mot · G902So213 · 1986-01-21 00:00:00 — Motion till 1985/86:So213 och () Socialtjänstlagen När socialtjänstlagen (SOL) trädde i kraft fanns det stora förhoppningar om en förbättrad och mer jämlik handikappomsorg i kommunerna. Lagens portalparagraf, som talar om ekonomisk och social trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktivt deltagande i samhällslivet, ingav stora förväntningar. fanns det en stor oro för vad en ramlagstiftning i praktiken skulle innebära. Det har visat sig, bl. a. genom en utredning som gjorts inom handikappförbundens centralkommitté, att många farhågor besannats. Det råder en stor ojämlikhet i landet i tillämpningen av lagen. Kommunerna har enligt SOL skyldighet att informera bl. a. handikappade om lagen. Anpassad information har dock bara lämnats i 82 kommuner, då huvudsakligen som kassett för synskadade. Endast i tre kommuner har man anpassat informationen till utvecklingsstörda. I över två tredjedelar av landets kommuner kan många handikappade inte kräva sina rättigheter, eftersom de inte fått kunskap om dem. Socialtjänstlagen säger också att kommunerna skall ta reda på hur olika grupper har det. Man skall genom uppsökande verksamhet undersöka hur många handikappade som bor i kommunen och vilka hjälpbehov de har. visar det sig att det är mindre än hälften av landets kommuner som tagit reda på hur många handikappade som finns i kommunen. De kommuner som ändå gjort någon form av uppsökande verksamhet har i mycket få fall kombinerat detta med information till de berörda. av kommunerna har gjort en kombination av uppsökande och information. Det torde vara uppenbart att kommuner, som inte vet hur många handikappade som finns i kommunen och vilka behov de har, inte heller kan planera någon service som är lämplig. I SOL står det också att skall medverka i samhällsplaneringen i kommunen. Det torde vara svårt för majoriteten av landets kommuner att bevaka handikappades behov i samhällsplaneringen, när man inte själv skaffat sig kunskap om vilka de handikappade som bor i kommunen har. Om lagen skall fungera krävs det också att personal och politiker har vissa kunskaper i handikappfrågor. 1 tre fjärdedelar av kommunerna har politikerna inte getts möjlighet att få information. En tredjedel av kommunerna tänker nu starta utbildning för tjänstemännen, främst inom . Sysselsättningsfrågorna är ett stort problem för många handikappade. Förtidspensionering och sysslolöshet alldeles i onödan drabbar tusentals handikappade. I 21 § SOL står det att kommunerna skall medverka till att handikappade skall få en meningsfull sysselsättning. Men har endast 10 %av kommunerna med detta i sina sysselsättningsplaner, och det är som upprättat särskilda planer för handikappade. Boendesituationen är en mycket central fråga. bor många handikappade i onödan på olika institutioner. har det blivit en ganska allmän uppfattning att vi måste underlätta det vanliga boendet så att så få människor som möjligt skall behöva flytta till institution. har också fattat beslut i dessa frågor. Desto mer anmärkningsvärt är det att av landets kommuner tagit reda på hur många av deras handikappade som ännu bor på institution och varför de gör det. Möjligheten att resa är viktig förutsättning för att man skall kunna leva på samma villkor som andra. Standarden på färdtjänsten är fortfarande mycket ojämn i olika kommuner. Det är bara en fjärdedel av kommunerna som tillämpar samma avgift för färdtjänst som för kollektiva färdmedel. Det är en klar och uppenbar orättvisa; handikappade behandlas inte jämbördigt med andra kommuninvånare när det gäller möjligheten och kostnaden för att kunna förflytta sig. Lagen ger handikappade barn rätt till förtur till barnomsorgen. Men i 25 kommuner ges inte sådan förtur. Ännu fler kommuner uppger att de inte ger förtur till fritidshem. Levnadsvillkoren och servicenivån varierar förvisso för alla människor beroende på i vilken kommun man bor. Men för handikappade får en bristande service oerhört svåra konsekvenser för den dagliga livsföringen. En god service kan i många situationer helt eliminera effekten av en funktionsnedsättning. En dålig service kan i stället förstärka funktionsnedsättningens följder och i verklig mening göra personen handikappad. Existerande stora skillnader mellan kommunerna i servicen till handikappade kan därför inte accepteras. Det har också konstaterats att klyftorna mellan de handikappades levnadsförhållanden och den övriga befolkningens har ökat. Detta konstaterande gjordes i nr 41. Socialtjänstlagen var tänkt att bli ett instrument för en förbättrad och jämlik handikappomsorg i landets kommuner. Men det har visat sig, som refererats ovan, att många kommuner faktiskt inte följer socialtjänstlagen. Det är t. ex. ytterst allvarligt att man inte gjort någon uppsökande verksamhet eller någon inventering av vilka handikappade som bor i kommunen och deras behov i många av landets kommuner. Besvärsrätten har inte heller blivit den möjlighet som man kunde tro för handikappade att hävda sina rättigheter. Den rättsliga prövningen har på grund av lagens utformning ofta blivit till tolkningsfrågor. Likartade ärenden har bedömts olika i olika domstolar. Det behöver därför undersökas varför lagens syfte, att ge jämlika levnadsvillkor, inte har kunnat uppfyllas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av socialtjänstlagen och dess tillämpning avseende förbättrad och jämlik handikappomsorg i landets kommuner. () ()