mot · G902t379 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:T379 m. fl. (s) Sänkt taxa vid texttelefonsamtal m. m. Personer med funktionshinder har för att minska sin isolering större behov av att använda telefon än andra. Glädjande nog har den tekniska utvecklingen och en progressiv hjälpmedelspolitik gjort det möjligt för döva, hörselskadade och talskadade att kommunicera över telefonnätet. Över 4 000 texttelefoner finns i bruk i . Också dövblinda personer kan med en särskild punktskriftsterminal tala i telefon. Ett problem är dock att det tar att kommunicera med dessa utrustningar. Särskilt gäller det talskadade med grava rörelsehinder och dövblinda personer. Samtalskostnaderna kan därför bli mycket höga. Problemet accentueras ytterligare av att många har behov att ringa rikssamtal. Ofta kan det gälla äldre människor som har sina barn på andra orter. Gruppen dövblinda, som är spridda över hela landet, har av naturliga skäl företrädesvis sina sociala kontakter inom den egna gruppen. I viss mån kan problemet med det långsamma kommunikationssättet reduceras genom att det med bättre teknik blir möjligt att i förväg skriva in sitt budskap i texttelefonens minne för att sedan snabbt sändas över till mottagarens utrustning. Men att föra en normal konversation över telefonnätet tar . tar det om samtalet skall gå via en förmedlingscentral, dvs. översättas från tal till text eller tvärtom. I har problemet med höga samtalskostnader för texttelefon lösts genom att telefonbolagen skall anpassa denna taxa så att den motsvarar vanlig telefontaxa. Det betyder att den måste reduceras eftersom ett samtal med texttelefonen tar än ett vanligt telefonsamtal. Enligt regeringens beslut skall telefonbolagen själva stå för dessa minskade intäkter. Detta inkomstbortfall är för telefonbolagen försvinnande litet, men för den enskilda personen högst påtagligt. Handikappades delaktighet och gemenskap i samhället måste åstadkommas genom att miljö och verksamhet utformas på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för handikappade. Varje huvudman måste beakta det i sin verksamhet. Kostnader som uppkommer för sådan anpassning skall ses som en självklar del av kostnader för verksamheten och därmed också finansieras på samma sätt som verksamheten i övrigt. Handikappersättningen är tänkt att täcka dessa ökade telefonkostnader för den enskilde. Problemet är dock att denna ersättning skall räcka till så många och ständigt ökande ändamål. Dessutom - och inte minst - kan den inte användas av släktingar och vänner som skall ringa till den handikappade personen. Av ekonomiska skäl drar man sig kanske för att ringa upp och följden blir att den handikappade blir än mer isolerad. Det borde vara rimligt att samtalskostnader för handikappade personer T379 som använder texttelefon eller annan skrivande telefonutrustning endast debiteras en samtalstaxa som motsvarar en vanlig telefontaxa. Det borde också vara rimligt att stod för detta mycket marginella inkomstbortfall. Regeringen bör därför ge i uppdrag att utforma en sådan taxepolitik. Det kan vara svårt att utarbeta ett enkelt administrativt system för detta. Som ett första steg bör man därför börja med de samtal som går via förmedlingscentralerna. Det är dessa samtal som är de mest kostsamma och via förmedlingscentralen ringer också anförvanter och vänner, vilka själva inte har en texttelefon. Samtalen över förmedlingscentralerna är lätta att identifiera och det bör därför vara enkelt att få fram ett administrativt system för taxereduktionen. Målsättningen skall således vara att samtal som går via förmedlingscentral skall debiteras så att kostnaderna för dem blir likvärdiga med dem för talade samtal. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om teletaxor vid texttelefonsamtal m. m.. () ()