mot · G902Fi213 · 1986-01-27 00:00:00 — Denna verksamhet som får statsbidrag förutsätts i princip förbli oförändrad till omfattning och kvalitet. bör ett så stort antal specialdestinerade statsbidrag som möjligt ersättas med ett allmänt kommunalt bidrag. Detta skall ske som dessa statsbidrags detaljregleringar och bidragsbestämmelser avvecklas. Regeringen bör enligt vår mening skyndsamt utreda möjligheterna att slå samman specialdestinerade statsbidrag till ett allmänt bidrag som fördelas på ett likartat sätt som de specialdestinerade bidragen. Framtida besparingar på statens stöd till kommunerna skall ske genom minskningar på detta bidrag. Utöver de besparingar på statsbidragen som regeringen förordar föreslår moderata samlingspariet statsbidragsnedskärningar på ytterligare brutto ca Därutöver föreslår vi ett avskaffande av skatteutjämningsavgiften med , vilket innebär en förbättring för kommunerna på . Staten skall inte inskränka det kommunala skatteunderlaget från fysiska personer. Den av oss förordade åtstramningen gentemot kommunerna uppgår, utöver regeringens förslag, till netto , varav ligger på primärkommuner och på landstingskommuner. För att kunna stödja de kommuner som kan hamna i en besvärlig ekonomisk situation till följd av våra förslag kommer vi att föreslå ett särskilt stöd i samband med riksdagsbehandlingen av de ytterligare Mot. åtstramningsåtgärder som regeringen nu aviserar. De av regeringen förordade kommunala besparingarna är inte tillräckligt omfattande. Men regeringen aviserar redan nu ytterligare nedskärningar. På sedvanligt sätt försvårar detta det kommunala arbetet. Det kan inte vara rimligt att av kommuner och landsting begära att de skall genomföra ett omfattande besparingsarbete om inte detta aviseras. Den av den socialdemokratiska regeringen tillämpade taktiken att successivt och i svåröverskådliga former genomföra finansiella indragningar från kommunerna ger problem för den kommunala verksamheten. Nära sammanhängande med detta är den retorik som regeringen utvecklar när det gäller synen på statsbidragen till kommunerna. Stundom hävdas att en minskning av statsbidragen skulle leda till förödande konsekvenser för den kommunala verksamheten. Detta gäller dock under förutsättning att det är oppositionen som föreslår sådana åtgärder. Vid andra tillfällen hävdas från regeringens sida att motsvarande åtgärder inte alls har någon effekt. Det gäller t. ex. i argumentationen rörande borttagandet av det särskilda statsbidraget till barn- och ungdomstandvård. Denna tvetydiga och förljugna propaganda har försvårat en rationell hantering av de finansiella relationerna mellan staten och kommunsektorn. Den alltför snabba kommunala tillväxten är ett av de stora problemen i svensk ekonomi. Otillräckliga åtgärder och har bidragit till att förvärra balansbristerna. Valet står inte mellan att göra en nedskärning av statsbidragen eller att avstå. Valet står i stället mellan att göra nedskärningarna nu och i ordnade former eller att i ett senare skede tvingas till mer genomgripande neddragningar. 5.5 Sysselsättnings- och fördelningspolitiken De prognoser som kan göras för pekar på att arbetskraftsutbudet kommer att öka snabbare än efterfrågan. Lösningen på arbetslöshetsproblemen är ökad tillväxt i både industrisektorn och den privata tjänstesektorn. Sysselsättningspolitiken kan inte ses isolerad från den allmänna ekonomiska politiken. Vår politik för att klara sysselsättningen bygger i första hand på stimulans av enskilda företag. Att avreglera, minska offentliga utgifter och sänka skatter syftar till att stimulera den privata sektorn att expandera. Endast därigenom kan den långsiktiga sysselsättningsutvecklingen tryggas. De finansiella problemen i den offentliga sektorn gör det omöjligt att där skapa arbete åt alla som vill arbeta. De framtida arbetstillfällena måste därför komma till stånd i den privata sektorn. I hindras, som nämnts i avsnitt 4.3, delar av den privata tjänstesektorn från att växa genom offentliga monopol, stel lönestruktur och den offentliga sektorns skattefinansiering. Regeringen har en ganska pessimistisk uppfattning om den långsiktiga tillväxttrenden i den svenska ekonomin. Den potentiella tillväxten uppskattas till 2-2,. Som förklaring sägs att liksom och andra avancerade industriländer har en stor tjänstesektor där produktivitetsökningen inte är lika stor som i varuproduktionen. Regeringen 1985/86 tycks mena att länder med en sådan struktur inte kan ha speciellt hög tillväxt. Den amerikanska utvecklingen är emellertid ett exempel på att länder med en stor tjänstesektor ändå kan ha hög ekonomisk tillväxt. har produktionsökningen i legat på i genomsnitt , jämfört med . väntas dessutom tillväxten i bli nästan dubbelt så snabb sorn i . I realiteten är utvecklingen i ett effektivt bemötande av regeringens pessimistiska framtidsbedömningar av den möjliga tillväxten i . har ca 25 miljoner nya jobb skapats i , varav den helt dominerande delen i det enskilda näringslivet. I har däremot sysselsättningen över huvud taget inte ökat, vilket sannolikt förklaras av stora strukturella problem i form av stor offentlig sektor, höga skatter, låg lönsamhet i näringslivet och inflexibel arbetsmarknad. Socialdemokratins dilemma är att den av ideologiska skäl har svårt att vidta förändringar som kan skapa tillväxt i den privata tjänstesektorn. har visserligen socialdemokraterna uppmärksammat sysselsättningsdilemmat. En del justeringar har gjorts för att öka näringslivets livskraft: en hög vinstnivå i industrin har accepterats, kreditmarknaden har börjat avregleras, marginalskatterna har sänkts om än i otillräcklig takt. Den begränsade uppjustering av arbetslöshetsersättningen som regeringen föreslår innebär ett godtagande av att ersättningsnivåerna i förhållande till arbetsinkomsterna får falla, vilket enligt en utbredd internationell uppfattning är tillväxtstimulerande. I andra avseenden har dock den socialdemokratiska regeringen vidtagit åtgärder som avsevärt försämrat ekonomins förmåga att skapa sysselsättning. Ett redan högt skattetryck har höjts ytterligare, den svaga finanspolitiken har medfört ett internationellt sett högt ränteläge, och ökade indirekta skatter har spätt på inflationen. Skattehöjningarna, likviditetsindragningarna och löntagarfondernas införande har inneburit ständiga förändringar i spelreglerna för aktörerna i ekonomin. Den strävan att öka den ekonomiska tillväxten som finns i den allmänna ekonomiska politiken måste också finnas i arbetsmarknadspolitiken. Den skall vara ett stöd för näringslivets expansion. Uppgiften skall vara att skapa den nödvändiga flexibiliteten på arbetsmarknaden. Vi kräver avmonopolisering av arbetsförmedlingen, ett nytt lärlingssystem för praktisk yrkesutbildning, marknadsmässig upphandling av arbetsmarknadsutbildningen och rörlighetsstimulerande åtgärder m. m. Våra förslag angående arbetsmarknadspolitiken utvecklas i motion 1985/86:A225. De flesta familjer har fått mindre pengar i plånboken. Detta speglas i den stora ökningen av kommunernas socialhjälpsutgifter och i det faktum att hushållssparande! nu i modern tid är negativt. Familjerna tar av sitt sparkapital, eller lånar för sin dagliga försörjning. Marginaleffekterna för de flesta familjer är fortfarande alltför stora. Därigenom har den viktigaste och grundläggande förutsättningen för tillväxt och ökad välfärd inte förbättrats. Moderata samlingspartiet har länge kritiserat skatte- och bidragssystemets uppbyggnad. Systemet är statsfinansiellt osunt och principiellt felaktigt. oss är det självklart att vanliga familjer skall kunna försörja sig på sina Mot. 1985/86 inkomster. Vår fördelningspolitik syftar till att hushållen skall kunna leva på sina arbetsinsatser. måste staten och kommunerna ge hushållen stora inkomstöverföringar till följd av de höga skatterna. Överföringarna inkl. subventionerna från den offentliga sektorn till hushållen utgör en växande del av hushållens totala inkomster. 1960 motsvarade inkomstöverföringarna och subventionerna av den totala lönesumman. uppgick de till . Eftersom lönesumman beräknas till blev överföringarnas andel . Genom att lönerna beskattas hårdare än inkomstöverföringarna motsvarar transfereringarna efter skatt av lönerna efter skatt. Vi anser att löneandelen av hushållens inkomster måste öka. Att spara i de offentliga utgifterna är mot denna bakgrund fördelningspolitiskt välmotiverat. Besparingar gör det möjligt att sänka skatterna, vilket ökar hushållens möjligheter att leva på sina inkomster. Endast på så vis kan bidragsberoendet och marginaleffekterna minska, vilket ger hushållen en möjlighet att ta sig ur fattigdomsfällan. Regeringen har tagit intryck av vårt budskap i valrörelsen om att man skall kunna leva på sin lön. I strid med de traditionella fördelningspolitiska argumenten sägs det nu i finansplanen: Med stigande reallöner kan fler försörja sig genom eget arbete. För att skapa utrymme för reallönehöjningar framöver måste den offentliga sektorns tillväxt hållas tillbaka. Detta stämmer bra överens med den fördelningspolitiska linje som moderata samlingspartiet drev i valrörelsen och som socialdemokraterna då kritiserade. Trots att regeringen insett det fördelningspolitiska dilemmat följs insikten inte upp i handling. Enligt regeringens egna uppgifter beräknas de reala inkomstöverföringarna, inkl. pensionerna, till hushållen öka . Det innebär att mer än hela hushållens ökning av de disponibla inkomsterna hänför sig till dessa transfereringar. Reallönerna efter skatt fortsätter däremot att falla. Den konflikt som finns mellan offentlig konsumtion och transfereringar å ena sidan och reallöner å andra sidan går igen i den stora skillnad som finns mellan företagens kostnader för arbetskraft och hushållens behållning efter skatt. Real wåge cost and alter-tax real income. EP nr 6/1985 Index 1970 = 100 Källa:Ekonomiskt perspektiv 6/85. Som framgår av diagrammet har skatterna slagit in en kil mellan vad arbetskraften kostar företagen och vad löntagarna får behålla efter skatt. Skattekilen steg kraftigt och var därefter oförändrad till 1982. Därefter har den återigen stigit. De marginalskattejusteringar som skett efter 1983 har inte sänkt det totala inkomstskatteuttaget. Den ökande beskattningen har inneburit att den privata konsumtionen fått stå tillbaka för en offentlig resursförbrukning. När löntagarna genom lönekraven försökt kompensera sig för utträngningen har resultatet blivit ökat inflationstryck och förlorad konkurrenskraft. Eftersom den fortsatta tillväxten huvudsakligen bör avsättas till investeringar och förbättrad bytesbalans är utrymmet för konsumtion begränsat . Enligt moderata samlingspartiet är det i denna situation utomordenligt angeläget att skapa utrymme för den lönebaserade köpkraften genom sänkta skatter, nedskärningar i de offentliga utgifterna och lägre ränta. Våra förslag med större besparingar, sänkta inkomstskatter, grundavdrag för barn, avskaffad fastighetsskatt och sänkt skatteuttag för barnfamiljer syftar till att skapa utrymme för den lönebaserade konsumtionen. Denna politik underlättar också en snabbare ekonomisk tillväxt, varigenom reallönerna efter skatt ytterligare kan förstärkas. Med stöd av vad ovan anförts hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som föreslås i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som föreslås i motionen, 3. att som sin mening ger fullmäktige i till känna vad i motionen anförs om statsskuldspolitiken, 4. att som sin mening ger fullmäktige i till känna vad i motionen anförs om kredit- och valutapolitiken, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om den kommunala ekonomin, 6. att beslutar avskaffa anslaget Bidrag till kommunerna med anledning av avskaffandet av den kommunala företagsbeskattningen fr. o. m. och i konsekvens härmed till nämnda anslag för /87 anvisa ett anslag om 785 milj. 7. att beslutar avskaffa lagen om skatteutjämningsavgift fr. o. m. , 8. att hos regeringen begär utredning och förslag om förenklad statsbidragsgivning till kommunerna, i enlighet med vad i motionen anförs, i sådan tid att anslagsomläggningen kan träda i kraft fr. o. m. /88. () () () () () () hamre (m) () L. () i