mot · G902K317 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:K317 och () Riksdagsarbetets villkor Riksdagsledamöterna skyggar för att aktualisera frågor kring sina egna arbetsvillkor, eftersom detta lätt kan uppfattas som intressepolitik. Har man fått i uppdrag att tala för andra vill man ogärna tala i vad som förefaller vara egen sak. Man befarar att önskemål om bättre arbetsvillkor skall tolkas som en strävan efter ökad personlig bekvämlighet. Men frågan om riksdagsarbetets organisation och villkor rymmer långt allvarligare dimensioner än så. Inte minst handlar den om maktbalansen mellan olika institutioner i samhället. En illa fungerande riksdag kan inte fylla sin uppgift att granska regeringens förslag och "rikets styrelse och förvaltning. Ett överlastat och i flera avseenden opreciserat arbetsschema minskar ledamöternas möjligheter att hålla kontakter med väljare och med olika grupper och organisationer i samhället. Underbemannade partikanslier nedsätter oppositionens möjligheter att granska regeringens förslag och ökar risken för att olika slags påtryckare får sätta sin prägel på politiken. Hur riksdagsarbetet är organiserat och vilka resurser som står till ledamöternas förfogande är därför i högsta grad en demokratisk principfråga, som ytterst handlar om ställning i det svenska politiska systemet. var det vanligt att beskriva riksdagsledamöternas uppdrag i snävt konstitutionella termer. har emellertid ett annat synsätt brutit fram. Efter undersökningar har det t. ex. blivit vanligt att göra en distinktion mellan ledamöternas inre och yttre funktioner vad som försiggår i och vad som försiggår i samhället utanför . Det står numera klart, att kontakter med partimedlemmar och väljare i och utanför den egna valkretsen, med organisationer och myndigheter, med experter, opinionsförmedlare och många flera utgör en viktig del av riksdagsmannauppdraget. I den politiska processen är riksdagsmännens insatser heller inte koncentrerade till det formella beredningsarbetet i utskotten och det formella beslutsfattandet i kammaren. Tvärtom deltar politiker, ofta riksdagsmän, både i det arbete som föregår riksdagsbehandlingen och det arbete som följer därefter. Å ena sidan engageras de i offentliga utredningar, beredningar och arbetsgrupper, å andra sidan är de ofta ledamöter i verksstyrelser eller i regionala organ som har att ansvara för att de politiska besluten omvandlas i praktisk handling. Den faktiska arbetsfördelningen inom partigrupperna har lett till att de flesta riksdagsledamöter har dubbla bevakningsområden. de i egenskap av företrädare försina olika valkretsar noga följa utveckling- Mot. en i hemlänet och vid behov aktualisera olika regionala frågor. Dels har de i K317 egenskap av utskottsledamöter ett bevakningsansvar för en viss samhällssektor. Båda dessa uppgifter kräver kontakter och tidskrävande läsning. Till de här beskrivna uppgifterna kommer ofta uppdrag inom partiorganisationerna och inom andra organisationer. Ett antal ledamöter har därjämte internationella uppgifter för räkning eller för sina partier. Att skriva artiklar och insändare är en annan väsentlig del av riksdagsmannauppdraget. De flesta är säkert överens om att riksdagsarbetets nuvarande villkor inte är särskilt väl anpassade till denna mångfald av uppgifter. I denna motion vill vi i första hand peka på två problem: bristen på sekreterarhjälp och det överlastade veckoschemat. 1 lönehänseende är riksdagsledamöter numera jämställda med byråchefer. Ingen byråchef i landet torde dock ha så blygsam sekreterarservice som en normal riksdagsledamot. Även i ett internationellt perspektiv är de svenska ledamöternas service ytterst blygsam. Formellt gäller att varje riksdagsman skall ha tillgång till en sjättedels sekreterare, men i många fall når man inte upp till denna standard. En rimlig norm borde vara att riksdagsledamöterna även i servicehänseende jämställs med byråcheferna och att varje ledamot som så önskar följaktligen förses med en egen sekreterare. Utbyggnaden kan självfallet ske etappvis men bör inte spännas ut över alltför . Riksdagsarbetet är inte bara heltidsverksamhet utan lägger i stor utsträckning beslag också och kvällar. Det senare är svårt att undvika, eftersom föreningsmöten och sammanträffanden med olika grupper med nödvändighet ofta måste äga rum utanför ordinarie arbetstid. Av just detta skäl förefaller det mindre lämpligt att även verksamhet i själva rutinmässigt skall förläggas till . Med tanke på den tidsbrist som råder är det sannolikt omöjligt att förhindra att kammardebatter förläggs till kvällsplena, men vad som däremot borde kunna undvikas är voteringar på kvällstid. Den nya praxis med s. k. sammanlagda voteringar som börjat tillämpas har redan lett till en viss förbättring av arbetsbetingelserna . Med samma teknik skulle man lätt kunna ernå att ledamöterna inte sysselsätts med ett av de mer improduktiva inslagen i riksdagsarbetet, nämligen att invänta voteringar. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar uppdra åt förvaltningsstyrelsen att utarbeta en plan för utvidgad sekreterarservice åt ledamöterna, 2. att beslutar att på prov t. o. m. utgången av 1986/företa voteringar endast under dagplena. DanieI Tarschys (fp)