mot · G902Sf327 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Sf327 () Arbetsgivaravgiften på kostnadsersättning Huvudregeln för uttagande av arbetsgivaravgift är att sådan avgift skall tas ut på utgiven lön och utbetald uppdragsersättning. I socialavgiftslagstiftningen ges i lagen preciserade förutsättningar för beräkning av underlaget. Bland dessa regler för underlagets beräknande finns också regler om hur underlaget skall beräknas i de fall då arbetstagaren erhållit ersättning för kostnader i samband med arbetets eller uppdragets utförande. I preciseringen av vilka avdrag som får ske från underlaget anges bl. a. att avdrag för kostnader som arbetstagare haft att bestrida av sin lön får göras blott i den mån arbetsgivaren, vid bestämningen av underlaget, kan avgöra om kostnadsavdraget normalt faller inom ramen för den anställdes lön eller utgör särskild ersättning. I proposition 1983/84:167 s. 112 anges att arbetsgivarnas beräkningar av kostnadsavdragens storlek bör underlättas genom att kostnadsavdrag blir schabloniserade. I följd härav intogs i de nya uppbördsbestämmelserna regel om att schablonregler skulle lämnas senare för hur dessa avdrag skulle beräknas. har ej utfärdat sådana anvisningar, med följd att betydande rättsosäkerhet råder. Ett annat problem i anslutning till uppbörd av socialavgifter, vilket är en konsekvens av tidigare praxis, är att ersättning för resor till och från arbetet städse skall betraktas som lön och således utgöra del av beräkningsunderlaget för arbetsgivaravgifter. Ett grundläggande drag uppbördslagstiftning är önskemålet att samordna skatteregler och beräkningsregler för arbetsgivaravgifter. Denna önskan om samordning synes nu ha lett till att varje form av reseersättning behandlas som del av avgiftsunderlaget trots att en sådan tillämpning leder till helt absurda förhållanden. Det är nödvändigt att åtskilja uppdrag som utförs på arbetsliknande sätt, som exempelvis långvariga konsultuppdrag, och uppdrag av typisk tillfällig natur, såsom styrelseuppdrag och tillfälliga konsultationsuppdrag. För uppdrag av mera permanent eller varaktig natur är det möjligen rimligt att hävda parallellitet med vad som skall gälla vid anställning. För andra uppdrag blir emellertid en sådan parallellitet helt absurd. Anta att en styrelse i ett omfattande företag eller i en landsomfattande organisation väljer att sammanträda på olika platser i landet. Styrelseledamöternas resor till och från sammanträdena kan alltså bli av varierande längd och företas till varierande kostnad. Styrelseledamöterna skulle således få sig tillerkända pensionsbetalningar i storlek som är beroende av var samman Den olycklige styrelseledamot som bor nära sammanträdesorten får således inget tillägg till sin uppdragsersättning och för den skull ej heller någon pensionsbetalning, medan styrelseledamöter som är lyckliga nog att bo i någon avsides del av landet och därmed får höga reskostnader gynnas därav. Det förefaller således alldeles uppenbart att reseersättningar och kostnadsersättningar icke generellt kan godtas såsom underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter, även om dessa i inkomstskattehänseende skall redovisas som del av lön. Vid fullgörande av uppdrag av utpräglad tidsbegränsad natur, såsom styrelseuppdrag, skall kostnads- och reseersättningar ej tilläggas uppdragsersättningen. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att begär att regeringen ombesörjer att sådana schablonregler för kostnadsavdragsberäkning som omnämnts i proposition 1983/84:167 utfärdas, 2. att begär att regeringen framlägger förslag om sådan ändring av 2 kap. 4 § lagen om socialavgifter att i avgiftsunderlaget icke skall inräknas kostnads- och reseersättning i samband med uppdrag av tidsbegränsad natur och vid fullgörande av styrelseuppdrag. 1985/86 Sf327