mot · G902K223 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K223 () Domares självständighet Det är en vida spridd uppfattning att reform av ämbetsansvaret gick alldeles för långt. Reformen byggde på förutsättningen att intresset att de offentliga funktionärerna följer lagar och förordningar och i övrigt uppfyller sina tjänsteplikter sammanfaller med statens intresse som arbetsgivare. Förseelser skall därför i regel beivras i disciplinär ordning. Man inser lätt att detta system inte passar över hela linjen. I många mål och ärenden hos domstolar och andra myndigheter uppträder staten som part med enskilda individer eller företag som motparter. Det behöver inte särskilt motiveras att statens intresse som arbetsgivare inte genomgående kan sammanfalla med dess intresse som värnare av rättsordningen. Ett inslag reform var att arbetstagarens intresse som part allmänt förutsattes bli bevakat av en fackorganisation. En arbetstagare som inte tillhör en sådan organisation eller som inte har stöd av den organisation han tillhör får sköta sina tvister med arbetsgivaren på egen hand och egen bekostnad. Disciplinfrågor prövas i första hand av ett förvaltningsorgan, i fråga om domare och vissa andra högre tjänstemän av statens ansvarsnämnd. Det Finns en möjlighet att få beslut i disciplinärenden och andra tvister med arbetsgivaren prövade av domstol. Den arbetstagare som har stöd av någon fackorganisation kan inte få tvisten upptagen direkt i arbetsdomstolen utan måste processa i tingsrätten. Överklagas tingsrättens avgörande möter arbetstagaren som sista instans en domstol som genom sin konstruktion är partisk till hans nackdel av arbetsdomstolens sju ledamöter är fyra arbetsgivare- eller arbetstagarerepresentanter, vilka i ett fall som det beskrivna i regel torde ta ställning mot arbetstagaren. Då fyller arbetsdomstolen knappast det krav på oavhängighet och opartiskhet som uppställs i 6 artikeln 1 mom. av . Av domarna är bara justitie- och regeringsråden undantagna från denna rättegångsordning. Eventuella felsteg i tjänsten från deras sida betraktas aldrig som disciplinförseelser. De har enligt 12 kap. 8 § regeringsformen alltid rätt att få frågor om fel i tjänsteutövningen, liksom frågor om avsked m. m., prövade av högsta domstolen utan föregående prövning av något annat organ. För deras del innebar reform i huvudsak endast att det tidigare mera vidsträckta tjänstefelsansvaret föll bort utan att ersättas av något annat, en ändring som för deras del knappast hade någon praktisk betydelse. Andra domare, ordinarie och icke ordinarie, betraktas alltigenom som arbetstagare. Detta innebär, i förening med konstruktionen av den rättsliga 1* 1985/86. proceduren, att det inte längre finns något hållbart underlag förden enskil- Mot. de domarens självständighet i domarfunktionen och hans personliga juridi- K223 Domstolens administrativa ledning kan genom ett förvaltningsbeslut på grund av domarens rättstillämpning besluta förnedrande och för rättssäkerheten äventyrliga åtgärder mot domaren, exempelvis omplacering, och därigenom förhindra en rättstillämpning som den administrativa ledningen anser olämplig. Detta kan förekomma främst vid de största tingsrätterna, där flertalet domare saknar inflytande på den interna administrationen. De enskilda domarna har fullt juridiskt ansvar för sin rättstillämpning men ingen befogenhet att organisera kansliarbetet med målen. Det har vidare rekommenderats att mål vid domstolen inte skall utan fördelas mellan domarna efter lämplighetssynpunkter. Varken fördelningsgrunderna eller de omständigheter som påverkar fördelningen kan kontrolleras. Allmänheten kan knappast hysa förtroende för en domstol där ett okontrollerbart godtycke spelar en så stor roll för domarvalet. Det förslag om ämbetsansvaret som är under behandling i medför ingen ändring av betydelse i de avseenden som berörs här. Mera ingripande ändringar behövs. De kan knappast genomföras utan ytterligare utredning. När det gäller domare är emellertid de sakliga problemen inte belysta i förslaget. Där är det uppenbart att intresset av korrekt rättstillämpning är principiellt skilt från statens intresse som arbetsgivare. Man måste så snabbt som möjligt återföra prövningen av domarnas ställning till de allmänna domstolarna med högsta domstolen som sista instans. Man kan härvid välja samma rättegångsordning som gäller för justitie- och regeringsråden med högsta domstolen som enda instans. Man kan också låta de forumregler som gäller vid åtal för domarna för brott i tjänsten bli tillämpliga i de andra mål som kan komma i fråga, såsom mål om disciplinpåföljd, om avsked, om avstängning, om skyldighet att undergå läkarundersökning eller om rättslig prövning av frågor om omplacering. Allt efter den tjänst domaren innehar ankommer då prövningen på högsta domstolen, på hovrätten i orten eller på tingsrätten i orten. Med anledning av ovanstående hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära förslag till ändringar i lagen om offentlig anställning, lagen om rättegång i arbetstvister och som förordas i motionen, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om ändringar i tingsrättsinstruktionen.