mot · G902ub803 · 1986-01-16 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub803 m. fl. (c) Utbildning och forskning Satsning på utbildning och forskning är investeringar för framtiden. Att utarma resurserna på detta område kan vara att spara så att man blir fattig. Vårt lands möjligheter att hävda sig på det kunskapsmässiga området är avgörande för vår förmåga att utveckla framtida välstånd och livskvalitet. har emellertid goda förutsättningar att stå stark i en alltmer kunskapsintensiv omvärld. Vårt utgångsläge är gott, men utbildning och forskning måste hanteras på ett sådant sätt att vi inte kommer efter i den internationella konkurrensen. I den del av budgetpropositionen som omfattar verksamhetsområde ger regeringen sin syn på utbildningspolitiken. Den bild som därvid framträder är både oklar och motsägelsefull. Oklar i så måtto att man skjuter alla besvärliga frågor framför sig och motsägelsefull därför att man å ena sidan säger sig vilj a slå vakt om utbildningens innehåll och kvalitet, men å andra sidan vidtar så drastiska besparingar att man riskerar att dessa värden går förlorade. , däremot, är berett att satsa offensivt på utbildningssektorn. Ett avgörande motiv för denna prioritering är den centrala betydelsen för hela vårt lands utveckling som vi redan framhållit. Kunskapens växande betydelse för all utveckling, inte minst den ekonomiska, gör också att utbildningsväsendets kvalitet och struktur får en mycket stor regionalpolitisk betydelse. Grundskoleenheten kan vara avgörande för den lilla ortens utvecklingsmöjligheter. För en glesbygdskommun kan möjligheten att ha en egen gymnasieskola spela samma roll, liksom tillgången till en högskola för ett län. eftersträvar ett decentraliserat samhälle med goda utvecklingsmöjligheter i alla delar av landet, i såväl små som stora orter. Därför är det nödvändigt att också arbeta för ett decentraliserat utbildningssystem på alla nivåer. I takt med att vårt samhälle blir alltmer komplicerat spelar kunskaperna allt större roll för den enskildes möjligheter att göra sina intressen gällande. God allmänbildning är därför avgörande för allas delaktighet i samhällsarbetet. Detta är av central betydelse för en fungerande demokrati. En god utbildning tenderar att bli en alltmer nödvändig förutsättning för att stärka den enskildes ställning på arbetsmarknaden. Här finns således ett nära samband mellan utbildningspolitik, fördelningspolitik och sysselsättningspo Kvalitetsmässiga brister i utbildningsväsendet drabbar alltid den hårdast som kommer från miljöer med svag utbildningstradition. har kännetecknats av en omfattande kvantitativ utbyggnad av vårt utbildningsväsende. Det har gällt att ge växande ungdomskullar plats i skolan men också, och inte minst viktigt, att ge alla möjlighet till en längre utbildning . har under hela sin historia verkat för att god utbildning skall nå alla oavsett bostadsort och social bakgrund. gick i spetsen för arbetet på de reformer som legat till grund för dagens grundskola. är denna kvantitativa utbyggnad i stort sett avslutad. är det hög tid att sätta kvalitetskraven i förgrunden och bättra vad som kan ha försummats i det förgångna. De resurser som frigörs i och med att ungdomskullarna blir mindre får inte dras in som besparingar till statskassan utan måste användas för kvalitetsmässiga förstärkningar inom utbildningen. Med den konstruktion som statsbidragen har och med det kraftigt vikande elevunderlaget kan det ligga nära till hands att göra besparingar genom att lägga ned små skolor och skjutsa eleverna till en större skola. finns det något utrymme kvar i en del klasser där man kan placera sådana elever och på så sätt nå maximal storlek på klasserna. Det man till äventyrs vinner i pengar genom dessa metoder förlorar man i kvalitet. riskerar vi att friställa en stor del av vår välutbildade lärarkår. Sådana friställningar ger ringa besparingar. Tvärtom kan de vara förenade med kostnader. Låt skolan behålla resurserna strävan i detta läge är att låta skolan behålla de resurser den har . Då kan vi både bibehålla de små skolenheterna och minska antalet elever i de stora klasserna. kan vi behålla lärarna i den verksamhet för vilken de är utbildade och vi får möjlighet att nå en betydande kvalitetshöjning i skolan. De allra flesta är överens om att det bästa sättet att nå denna kvalitetshöjning är att minska antalet elever i klasserna. En förbättrad arbetsmiljö i skolan kommer att ge ett positivt studieresultat. I budgetpropositionen redovisar regeringen den kraftiga elevminskning som sker i . På samma sätt har i sin anslagsframställan redovisat hur elevkullarna minskar och också pekat på behovet av kraftfulla åtgärder för att undvika att dessa minskningar leder till negativa konsekvenser i skolans organisation. a. har föreslagit att av de resurser som skulle bortfalla vid en strikt anpassning av organisation till de minskande elevantalen med början 1986/87 får stanna inom och betraktas som en särskild resurs och att resursen får disponeras av länsskolnämnderna efter en pedagogisk-organisatorisk bedömning i varje särskilt fall för att begränsa de negativa effekterna av elevminskningen i . Detta förslag avvisas av regeringen med följande motivering: Om skall kunna behålla vissa resurser, trots att elevantalet minskar, kan det således enligt vår mening inte motiveras med att samhället gör en viss besparing. Kvarhållandet av resurser måste i stället motiveras utifrån verksamhetens behov, vägt mot behov på andra samhällsområden och med hänsyn tagen till det statsfinansiella läget. Vi är mot denna bakgrund inte beredda att följa förslag om att tillgodogöra en viss del av den minskning av statens kostnader som elevminskningen resulterar i. föreslår att hela den resurs som frigörs får stanna kvar i skolan just därför att det är motiverat utifrån verksamhetens behov. Vi menar att skolans behov, vägt mot behov på andra samhällsområden, bör prioriteras. Då kan vi behålla små, nedläggningshotade skolor både i glesbygd och tätare befolkade områden där små skolenheter också löper risk att försvinna, t. o. m. i storstadsområden. Vi kan minska antalet elever i klasserna/undervisningsgrupperna och därigenom skapa förutsättningar för en gynnsammare undervisningssituation. Detta är den mest angelägna reform som skolan känner och den skulle innebära en betydande kvalitetshöjning av undervisningen. Denna uppfattning delas förmodligen av regeringen eftersom man är så angelägen om att i budgetpropositionen bagatellisera effekterna av elevminskningen, som man förutskickar åtgärder för att förbättra situationen till kommande år. En utgångspunkt för den kommande översynens sägs vara att ingen klass skall behöva ha ett elevantal som överstiger delningstalet och att det även kan bli aktuellt med en viss sänkning av basresursmedeltalen över hela landet. Sådana åtgärder leder ofrånkomligen till ett ökat utflöde av basresurser eller en mycket kraftig utslagning av skolenheter med långa resvägar som följd. Vårt förslag innebär att de resurser som enligt anslagsframställan frigörs på grund av elevminskningen får stanna kvar i skolväsendet och att ges i uppdrag att fördela dessa resurser på länsskolnämnderna för att bibehålla små skolenheter och för att minska antalet elever i klasser/undervisningsgrupper. Dessa resurser utgör ca 160 milj. kr. motsvarande ca 8 000 lärartjänster. En mindre del av de resurser som frigörs detta och kommande år bör även kunna användas i den fortsatta avvecklingen av systemet med timreduktioner i gymnasieskolan. Med den konstruktion som statsbidraget har med förskott resp. slutreglering baserat på föregående redovisningsår innebär vårt förslag ingen belastning på /87, utan först året därefter. Ingen nedskärning av statsbidragen Mot den bakgrund som vi redovisat i vår inledning motsätter vi oss också den minskning av statsbidragen för de olika utbildningsformerna som regeringen föreslår. Denna förändrade kostnadsfördelning mellan stat och kommun kan leda till svårigheter att upprätthålla en likvärdig utbildningsstandard över hela riket, och vissa kommuner kan därutöver tvingas till hårda prioriteringar som innebär besparingar på den del av skolans kostnader som inte är lärarlöner. Vi menar att det vore olyckligt om detta leder till en allmän nivåsänkning av kommunens insatser för skolskjutsar, läromedel, skolmåltider och elevhälsovård. Sådana besparingar drabbar oftast dem som bäst behöver samhällets stöd. Vi återkommer beträffande medelsanvisningen under resp. anslag i våra kommittémotioner men vill redan här redovisa att vi beräknar motsvarande medel som regeringens besparing, 615 milj. kr., i vår partimotion om den ekonomiska politiken. När det gäller gymnasieskolans dimensionering och organisation vill vi påminna om att vi under en följd av år har förordat en totaldimensionering som skulle ge plats till alla som söker till gymnasieskolan, såväl direkt från som senare som s. k. äldresökande. Vi har även förordat en finansiering där man tar i anspråk inte bara de resurser som står till gymnasieskolans förfogande utan även delar av de anslag som eljest används i den kommunala ungdomsuppföljningen och för s. k. ungdomslag. Vid föregående fick vi gehör för den uppfattningen i utbildningsutskottet (UbU 1984/85:18) och regeringen har också anammat våra idéer. Det framgår tydligt i regeringsdeklarationen och nu i årets budgetproposition. Tyvärr stannar det hela vid stolta deklarationer och utfästelser om att senare återkomma med mer långtgående förslag (prop. 1985/86:100 s. 20). Som vi tidigare påpekat innebär dimensioneringen av gymnasieskolan för innevarande budgetår, 124 000 intagningsplatser, en reell minskning jämfört med närmast föregående år då antalet intagningsplatser var 127 000. föreslår regeringen för budgetåren 1986/87 och 1987/88 en dimensionering om 124 000 intagningsplatser, trots att antalet 16-åringar ökar under dessa år. Detta innebär en kapacitetssänkning som rimmar illa med regeringens uttalade ambition att bereda plats för alla ungdomar (prop. 1986/87:100 s. 126). Däremot förordar regeringen att alla samordningsvinster tas till vara även i de fall det innebär längre resvägar för eleverna och att länsskolnämnderna aktivt prövar möjligheterna till överintagning i gymnasieskolans klasser, åtgärder som ofelbart kommer att leda till kvalitetsförsämringar i gymnasieskolan. Vi noterar också med besvikelse att regeringen inte föreslår några åtgärder för att öka den företagsförlagda delen av gymnasieskolan. I tidigare motioner har vi pekat på de fördelar, ekonomiska och kvalitetsmässiga, som står att vinna vid en ökad andel företagsförlagd utbildning. Detta gäller såväl lärlingsutbildning som inbyggd utbildning och verkstadsskolor. Vi förordar att i ett tillkännagivande lyfter fram dessa utbildningsformer. En av gymnasieskolans viktigaste kvalitetsfrågor har varit den s. k. timreduktionen som inneburit att mindre elevgrupper fått färre undervisningstimmar i vissa ämnen. Vi har tidigare utan bifall begärt en utvärdering av denna verksamhet. har vi fått så många belägg för den skada som åstadkommits i undervisningen att vi är beredda att föreslå en avveckling av systemet med timreduktioner i gymnasieskolan. I vår kommittémotion kommer vi att anvisa medel för att avskaffa halva timreduktionen. Resterande resursbehov bör täckas under /88. En annan fråga, om vilken det rått delade meningar, är frågan om betygens roll i skolan. För del har vi givit uttryck för vår grundläggande uppfattning i denna fråga i vårt utbildningspolitiska handlingsprogram, där vi bl. a. säger följande: För att känna stimulans och mening i det egna arbetet behöver eleverna ställas inför krav som är både rimliga och avpassade för deras ålder och förutsättningar. Elevernas arbetsprestationer behöver fortlöpande utvärderas för att understryka att det arbete som utförs är viktigt. Elevens möjlighet att, genom egna arbetsinsatser och ansträngningar, kunna påverka sin situation är då ett viktigt inslag för att utveckla en aktiv och trygg individ. Mot denna bakgrund har vi medverkat till beslut om betygen i samband med läroplanspropositionen, Lgr 80. Under de år som sedan gått har många frågor väckts kring betygen och deras roll. Betygens roll som mätare av kunskaper, som informationsgivare, som urvalsinstrument till högre studier och som stimulansfaktor har diskuterats. Även frågan om relativa betyg kontra kursrelaterade eller målrelaterade betyg har varit aktuell, liksom frågan om betygskalans omfattning, 5-gradig eller 10-gradig. Möjligheterna att komplettera betygen med andra urvalsgrunder har också prövats med skiftande framgång, och många hävdar att betygen därutöver behöver ges olika vikt beroende på deras relevans för den sökta utbildningen. I samband med gymnasieutredningens förslag utlovades en översyn av gymnasieskolans betygssystem och den kommitté som avslutat sitt arbete med att se över tillträdesreglerna för den högre utbildningen har redovisat vissa förslag som också kan påverka gymnasieskolan. Som synes finns det en lång rad frågetecken kring betygen, och vi anser därför att tiden är mogen för en ny, förutsättningslös, parlamentariskt sammansatt utredning om betygssystemets utformning. På universitets- och högskoleområdet har det rått bred partipolitisk enighet om att prioritera forskningen. Från sida har vi dock varnat för att låta resurserna för grundutbildningen halka efter. Grundutbildningen på högskolenivå har flera betydelsefulla funktioner för samhället. För ett växande antal ungdomar fungerar den som en nödvändig förberedelse för ett växande antal yrken. För redan yrkesverksamma spelar den återkommande utbildning och fortbildning som erbjuds inom högskolans ram en allt större roll. Slutligen utgör högskolans grundutbildning en nödvändig förutsättning för en aktiv och framgångsrik rekrytering till forskning. Samtliga dessa uppgifter för högskolans grundutbildning talar för att resursförstärkningar måste komma till . Det är klart otillfredsställande att undervisningen på vissa utbildningar tenderar att sjunka ned till endast . Det finns många skäl som talar förökade per capita-resurser, bl. a. till juridisk, humanistisk, ekonomisk och teknisk utbildning Tekniker och ekonomer till näringslivet Bristen på kvalificerade tekniker och ekonomer försvårar näringslivets utveckling och blir ett hot mot ekonomi och sysselsättning. En kraftfull satsning måste därför vara ett viktigt inslag i arbetet på att trygga välfärden i dessa avseenden. Vi föreslår att en resursförstärkning genomförs för civilingenjörsutbildningen med 55 milj. kr. Detta skulle möjliggöra ett genomförande av de åtgärder som UHÄ angett som nödvändiga för att trygga utbildningens kvalitet. Även inom ekonomiutbildningen och AES-sektorn i övrigt krävs resurser för kvalitetsförstärkningar. Vi föreslår att denna sektor , i enlighet med UHÄ:s förslag, får en extra resurs på 5,5 milj. kr. Det innebären uppräkning med 2,52 milj. kr. jämfört med regeringens förslag. finns det ett starkt behov av att bygga ut utbildningen av ekonomer och ingenjörer på mellannivå. De åtgärder regeringen här föreslår är klart otillräckliga. presenterar i en annan motion förslag till åtgärder på detta område. En satsning på teknik och ekonomi inom högskolan får inte innebära att andra viktiga områden som samhällsvetenskap, humaniora och miljövetenskaper kommer i skymundan. De representerar ett kunnande som är av betydelse på alla samhällsområden. har för statsmakterna framhållit vikten av utbildning i miljöfrågor i civilingenjörsutbildningen. Det är viktigt att detta beaktas i den kommande utbildningsplaneringen, och detta bör också gälla de kortare tekniska utbildningarna. Även behovet av samhälls-, människo- och kulturorienterande utbildning måste uppmärksammas bättre i såväl tekniska som ekonomiska linjer. I en annan motion från framförs också förslag för att förstärka samhällsvetenskap och humaniora inom högskolan. Det är nödvändigt att högskolans lärartjänster blir mer attraktiva. Vi måste kunna behålla de bästa krafterna för de viktiga forskar- och läraruppgifterna. Det är mot denna bakgrund illavarslande att de avtal om förstärkning av professorslönerna som skulle åstadkommas genom att placera dessa på chefslöneplanet inte har kunnat slutföras på ett lyckosamt sätt. Redan i förra årets budgetproposition aviserades en översyn av högskolans anslags- och styrsystem. Det är beklagligt att denna översyn ännu inte påbörjats. Det är nu viktigt att detta arbete snabbt kommer i gång. En utgångspunkt bör därvid vara en fortsatt decentralisering av beslutsfattandet, så att mer frågor om verksamhet och resursanvändning kan avgöras på lokal och regional nivå. En annan strävan måste vara en förenkling av det nu mycket uppsplittrade anslagssystemet. bör tyngdpunkten ligga på institutionen. Det är också härigenom som det nära sambandet mellan forskning och utbildning bäst manifesteras. Enligt mening bör inriktningen nu vara att reformera anslagssystemet på ett sådant sätt att institutionen tillförsäkras en så stor samlad basresurs som möjligt. Högskolans linjesystem har varit ställt under debatt . Det har kommit att uppfattas som alltför stelbent. När linjesystemet konstruerades var det tänkt att lokala och individuella linjer skulle utgöra ett flexibelt och dynamiskt inslag i systemet tillsammans med ett rikhaltigt utbud av enstaka kurser. Det har kunnat konstateras att dessa förväntningar ej har infriats. En översyn av linjesystemet i syfte att åstadkomma större flexibilitet är därför nu mer angelägen . Regeringens förslag om att möjliggöra friare studiegång inom ramen för en reformerad typ av individuella linjer kan ses som ett steg på vägen. Vi ser det dock som angeläget att åstadkomma ett system - i varje fall inom vad som motsvarar de tidigare filosofiska fakulteterna - där linjerna får en studierådgivande karaktär och där studenterna får en stor frihet att själva välja en ämneskombination. har krävt ett återinförande av fil. Denna examensbeteckning bör genomgående användas i den studieordning vi här föreslagit. har såväl 1984 som 1985 i framfört krav på en strukturplan för högskolan. Syftet med en sådan plan skulle vara att åstadkomma en bättre överensstämmelse mellan det förväntade antalet studerande, utbildningsutbudet och sysselsättningsmöjligheterna. Exempelvis är det nu angeläget att bedöma på vilket sätt pensionsavgångar inom den offentliga sektorn bör påverka utbildningsutbudet. Det torde exempelvis vara felaktigt att nu avveckla utbildningar som för tillfället har svag arbetsmarknad till följd av att vissa verksamhetsutbyggnader upphört eller dämpats men där yrkeskåren har en sådan sammansättning att stora avgångar och förnyat arbetskraftsbehov kan förutses under det kommande decenniet och . För att kunna möta ett framtida behov är det önskvärt att finna bättre former för att kunna dra ned utbildningsvolymen vid en enhet för att senare öka den igen när behoven växer. lym får leda till nedläggning av hela utbildningsenheter kommer utbildningen att vara onödigt koncentrerad när utbildningskapaciteten åter skall öka. Att då etablera nya utbildningsorter kan visa sig alltför kostsamt. För att åstadkomma en smidigare anpassning till framtida, förändrade utbildningsbehov finner vi det än mer angeläget att den strukturplan för högskolan, som vi tidigare krävt, nu kan förverkligas. Viktigt med de små högskolorna anser det angeläget att åtgärder nu vidtas för att konsolidera och vidareutveckla de mindre högskolorna. Genom dessa har högskoleutbildning spritts till nya orter och nya grupper av människor. Särskilt för fortbildning och vidareutbildning spelar de små högskolorna en stor roll. De har också betydelsefulla uppgifter för kompetens och kunskapsspridning i samarbete med näringsliv i de regioner där de verkar. Detta är en viktig grund för att främja regional balans. Behovet av decentraliserad kvalificerad datautbildning i form av såväl ungdomsutbildning som återkommande utbildning för redan yrkesverksamma kan tjäna som ett gott exempel på sådan utbildning som måste vara tillgänglig över hela landet. Det är viktigt att de mindre högskolorna får möjlighet att utveckla sin forskningsverksamhet i samband med att den nya lärartjänstordningen införs. Vi föreslår därför i en kommittémotion att en särskild regionalpolitisk! motiverad resurs avsätts för forskning vid de mindre högskolorna utanför storstadsregionerna. Antagningssystemet till högskolan har varit föremål för prövning i en statlig utredning, som remissbehandlas . Enligt mening måste strävan vara att högskolans antagningssystem decentraliseras och förenklas. Antagning bör kunna utföras vid den enskilda högskolan och dess institutioner i större utsträckning. Därigenom kan onödig byråkrati inom högskoleväsendet undanröjas. Det är också viktigt att antagningsreglerna är så utformade att de stimulerar eleverna att skaffa sig den förutbildning som är mest lämpad till den högskoleutbildning man söker. Trots de senaste decenniernas mycket kraftiga utbyggnad av utbildningsväsendet är det en mycket stor andel av befolkningen som har utbildning som är kortare än . Exempelvis hade av befolkningen en utbildning som var eller kortare 1983. Även i åldersgrupper som mänskligt att döma har 20-30 yrkesverksamma år kvar är närmare en tredjedel kortutbildade. Mot denna bakgrund är det därför nödvändigt med fortsatta satsningar på kompletterande utbildningsformer för vuxna. Det gäller exempelvis den kommunala vuxenutbildningen. kan därför inte biträda den nedskärning av stödet med 24 miljoner som regeringen nu föreslår. sorn särskilt allvarligt att även grundvux - sorn vänder sig till de utbildningsmässigt i särklass sämst ställda - nu görs till besparingsobjekt. Folkhögskolorna har också en viktig roll att fylla i vårt utbildningsväsende. Folkhögskoleelevernas möjligheter att gå vidare till högre studier får inte försämras. Studiecirkeln är en utbildningsform som väl lämpar sig för vuxenstudier. Det är därför en viktig uppgift för statsmakterna att slå vakt om det fria och frivilliga folkbildningsarbetet. Statsbidragens reala värde får inte försämras. Folkbildningen skiljer sig från skolväsendet därigenom att flera studieförbund verkar i konkurrens med varandra. Det är i detta läge angeläget att statsmakterna uppträder neutralt. Det är viktigt att inte allmänna medel styrs till vissa studieförbund genom att särskilda medel i praktiken avdelas till de förbund som har facklig anknytning. Enligt mening måste valet av studieförbund tillkomma den enskilde - inte hans fackliga organisation. Dessa principer bör gälla exempelvis dispositionen av förnyelsefonderna liksom den föreslagna breddutbildningen i datafrågor. I en partimotion under allmänna motionstiden krävde vi att arbetet med ett nytt studiemedelssystem skulle inledas. I avvaktan på ett sådant föreslog vi att studiemedlen i det gamla systemet skulle utgå med ett högre belopp. Utredningsarbete i linje med våra krav har inletts. Arbetet kan dock inte förväntas leda till resultat ännu . försämras studenternas ekonomiska förutsättningar alltmer vilket är till men för studieresultaten. Risken för en omfattande skuldsättning och en alltmer osäker arbetsmarknad avskräcker allt fler från högre studier. Tendenserna till social snedrektyrering har förstärkts. förslag om en studieersättning på ett halvt basbelopp kombinerat med statsgarantier för förmånliga lån bör därför genomföras för att bryta den ogynnsamma utvecklingen. I avvaktan på detta föreslår vi i en särskild motion vissa förbättringar i nuvarande studiemedelssystem. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om skolans resurser, 2. att beslutar avslå budgetpropositionen i de delar som innebär en treprocentig besparing på statsbidragen till skolväsendet, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om gymnasieskolans dimensionering,