mot · G902ub566 · 1986-01-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub566 NilsCarlshamre m. fl. (m) Utbildningsfrågor inom hälso- och sjukvården I motionen föreslår vi o att ett enhetligt statligt huvudmannaskap för de medellånga vårdyrkesutbildningarna utreds, o att en bättre planering beträffande utbildningsbehov och personaldimensionering kommer till stånd, o att en större naturvetenskaplig inriktning av vårdyrkena kommer till stånd för att öka den medicinsk-tekniska säkerheten i vården, o att bättre forskningsanknytning kommer till stånd inom vårdområdet. Vårdutbildningarnas kvalitet och enhetlighet kan inte nog betonas. Detta gäller särskilt de grupper som omfattas av legitimations- och behörighetskrav. De högt satta målen om en enhetlig organisatorisk samordning av all högskoleutbildning som utbildningsutredning framförde kom aldrig till stånd. Beslutet om en ny studieorganisation för vissa medellånga och korta vårdyrkesutbildningar togs av 1979, utan att frågan om huvudmannaskapet var löst. Redan då framfördes kravet på ett statligt huvudmannaskap i en moderat motion. Även huvudmannaskapskommittén föreslog i sitt betänkande 1981 att en samordnad och enhetlig högskoleutbildning ökar om huvudmannaskapet är enhetligt för hela högskolan. beslöt emellertid 1982 att bibehålla det kommunala huvudmannaskapet. Det sades att det av statsfinansiella skäl skulle vara omöjligt att genomföra en ändring. Någon ekonomisk beräkning redovisades dock inte. Skälen för ett statligt huvudmannaskap är bl. a. följande: o Ett effektivare resursutnyttjande, o En starkare anknytning till forskning, o En enhetlig utbildningskvalitet, o Bättre överblick och samordning. Vi anser inte att forskningen inom den kommunala högskolans område prioriteras när det gäller fördelning av anslag. Utbildningsplanens intentioner har i många fall inte följts upp av kursplanerna. Detta kan naturligtvis ha berott på vissa övergångssvårigheter, som borde varit övervunna. Faktum kvarstår att de högt ställda förväntningarna på nya och bättre vårdyrkesutbildningar inte har infriats. Det är angeläget att skapa förutsättningar för en samverkan mellan läkarutbildningen och de medellånga vårdutbildningarna. Vi anser att den bästa samverkan mellan dessa utbildningar skapas om de får en enhetlig statlig huvudman. Vi har i tidigare motioner främst uppmärksammat sjuksköterskeutbildningen. Samma förhållande gäller emellertid även sjukgymnastutbildningen. Sjuksköterskeutbildning bedrivs vid 40 olika skolor, varav de flesta har landstingskommunalt huvudmannaskap. Sjukgymnastutbildning i statlig regi förekommer endast i och . En utredning pågår rörande det fortsatta huvudmannaskapet för sjukgymnastutbildningen. Enligt budgetproposition 1985/86:100 bil. 10 bör denna ordning bibehållas i avvaktan på att utredningen om huvudmannaskapet redovisar sina förslag. Det är vår bestämda uppfattning att all sjuksköterske- och sjukgymnastutbildning bör ha ett enhetligt statligt huvudmannaskap, såvida utbildningen ej bedrivs i enskild regi, som fallet är med vissa sjuksköterskeskolor. Olägenheterna har visat sig alltför stora när samma huvudman skall ansvara för såväl utbildningsplanering som personaldimensionering. Det finns en uppenbar risk för skräddarsydda utbildningar. Utbildningens kvalitet har också visat sig bli varierande genom att ansvaret ligger på lokal nivå i linjenämnderna och genom att de ekonomiska förutsättningarna är olika vid olika skolor. Detta har bl. a. visat sig i bristande läkarmedverkan i utbildningen. Bättre planering av utbildningsdimensioneringen Planeringsramarna för hälso- och sjukvårdslinjen har minskats . a. har hänvisats till nedgången i intresset för vissa utbildningslinjer. har dock tendenser till ökat intresse för vissa utbildningar noterats. Enligt budgetpropositionen avser regeringen att uppdra åt UHÄ att följa resursutnyttjandet inom landstingen. I avvaktan på att orsakerna till det höga antalet vakanta platser inom den kommunala högskoleutbildningen klarlagts har planeringsramarna minskats för vissa linjer jämfört med /86. Vi accepterar denna nedskärning men vill anföra följande: Trots att vården behöver personal och trots att sjuksköterskor är intresserade av utbildning har det förekommit vakanser och hög återbudsfrekvens till vissa linjer. Detta är beklagligt. Men i stället för att inställa utbildningarna borde man på ansvarigt hålla fråga sig varför denna situation har uppstått. Vi vet en hel del om detta . Den utredning som gjorts av för högskoleutbildning visar tydliga tendenser. Vid intervjuer med dem som tackat nej till erbjuden plats visade det sig att anledningen oftast låg vid sidan av själva utbildningen. Ekonomiska och studiesociala förhållanden eller familjesituationer var avgörande. Dessa problem återstår fortfarande att lösa. I fråga om grundläggande utbildningar visade det sig dessutom att informationen om vårdutbildningarna var mycket dålig. har äntligen uppmärksammat detta och dragit i gång en informationskampanj som redan börjat visa resultat. När det gäller utbildningen i medicinsk och kirurgisk sjukvård har det varit alldeles speciella problem som gjort det svårt att fylla utbildningsplatserna. Genomgång av denna utbildning - vars syfte varit att äldreutbildade sjuksköterskor skall få samma kunskaper som dem som utbildats på den nya hälso- och sjukvårdslinjen - har gjort att vederbörande straffas genom att komma i ett sämre läge (kvotgrupp) vid ansökan till annan påbyggnadsutbildning, t. ex. till distriktssköterska. Detta har gjort att många avstått från att söka. Förklaringen till det låga sökande antalet är således att utbildningen formellt räknats som påbyggnadsutbildning - inte bristen på intresse för utbildningen i sig. Vad beträffar rehabiliteringslinjen (sjukgymnastutbildningen) kan vi inte acceptera den förändring med nedskärning med 20 nybörjarplatser inom den statliga delen av sjukgymnastutbildningen och en utökning med 12 nybörjarplatser inom den kommunala högskoleutbildningen, som propositionen föreslår. Beträffande motivering, finansiering och avslagsyrkande hänvisas till motionerna 1985/86:Ub600 och Ub619 av Per (). Frågan om hur många utbildningsplatser som behövs under resp. budgetår är kopplad till arbetsmarknadsläget när de utbildade examineras. Det är av flera skäl omöjligt att exakt förutsäga personalsituationen . Ett skäl är att landstingens samordning mellan verksamhetsplanering och utbildningsplanering generellt sett är mycket otillförlitlig, något som uppmärksammats av . En förbättring måste komma till stånd för att inte dimensioneringen enbart skall bli en mekanisk anpassning till föregående års faktiska utnyttjande av utbildningsplatser, vilket varit fallet . Utbildningen på vårdyrkesområdet måste dimensioneras så att inte vårdens kvalitet äventyras. Behovet av legitimerade sjuksköterskor m. fl. grupper skall ses mot bakgrunden av de många dispenser för vikariat på sjukskötersketjänster av icke behörig personal, som förekommit särskilt . har generella dispenser till icke legitimerade sjuksköterskor getts på tjänster inom det geriatriska och psykiatriska vårdområdet under fem av årets . Detta förhållande kan ej accepteras! Medicinsk säkerhet kräver ökad naturvetenskaplig inriktning Den medicinsk-tekniska utvecklingen har gått mycket snabbt och ingenting tyder på att framtiden inte skulle bli likartad. För samtliga vårdutbildningar krävs goda förkunskaper i naturvetenskapliga ämnen, framför allt matematik, fysik och kemi. För högskolans hälso- och sjukvårdslinje gäller att tillträdeskraven är allmän behörighet och som särskild behörighet kunskaper som motsvarar andra årskursen på den tvååriga vårdlinjen. På denna vårdlinje finns det möjlighet att välja bort de allmänna ämnena matematik, fysik och kemi. Om alltför många gör det kan hela klasser stå utanför sådan undervisning. Detta är allvarligt. Behovet av goda matematisk-tekniska kunskaper för vårdpersonal har tidigare uppmärksammats i de moderata motionerna 1981/82:1303 om läkemedelshanteringen inom hälso- och sjukvården samt 1983/84:627 om teknisk utbildning för sjukvårdspersonal. sjuksköterskeelevers förbund (SSEF) har uppmärksammat behovet av goda kunskaper i matematik och läkemedelsräkning såväl på vårdlinjen som hälso- och sjukvårdslinjen. En resolution därom togs på deras årsmöte . Elevernas berättigade krav understryks av det förhållandet att läkemedelsräkning ej alls förekommer vid vissa vårdhögskolor! Behovet av goda kunskaper i läkemedelsräkning har ånyo påtalats i en enskild moderat motion. (1985/86:Ub558 av undertecknade och .) Ett grundkrav för att komma in på de medellånga vårdutbildningarna bör vara dokumenterade kunskaper i matematik, fysik och kemi. Forskningsanknytning av de medellånga vårdutbildningarna Högskolelagen föreskriver att all högskoleutbildning skall vara forskningsanknuten. Detta innebär att all undervisning skall vila på vetenskaplig grund, att forskning skall bedrivas samt att samverkan mellan utbildning, forskning och utvecklingsarbete skall främjas. Den högskolereform som trädde i kraft innebar en kraftig vidgning av högskolebegreppet. Ett stort antal nya högskoleutbildningar fördes in i högskolan och kom att omfattas av högskolelagen, däribland för vissa medellånga och korta vårdyrkesutbildningar. Detta innebar att de nya högskoleutbildningarna, som i de flesta fall saknat direkta kontakter med forskning, nu stod inför uppgiften att bygga upp en forskningsanknytning av grundutbildningen och en forskningsorganisation. Eftersom de kommunala högskoleutbildningarna inte har några fasta forskningsresurser (budgeterade medel för forskning, forskartjänster, vetenskapliga bibliotek etc.) saknar de flesta av de medellånga vårdutbildningarna en naturlig och kontinuerlig kontakt med aktiva forskare och pågående forskning. Det har varit komplicerat för den att bygga upp ett forskningssamband för utbildningen, som legat utanför högskolan. De kommunala högskolor som legat på tidigare universitetsorter har snabbare kunnat bygga upp ett forskningssamarbete med den . Ett förstatligande av den skulle naturligtvis inte eliminera alla problem med de nya högskoleutbildningarnas forskningsanknytning. Men med ett statligt huvudmannaskap skulle på ett helt annat sätt än nu effektiva lösningar kunna nås på problemen. De resurser som står till forskningens förfogande skulle då inte splittras utan kunna utnyttjas på ett effektivt och samlat sätt. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att frågan om ett enhetligt statligt huvudmannaskap för de medellånga vårdutbildningarna utreds, 2. att hos regeringen begär en noggrann översyn av hälsooch sjukvårdens behov av vårdpersonal med medellång utbildning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att åtgärder behöver vidtas för att förbättra samordningen mellan landstingens verksamhets- och utbildningsplanering, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att ett grundläggande krav för tillträde till de medellånga vårdutbildningarna bör vara dokumenterade kunskaper i matematik, fysik och kemi, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att utbildningen inom hälso- och sjukvårdslinjen i ökad utsträckning bör omfatta naturvetenskapliga ämnen, 6. att som sin mening ger regeringen till känna att en ökad forskningsanknytning bör komma till stånd på samtliga vårdlinjer. hamre (m) () () () () () () () () () () () ()