mot · G902Ju614 · 1986-01-23 00:00:00 — Var och en har möjligheter till insyn i verksamheten. Lekmannamedverkan i domstolsprocessen för att domstolarnas dömande arbete ligger i linje med allmänna rättsuppfattningar. Lekmannamedverkan är också viktig när det gäller bedömningsfrågor, t. ex. angående bevisvärdering. Den bidrar därigenom till att allmänhetens förtroende för rättsskipningen upprätthålls. Fr. o. m. tjänstgör normalt endast en lagfaren domare och tre nämndemän i tingsrätt mot tidigare fem. Minskningen av antalet nämndemän har på ett olyckligt sätt begränsat lekmannainflytandet. bör därför besluta återgå till den nämndemannarepresentation i tingsrätt m. m. som gällde före . Vid införandet av reformen uppstod en rad övergångsproblem. För att inte detta skall bli fallet vid en utökning av antalet nämndemän bör denna införas först fr. o. m. . Kostnaderna för detta bör beräknas till 7 milj. kr. för perioden - . 1940 var det domstolarna som till avgjorde vilka som var skyldiga till brott. 1980 fastställde domstol skuldfrågan i . av avgörandena om någon gjort sig skyldig till brott avgörs av polis och åklagare. Vårt rättssystem vilar på en arbetsfördelning mellan polismyndighet, åklagarväsendet och domstolsväsendet där polis och åklagare har ansvaret för uppspårning och utredning av brott medan domstolen har att avgöra skuldfråga och utdöma påföljd. Det ligger ett värde i att upprätthålla denna arbetsfördelning. Enligt mening är rättssäkerheten i fara om inte domstolarnas dömande funktion hävdas. Antalet av åklagare meddelade åtalsunderlåtelser har ökat . Åklagarens möjligheter att meddela åtalsunderlåtelse har också vidgats avsevärt och kan nu meddelas om brottet antas medföra påföljden böter och något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. De vidgade möjligheterna till åtalsunderlåtelse motiverades främst av ekonomiska skäl. Förslaget syftar inte till att stärka rättssäkerheten. Ingen del av den offentliga sektorn kan tillåtas verka utan hänsyn till det statsfinansiella läget. Varje restriktion av rättsväsendet måste dock utgå från kraven om rättssäkerhet och skydd, både för offer och gärningsman. Det ekonomiska läget får inte ensamt styra rättsväsendets inriktning. Utvecklingen av antalet meddelade åtalsunderlåtelser måste följas noga. Om antalet ökar markant i förhållande till bör bevaka att den grundläggande arbetsfördelningen mellan polis-åklagare-domstol bevaras. Ur såväl allmänpreventiv som individualpreventiv synpunkt måste samhället genom rättssystemet med skärpa markera att kriminalitet inte tolereras. Den hårdaste påföljden är frihetsstraff i form av fängelse. Fängelse är ett straff som inte har någon rehabiliterande effekt. En fängelsevistelse försvårar snarare en anpassning till normalt samhällsliv. Även om straffpåföljderna successivt varit föremål för översyn och förändringar, finns inte mycket att välja på än fängelse och skyddstillsyn, när det gäller frihetsstraff. anser att detta system behöver kompletteras. I många länder finns en straffpåföljd som inte är så nedbrytande för den dömde, hans närmaste omgivning och samhället, nämligen samhällstjänst. Samhällstjänst kan vara att den dömde ett visst antal timmar utför samhällsnyttigt arbete på sin fritid. Detta arbete skall utföras oavlönat och i första hand på den dömdes vistelseort. Alla möjligheter bör prövas att begränsa användningen av frihetsstraff. Samhällstjänsten har så stora fördelar att det vore fel att inte åtminstone pröva påföljden även i vårt land. Samhällstjänsten bör införas i straffsystemet i form av villkorligt fängelse, och får därvid ersätta fängelsestraff på upp till längd. Det betyder att påföljden får sin största tillämpning på personer som har meriterat sig för fängelse genom många och täta återfall i inte alltför allvarliga förmögenhetsbrott, och unga brottslingar. Samhällstjänst bör också kunna användas i vissa fall som inte leder till frihetsstraff. För återfallsbrottslingar som upprepade gånger döms till skyddstillsyn eller till fortsatt skyddstillsyn bör påföljden villkorligt fängelse med samhällstjänst kunna väljas. Den tilltalades samtycke skall vara en förutsättning för dem på samhällstjänst. Arbetet skall pågå i mellan 40 och beroende på brottets svårighet och vara slutfört inom en av domstolen fastställd tid. Påföljden skall vara i sin helhet avslutad när arbetet har slutförts, och vid misskötsamhet under påfölj dstiden skall det villkorligt medgivna anståndet kunna förklaras förverkat. Arbetet skall bestå av uppgifter som tillhandahålls av ideella och liknande organisationer. Hit hänför vi då även kyrkliga sammanslutningar. Vi anser att även de fackliga organisationerna bör kunna tillhandahålla arbetsuppgifter. Till följd härav kommer den ordinarie arbetsmarknaden inte att berövas några arbetstillfällen. Tvärtom leder samhällstjänsten till att ett antal arbetsuppgifter som inte kan utföras kommer till stånd. Samhällstjänsten bör införas på försök på några ställen i landet. Genom en försöksverksamhet bör man kunna vinna värdefulla erfarenheter om hur samhällstjänsten rent praktiskt skall organiseras som sedan kan läggas till grund för ett fortsatt genomförande. I motion 1984/85:301 av m. fl. föreslogs att påföljdssystemet skulle kompletteras med möjlighet att döma alkohol- och narkotikamissbrukare till kontraktsvård i stället för fängelse. I årets budgetproposition aviserar justitieministern en proposition med anledning av frivårdskommitténs förslag vilken kommer att föreläggas för beslut . Vi kommer då att återkomma till frågan om införande av påföljden kontraktsvård i detta sammanhang. Fr. o. m. förändrades reglerna för villkorlig frigivning så att frigivning numera normalt sker efter halva strafftiden. Vid behandling av proposition 1982/83:85 hävdade vi att strafftidens längd och avtjänad strafftid måste stå i rimlig relation till varandra. Vi varnade också för effekterna av de förändrade strafftiderna särskilt för personer som gjort sig skyldiga till grova brott som narkotikabrott. En utvärdering av den s. k. halvtidsfrigivningens effekter visade också på en kraftig ökning i brottsligheten . har föreslagit en återgång till frigivning när två tredjedelar av strafftiden avtjänats. delar kommitténs uppfattning och föreslår att villkorlig frigivning när två tredjedelar av strafftiden avtjänats återinförs. Särbehandling av vissa dömda I proposition 1981/82:141 föreslogs av mittenregeringen att även andra än de som ägnat sig åt narkotikabrottslighet skulle kunna särbehandlas. Detta skulle gälla brottslighet av särskilt allvarlig karaktär och där vederbörande visat likgiltighet inför annans liv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet. Detta förslag godtogs dock inte av . Vi anser emellertid fortfarande att detta förslag bör genomföras. Även i fråga om andra kategorier brottslingar kan det finnas behov av särbehandling. I narkotikabrottslighetens spår följer numera också ibland grövre våldsbrott. Det är då mindre välbetänkt att begränsa möjligheterna till särbehandling till sådana fall då straffet avser renodlad narkotikabrottslighet. bör således anta det ändringsförslag till kriminalvårdslagen som lades fram i proposition 1981/82:141. Den ekonomiska brottsligheten har ändrat karaktär. Den kännetecknas av en typ av gärningsmän som, till skillnad från de traditionella brottslingarna, våldsmän och s. k. gråtjuvar, före gärningens utförande medvetet kalkylerar med upptäckt, förhör, process och påföljd. Det tycks som om den ekonomiska vinningen vägs mot eventuell påföljd på ett mycket klart och rationellt sätt. Vid avvägningen mellan allmänpreventiva och individualpreventiva åtgärder för dessa bör enligt vår mening de allmänpreventiva övervägandena dominera. Det finns inte heller anledning att arbeta efter den s. k. normaliseringsprincipen eftersom dessa lagöverträdare inte har svårigheter att efter avtjänat frihetsstraff fortsätta leva i stabila sociala och ekonomiska förhållanden. Samhället bör förstärka de allmänpreventiva inslagen så att påföljdernas utformning har en avhållande effekt. Det får inte vara så att viss brottslighet, exempelvis eko-brott, ställs i särklass i förhållande till annan allvarlig brottslighet som riktas mot samhället vad gäller påföljdernas karaktär. är den myndighet som skall tillse att utdömda frihetsstraff verkställs. Kriminalvårdsanstalternas verksamhet innehåller betydande inslag av tvång och ofrihet för de intagna. Detta ställer särskilda krav på personalen som arbetar inom myndigheten. Den dagliga verksamheten måste, trots inslagen av ofrihet, utgå från samma människosyn som samhället i övrigt har. Respekt för varje enskild individ kombinerad med en insikt om människors inneboende möjligheter krävs för att skapa ett gott arbetsklimat. Det kriminalvårdspolitiska reformarbetet skall ta sikte på att utveckla ändamålsenliga former för samhällets reaktioner på kriminalitet. Ofta måste en avvägning ske mellan allmänpreventiva, individualpreventiva och rehabiliterande insatser. Frihetsstraff måste följas av rehabiliterande frivårdsinsatser. Hjälp till bostad, arbete och positiva sociala kontakter kan bygga upp klienternas egenvärde så att de kan fungera i samhället. Samhället har visserligen kraftigt tagit avstånd från allt icke-medicinskt bruk av narkotika och andra droger. anser dock att allt icke-medicinskt bruk av narkotika skall kriminaliseras. Denna allmänna syn måste prägla också anstaltslivet. En anstaltsvistelse får inte innebära att intagna konfronteras med droger. Anstaltstiden skall i stället, så långt det är möjligt, förbereda intagna på ett drogfritt liv i samhället. Narkotikasituationen på våra fängelser är alarmerande. förekommer narkotika på anstalterna. Det är lika allvarligt för såväl intagna med missbruksproblem som för de vilka ännu inte har ett drogberoende. Båda grupperna bör kunna räkna med insatser för att anstaltstiden skall vara drogfri. Vi är beredda att acceptera nödvändiga åtgärder som skapar narkotikafria anstalter. Vi har närmare redogjort för våra förslag i motion 85/86: So254 av m. fl. angående den framtida alkohol- och narkotikapolitiken. För en myndighet som medför aids-problematiken och omhändertagande av HTLV III-positiva intagna moraliska och etiska överväganden av speciellt slag. Såvitt forskningen känner till är aids en infektionssjukdom som inte kan botas. Däremot tror sig forskarna ha kunskaper om spridningsvägarna för HTLV IH-virus. Enligt vad man erfarit är sannolikheten att överföra smitta vid normala sociala kontakter liten. Samhällets insatser för att begränsa epidemin och förhindra spridning av HTLV IH-virus har genomförts i total politisk enighet i , i landstingen och i kommunerna. Etiska och moraliska frågor som kan uppkomma med anledning av kräver för sin lösning ett fortsatt gemensamt politiskt agerande. Frågan om hur frihetsberövande inom kriminalvården skall kunna förenas med en positiv och stödjande insats för HTLV III-positiva intagna måste närmare granskas. Å andra sidan måste vi garantera att HTLV Ill-negativa intagna inte utsätts för smitta. Vi lämnar i annat sammanhang förslag rörande bl. a. behandling/omhändertagande av HTLV III-positiva. Ett sådant arbete skulle kunna vara ett värdefullt komplement till det arbete som bedrivs inom kriminalvården och inom aidsdelegationen. Justitieministern har utförligt redovisat pågående verksamheter i budgetförslaget. Vi delar den uppfattning han där ger uttryck för. Frivården är en viktig del av kriminalvården. Det är inom denna sektor som det huvudsakliga arbetet sker med att anpassa människor till ett normalt samhällsliv. Hjälp till arbete, bostad och positiva sociala kontakter kan ge klienterna självförtroende och egenvärde tillbaka. Genom sådana insatser kan många bryta en påbörjad brottskarriär. Frivården är också viktig för att stödja dem som avtjänat fängelsestraff. För att frivården skall fungera och ge resultat krävs ett ökat samarbete mellan sociala myndigheter och kriminalvårdsmyndigheter. Det är också angeläget att frivårdens anpassningsarbete kan sättas in redan under anstaltsvistelsen så att frigivningen underlättas. Vi ser därför med oro hur frivårdens resurser reduceras i årets budgetförslag. Justitieministern beräknar en minskning med ett 20-tal tjänster inom frivårdsorganisationen /87. arbetsuppgifter kommer inte att minska . Införande av alternativa frihetsinskränkande påföljder som kontraktsvård eller samhällstjänst kommer att ställa krav på ökade insatser av frivårdsorganisationen. Enligt vår uppfattning kräver en väl fungerande organisation de tjänster som finns. Vi beräknar att kostnaden för att bevara nuvarande personalorganisation kräver ett förhöjt anslag om 5 milj. kr. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om inriktningen av det framtida rättsvårdande arbetet, 2. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om påföljder vid våldsbrott, 3. att beslutar hos regeringen begära förslag om fördelning av forskningsresurser för det kriminalpolitiska området i enlighet med motionen, 4. att beslutar att hos regeringen begära en översyn av brottsskadelagen (1978:413), 5. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om omhändertagande av våldsoffer, 6. att beslutar att 300 polisaspiranter skall antas för /87, 7. att beslutar till anslaget B 1 , förvaltningskostnader, anvisa ett i förhållande till regeringen med 15 milj. kr. 8. att beslutar med avslag på proposition 1986/87:100 bil. 4 vad avser införande av den s. k. länspolismästarmodellen uttala att inga förändringar av den regionala polisorganisationen bör vidtas förrän erfarenheter vunnits från de län där modellen prövats, 9. att beslutar att den före gällande lekmannarepresentationen åter skall gälla med verkan från , 10. att beslutar till anslaget D 2 Allmänna domstolar, ersättning till nämndemän, anvisa ett i förhållande till regeringen med 7 milj. kr. 11. att beslutar att hos regeringen begära förslag om införande av försöksverksamhet i fråga om påföljden samhällstjänst i enlighet med vad som anförs i motionen, 12. att beslutar att hos regeringen begära förslag om införande av påföljden kontraktsvård, 13. att beslutar att de före gällande reglerna för villkorlig frigivning åter skall gälla, 14. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs beträffande särbehandling av vissa fängelsedömda, 15. att beslutar att hos regeringen begära förslag om insatser för omhändertagande av intagna inom kriminalvården som är HTLV III-positiva, 16. att beslutar till anslaget E 3 Frivärden, förvaltningskostnader, anvisa ett i förhållande till regeringen med 5 milj. kr. () () . Åsling (c) (c) . () () () () () P.-O. ()