mot · G902Sk528 · 1986-01-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:Sk528 m. fl. (s) En särskild avgift på skogsråvara Utvecklingen i inland var i flera avseenden positiv. Den industriella verksamheten breddades och moderniserades och växte sysselsättningsmässigt. Många stora industriföretag tillskapade filialer ute i bygderna. Den offentliga sektorns tillväxt innebar, särskilt för kvinnorna, förbättrade arbetsmöjligheter för stora delar av inlandet. Inkomsterna steg och tillgängligheten till samhällsservice kunde i stort sett hållas intakt. Statliga insatser, främst skatteutjämningsbidrag, lokaliseringsstöd och beredskapsmedel, var betydelsefulla. I exempelvis skedde en befolkningsökning . har dock utvecklingen inte varit särskilt positiv, och den allmänna tendensen är att de problem som trots allt funnits fördjupats och inger nu stora bekymmer. Detta gäller i särskilt hög grad de kommuner eller kommundelar i länet som hänförs till stödområde A, men även angränsande kommuner. Befolkningen tunnas ut och koncentreras till vissa huvudorter. Förvärvsfrekvensen är lägre än i övriga delar av landet, vilket yttrat sig i en hög relativ arbetslöhet. För riket i dess helhet är förvärvsfrekvenssiffran medan motsvarande tal för exempelvis stödområde A är . Av dessa sysselsätts i beredskapsarbeten, ungdomslag, samhällsföretag o. d. av de nämnda 68 har sysselsättning inom den offentliga sektorn. Andelen verksamma inom näringslivet är därför mycket liten i förhållande till landet i övrigt. Vidare är andelen förtidspensionerade i länet betydligt större än riksgenomsnittet, mot för riket i dess helhet. I län omfattar stödområde A hälften av länets yta. knappt 39 000 personer inom området vilket innebär att det är mycket glest befolkat med i medeltal 1,6 innevånare per km2. Området uppvisar alla de problem som är förknippade med glesbygden som långa avstånd, låg industrialiseringsgrad, skev åldersfördelning och vikande befolkningsunderlag. har folkmängden i området minskat med nära medan den ökat i länet i övrigt. För en kommun som med en befolkning på drygt 16 000 personer är bilden allt annat än ljus. har befolkningen minskat med nära 2 000 personer. Trots betydande insatser i form av lokaliseringsstöd, beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning m. m. är arbetslösheten högst i länet - , och underlaget för kommunens service har uttunnats alltmer inom stora delar av kommunen, t. o. m. i kommuncentra. Även om de negativa sidorna av förhållandena inom stödområde A i länet överväger, finns emellertid även vissa positiva inslag. Inom området finns delar av länets viktigaste jordbruksområden, skogsbruket är välutvecklat och i orter som , och har industrin fått fotfäste. Detta förhållande är dock inte tillräckligt för att trygga den framtida utvecklingen i området som helhet. Framtiden för länet ser inte ljus ut. Den positiva utvecklingen som skedde och som visade sig i stigande befolkningstal har åter vänts i negativ riktning. minskade länets befolkning med 575 personer. Gjorda prognoser visar att länets folkmängd kan förväntas sjunka med ytterligare 2 000 personer fram om inte något görs för att motverka en sådan utveckling. Huvudorsaken till den negativa trend som kan skönjas är att sysselsättningen inom näringlivet och offentlig förvaltning inte längre orkar och inte heller kan förväntas öka om inte stimulansåtgärder sätts in. har de centrala delarna av länet och främst kommun haft en obruten positiv utveckling. Men även visar nu klara tecken till stagnation och väntas inte heller spontant kunna expandera nämnvärt fram . Även om Östersundsområdet har en nyckelroll för länets utveckling finns det ett ömsesidigt beroende mellan och länet i övrigt. har den största och mest varierande arbetsmarknaden i länet och är administrativt centrum och handelscentrum för hela länet. I många avseenden har därför länet som sitt omland och är beroende av utvecklingen där för sin egen utveckling. Skall utvecklingen i länets centrala delar kunna tryggas måste även utvecklingsproblemen i de perifera delarna lösas. Om Östersundsområdets utveckling sviktar kan omvänt sägas att utvecklingsförutsättningarna försämras ytterligare för länets övriga delar. I syfte att söka motverka den nedåtgående trenden görs förvisso insatser främst regionalpolitiska sådana. Även om dessa är väl så ambitiösa och de medel som ställs till förfogande är förhållandevis generösa, räcker dessa inte till för att ändra den negativa trenden. Tyvärr talar mycket för att de konventionella regionalpolitiska instrumenten ej är tillräckliga för att klara den långsiktiga försämringen. Den senaste tidens utflyttning är alarmerande då länet efer 1960-talets utflyttningsvåg på av befolkningen inte har råd att tappa fler människor i produktiv ålder. Som framgår av vad som redovisats i denna motion är situationen i nu så bekymmersam att det fordras en kraftsamling för att vända på den negativa utveckling som präglat länet . Trots att länets myndigheter och kommunerna tagit ett ökande ansvar för att genom egna initiativ skaffa nya arbetstillfällen har detta varit otillräckligt. har flera av länets fåtaliga industriföretag drabbats av svårigheter. Sålunda har aviserats nedläggning av boardfabriken i med ca 90 anställa och Nord Plåt med ca 160 anställda försatta i konkurs. Det är också bekant att svårigheter föreligger att hålla uppe sysselsättningen vid i . I årets statsverksproposition, bilaga 12, aviseras dessutom nedläggning av skogsstationer i och , kommun. Dessa stationer bedriver s. k. egenregiverksamhet, med AMS som huvudman. Detta betyder att viktiga arbetsplatser försvinner från en tidigare mycket hård drabbad del av länet. En betydande del av sysselsättningsminskningarna drabbar orter med ett redan utsatt läge. Vi vet genom tidigare erfarenheter att det är förenat med oöverstigliga svårigheter att ersätta avvecklade industriföretag med andra genom tillämpning av konventionella metoder. Vid sidan av de ansträngningar som görs från kommuner och länsorgan för att nylokalisera företag till länet måste andra åtgärder tillgripas. Statliga myndigheter och affärsdrivande verk bör få i uppgift att pröva möjligheterna att förlägga delar av sin verksamhet till länet. En förstärkning av högskolan och andra utbildningsmöjligheters förläggning till länet bör prövas. De åtgärder som prövats i anslutning till den s. k. Norrbotten-propositionen har visat sig där ha god effekt. bör liknande möjligheter prövas i . Regeringen bör därför uppdra åt SIND eller en särskild för ändamålet tillsatt delegation att undersöka förutsättningarna för en lokalisering till av ny verksamhet. Erfarenheterna tycks ge vid handen att om myndigheter och affärsdrivande verk skall bli påtagligt intresserade att decentralisera sin verksamhet måste ekonomiska resurser ställas till förfogande, i vart fall i inledningsskedet. Att använda regionalpolitiska medel för sådant ändamål är befogat. Det kan som i leda till stabil och framtidsinriktad sysselsättning. Erfarenheten visar att det föreligger stora svårigheter att uppnå en tillfredsställande industrialisering i inland. Detta leder självfallet till svag sysselsättning och starkt begränsade valmöjligheter för arbetskraften. Bristen på ett differentierat näringsliv leder till utflyttning från berörda områden och till en ogynnsam befolkningssammansättning. får detta också effekter på den kommunala ekonomin och försvårar upprätthållandet av en godtagbar service i glesbygdsområdena. En möjlighet att förhindra en sådan utveckling är att inom området förädla mer av den värdefulla naturresurs som skogen utgör. Det nuvarande förhållandet, där av skogråvaran i i obearbetat skick forslas ut ur länet för förädling i kustområdena, är icke acceptabelt. Det torde knappast finnas någon annan naturresurs som ger så litet sysselsättning och aktivitet i närområdet som skogen i inland. En avgörande faktor för konkurrensförmåga och lönsamhet inom svensk träindustri väntas bli förmågan till produktutveckling och kundanpassning av produktionen. En anpassning av produktionen till lokala råvaruförutsättningar samt en kundanpassad produktion blir därför viktiga och nödvändiga inslag för framtiden. Problemet för svensk sågverksindustri är att man har en industristruktur med, från råvarusynpunkt, fellokaliserade och därtill starkt bulkinriktade produktionsenheter. Sågverksproduktion kan emellertid med fördel bedrivas där råvaran växer och några speciella fördelar med kustlokalisering eller med cellulosaindustrin integrerade företag finns inte. Ett motiv för detta är bl. a. att till skillnad från cellulosa- och pappersindustrin är skalfördelarna i sågverksbranschen inte särskilt påtagliga. Lönsamhet kan t. ex. nås med produkt- och marknadsanpassning och en god företagsledning även inom små enheter. Inlandslokalisering av sågverk leder till väsentligt minskade transportkostnader för råvaror och möjlighet att få en råvara med jämnare kvalitet (fångstområdena blir geografiskt mindre). Detta öppnar i sin tur möjligheter för en specialiserad produktion där man, baserat på lokala råvaruförutsättningar, riktar in sig på kunder och produktgrupper som passar just för den specifika råvaran. Framtidsutvecklingen borde således möjliggöra en nedbrytning i mindre och medelstora enheter och därmed en omlokalisering från kusten till inlandet. På grund av den begränsade råvarutillgången kan dock träindustrin icke utvecklas vidare i inlandet så länge huvuddelen av sågverksråvaran tas i anspråk av storskaliga kustlokaliserade sågverk eller där befintliga massafabriker. En omlokalisering av befintlig industri från kustområdena till inlandet kan endast ske på mycket lång sikt och när det gäller viss industri icke alls. Det ligger i sakens natur att när det gäller anläggande av ny industri och utbyggnad av befintlig industri inland i första hand skall prioriteras vid fördelning av knapp skogsråvara. Men med hänsyn till den svåra situationen i inland måste nu andra åtgärder övervägas som antingen kan leda till fler arbetstillfällen genom ytterligare förädling av skogsråvaran inom området eller som kan skapa alternativ sysselsättning. Det kan icke fortsättningsvis accepteras att vår enda naturresurs av betydelse, skogen, nästan i sin helhet undandras inlandets sysselsättning. Åtgärder måste nu vidtas för att undanröja detta missförhållande. Om skogsråvaran även fortsättningsvis skall utforslas för att skapa sysselsättningstillfällen utanför inland bör uppköparna åläggas att betala en särskild avgift för varje utförd skogskubikmeter. Avgifterna bör sedan fonderas i varje län och ställas till länsstyrelsernas förfogande för sysselsättningsskapande åtgärder i länet. Det bör vara möjligt för uppköparna att erhålla befrielse från avgiften under förutsättning att uppköparna i stället åstadkommer ökad sysselsättning genom förädling av skogsråvaran inom länet. Sådan befrielse bör kunna lämnas av resp. länsstyrelse. Avgiftens storlek måste ytterligare övervägas men synes kunna uppgå till av förvärvspriset. Väl fungerande kommunikationer för personer, gods och information är i hela landet av avgörande betydelse för näringslivets utveckling. I med långa avstånd dels inom länet, dels till de befolkningstätare och mer industrialiserad delarna av landet, är väl fungerande kommunikationer av särskild betydelse. Med hänsyn till de generellt långa avstånden är det från de enskilda medborgarnas synpunkt utomordentligt viktigt att förutsättningarna för enskilt resande är goda och att kollektiva transportmöjligheter ges mer rimlig frekvens. Framsynta satsningar på flygets utveckling synes nu möta den efterfrågan som finns på snabba transporter över långa avstånd. Transportkostnaderna är dock ofta hinder för att önskvärda flygtransporter skall komma att genomföras. Man kan med tillfredsställelse se på vitaliseringen av SJ och hoppas att resurser nu skapas för fortsatt förbättring av bannätet, vagnsparken och driftsorganisationen. För stora delar av , för många företag och individer, är järnvägen av stor strategisk betydelse. Flyg, järnväg och telekabel är väsentliga delar av kommunikationssystemet som dock måste kompletteras och aldrig kan ersätta ett välutvecklat vägnät med fungerande kollektiva transportlösningar. Det är ingen tillfällighet att man inom länet prioriterade investeringar i huvudvägnätet trots stora brister i vägnätet i övrigt. De gjorda investeringarna har definitivt varit avgörande för utvecklingen av många industriverksamheter och turistnäringen i länet. Bristerna i det sekundära vägnätets standard blir allt allvarligare. Underhållet av gjorda investeringar släpar efter till följd av resursbrist som standardkraven ökas - också avseende driften t. ex. snöröjnings- och halkstandard. På olika sätt söker i länet att med de medel som ställs till förfogande tillgodose behoven. Genom arbetsmarknadspolitiska medel har vägarna tidigare tillförts extra resurser som på ett betydelsfullt sätt kompletterat ordinarie väganslag. Den nu begränsade tillgången på arbetsmarknadspolitiska medel har därför menligt påverkat möjligheterna att möta de mer primära behoven. Genom försök att anpassa driften till de speciella förutsättningarna för vägtrafiken i länet t. ex. turisttrafiken, sommar- och , försöker få ut maximal effekt av sina resurser. Det är nu uppenbart att i länet med tillgängliga medel kan tillgodose skäliga behov på vägstandarden. Den målmedvetna utvecklingen av vägnätet som skett får inte nu hotas och uppnådd standard förödas av kortsiktig resursbrist. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om ett skyndsamt förslag om införande av avgift på skogsråvara i vissa fall. () ()