets tilltro till svensk rättskipning och anseende som högt utvecklad demokratisk rättsstat. Till detta vill vi foga att det måste vara en uppenbar förmån för statschefen som person att vara i stånd att rentvå sig från orättmätiga anklagelser genom att möjlighet ges till ett sunt domstolsförfarande. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar om en sådan ändring i regeringsformen och att Konungens straffrättsliga immunitet upphävs. () (sj
mot · G902K221 · 1986-01-27 00:00:00 — 1985/86 K221-233 pågick i en mycket uppmärksammad jakt på vad som ansågs vara en främmande ubåt. som jakten pågick ingrep polis och militär mot journalister som för sina tidningar, radio och TV bevakade händelserna. Journalisterna greps under yrkesutövning och förhördes av polis. Beslag gjordes också av filmrullar och videokassetter. I något fall förekom förhandsgranskning under tvångsmässiga former av det material som journalisterna arbetar med. En fotograf från greps och förhördes . En av hans filmer beslagtogs. Den återlämnades först . Då var fem av bilderna bortklippta. Dessa behölls av polisen. En annan fotograf från greps . Hans filmrulle beslagtogs, framkallades och förhandsgranskades av polisen. Negativen återlämnades senare till tidningen. Ett TV-team från Rapport/Magasinet fick två videokassetter beslagtagna av polisen i . Beslaget hävdes först på beslut av jourhavande åklagare. Ett annat TV-team från Aktuellt fick sitt material förhandsgranskat av personal från försvarsstaben. Ytterligare några ingripanden förekom. Ingripande skedde med stöd av skyddslag. En lag som uppenbarligen är tillskapad under helt andra förhållanden än dem som gäller. har prövat ingripandena och är inte nöjd med lagens utformning. JO har också pekat på den intressekollision som föreligger mellan tryckfrihetsförordningen och skyddslagen. Lagen ger uppenbarligen möjlighet till censur och sådan förhandsgranskning som inte är tillåten enligt tryckfrihetsförordningen. Enligt tryckfrihetsförordningen och radiolagen är förhandsgranskning förbjuden. Ett särskilt skydd finns också för den som anskaffat uppgifter för publicering. Det är nu nödvändigt att se över lagstiftningen. Tryckfrihetsförordningens, radiolagens och radioansvarighetslagens ställning i förhållande till skyddslag måste således klargöras. Regeringen bör ta initiativ så att de oklarheter som finns undanröjs, så att yttrandefriheten inte kränks på det sätt som skedde i . Den grundlagsfästa yttrandefriheten får inte sättas ur spel på det sätt som 1 1985/86. skedde under Karlskronaintermezzona . ter skall inte med hjälp av en suddig lagstiftning kunna sätta reglerna i K221 tryckfrihetsförordningen ur spel. att hos regeringen anhåller om åtgärder för att stärka tryckfrihetsförordningen, radiolagen och radioansvarighetslagen i förhållande till skyddslag.
mot · G902K222 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K222 m. fl. (m) Grundlagsskyddad egendomsrätt, näringsfrihet och yrkesfrihet Egendomsrätten samt närings- och yrkesfriheten utgör tre av den västerländska civilisationens hörnpelare. Som vi har visat i tidigare motioner, 1982/83:413 och 1983/84:736, är dessa fri- och rättigheter vanligtvis grundlagsskyddade i de västerländska demokratierna. Skyddet varierar i styrka. Egendomsrätten har ett av de starkaste skydden i , där onormala inskränkningar som t. ex. socialisering kräver beslut som vid grundlagsstiftning. 1 stadgas full ersättning vid expropriation. I andra fall rör det sig om mer symboliska portalparagrafer, vilkas betydelse dock inte skall underskattas. Egendomsrätten har också fått ett positivt erkännande i konvention om de mänskliga rättigheterna. Av ålder har svensk rätt innehållit skydd för den enskilde mot myndigheters godtycke och övergrepp. Vår rättighetskatalog utgjordes länge av den berömda 16 § regeringsform med ursprung i landslag och 1700-talets regeringsformer. Vår nya grundlag ger endast ett relativt svagt och negativt skydd för egendomsrätten, medan näringsfriheten och yrkesfriheten över huvud taget inte omnämns. Då detta sätts i relation till att strejkrätten är explicit fastslagen, kan det med viss rätt hävdas, att också författningsutvecklingen i vårt land gått i socialistisk och korporativistisk riktning. Både den Tingstenska utredningen beträffande 16 §, sakkunnigesbetänkande och författningsutredningen föreslog att egendomsrätten samt närings- och yrkesfriheten skulle grundlagsskyddas. har dock socialdemokraterna alltid intagit en negativ hållning till dessa krav. Moderata samlingspartiet har under en följd av år krävt en förstärkning av grundlagsskyddet på de tre områdena. Vi kommer att fortsätta att upprepa dem till dess att de förverkligas. Socialdemokraterna har en följd av år i avslagit motionsyrkanden av samma innebörd som de vi nu för fram. Varje gång har det skett med motiveringen att ytterligare erfarenheter av reformerna på fri- och rättighetsområdet borde avvaktas innan initiativ togs till förändringar. Eftersom det enligt vår mening blivit alltmer uppenbart som gått, att det finns ett klart uttalat behov av grundlagsskyddad egendomsrätt, närings- och yrkesfrihet i takt med att medborgaren blivit alltmer undersåte i ett samhälle med socialistiska förtecken avvisar vi med bestämdhet den socialistiska majoritetens uppskovsmotivering. Om socialdemokraterna så anser, bör de säga i klartext, att de inte har något intresse av att de tre områdena får ett grundlagsskydd. Alla erfarenheter under det gångna decenniet pekar enligt vår uppfattning i rakt motsatt riktning. Vi har i tidigare motioner, 1982/83:413, 1983/84:736 och 1984/85:2323 utförligt motiverat vår ståndpunkt och även angivit hur ett grundlagsskydd kan utformas. Vi hänvisar till dessa motioner. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till grundlagsskyddad egendomsrätt samt närings- och yrkesfrihet i enlighet med vad som i motionen anförts. Hans Nyhage (m) (m) () () () () 1985/86 K222
mot · G902K224 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K224 () Ett handels- och industridepartement Handeln har en nyckelposition i ansträngningarna att få fart på näringslivet. Det är enligt min mening mycket angeläget att denna centrala roll återspeglas i regeringens handläggning av hithörande frågor. Vi ser det därför som ytterst väsentligt att dessa frågor såväl vad gäller utrikeshandeln som inrikeshandeln liksom samordnas inom ett självständigt fackdepartement. har alltid haft stor betydelse när det gällt att i olika sammanhang hävda handelns och frihandelns intressen. Inte minst gällde detta under tidigare socialdemokratiska regeringar. Departementet har varit centralpunkten i de betydande insatser som gjorts från svensk sida för att liberalisera världshandeln och motverka protektionismen, såväl i som på det internationella planet. Det är i dagens allvarliga ekonomiska läge i vårt land liksom i många andra länder angeläget att den fortsätter att aktivt verka för en växande världshandel och en utvidgad frihandel. Denna verksamhet måste samordnas så mycket som möjligt inom regeringen. Det är angeläget att regeringen företräds i dessa handelspolitiska frågor av ett sakkunnigt och ansvarigt statsråd, som kan hävda handelns intressen. På utrikeshandelns område existerar naturligen ett nära samband mellan handelsfrågor och utrikesärenden, vilket tagit sig uttryck i inrättandet av utrikes- och handelsdepartementen UHD. Utrikeshandelsfrågorna har förts över till , som därmed också är ett utrikeshandelsdepartement. När det gäller inrikeshandeln har olika frågor uppsplittrats på flera departement. Detta är olyckligt. En god lösning vore att föra så många handelspolitiska frågor som möjligt till industridepartementet som därmed skulle bli och kallas handels- och industridepartement. Särskilda kvalificerade personresurser skulle tillföras för att inom departementet bilda en särskild handelsavdelning under ledning av särskild statssekreterare. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tillskapande av ett handels- och industridepartement.
mot · G902K225 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K225 m. fl. (fp) Grundlagsskyddad näringsfrihet Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:N302 hemställs att hos regeringen begär förslag till grundlagsskydd av näringsfriheten. () () hr/and (fp) () () ()
mot · G902K226 · 1986-01-25 00:00:00 — Motion till 1985/86:K226 m. fl. (fp) Grundlagsskyddad näringsfrihet Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:N307 hemställs att hos regeringen begär förslag om grundlagsskyddad näringsfrihet. () (fp)
mot · G902K227 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K227 () Medlemskapet i Religionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap i strider emot regeringsformens portalparagraf. Därför har tvingats införa övergångsbestämmelser enligt vilka bestämmelserna om medlemskap i gäller utan hinder av 2 kap. 2 § regeringsformen. har vid kyrkomötet uttalat att den inte anser att det råder någon strid mellan regeringsform och religionsfrihetslag. beslut är dock ett klart konstaterande av motsättningen. Dessutom tenderar övergångsbestämmelserna att bli permanenta. I en demokrati borde det vara självklart att en viljeyttring konstituerar medlemskap i ett trossamfund. Inom pågår ett arbete med att analysera kyrkans eget medlemskapsbegrepp i förhållande till dopet. Förslag kan förväntas föreligga . Det är min förhoppning att utredningsarbetet leder fram till ett reformerat medlemskapsbegrepp som tar bort tvistigheten mellan religionsfrihetslagen och regeringsformen. Frågan om medlemskap är med nuvarande relationer mellan kyrka och stat något som angår såväl statsmakterna som kyrkan själv. Såväl riksdag som kyrkomöte har att behandla frågan. bör inte passivt avvakta kyrkomötets beslut utan ge klart principiellt besked om regeringsformens fri- och rättighetsförklaring kontra de nu gällande medlemskapsreglerna. Med utgångspunkt i att religionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap i är en gemensam lagstiftningsangelägenhet för staten och kyrkan och av vital betydelse för tolkningen av innebörden av de medborgerliga fri- och rättigheterna anser jag det vara av vikt att i ett uttalande klargör sin uppfattning i frågan. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att religionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap i icke överensstämmer med regeringsformens 2 kap. 2 §, 2. att hos regeringen begär ändring i religionsfrihetslagens bestämmelse om medlemskap i i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att hos regeringen begär förslag om att övergångsbestämmelserna i regeringsformen i detta avseende utgår.