mot · G902Fi716 · 1986-01-27 00:00:00 — Motion till 1985/86:Fi716 () Översyn av revisorers kompetensområde Den svenska lagstiftningen innehåller många inslag av s. k. ramlagar, dvs. låter i stor utsträckning tillämpande myndighet fylla regelsystemet med nödvändiga detaljregler. anger genom sin ramlag grundläggande värderingar och de mål för verksamheten som skall nås. Därefter tillkommer det tillämpande myndighet att se till att verksamheten och regeltillämpningen blir sådan att den står i överensstämmelse med de mål, syften och den volym som angivit. Ramlagstiftning kan utifrån vissa aspekter vara en effektiv lagstiftningsform. Lagstiftningen nöjer sig med att ange ramar och mål men låter bli att lägga sig i detaljutformningar. Metoden åstadkommer en arbetsfördelning mellan politikern/generalisten och experten, den detaljkunnige. Ramlagstiftningstekniken har dock en allvarlig baksida. Den främjar inte rättssäkerheten. I lagstiftningsögonblicket vet inte berörda medborgare vilka rättsregler som gäller. Detta klarnar först när tillämpande myndighet har givit ramlagen sin tolkning och fyllt den med sina detaljregler och anvisningar. Detta kan ta från det ursprungliga riksdagsbeslutet. Dessutom fylls detaljregleringen successivt på allteftersom nya problemställningar uppenbarar sig. pålagringar av regler kan det samlande lagkomplexet, som inleddes med en ramlag, vara sådant att det inte svarar mot de intentioner som hade med sitt beslut. Tillämpande myndighet kan - medvetet eller omedvetet - ha fyllt på med värderingar som inte rymdes eller inte var tänkta i det ursprungliga lagstiftningsärendet. Detaljregleringen gentemot medborgaren kan ha blivit mycket mer omfattande än vad skulle ha bedömt nödvändigt om den kunnat förutse hela regelprocessens framväxt. Det är inte ovanligt att riksdagsledamöter ställda inför detaljerade regler på olika myndighetsområden finner sig ha svårt att känna igen de ursprungliga intentionerna med riksdagsbeslutets ramlag. Riktigt så här detaljerat och därmed ofta svårtillämpat hade vi kanske inte tänkt oss det hela är nog ingen ovanlig tanke hos en riksdagsledamot vare sig regelsystemet vänder sig mot kommuner, företag eller enskilda. Ovanstående kan främst ses som en argumentering för att undvika tekniken med ramlagstiftning. Men det kan finnas skäl att inte helt avvisa en sådan teknik. För att undvika att myndigheter fyller på med för många detaljregler eller med regler i fel riktning bör skaffa sig en automatisk kontrollstation för utvärdering av varje ny ramlag. revisorer har till uppgift att på vägnar granska den statliga verksamheten. kan enligt instruktionen för revisorer besluta om särskilda uppgifter för revisorerna ävensom föreskriva att viss verksamhet skall vara undantagen från revisorernas granskning. Revisorerna skall vid sin granskning påtala förhållanden som de finner otillfredsställande samt verka för att en god hushållning iakttas med statens medel och att statens tillgångar utnyttjas efter rationella grunder. De skall därvid fästa uppmärksamheten på möjligheter till ökning av statens inkomster, till besparing i statens utgifter och till effektivisering av det statliga förvaltningsarbetet. Syftet skall vara att främja en sådan utveckling att staten av sina insatser på skilda områden får det utbyte som med hänsyn till både kostnader och allmänna samhällsintressen kan synas orimligt. Eftersom via sina revisorer har ett lämpligt organ för att göra en utvärdering av varje ny ramlag vore det lämpligt att dessa fick i uppdrag att efter det att fattat beslut om en ny ramlag automatiskt inleda en process som leder till en återredovisning till av ramlagens tillämpning i praktiken. Granskningsrapporten underställs kammaren med tillfälle för enskilda ledamöter att väcka motioner med förslag till förändringar i tillämpningsreglerna. Det är möjligt att detta uppföljningsarbete skall samordnas med det utskott som ursprungligen haft att föredra ramlagstiftningen inför kammaren. Det kan även vara lämpligt att en representant för förslagsställande departement ingår i granskningsarbetet. Ett system av ungefär ovanstående karaktär skulle påtagligt förbättra riksdagsledamöternas möjligheter att följa rättsutveckling och rättstillämpning inom de områden där ramlagstiftning även framgent kan anses ändamålsenlig. Systemet skulle inte i någon avgörande utsträckning förbättra rättssäkerheten för de enskilda eftersom detaljreglerna alltfort skulle växa fram successivt och därmed naturligen osäkerhet alltid råder om vad som gäller. Men risken för överbyråkrati till följd av alltför nitiska Tegelmakare skulle minska. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning angående möjligheterna att utvidga revisorers kompetensområde i det syfte motionen anger. 1985/86 Fi716