mot · G902So206 · 1986-01-17 00:00:00 — Men många av dessa existerar under ytterst osäkra förhållanden, eftersom kan vägra att förnya kontrakten med dem eller endast skriva kontrakt i taget. Det händer att landsting vägrar att sända patienter till enskilda sjukhem trots att de egna sjuk- eller vårdhemmen är väsentligt dyrare. Skulle en patient välja ett enskilt vårdhem utan bidrag från får hon betala väsentligt mycket mer för sin vård trots att kostnaderna för vården är avsevärt lägre. En utbyggd sjukvårdsförsäkring skulle därför få stor betydelse, inte minst för enskilda vårdhem. Patienten skulle på lika villkor kunna välja mellan landstingsdrivna sjukhem och enskilda, stiftelse- eller kanske rörelsedrivna sjukhem. Fler alternativa små sjukhem skulle uppstå om de slapp beroendet av landstingens mycket osäkra välvilja. Det avgörande för skilda sjukhems existens skulle i stället bli att patienterna trivdes där och sökte sig dit. Det är självklart att de patienter som långa perioder har sjukhemmet som sitt hem skall tillerkännas den avskildhet som ett eget rum innebär om de så Men lika viktigt är att den långtidssjuke får rimlig möjlighet att välja mellan olika sjukhem med olika inriktning och olika utformning. Sjukvårdsförsäkringen bör i ett tredje steg omfatta också sjukvård och mer omfattande behandlingar eller operationer. Detta skulle kanske få störst betydelse för de patienter som tvingas att stå i kanske årslånga köer för t. ex. starr- eller höftledsoperationer, därför att resurserna i det egna är otillräckliga. Även den som har tunn plånbok skulle då med hjälp av sjukvårdsförsäkringen kunna få sin vård ordnad genom privata initiativ. De försäkringssystem vi förordar skulle medföra stora fördelar: o Patienternas ställning blir starkare. o Alternativa vårdformer skapas som ökar framåtskridandet inom vårdsektorn. o Mer och bättre vård kan ges till en given kostnad, o Sjukvårdspersonal kan välja mellan arbete i offentlig eller enskild vård och mellan arbete som egna företagare eller som anställda, o En fungerande vårdkedja skapas med vård av god kvalitet i rätt tid och på rätt vårdnivå. o Landstingen avlastas uppgifter till förmån för den högspecialiserade sjukvård som även framgent främst måste bedrivas genom landstingens försorg. Genom att få ut mer vård för knappa resurser skulle vi med vårt förslag också slippa de risker som HS 90 hälso- och sjukvården inför 1990-talet gav uttryck åt. Vårdcentralernas utbyggnad förutsattes i utredningen till stor del ske på bekostnad av de patienter som behöver sjukhusens specialiserade resurser. Vi kommer aldrig någonsin att acceptera att de svårast sjuka eller de mest vårdbehövande missgynnas till förmån för dem som är lindrigt sjuka eller endast sjuka någon enstaka gång. Med vårt förslag om en allmän och obligatorisk sjukvårdsförsäkring uppnås inte bara större valfrihet för patienterna. Även landstingens möjlighet att ta fullt ansvar för sina patienter förbättras. Valfrihet också inom tandvården Sju vuxna svenskar av tio väljer privattandvård. Trots att kostnaderna är väsentligt lägre än i folktandvården möter privattandläkarna växande ekonomiska svårigheter genom att inte heller tandvårdstaxan tillåtits följa med kostnadsutvecklingen. Då tandvårdsförsäkringen beslöts 1973 garanterades att privattandläkarna skulle följa folktandvårdens kostnadsutveckling. Så har inte blivit fallet. Folktandvårdens kostnader har ökat , privattandvårdens och konsumentprisindex . Taxeutvecklingen har emellertid stannat vid . Privattandläkarnas reallön har halverats , vilket också minskar deras möjligheter att investera i modern utrustning och att även i övrigt upprätthålla kvaliteten. Ytterst hotas patienternas möjlighet att välja tandläkare. Även inom tandvården måste taxor och avgifter sättas så att patienten garanteras en god vård och en reell möjlighet att välja mellan olika vårdgivare på samma ekonomiska villkor. Patienternas rätt att fritt och på likvärdiga ekonomiska villkor välja vårdgivare och vårdform bör därför skrivas in i såväl hälso- och sjukvårdslagen som i tandvårdslagen med giltighet fr. o. m. . Detta skulle få väsentlig innebörd för de avtal som då skall träffas på dessa områden. För de privatpraktiserande tandläkarna gäller också regler för etableringsbegränsning som i praktiken har samma effekt som Dagmarsystemet. Få privattandläkare har möjlighet att verka utanför tandvårdsförsäkringens ram, eftersom patienten då får betala hela tandvårdskostnaden. Etableringsbegränsningsreglerna måste därför upphävas. Större valfrihet för äldre och handikappade Vård av och service till de äldre, som primärkommunerna ytterst ansvarar för, betalas med avgifter, med statsbidrag (hemhjälp) och i övrigt med kommunalskatt. Något försäkringssystem som inom sjukvården Finns inte. Även på detta område är det viktigt att kunna välja mellan olika alternativ i fråga om service, vård och boende. De gamla måste också på ålderdomen kunna påverka sin situation. Det kan gälla möjligheten att få erforderlig vård närmare den ort där man har sina anhöriga. Det kan gälla önskemål om en vård på idéburen grund. Det kan också gälla en annorlunda inriktning av vården eller servicen, som bättre passar den äldre. De nuvarande reglerna innebär att den vård, omsorg och service som ges av ideella organisationer, av personer som vill utforma insatserna på ett annorlunda sätt eller över huvud taget i enskild regi alltför ofta förbehålls de pensionärer som kan betala hela eller en stor del av kostnaden själva utan något tillskott från kommunens sida. I andra fall ger kommunerna visst bidrag, men endast om de själva saknar tillräckliga vårdresurser. De privata äldreomsorgshemmen får ofta fungera som dragspel beroende på de aktuella behovet inom kommunen, men helt oberoende av om de äldre föredrar det enskilda eller det kommunala alternativet. De nuvarande förhållandena begränsar således valfriheten för de äldre, som de gör det vanskligt för intresserade personer att starta alternativ eller kompletterande verksamhet inom äldreomsorgerna. Resultatet blir sannolikt också sammantaget högre kostnader för det allmänna. Motsvarande gäller många yngre handikappade som behöver omfattande service och omvårdnad på områden som kommunerna ytterst är ansvariga för. I socialtjänstlagens portalparagraf fastslås att verksamheten skall bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet. Detta stadgande följs emellertid inte upp i den paragraf som reglerar den enskildes rätt till stöd och hjälp vid t. ex. åldrande eller handikapp. Valfriheten och hänsynen till den enskildes önskemål när det gäller service och omvårdnad bör enligt vår mening därför också skrivas in i biståndsparagrafen och i övriga sammanhang där det är erforderligt. Detta bör innebära att ideell förening eller annan privat vårdgivare som tillhandahåller viss service eller omsorg för äldre eller handikappade skall ha rätt till kommunalt bidrag för service som avlastar verksamhet som kom- Mot. munen annars skulle vara skyldig att bedriva. Det kommunala bidraget So206 skall högst motsvara vad verksamheten skulle kosta i regi. Skulle den enskilda verksamheten inte efterfrågas faller naturligtvis det kommunala bidraget bort. Med ett sådant system skulle smådriftsfördelar också bättre kunna tas till vara. En personalintensiv verksamhet som vård och service blir billigare i smådrift, där administration och organisation blir enklare. kan ofta ny teknik snabbare införas, vilket beror på att beslutsprocessen blir enklare i den lilla organisationen. Pensionärer och handikappade skulle få bättre möjlighet att som fullmyndiga medborgare själva kunna form sina liv, även i de fall då de är beroende av omfattande vård eller service. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av välfärdspolitiken, 2. att hos regeringen begär utredning om författningsmässig reglering av föräldrarätten i grundlagen,11 3. att hos regeringen begär utredning om finansiering av en större del av sjukvårdskostnaderna via sjukförsäkringen i enlighet med vad som i motionen anförts,21 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avskaffandet av nu gällande regler för ersättningen från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen, det s. k. 5. att hos regeringen begär förslag till sådana ändringar i hälso- och sjukvårdslagen och tandvårdslagen att patienternas valfrihet stärks i enlighet med vad som i motionen anförts, 6. att beslutar att upphäva bestämmelserna om etableringsbegränsningar för tandläkare med omedelbar verkan,21 7. att hos regeringen begär förslag till sådana ändringar i socialtjänstlagen att den enskildes valfrihet stärks i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () () () fm) () () L. () i " 1985/86:K208. 2' 1985/86:Sf220.