mot · G902341 · 1986-04-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:341 m. fl. (s) Invandrarpolitiken (prop. 1985/86:98) föreläde regeringen en proposition om invandrarpolitiken. Propositionen har föregåtts av två statliga utredningar. avgav () sitt slutbetänkande om invandrar- och minoritetspolitiken. Likaledes avlämnade betänkandet Om olaga diskriminering samt slutbetänkandet I rätt riktning. uttalade tio i sin besvikelse över att någon proposition inte framlagts under vårriksdagen 1985. Man framhöll att riksförbundens verksamhet hotades av en ansträngande ekonomisk situation och att deras möjligheter att verka blev mindre och mindre genom att man drar in medel för verksamheten. Bidrag till riksorganisationernas verksamhet inrättades inför /76. Det budgetåret erhöll åtta riksorganisationer bidrag för sin verksamhet. Antalet bidragsberättigade organisationer /85 var 22. Enligt SCB har inflationen , o. m. varit . Verksamhetsbidragens genomsnittliga ökning har däremot varit sammanlagt . De största invandrarorganisationerna har blivit tvingade att minska sina fasta kostnader. Som exempel kan nämnas att har överlåtit sin tidning , minskat sin personal väsentligt samt flyttat till billigare lokaler. har vid olika tillfällen minskat sina personalkostnader genom uppsägning av viss personal, vakantsättning av tjänster samt deltidsarbete för heltidsarbetande personal. har flyttat till billigare lokaler. har varit tvunget att inom verksamhetsbidragsanslagets ram även bevilja bidrag till nya organisationer. I propositionen föreslås en omläggning av statsbidragen till invandrarnas riksorganisationer. Förslaget innebär att det nuvarande verksamhetsbidraget, delar av det särskilda stöd som kan utgå till tidningar på andra språk än svenska samt vissa projektmedel förs samman till ett samlat organisationsstöd. För de stora invandrarorganisationerna - finska, jugoslaviska och grekiska riksförbunden samt estniska rikskommittén - innebär regeringsförslaget ingen förbättring. När det gäller den finska riksorganisationen är det fråga om en försämring i och med att medlemstaket i det föreslagna stödsystemet har satts vid 30 000. med över 40 000 medlemmar går därmed miste om några i stöd. För andra invandraror- Mot. ganisationer har inte tillräcklig hänsyn tagits till den kraftigt stegrade kostnadsutvecklingen. Även för vissa invandrartidningar kommer förslaget att få menliga följder. På s. 94 i propositionen anges att utöver verksamhetsbidrag till riksförbundens centrala verksamhet beviljar också bidrag till avgränsade projekt. Från denna anslagspost har utgivits projektbidrag även till riksorganisationernas verksamhet. Medel har också beviljats för samverkansorgan som bildats mellan konstellationer av riksförbund. Invandrarministern anser nu att det bör vara organisationernas egen uppgift att finansiera den samverkan man finner behov av, och medel till sådan samverkan mellan riksförbunden skall därför enligt propositionen inte längre utgå. Vi delar inte denna uppfattning som propositionen gett uttryck för. Det är nödvändigt att riksförbundens samarbetsorgan även i fortsättningen och i vart fall under en rimligt tilltagen övergångsperiod erhåller verksamhetsbidrag som täcker samarbetsorganets kostnader. I annat fall hotas verksamheten att nedläggas eller att begränsas mycket kraftigt. Propositionen innehåller inga konkreta förslag till förbättringar av kulturstödet till invandrarnas särskilda kulturaktiviteter. Kulturministern begränsar sig till att endast göra överväganden beträffande stödet till tidningar och tidskrifter på andra språk än svenska. På s. 25 gör invandrarministern några kortfattade uttalanden om kulturstödet. Invandrarministern anför bl. a. att invandrarnas delaktighet i olika former av kulturstöd bör kunna stärkas ytterligare genom riktade informationsinsatser från sida till invandrarna och deras organisationer i fråga om befintliga möjligheter. Invandrarministern avvisar emellertid IPOK:s välgrundade förslag om en förstärkning av i form av bl. a. invandrarrepresentation, och i fråga om särskilda medel för kulturverksamhet bland invandrare hänvisas endast till myndigheternas ansvar att i sitt ordinarie arbete även beakta invandrarnas behov. Även om det statliga kulturstödet i alla sina former är och bör vara öppet för invandrare och språkliga minoriteter, har deras aktiviteter oftast svårt att konkurrera om medlen. Det beror i många fall på att stödformerna är avpassade för det svenska kulturlivets verksamhetsformer och behov. IPOK förslog därför att det vid sidan av nuvarande stödformer också anvisas medel för stöd till särskilda invandraraktiviteter. Här bör t. ex. kulturfestivaler och kulturverksamheter under uppbyggnad kunna få stöd. Till en början bör 1 milj. kr avsättas för ändamålet enligt kommittén. De särskilda medlen bör enligt kommitténs förslag fördelas av folkbildningsnämnd, som bör förstärkas så att den får bättre möjlighet att ta till vara invandrar- och minoritetsgruppernas intresse både inom och utom . Både i nämnden och i en arbetsgrupp som bör knytas till nämnden bör finnas representanter för invandrargrupperna. För utgivning av litteratur på invandrarspråk finns redan en särskild stödordning. Kommittén föreslog att detta stöd ökas och att det görs mera likformigt med stödet till svenskspråkig litteratur. De totala kostnaderna för förbättringar av möjligheter att ge Mot. 1985/86:341 stöd till invandrarnas kulturliv beräknades till 1,5 milj. kr. Medlen borde enligt kommittén tas fram i första hand genom omprioritering inom kultursektorn. Dessa förslag från IPOK är välmotiverade, och vi hänvisar till vad som anförts därom i IPOK:s betänkande. I propositionen lämnas förslag om en ny lag mot etnisk diskriminering samt om inrättande av en särskild ombudsman mot etnisk diskriminering. Någon ytterligare lagstiftning vare sig av arbetsrättslig eller straffrättslig karaktär särskilt riktad mot etnisk diskriminering i arbetslivet föreslås inte. Några nya sanktionerade förbudsregler på arbetslivets område innehåller inte förslaget. uppgift blir att dels i individuella fall ge råd, dels på generellt plan, bl. a. genom överläggningar och information, arbeta för att gällande rättsregler på området iakttas och att kartlägga behovet av ytterligare åtgärder mot etnisk diskriminering. Vägande kritik har framförts bl. a. av arbetsdomstolen, jämställdhetsombudsmannen och mot förslaget. Man har menat att bristen på sanktionsregler kan medföra att effektiviteten blir lidande. Flertalet av de organisationer som företräder invandrarna kräver mer långtgående lagstiftningsåtgärder. Kooperationens förhandlingsorganisation (KFO) och företag och organisationer (SFO) har i ett remissyttrande gjort ett viktigt principiellt ställningstagande. KFO/SFO anför bl. a. följande: bör förbjuda etnisk diskriminering på arbetsmarknaden i enlighet med . Det är lämpligt att regeln i om olaga diskriminering utvidgas till att omfatta även förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare/arbetssökande. Att så inte blev fallet redan vid regelns tillkomst motiverades vid det tillfället bl. a. med att arbetsmarknadens parter i första hand avtalsvägen skulle söka lösa nu aktuella problem. När diskrimineringsutredningen slår fast att problem med etnisk diskriminering förekommer inom arbetslivet kan det konstateras att arbetsmarknadens parter inom våra resp. områden sedan brottsbalksregelns tillblivelse inte upptagit förhandlingar att träffa avtal i denna fråga. torde således inte vara framkomlig för att komma till rätta med det enligt diskrimineringsutredningen förekommande diskrimineringsproblemet. Det är i det läget naturligt att ta fasta på lagstiftarens intentioner från brottsbalksregelns tillkomst 1970 och sålunda förorda en komplettering av denna regel. vid anser att det finns skäl att överväga en straffrättslig reglering även av förhållandena i arbetslivet och har lagt fram ett eget förslag till rättsreglering som går ut på att straffbestämmelsen i sexton kap. 9 § görs tillämplig även på arbetsmarknaden och att skadeståndslagen tillförs en bestämmelse om rätt till skadestånd av samma slag som allmänt skadestånd inom arbetsrätten för den som utsatts för olaga diskriminering. LO och anser att en avtalslösning av berörda arbetsrättsliga frågor är att föredra. Men efter att ett avtal inte kommit till stånd tillstyrker de lagstiftning. LO uttalar att det finns diskrimineringssituationer där det är svårt att uppnå lösningar annat 9 än genom lagstiftning. Det gäller främst vid anställningssituationer men Mot. 1985/86:341 också vid det stora antal småföretag som står utanför det traditionella avtals-, området. /SR, som är för en lagstiftning, föreslog att en utredning tillsätts med uppdrag att överväga en sammanföring av arbetsrättslig lagstiftning rörande t. ex. tjänstetillsättning, omplacering och uppsägning till en enhetlig lag. I propositionen anges att det straffrättsliga skyddet kan byggas ut om det anses nödvändigt men att en sådan lösning förutsätter ytterligare utredningsarbete. Då det gäller en ny arbetsrättslig lagstiftning sägs i propositionen att det fordras en omfattande överarbetning för att ta ställning till detta alternativ och att det på grund därav nu måste anstå. En lag enligt regeringsförslaget kommer inte att bli tillräckligt effektiv. Invandrarministern har också uttryckt förståelse för den ståndpunkten (s.60). Förslag till såväl en straffrättslig som arbetsrättslig lagstiftning på arbetsmarknaden mot etnisk diskriminering med ledning av vad som ovan anförts är angelägen. I avvaktan på en förbättrad lagstiftning bör ombudsmannens och den särskilda nämndens ställning förstärkas. Såväl ombudsmannen som nämnden bör vara berättigade till att göra vägledande uttalanden i ärenden av principiell betydelse. Nämndens uppgift bör sålunda inte begränsas till att ge ombudsmannen råd i principiellt viktiga frågor. I sådana frågor bör ärendet kunna hänskjutas till nämnden inte bara av ombudsmannen utan även av anmälare och dennes motpart. Av propositionen framgår att ombudsmannens och nämndens uppgifter, inte minst med hänsyn till att egna initiativ kan tas, är av betydande omfattning. Området är vidsträckt, det rör sig inte bara om arbetslivet utan även om samhällslivet i övrigt. Förslaget innebär att ett kansli med en handläggare i byrådirektörs/avdelningsdirektörs ställning och en assistent bör ställas till ombudsmannens förfogande. För nämndens arbete fordras en sekreterare på bisysslebasis enligt förslaget. Det finns risk för att den föreslagna organisationen inte kan svara mot de förväntningar som ställs. Regeringen bör därför noga följa ombudsmannens och nämndens arbete, så att kansliresurserna om så erfordras snabbt kan utökas redan innan verksamheten skall utvärderas . Då det gäller att genomföra en rimlig och framgångsrik invandrarpolitik är det ofrånkomligt att detta leder till vissa utgiftsökningar. I viss utsträckning kan detta ske genom omfördelningar. Intresset av att bättre kunna infria de invandrar- och minoritetspolitiska målen, liksom av att kunna motverka den etniska diskrimineringen i vårt samhälle, är så stort att det i sista hand kan finnas anledning att pröva IPQK:s förslag om att införa vissa avgifter på några områden för att därigenom tillföra staten inkomster, exempelvis genom höjning av avgifterna för turistvisum, för visum vid affärsbesök och för förvärv av svenskt medborgarskap. Det senare har redan föreslagits i årets budgetproposition. Det finansierar av allt att döma införandet av en diskrimineringsombudsman. Vi förutsätter att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som angetts i motionen om behovet av förstärkt ekonomiskt stöd till invandrarorganisationerna, såväl enksilt som till dess samarbetsorgan, samt att IPOK:s förslag därvid beaktas, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som angetts i motionen om behovet av särskilt kulturstöd till invandrarnas kulturaktiviteter, 3. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av förslag om straffrättslig och arbetsrättslig lagstiftning mot etnisk diskriminering inom arbetslivet enligt vad som angetts i motionen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om kansliresurser, 5. att beslutar att vidga ombudsmannens och nämndens kompetens såvitt gäller möjligheten att avge uttalanden i principellt viktiga ärenden i enlighet med vad som angetts i motionen. () () () ()