mot · G902300 · 1986-02-14 00:00:00 — Motion till 1985/86:300 () Ersättning för miljöskador (prop. 1985/86:83) Det skall inledningsvis slås fast att förslag till miljöskadelag enligt propositionen är ett steg mot en bättre ordning när det gäller att förbättra skadelidandes möjligheter att få ersättning för miljöskador. Enligt min uppfattning blir miljöskadelagen ofullständig om man inte kopplar ihop den med förslag om miljöskadefond och en obligatorisk miljöskyddsförsäkring. Vidare borde i detta sammanhang förslag föreligga om ett bättre rättsskydd för skadelidande som drabbats av miljöskador. Inte minst bestämda regler om ett stöd till skadelidande när det gäller enskild person, som saknar ekonomiska resurser, borde inrättas för att denne skall få ekonomiska möjligheter att genomföra de utomprocessuella tekniska och medicinska utredningar som är nödvändiga för en skadeståndstalan. I propositionens avdelning 2.2.3 konstaterar departementschefen: Ett strikt ansvar för miljöskador skall normalt inte gälla för skador som orsakas genom orts- eller allmänvanliga störningar. Enligt min mening kan sådana undantag från det strikta ansvaret leda till att miljöfarlig verksamhet medvetet lokaliseras till redan hårt förorenade miljöer, på grund av att om verksamheten etablerats på annat håll med renare miljö, så skulle utsläpp leda till skadeståndsskyldighet. Risken är därmed uppenbar att miljöfarlig verksamhet kan komma att koncentreras till speciella platser, där befolkningen redan är van vid nedsmutsning av olika slag. I sådana situationer kan undantag från det strikta ansvaret, på grund av ortsvanlighet eller allmänvanlighet, i praktiken leda till att det totala föroreningstrycket i ökar och vissa platser t. o. m. kan anta Ruhrkaraktär. Det är helt klart att vissa undantag från det strikta ansvaret är motiverat. Men dessa undantag skulle kunna preciseras i lagtexten i stället för den nu allmänt hållna föreslagna undantagsregeln. Som exempel på ifrågavarande problematik kan nämnas att t. ex. luktolägenheter från animalieproduktionen i jordbruksbygder eller liknande olägenheter från massaindustrin måste tålas medan t. ex. besprutningsskador i jordbruksområden på människor, växter och djur ej skulle anses skadeståndsgilla på grund av ortsvanlighet eller allmänvanlighet. Samma gäller också SJ:s besprutningar av banvallar som ofta förekommer i områden med bostäder, vattentäkter, betesmarker och liknande. Eftersom dessa besprutningar är ofta återkommande kan de betraktas som ortsvanliga och därmed också vara undantagna enligt förslaget om miljöskadelag. Ett sådant synsätt är orealistiskt. Preskriptionstid m. m. I avdelning 2.7 konstaterar departementschefen att någon ändring i preskriptionstiden inte skall göras utan nuvarande regler skall gälla. gäller enligt 2 § preskriptionslagen (1981:130) en tioårig preskriptionstid för utomobligatoriska skadeståndskrav. Detta innebär att gällande preskriptionstider gör att den skadelidandes ersättningsanspråk hinner att preskriberas innan skadan är känd eller i varje fall innan han fått visshet om det föreligger ett samband mellan en viss miljöfarlig verksamhet och vederbörandes skada. Detta kan t. ex. inträffa vid genetiska skador, där skadan kan vara smygande och upptäcks sent. Departementschefen hävdar att sådana skador som visar sig och upptäcks senare än efter den skadegörande handlingen i praktiken torde vara sällsynta. har föreslagit att preskriptionstiden för personskador skall förlängas från tio till , vilket också jag anser vara befogat med tanke på personskadefall som varit aktuella. Vidare menar jag att vid andra skador på mark, vatten, växter och djur bör preskriptionstiden förlängas från nuvarande till . Utredningen för miljöskador, SOU 1983:7, konstaterar bl. a. att rättshjälpen även skulle innefatta kostnader för miljöoffers tekniska bevisning, men avstår från att föreslå detta eftersom direktiven inte medger några kostnadshöjande förslag. I sitt betänkande konstaterar utredningen att situationen är otillfredsställande beträffande skadelidandes möjligheter till rättshjälp. De som följt de stora miljöprocesserna BT Kemi, Erstorpsfallet m. fl. har också förvånats över de stora belopp som åtgått för att skaffa bevisunderlag i komplicerade mål. Ofta rör det sig om , medan den skadelidandes biträde enligt rättshjälpslagen har rätt att besluta om utredning av mindre omfattning för ett halvt basbelopp på ca . Dyrare utredningar prövas av rättshjälpsnämnd, som i sådana fall är mycket restriktiv att bevilja medel. Såväl justitieutskottet som har tidigare poängterat att reglerna om rättshjälp och rättegångskostnader i mål om miljöskador får anses mindre tillfredsställande från den skadelidandes synpunkt. Utredningen konstaterar också att ett halvt basbelopp ibland kan te sig alldeles otillräckligt för att t. ex. skaffa fram mera komplicerade utredningar om ett samband mellan en miljöfarlig verksamhet och en skada. Enligt den allmänna rättsuppfattningen är det en demokratisk anständighetsfråga att den skadelidande, om det rör sig om enskild person som saknar ekonomiska resurser, via rättshjälpen skall få ekonomiska möjligheter att genomföra utomprocessuella tekniska eller medicinska utredningar, som är nödvändiga för en skadeståndstalan. Jag hävdar att rättshjälpslagen måste ändras så att det i klartext framgår av lagtexten att miljöoffer skall ha rätt att få sina kostnader för teknisk utredning täckta av rättshjälpen. Regeringen har tillsatt en kommitté om utredande av någon form av miljöskadefond att användas när ersättning för miljöoffer inte är att hämta från annat håll. Ett sådant fondsystem kan emellertid endast vara ett komplement till en obligatorisk miljöförsäkring för alla som driver miljöfarlig verksamhet. Den som kör bil måste teckna en obligatorisk trafikförsäkring. Detta för att ekonomiskt skydda andra som vid ett olyckstillfälle drabbas av skador genom att fordonet framförs på väg eller allmän plats. Den som driver miljöfarlig verksamhet borde på samma sätt åläggas att teckna en miljöskyddsförsäkring hos ett vanligt försäkringsbolag. Försäkringsbolagen är intresserade av denna försäkringsform. I har systemet med obligatoriska miljöskyddsförsäkringar prövats i flera stater med mycket goda erfarenheter. Att låta etablerade försäkringsbolag administrera miljöskyddsförsäkringar skulle enligt min uppfattning också innebära ett tryck på den som bedriver miljöfarlig verksamhet att förebygga skador - ju färre och mindre skador desto lägre - i likhet med vad som gäller för trafikförsäkringar med ett bonussystem. Mot bakgrund av det anförda yrkas 1. att beslutar att ett strikt ansvar även skall gälla för skador som orsakas genom orts- eller allmänvanliga störningar med undantag av i lagtexten preciserade vissa undantag, 2. att beslutar förlänga preskriptionstiden vid miljöskador i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att rättshjälpen även skall innefatta kostnader för miljöoffers tekniska bevisning och att detta klart skall framgå av lagtexten, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om införandet av obligatorisk miljöskyddsförsäkring.