mot · G902404 · 1986-04-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:404 m. fl. (c) Inriktningen av konsumentpolitiken m. m. 1985/ 86:121) Målet för konsumentpolitiken är att skapa förutsättningar för enskilda konsumenter att medvetet och effektivt kunna hushålla med resurser. Den som kan planera sina utgifter och medvetet välja i utbudet av varor och tjänster behärskar sin vardagssituation. Kunniga och medvetna konsumenter kan också ställa krav på produktutveckling och produktutbud och därigenom styra producenten. Kunskap är också vägen till en god privatekonomi och ger enskilda del av välfärdssamhället. Samhället har ett totalt ansvar för att ge människor dessa kunskaper. Enligt uppfattning är det därför mycket viktigt att samhällets olika myndigheter deltar i ett sådant arbete. Skolans roll i det konsumentpolitiska arbetet I konsumentpolitiska program poängteras vikten av en kontinuerlig undervisning i konsumentfrågor från förskola till universitet. Grunden för att bli en god konsument måste läggas redan i förskolan och i låg- och mellanstadium. Barn är också konsumenter, och det är nödvändigt att de får den kunskapsbas som behövs för kritiskt tänkande i konsumentfrågor. Undervisning i konsumentkunskap och därmed näraliggande frågor skall bedrivas i förskolan och i alla skolans stadier och årskurser såväl i grund- som i gymnasieskolan. Även i gymnasieskolan skall konsumentkunskap ingå som ett obligatoriskt ämne på samtliga linjer. Undervisning i hushållsekonomi och andra konsumentfrågor liksom i kost, näringslära och hälsa måste planeras så att en rimlig avvägning mellan teoretiska och praktiska moment uppnås. Konsumentutbildning är inte en fråga om ett teoretiskt kunskapsinhämtande enbart utan också i stor utsträckning en fråga om träning och praktisk övning. Skolans roll när det gäller att påverka elevernas åsikter och uppfattningar såväl som deras beteenden som konsument fordrar därför en förändring av undervisningen från enbart teoretiska moment till en kombination av teori och praktik. bör därför besluta att som sin mening ge regeringen till känna behovet av obligatorisk undervisning, teoretisk och praktisk, i konsumentkunskap på gymnasieskolans alla linjer. Vad gäller betydelsen av gymnasieutbildning med huvudinriktning på konsumentkunskap, hushållsekonomi liksom lanthushållsskolornas verksamhet m. m. hänvisar vi till motion 1985/86:Ub829 av m. fl. 1 1985/86. Utbildning av lärare och förskollärare m. m. En väl anpassad undervisning i konsumentfrågor kräver tillgång på kompetenta och kunniga lärare. Konsumentkunskap är därför en nödvändig del i utbildningen av lärare. I propositionen understryker också statsrådet vikten av att en sådan breddning av lärarutbildningen sker. Enligt mening är det glädjande att insikten om behoven av lärarinsatser inom området ökat så som propositionen ger uttryck för. Därutöver finns anledning uppmärksamma det faktum att skolvärlden har tillgång till lärarkrafter i konsumentkunskap. Dessa måste tas till vara. Landets drygt 3 000 verksamma hushållslärare har intresse, vilja, kunskap och förmåga att delta i det attitydskapande arbete som undervisning i konsumentkunskap syftar till. Vuxna konsumenter har ett fortlöpande behov av en väl fungerande konsumentverksamhet centralt, regionalt och lokalt. Samhället har ett absolut ansvar för att arbetet kan organiseras så att enskilda människor i hela landet får tillgång till konsumentinformation och -rådgivning liksom hjälp och stöd i reklamationsfrågor. Tyngdpunkten i konsumentarbetet måste ligga lokalt i kommunerna nära människorna. Huvuddelen av det konsumentpolitiska arbetet utförs i direkt anslutning till människornas vardagssituation. Av propositionen framgår att också regeringen delar denna vår principiella inställning. Mot den bakgrunden är det betänkligt att föredragande statsrådet avstår från att klart slå fast kommunernas ansvar för en väl fungerande lokal konsumentverksamhet riktad till kommuninvånarna. Förslaget inskränker sig till en allmän rekommendation för kommunerna. Utvecklingen av den lokala konsumentpolitiska verksamheten ges hög prioritet inom konsumentpolitiken. Verksamheten skall vara frivillig. Det är önskvärt att den har en särskild politisk förankring. En effektiv samhällsorganisation som optimalt utnyttjar tillgängliga resurser kräver en klar och entydig ansvarsfördelning mellan olika nivåer i den offentliga verksamheten. Detta gäller även frågor om kompetens och ansvar i det konsumentpolitiska arbetet. Så som propositionen utformats är både ansvars- och kompetensfördelningen oklar. Förslaget hade vunnit i stringens och klarhet om det i stället klart fastslagit det kommunala ansvaret för den lokala konsumentverksamheten. Däremot finns inte anledning att styra kommunernas val av organisation och omfattning för ett sådant arbete. Verksamheten på det kommunala planet riktar sig direkt till enskilda konsumenter. Däremot kan en lokalt knuten organisation inte åläggas uppgif- 2 ter som omfattar större geografiska områden eller befolkningsgrupper. Många mindre kommuner kommer också att behöva hjälp och stöd från regionala och centrala konsumentpolitiska organ för att kunna fullfölja uppgiften att svara för den lokala konsumentriktade verksamheten. detta kommer att viss konsumentupplysande verksamhet bör samordnas. Dit hör bl. a. utställnings- och kampanjverksamhet liksom vissa riktade informationsinsatser till lokalradio m. m. Dessa, och andra, uppgifter utfördes tidigare av de till knutna hemkonsulenterna. En majoritet i beslöt avveckla hemkonsulentverksamheten från . reserverade sig mot beslutet. Effekterna börjar nu skönjas. Den i vissa kommuner bristfälligt utbyggda verksamheten har medfört att enskilda konsumenter och organisationer i stället tagit konsulentresurser i anspråk. Konsulenterna har noterat en mycket stark efterfrågan på sina tjänster och tvingas avvisa hjälpsökande. Verksamheten behöver därför förstärkas för att svara mot ett dokumenterat behov. Sällskapens konsumentpolitiska verksamhet inriktas huvudsakligen på demonstration, utställnings- och utbildningsverksamhet till sällskapens arbetsområde. Den personal som engageras i verksamheten har en bred konsumentutbildning och är väl skickad att utföra dessa regionalt riktade arbetsuppgifter. Företrädare för hushållningssällskapen har också förklarat sig beredda att delta i en sådan verksamhet. Samhället bör ta till vara denna kompetens. Vad vi ovan anfört visar tydligt behovet av en regionalt verksam konsumentverksamhet. bör besluta uttala behovet av en regional konsumentverksamhet samt begära förslag till medelsanvisning för denna. och är de myndigheter som ålagts ett centralt samhällsansvar för att ett konsumentpolitiskt arbete, i enlighet med intentioner, utvecklas. Det presenterade förslaget ger också uttryck för detta. Vi accepterar i huvudsak propositionen med följande tillägg och undantag. ansvar för utbildning och information av kommunernas konsumentvägledare bör betonas. tvingas vi konstatera att kompetensen hos enskilda vägledare varierar och tycks vara beroende av den enskildes egna initiativ och arbetsgivarens inställning till utbildning. Vi kan inte se att propositionens uttalanden avser att ändra detta förhållande. Enligt vår mening bör åläggas ett ansvar för utbildningsoch informationsprogram som direkt riktas till konsumentvägledare. Verket bör erhålla medel för detta. Vi noterar med tillfredsställelse att regeringen avvisat konsumentpolitiska kommitténs majoritetsförslag vad gäller glesbygdsstödet. I propositionen föreslås att stödet bevaras. Enligt vår mening är det viktigt att understryka nödvändigheten av att också på lång sikt slå vakt om ett direkt riktat stöd till särskilt drabbade områden av landet. Det är en 3 1* 1985/86. absolut förutsättning för att bevara möjligheten till närservice för alla män- Mot. 1985/86:404 niskor i landet. Majoriteten i konsumentpolitiska kommittén föreslog en avveckling av . Vi anser att detta var ett oklokt och dåligt underbyggt förslag. Vår uppfattning delades av en majoriteten av remissinstanserna. Det är därför med tillfredsställelse vi noterar att statsrådet tagit intryck av remissopinionen och föreslår att bibehålls som en självständig statlig myndighet. Av propositionen framgår på s. 68: En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan anser att nämnden bör bibehållas som en självständig myndighet. Bland dessa finns myndigheter, kommuner, näringslivsorganisationer, folkrörelser och andra intresseorganisationer. Huvudskälet för deras ställningstagande är att de anser att nämnden måste vara helt fri och oberoende från olika partsintressen om förtroendet för verksamheten skall kunna upprätthållas. "(Vår kursivering.) Vi instämmer i denna uppfattning. :s fristående ställning måste bevaras. Den är en förutsättning för att ARN:s verksamhet och dess praxisskapande arbete även skall respekteras av alla parter. Mot den bakgrunden avstyrker vi förslaget att inrätta ett partssammansatt råd för att vägleda i dess arbete. Vi hävdar att :s ställning som vägledande instans till parterna måste bevaras. Det är ARN:s uppgift att ge parterna vägledning i policyfrågor inte parternas att vägleda . bör därför avvisa förslaget att inrätta ett till knutet partssammansatt råd. Med hänvisning till den förändrade arbetsfördelningen mellan och den kommunala konsumentverksamheten föreslår statsrådet en reducering med av ARN:s anslag /87. Statsrådet utgår således från att kommunerna under löpande budgetår har möjligheter omfördela resurser för att förstärka det lokala konsumentarbetet. För vår del är vi inte övertygade om att så kommer att ske. Vi kommer därför att noga följa utvecklingen av ärendetillströmningen liksom arbetsbelastningen i övrigt för . Särskilt om konsumentaspekter på offentlig varu- och tjänsteproduktion På s. 17 i propositionen anger statsrådet konsumentpolitikens arbetsområde: konsumentpolitiken skall avse de problem som hänger sam man med konsumenternas köp och användning av varor och tjänster, som bjuds ut på den privata marknaden eller på marknader som arbetar enligt liknande principer. Detta skulle kunna tas till intäkt för att privat konsumtion av varor och tjänster vare sig de tillhandahålls av privata eller offentliga producenter tillhör konsumentpolitikens ansvarsområde. En sådan bokstavlig tolkning av definitionen är ur konsumenternas synpunkt naturlig. För enskilda människor är det lika viktigt att privat eller offentligt producerade och tillhandahållna varor styrs av samma regler för marknadsföring, reklamation, produktsäkerhet m. m. Med förvåning tvingas vi konstatera att statsrådet avvisar en sådan hel- 4 Särskilt anmärkningsvärt blir statsrådets ställningstagande i för- Mot. 1985/86:404 hållande till andra principiellt viktiga uttalanden. a. framhålls att en effektiv konkurrens är ett led i konsumentpolitiken. Vi delar denna principiella syn. Den offentliga sektorn bör därför få möjligheter att verka i fri och lika konkurrens med den privata. Enligt vår mening har den offentliga varu- och tjänsteproduktionen goda förutsättningar att hävda sig. Vår tilltro till denna leder till ett ställningstagande för de enskilda konsumenterna och för den offentliga servicens kvalitet. bör därför besluta som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om konsumentpolitikens arbetsområde vilket skall omfatta såväl privat som offentlig varu- och tjänsteproduktion. Näringslivsstrukturen påverkar konsumentens möjligheter Inom näringslivet har mindre och medelstora företag slagits ut och storföretag bildats genom företagssammanslagningar. Utvecklingen mot allt större företagsbildningar har fortsatt i multinationella företag. Dessa behärskar nu stora delar av marknaden inom länderna och internationellt. Resultatet har blivit en mer och mer fjärrstyrd produktion och mindre närservice. Det ligger i konsumenternas intresse att utvecklingen mot allt större företag och koncernbildningar begränsas och att små och medelstora företag ges möjlighet att fortleva och konkurrera på sunda villkor. Härigenom kan man åstadkomma en decentraliserad produktion, vilket har flera fördelar. En decentraliserad produktion med företag över hela landet okar möjligheterna för orter och kommuner att leva kvar och ge sina invånare god service. ger möjligheter till ökad insyn i och påverkan på dess produktion. Också ur distributions- och transportekonomisk synpunkt är en decentralisering av tillverkningen fördelaktig för konsumenterna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om obligatorisk teoretisk och praktisk undervisning i ämnet konsumentkunskap på samtliga av gymnasieskolans linjer, 2. att beslutar uttala vad i motionen anförs om ett primärkommunalt ansvar för den lokala konsumentverksamheten, 3. att beslutar med avslag på propositionen i denna del uttala behovet av en regionalt konsumentpolitisk verksamhet så som motionen anför, 4. att beslutar av regeringen begära förslag till medelsanvisning så att hushållningssällskapens konsumentupplysande verksamhet kan bevaras och utvecklas, 5. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om ansvar för information och råd till de lokala kommunala konsumentorganen samt behovet Mot. 1985/86:404 av medel till verket för denna verksamhet, 6. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om ansvar för utbildning av konsumentvägledare, 7. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om betydelsen av ett bevarat glesbygdsstöd, 8. att beslutar avslå förslaget om inrättande av ett partssammansatt råd att knytas till , 9. att beslutar som sin mening uttala vad i motionen anförs om det konsumentpolitiska verksamhetsområdet samt behovet av fri konkurrens mellan privat och offentlig varu- och tjänsteproduktion, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om behovet av stimulans för lokal produktion och decentralisering av produktionsresurserna. () () () ()