mot · G902So603 · 1986-01-14 00:00:00 — Motion till 1985/86:So603 m. fl. (fp) Familjepolitiken Familjepolitikens uppgift skall vara att underlätta för föräldrarna att bära ansvaret för sina barns fostran och uppväxt. För en familjepolitik med denna uppgift bär vi ett gemensamt ansvar. Om barnen ges en god start i ett barnvänligt samhälle skapar vi förutsättningar för en ljusare framtid för alla. Barnfamiljens ekonomi är i många fall mycket ansträngd och svårigheterna att lösa barntillsynen på ett tillfredsställande sätt är för många ett dagligt bekymmer. Barnfamiljerna behöver därför få bättre hjälp att bära ansvaret för barnens uppfostran. Det förutsätter en ekonomiskt omfördelning till barnfamiljernas förmån. vill därför forma en familjepolitik med barnen i centrum. vill mot den här bakgrunden ställa upp tre övergripande syften med familjepolitiken: o Familjepolitiken skall syfta till att hjälpa föräldrarna att bära ansvaret för barnens uppfostran - inte överta det. o Familjepolitiken skall syfta till att skapa ett barnvänligt samhälle och främja jämställdheten mellan män och kvinnor. 0 Familjepolitiken skall syfta till att åstadkomma en rättvis inkomstfördelning mellan barnfamiljer och övriga grupper i samhället. Dessa mål för familjepolitiken förutsätter ett lika stort engagemang för föräldrarnas rätt att fritt kunna välja barnomsorg som för en rättvis fördelning av skattebörda och välstånd. Familjepolitiken blir därmed en mycket central fråga för som i sin politik vill förena kravet på ökad frihet med kravet på ökad rättvisa. Valfrihet förutsätter alternativ. Om föräldrarna skall kunna välja barntillsynsform krävs såväl en förbättrad ekonomisk situation för barnfamiljerna som en ökad och varierad tillgång till platser inom barnomsorgen liksom bättre ekonomiska möjligheter, för den som så önskar, att stanna hemma när barnen är små. De två dominerande problemen för samhällets familjepolitik är dels hur det direkta ekonomiska stödet skall förbättras, dels hur barnomsorgen skall organiseras och byggas ut. Även i de fall båda föräldrarna förvärvsarbetar och har hyggliga inkomster, har det för många barnfamiljer blivit svårt att få ekonomin att gå ihop. Försörjningsansvaret för barn måste få ett kraftigare genomslag i det samlade skatte- och bidragssystemet. Den sjunkande standarden för barnfamiljerna har redovisats i flera undersökningar. har t. ex. visat hur standarden har sjunkit för en arbetarfamilj. har räknat ut hur stort överskott eller underskott som en arbetarfamilj har när alla nödvändiga kostnader för hushållet, bostad m. m. har betalats. I alla exemplen antas mannen arbeta heltid och kvinnan deltid. Tre barn, 5, 13 och 15 år I beräkningar redovisas visserligen att familjernas standard förbättras marginellt . Det är dock mycket tveksamt om det ens har blivit en liten förbättring med hänsyn till att inflationsmålet inte uppnåddes. Ett annat tecken på barnfamiljernas dåliga ekonomi är att allt fler blir beroende av socialbidrag. Även om den största ökningen av antalet socialbidragstagare har skett bland ensamstående så har det också skett en kraftig ökning bland barnfamiljerna. utbetalades i socialbidrag, varav gick till barnfamiljerna (1,). Totalt fick 95 000 barnfamiljer socialbidrag . Familjerna fick i genomsnitt ca . Knappt var femte bidragshushåll har fått socialbidrag som överstiger . I de flesta fallen har socialbidrag utbetalats . Därtill kommer att många barnfamiljer snärjts in i skatte- och bidragssystemet på ett sätt som gör, att de inte med eget arbete kan förbättra sin situation. Marginalskatter, avtrappningsregler för bostadsbidrag och inkomstprövade daghemsavgifter gör att större delen av en inkomstökning i vissa inkomstlägen försvinner. De är fast i den s. k. fattigdomsfällan. En omfattande familjepolitisk reform är mot den här bakgrunden nödvändig. Den kan emellertid inte genomföras vid ett och samma tillfälle utan kräver . Vi anser att följande principer bör vara vägledande för en reformerad familjepolitik: Barnfamiljerna betalar för hög skatt i förhållande till försörjningsbördan. Den lindring som bör äga rum skall knytas till barnen. kunna utgå som skattereduktion eller som bidrag, eller som en kombination därav. Inkomstprövningen i familjestödssystemet bör elimineras, dels för att komma bort från marginaleffekterna, dels för att slippa en integritetsstörande kontroll. Av fördelningspolitiska skäl bör bostadsbidragen realt sett minskas . Socialbidrag måste alltid finnas för temporär hjälp i krissituationer. Familjestödet bör vara generellt. Barnfamiljerna bör i allt större utsträckning få pengarna i handen och själva avgöra hur de skall användas. Den konsumtionsstyrning som sker i form av livsmedelssubventioner och bostadsbidrag bör försvinna. Föräldrarna måste får större möjligheter till samvaro med barnen när dessa är små. Föräldraförsäkringen bör därför byggas ut. Ett obeskattat vårdnadsbidrag (småbarnstillägg) bör införas och utgå lika för alla förskolebarn. Bidraget måste samordnas med föräldraförsäkringen. Barnomsorgen måste byggas ut så att efterfrågan tillgodoses. Enhetstaxa bör införas i den kommunala barnomsorgen. Statsbidraget till barnomsorgen skall vara lika oavsett såväl tillsynsform som i vilken regi barnomsorgen tillhandahålls. De principer vi presenterat ovan bör läggas till grund för reformer inom familjepolitiken. Följande åtgärder bör genomföras : o Barnbidraget höjs till . per barn och år. o Ett flerbarnstillägg utgår fr. o. m. det andra barnet med . per barn och år. o Förlängt barnbidrag och studiebidrag bör utgå i stället för som endast av året. o Ett vårdnadsbidrag (småbarnstillägg) införs på . per förskolebarn och år (efter föräldraförsäkringen), o Statsbidragsreglerna till barnomsorgen görs neutrala så att alla omsorgsformer erhåller samma stöd. Stödet skall utgå med samma belopp oavsett i vilken regi verksamheten bedrivs. Barnomsorg som drivs i enskild regi skall således ges stöd på samma villkor som förutsatt att ställda kvalitetskrav uppfylls, o Enhetstaxa införs inom den kommunala barnomsorgen, o Bostadsbidraget höjs inte. En familjepolitisk reform av det slag som här skisserats kostar . Finansieringen kan ske på följande sätt: - socialbidragen minskar som en följd av det utbyggda familjestödet med uppskattningsvis , - utebliven höjning av bostadsbidragen skapar ett utrymme på ca 700 milj. kr. - successivt slopade mjölksubventioner innebär en besparing på ca 2,4 1 * * 1985/86. Mjölksubventionerna tillkom främst för att stödja barnfamiljerna. Det är dock en mycket ineffektiv metod. Av de drygt 2 miljarder som används för att hålla nere mjölkpriserna går endast ungefär hälften till barnfamiljerna (som svarar för ungefär halva mjölkkonsumtionen). Genom att avveckla mjölksubventionerna och i stället ge stödet direkt till barnfamiljerna får barnfamiljerna ett väsentligt ökat stöd. Effektiviteten i fördelningen av stödet fördubblas. - en sänkning av det kommunala grundavdraget med . ger en skatteökning för alla med inkomster . med i genomsnitt . Detta ger totalt ca . En familjepolitisk reform med denna inriktning har som syfte att förbättra barnfamiljernas ekonomi. När reformen detaljutformas måste därför stor hänsyn tas till effekterna för olika familjetyper. Det allmänna barnbidraget utgår med . per barn och år. Dessutom utgår flerbarnstillägg med ett halvt bidrag extra för tredje barnet och med ett helt extra för fjärde och följande barn. Barnbidragen utgår med samma belopp oavsett föräldrarnas inkomster. Barnbidraget är sålunda ett allmänt konsumtionsstöd och medverkar därmed till en jämnare inkomstfördelning mellan familjer med resp. utan barn. Barnbidraget bör av dessa skäl även i fortsättningen vara basen för familjestödet. Det kan ses som en återbäring på skatten för barnfamiljer. Det bör också till dem som så önskar kunna utgå som skattereduktion. Det skulle innebära, att man har familjestödet direkt i lönekuvertet i stället för som bidrag. För att kompensera de försämringar som drabbat barnfamiljernas ekonomi och för att ge en större del av familjestödet i generalla former, bör en kraftig uppräkning av barnbidraget göras . Vi föreslår att barnbidraget successivt höjs till . per barn och år. Det är flerbarnsfamiljerna som har det svårast att få ekonomin att gå ihop. En trebarnsfamilj med vanliga inkomster har ofta svårt att få pengarna att räcka till det nödvändigaste, även om båda föräldrarna förvärvsarbetar. Detta är förhållandet även sedan hänsyn tagits till den senaste höjningen av barnbidraget. Skillnaden mellan familjer med tre barn resp. utan barn har i vanliga inkomstlägen beräknats till . Det är av fördelningspolitiska skäl därför nödvändigt att kraftigt förbättra flerbarnsfamiljernas situation. Det flerbarnstillägg som infördes under de borgerliga regeringsåren var ett steg i rätt riktning. utgår ett halvt extra barnbidrag från tredje barnet och ett helt för fjärde och följande barn. Vi föreslår att detta förbättras så att ett halvt extra bidrag utgår redan från andra barnet. högre barnbidrag vi föreslår blir det totalt . fr. o. m. andra barnet mot 4 800 för andra, 7 200 för tredje och 9 600 för fjärde och följande. En särskild förbättring bör ske för familjer med ungdomar i åldern som inte förvärvsarbetar. De får förlängt barnbidrag eller studiebidrag längst t. o. m. de fyller . Dessa bidrag utgår emellertid endast , dvs. Vi föreslår att det förlängda barnbidraget och studiebidraget utgår , dvs. Det är föräldrarna själva som skall avgöra vilken form av barnomsorg de föredrar. För det krävs såväl en utbyggd barnomsorg utanför hemmet som ökade ekonomiska möjligheter för den som så vill att stanna hemma när barnen är små. För att denna valfrihet skall bli reell krävs ett extra kontant stöd till föräldrar med barn i förskoleåldern. Det bör vara obeskattat och utgå med lika belopp till alla förskolebarn . Vårdnadsbidraget blir därmed enkelt att samordna med barnbidraget och blir i själva verket ett småbarnstillägg till barnbidraget. Liksom barnbidrget bör det utbetalas . Vårdnadsbidraget bör införas i reformens första steg och inledningsvis sättas till . per barn och år. Det skulle tillsammans med de av oss föreslagna höjningarna av barnbidrag och flerbarnstillägg kraftigt förbättra föräldrarnas frihet att välja mellan att betala för barnomsorg eller stanna hemma eller växelvis på hel- eller deltid när barnen är små. Med förslag blir det således i ökad utsträckning ekonomiskt möjligt för en av föräldrarna att stanna hemma. Detta gäller i synnerhet för flerbarnsfamiljerna. Detta har från socialdemokratiskt håll utmålats som ett hot mot jämställdheten. Så är givetvis inte fallet. Det stöd som föreslår skall inte beskattas. Det skall antingen kunna utgå som bidrag eller som en skattereduktion. Det uppstår med denna modell inga nya marginaleffekter om en förälder övergår från att vara hemarbetande till att förvärvsarbeta. Hotet mot jämställdheten kommer i stället från de höga marginaleffekter som finns i det nuvarande systemet. De utgör, vilket även den socialdemokratiska partikongressen uttalade , ett hinder för kvinnors förvärvsarbete. förslag skulle innebära en betydande standardökning för barnfamiljerna. Av nedanstående tabell framgår utfallet för några olika familjetyper, när förslaget är helt genomfört. Varav (studerande) Vid beräkningen av effekterna måste givetvis också hänsyn tas till den finansiering föreslår. Ett borttagande av mjölksubventionerna (vilket höjer mjölkpriset med .) innebär ökade kostnader på . beroende på hur mycket mjölk familjen dricker. Sänkningen av det kommunala grundavdraget med . innebär en skattehöjning med . Införandet av en enhetstaxa inom den kommunala barnomsorgen ger lika effekt beroende på vilka regler som gäller tidigare i kommunen. För en familj med två barn i förskoleåldern blir effekterna följande (båda föräldrarna förvärvsarbetar): Barnbidrag,2stå8 000kr. Flerbarnstillägg, 1 st å . Småbarnstillägg, 2 st å . Totalt stöd enligt 28 000 Stöd enligt gällande regler 1986 9 600 Finansiering* - 3 400 Nettoförbättring* ca 15 000 Härtill kommer den eventuella effekten av den uteblivna bostadsbidragshöjningen, som för t. ex. ett bidragsberättigat tvåbarnshushåll kan innebära ett bortfall av högst . Familjestödets utformning påverkar den valfrihet som barnfamiljerna har. Det nuvarande stödet kännetecknas av höga marginaleffekter, som gör att många barnfamiljer sitter fast i den s. k. fattigdomsfällan. Marginaleffekterna uppkommer bl. a. genom kombinationen av progressiva skatter och inkomstprövade avgifter och bidrag. Bostadsbidragen och barnomsorgsavgifterna leder således till att många barnfamiljer har marginaleffekter som är väsentligt högre än vad de flesta övriga inkomsttagare har. på är inte ovanliga. Detta drabbar i första hand låg- och medelinkomsttagare. I praktiken drabbas framför allt kvinnorna av dessa marginaleffekter. Knappt 300 000 barnfamiljer får bostadsbidrag. Dessa avtrappas i olika inkomstlägen med 15 resp. . En relativt stor andel av barnfamiljerna, främst ensamstående, har bostadsbidrag och betalar avgifter för barnomsorg. 1982 befann sig 118 500 barnfamiljer eller av alla barnfamiljer i denna situation. Då barnomsorgsavgifterna i många kommuner ökar med inkomsten drabbas dessa barnfamiljer i många fall av marginaleffekter både från bostadsbidragen och från barnomsorgsavgifterna. Marginaleffekten av de inkomstprövade barnomsorgsavgifterna torde i de flesta fall ligga kring . Enligt undersökningar som utförts inom SCB :s fördelningsmodellprojekt har en ensamstående löntagare med ett barn en marginaleffekt på i hela inkomstskiktet . För ett tvåbarnshushåll med två samboende löntagare blir marginaleffekten likaledes om den make som tjänar mest har inkomster . Även för familjer med tre eller flera leder kombinationen av skatter, progressivt stigande barnomsorgstaxor och bortfallande bostadsbidrag till ytterst höga marginaleffekter. Några beräkningar av marginaleffekterna för olika typer av hushåll med barn redovisas i diagrammen 1-3. Kalkylerna har utförts av SCB och avser 1985. Utgångspunkt för samtliga diagram är en kommunalskattesats om . Familjestödet skall vara generellt och vara så generöst att barnfamiljerna ges en rimlig levnadsstandard. Det småbarnstillägg som föreslår är bl. a. avsett att täcka en del av kostnaden för barnomsorgen. Avgifterna till den kommunala barnomsorgen bör vara enhetliga och utgå oberoende av inkomst. För vissa grupper t. ex. studerande och ensamstående kan det vara aktuellt att medge lägre avgifter. Det kan också vara rimligt, åtminstone på kort sikt, att bibehålla s. k. syskonrabatter. En enhetlig barnomsorgsavgift är enkel att administrera och innebär att kontroll, som kan upplevas som integritetsstörande kan undvikas. I många kommuner har också, med stöd, en övergång till mer enhetliga avgifter inletts. Bostadsbidragen bör frysas på den nuvarande nivån. Med hänsyn till bostadsbidragens ogynnsamma marginaleffekter bör vi inrikta oss på att långsamt växa ur systemet. bör det generella stödet till barnfamiljerna höjas. Regeringen har valt den motsatta vägen. I årets budgetproposition föreslås att inkomst- och hyresgränserna höjs fr. o. m. Bostadsbidragen föreslås höjas ytterligare från . Detta kommer att medföra att ännu fler barnfamiljer drabbas av de höga marginaleffekter som bostadsbidragen medför. Regeringen beräknar att de totala kostnaderna för bostadsbidragen ökar med 520 milj. kr. under /87. Per helår torde dock kostnaden stiga ytterligare eftersom bostadsbidragen höjs mitt under budgetåret Di a g'3m 1 Marginaleffekt för en ensamstående löntagare med ett barn 1985 Lön/Inkomst T kr Diagram 2 Marginaleffekt för två samboenda löntagare med 2 barn 1985. om den av makarna som danar mest okar sm inkomst med . 80 100 120 140 160 180 200 270 Inom per en tas: för den make som tianar rrunet Diagram 3 Marginaleffekt för två samboende löntagare med 3 barn 1985. om den av makarna som danar mest okar sm inkomst med Hyra: /Inkomst Tkr Inom parentes. Lön för oen make tom tianar minn 1986/87. Enligt vår mening bör bostadsbidragen inte höjas. Resurserna bör i stället användas för att finansiera den familjepolitiska reform som föreslås i denna motion. Ett kraftigt ökat familjestöd, vari ingår ett vårdnadsbidrag, ökar familjernas möjligheter att låta någon av föräldrarna sköta barnomsorgen. Strävandena att möjliggöra det får dock inte gå ut över de familjer, där båda föräldrarna väljer att arbeta. anser därför att stödet till barnfamiljerna skall utgå obeskattat och vara knutet till barnen. I de allra flesta barnfamiljerna förvärvsarbetar båda föräldrarna. I många fall arbetar en av föräldrarna - oftast kvinnan - deltid. Bland kvinnor med ett eller två barn är förvärvsfrekvensen . Även bland kvinnor med tre barn där det minsta är är förvärvsfrekvensen så hög som . Det framgår bl. a. i en färsk undersökning av SCB, att kvinnor ser positivt på sitt förvärvsarbete. De allra flesta anger att det har värden utöver det rent ekonomiska. Barnomsorgen har byggts ut så att 268 000 barn får plats i den, varav 266 000 är . Detta innebär att knappt hälften av alla förskolebarn har plats i den kommunala barnomsorgen (inkl. föräldrakooperativ). I propositionen om Förskola för alla barn beräknas utbyggnadsbehovet till 55 000 platser för barn . Utbyggnaden av den kommunala barnomsorgen har således medfört att de flesta barnen får en plats i barnomsorg efter en relativt kort väntetid. Av SCB:s barnomsorgsundersökning framgår vidare att det 1983 var ca 60 000 barn som hade privat dagmamma eller annan privat tillsyn. I de flesta fall torde ersättningen för denna form av barnomsorg betalas svart, dvs. utan att skatt och arbetsgivaravgifter erläggs. I takt med att barnomsorgen byggs ut minskar denna grupp. 1980 hade av alla förskolebarn privat och betald tillsyn. 1983 hade andelen minskat till . För en del barn sköts barnomsorgen på privat väg utan betalning. Resten av familjerna klarar barnomsorgen själva. I en del fall förvärvsarbetar båda föräldrarna men man klarar barnomsorgen genom att en eller båda föräldrarna arbetar skift. Det finns också en hel del småbarnsföräldrar som arbetar som dagbarnvårdare. Bristen på platser i barnomsorgen begränsar familjernas valfrihet. Deras möjligheter att förbättra sin standard med eget arbete minskar liksom möjligheten att välja mellan olika former av barnomsorg. Det saknas ofta möjlighet att välja form av barntillsyn inom den kommunala barnomsorgen och föräldrarna kan tvingas att t. ex. acceptera en familjedaghemsplats även om de i första hand önskar en daghemsplats eller omvänt. SCB:s undersökning visar, att den största efterfrågan gäller daghemsplatser. Andra alternativ såsom föräldrakooperativa daghem och daghem som drivs av ideella föreningar, ofta med en särskild pedagogisk inriktning, har tidigare missgynnats av statsbidragssystemet. Trots detta har det under senare år vuxit upp en hel liten flora av alternativa tillsynsformer vid sidan av den som drivs i regi. Föräldrar har startat föräldrakooperativ. Arbetslösa förskollärare har startat daghem trots ett envist motstånd från socialdemokratiska kommunalpolitiker. Det finns daghem med inriktning på Waldorf- eller Montessoripedagogik. Daghem har även startats av kristna samfund och andra ideella organisationer. De försök att ordna alternativ barnomsorg som redan gjorts visar att det finns mängder av initiativ, kunskap och erfarenhet ute i landet även utanför den etablerade barnomsorgen. De som vill starta daghem och därmed tar på sig det tunga arbetet att skaffa lokaler, personal, inredning osv. bör ges stöd av stat och kommun. Det finns inte heller någon anledning för staten att motsätta sig att företag driver barnomsorg. Kommunerna bör kunna köpa barnomsorgstjänster av seriösa företag. Det skall självfallet vara en förutsättning att barnomsorgen har en tillfredsställande kvalitet. Den negativa inställning till enskilda initiativ inom bl. a. barnomsorgen som socialdemokraterna fortfarande intar i vissa delar är en förolämpning mot alla människor som vågat röra sig utanför den offentliga sektorns gränser. Från socialdemokratiskt håll hävdas ofta att det inte finns några önskemål om alternativ från konsumenternas sida, utan att det är producenterna som trycker på. Det är enkelt att konstatera att så inte är fallet. Det har redan vuxit upp många enskilda alternativ. Om vi öppnar möjligheter för alla alternativa former att få statsbidrag på lika villkor bör antalet kunna öka ännu snabbare. Det ökar konsumenternas/ föräldrarnas valfrihet och möjligheter att påverka. anser att det är dags att myndigförklara människorna. Vi tror att de har möjlighet att fatta kloka beslut. Låt föräldrarna välja barnomsorg själva. Låt dem som vill starta daghem också göra det! Ett accepterande av alternativa barnomsorgsformer kan också innebära en välbehövlig stimulans för den kommunala barnomsorgen. Trots att regeringen satte stopp för den verksamhet som Pysslingen avsåg driva har den modellen ändå stimulerat diskussionen om barnomsorgen. Daghemsplatserna är dyra. Kostnaderna har ökat kraftigt . De minskade kommunala resurserna har inneburit att utbyggnadstakten har minskat. Kostnaderna för barnomsorgen är i allmänhet lägre i den verksamhet som bedrivs i enskild regi. Fler alternativ innebär sannolikt att kostnaderna för barnomsorgen kan minskas. Det finns inga vetenskapliga undersökningar om föräldrakooperativa och föreningsdrivna daghem. Det torde finnas ca 150 sådana. En enkät med 22 sådana daghem visar att nästan alla har en bruttokostnad per barn och år som understiger . Omkring hälften har en årlig kostnad på . En orsak till att kostnaderna kan hållas nere är givetvis att föräldrarna hjälper till med driften av daghemmen. Omfattningen av föräldrarnas arbetsinsatser varierar kraftigt mellan olika daghem. Det förefaller som om kostnaderna kan hållas nere även om föräldrarnas arbetsinsatser är mycket måttliga. De föräldrakooperativa daghemmen förefaller fungera mycket bra. tecken på detta är att det är mycket sällsynt att barn beslutar även om de erhållit plats inom den barnomsorg som drivs i regi. Kommunernas inställning till de föräldrakooperativa daghemmen varierar kraftigt. I vissa fall ges de ett generöst stöd av kommunerna. 1 andra fall har de motarbetats och ges inget ekonomiskt stöd. Det är angeläget att kommunerna intar en positiv inställning till dem som tar egna initiativ för att ordna sin barnomsorg. I ett svar på en fråga i om statsbidrag till föräldrakooperativ har statsrådet sagt att han avser att tillsammans med och ta upp frågan om rådgivning och ytterligare presicering när det gäller statsbidragen till föräldrakooperativ. Vi utgår från att detta leder fram till rekommendationer så att inte föräldrakooperativ motarbetas utan i stället ges en generös behandling av kommunerna. Det är oacceptabelt att kommuner vägrar ta upp föräldrakooperativ som uppfyller rimliga krav i kommunens barnomsorgsplan, vilket är en förutsättning för statsbidrag. Den som motsätter sig ett neutralt statsbidragssystem som ger stöd åt alla former av barnomsorg på lika villkor försvårar därmed en utbyggnad. Vi skulle snabbare få fler platser i barnomsorgen om alla alternativa former behandlades lika. Den socialdemokratiska politiken går ut över de familjer som tvingas lösa sin barnomsorg med otillfredsställande provisorier. Den innebär också misshushållning med ekonomiska resurser. Stat eller kommun skall inte avgöra vilken form av barnomsorg som barnen skall vistas i. Det valet skall göras av föräldrarna. har kritiserat det nuvarande statsbidragssystemet alltsedan det infördes . Kritiken kan sammanfattas i några punkter: o Det har missgynnat enskilda alternativ. Daghem som drivits av föräldrakooperativ eller ideella organisationer har fått lägre statsbidrag än daghem som drivits av kommunerna. När kommuner vill låta daghem drivas på entreprenad av företag, lade regeringen t. o. m. fram en särskild proposition för att förhindra att statsbidrag utbetalades.