mot · G902418 · 1986-04-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:418 Inkomstskatten (prop. 1985/86:130) I propositionen föreslås ett antal förändringar i inkomstskatteskalorna . Det kommunala grundavdraget föreslås höjas till . införs ett statligt grundavdrag med samma belopp. Gränsen för marginalskatt, den s. k. brytpunkten, föreslås höjas i två etapper till . Marginalskattetaket sänks från till som marginalskattespärren avskaffas. Något inflationsskydd i skatteskalan införs inte. Därtill kommer att sambeskattningen av B-inkomster avskaffas liksom räntetilläggen i två fall. Slutligen föreslås att den nuvarande kvittningsrätten mellan kapitalinkomst och underskott i villa avskaffas. höjs den statliga skatten från till . En skatteteknisk nyhet introduceras i form av en styckskatt på . för alla som har beskattningsbar inkomst. Enligt finansministerns redovisning innebär förslagen följande finansiella effekter för staten resp. kommunerna efter det att båda årens förändringar genomförts: Höjningen av det kommunala grundavdraget innebär minskade skatteinkomster för kommuner och landsting med , varav ca och ytterligare ca . Ändringen i grundavdraget föreslås nämligen få effekt redan i fråga om förskotten till kommuner och landsting. För staten uppges de finansiella effekterna bli minskade skatteinkomster på totalt (ca ). Totalt blir således den finansiella kostnaden för skatteomläggningen enligt finansministerns redovisning ca för stat och kommuner tillsammans. Finansministern beskriver i tabellform den skatteminskning som genom förslaget kommer de enskilda löntagarna till del. Skattelättnaden är stor vid mycket låga inkomster (. ), minst vid inkomsten . och ökar därefter med stigande inkomstnivå till ca . vid en inkomst på ca . Alla sifferberäkningar i propositionen bygger på förutsättningen att inflationen begränsas till ca 2,. Vi konstaterar att skatteförslaget till huvudsaklig del innebär minskade skatteinkomster för kommuner och landsting genom det höjda grundavdraget. Därigenom kommer kommunsektorns finansiella resurser åren 1987 och 1988 att minska i ungefär den omfattning som föreslog . 1 1985/86. Det viktigaste motivet för flertalet skatter som införts och höjts har varit att få Mot. 1985/86:418 in medel till stat, landsting och kommuner för att finansiera offentliga utgifter. Det är primärt utgiftsbesluten som drivit upp skattetrycket i till ett av de högsta i världen. förefaller det råda stor enighet om att vi har slagit huvudet i skattetaket och att ytterligare skattehöjningar skulle innebära negativa samhällsekonomiska effekter. Ett andra syfte med skattepolitiken har varit att den, tillsammans med utgiftspolitiken, skall medverka till en utjämning dv inkomster och välstånd, både mellan individer och över livscykeln för en och samma individ. Hur väl utjämningspolitiken lyckats framgår av fig. 1 som visar skillnaden mellan bruttoinkomster för olika hushåll och den disponibla inkomst de förfogar över efter skatter och bidrag. Fig. 2 är ett försök att illustrera utjämningen över livscykeln. Vi skall strax återkomma till hur inkomstskatten används för att nå utjämningsmålet. Genomsnittlig inkomst för förvärvsarbetande hushåll i i decilgrupper ordnade 1979. Inkomst i kr 70 I Disponibel inkomst per konsumtionsenhet och arbetstimme Antal personer per hushåll 1.44 1 57 1.47 1 64 1 89 2.45 2.72 2 91 2.90 Antal man ér per hushåll 0.68 0 81 0 93 1.05 1.09 1 21 1 40 1.59 1 66 3.04 2.20 1 70 1.21 Källa: "Inkomstfördelningar i , nr 1, 1983. Vissa offentliga tjänster och transfereringar samt erlagda skatter m. m. Schematisk fördelning över en individs livsperiod. 40 -30 -20 - 10 -20 -30 -40 -50 -60 L1000 kr Kalla: SCB Diagrammet visar hur en enskild individ under olika perioder i livet utnyttjar offentliga tjänster och transfereringar, och hur hon eller han med skatter och avgifter betalar för sig. I början och slutet av livet får skattebetalaren mest för de pengar som hon eller han betalar in . Ett tredje syfte, , med skattepolitiken är att påverka resursanvändningen, både i produktions- och i konsumtionsledet. Exempel på skatter som explicit används i detta syfte är bolagsbeskattningen, energibeskattningen och beskattningen av alkohol och tobak. Det är emellertid uppenbart att skatter ibland också kan påverka resursanvändningen utan att det varit det primära syftet. Som vi strax skall återkomma till menar vi att den progressiva inkomstskatten är ett exempel härpå. Motiveringen för en progressiv inkomstskatt är att skatten skall tas ut efter bärkraft. Personer med högre inkomster anses orka med att betala en större andel av sin inkomst i skatt än personer med lägre inkomster. Så länge skattetrycket var förhållandevis lågt, totalt sett, var detta synsätt lätt att acceptera, och den praktiska tillämpningen vållade sannolikt inte heller några allvarliga problem. I takt med att skattetrycket i ökat har emellertid två saker inträffat som skapat problem. Den ena är att skatteuttaget på de högre inkomstdelarna blivit så högt att det i sig skapat svårigheter. har detta mycket höga skatteuttag inte räckt till för att finansiera de offentliga utgifterna. I stället har skatterna successivt fått höjas för lägre inkomstdelar. Den progressiva skattens andel av de totala skatterna har minskat och de mer proportionella skatternas andel ökat. Sluten sjukvård Sjukpenning m m Försvar rättsväsende m m Det bör understrykas att varje försök att ytterligare höja skattetrycket i Mot. 1985/86:418 kommer att gå ut över de breda grupperna av inkomsttagare. De personer som har höga inkomster eller förmögenheter är inte tillräckligt rika eller tillräckligt många för att väsentligt kunna bidra till ökade skatteintäkter. Dessutom har redan världens högsta marginalskatter, världens högsta förmögenhetsskatt osv., vilket i sig skapar problem i ekonomin. Av resursstyrningsskäl är det orimligt att mot den bakgrunden överväga skärpningar - är det motiverat med lättnader. Det är inte minst mot denna bakgrund som den ovannämnda enigheten om att skattetrycket inte ytterligare kan höjas skall ses. När man säger att skatten skall tas ut efter bärkraft utgår man ifrån att inkomsten är given och oberoende av skatten. Så är emellertid inte fallet. Om skatten är hög kan det påverka benägenheten att skaffa sig en viss inkomst och därmed skatteunderlaget. Om t. ex. skatten på en extrainkomst är är det sannolikt att de flesta som har möjlighet att skaffa sig den extrainkomsten ändå avstår. Men denna slutsats inträder inte plötsligt då skatten höjs från utan successivt för allt fler när skatten höjs. I en nyligen presenterad rapport till (Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi) har professor påvisat att höga marginalskatter har en negativ effekt på arbetsutbudet. Höga marginalskatter kan också få många andra effekter på ekonomin. De kan medverka till att driva upp bruttolönekraven från löntagarnas sida för att det skall bli något kvar efter skatt. Ofta leder de också till att löntagare föredrar belöning i andra former än kontant lön, t. ex. kompensationsledighet, traktamenten, tjänstebil och semestrar i samband med tjänsteresor. Det var insikten om denna utveckling som låg bakom skattereform. Den innebar kraftigt sänkta marginalskatter för breda grupper av löntagare. Ett mål med reformen var att av inkomsttagare och av de heltidsarbetande 1985 skulle ha högst marginalskatt. Det målet nåddes inte, främst därför att regeringen kraftigt urholkade inflationsskyddet i skatteskalan. ökar antalet personer med marginalskatt ytterligare. Det för framhållas att även om intentionerna reform inte kom att fullföljas i praktiken innebar reformen ett steg i rätt riktning. Samma skäl som talade för att genomföra reformen talar nu för att man bör gå vidare. Ett av förslagen i den nu aktuella propositionen innebär ett steg i denna riktning höjningen av brytpunkten - men det innebär inte mer än att det ovannämnda målet för under vissa förutsättningar, bl. a. att inflationen både och stannar på 2,, nås med försening. Det är enligt vår mening en alltför låg ambitionsnivå. Målet för nästa etapp av reformeringen av skattesystemet bör i stället vara att nästan alla skall ha högst marginalskatt . Det förutsätter att brytpunkten höjs ytterligare. Med regeringens förslag skulle marginalskatten i ett brett skikt från . i inkomst till . bli , dvs. nästan två tredjedelar kommer där att gå till skatt. I många fall kommer det att leda till att möjliga extrainsat- . ser inte blir av. Det är naturligtvis inte bara det ekonomiska utbytet som Mot. avgör benägenheten till sådana extrainsatser, men för många spelar det utan tvivel en betydande roll. Förlusten av uteblivna extrainsatser drabbar inte i första hand dem som avstår från att göra dem utan alla andra, samhället i dess Sänkta marginalskatter innebär som isolerad åtgärd alltid större skattelättnader för personer med höga inkomster. Det är naturligtvis denna effekt som gör många tveksamma, eller rent av negativa, till sänkta marginalskatter. De pekar på att personer med höga marginalskatter trots allt har en god inkomst och lever gott och att eventuella skattelättnader i första hand borde komma andra till del. Det är lätt att instämma i den åsikten. Här står vi alltså inför ett besvärligt dilemma. Om vi bara skulle utforma ett skattesystem för dem som har hög marginalskatt skulle det ganska lätt kunna lösas. En person med . får med regeringens förslag en marginalskatt på , men hans genomsnittsskatt utgår inte till (om han saknar underskottsavdrag - annars är den ännu lägre). Om vi alltså införde en proportionell skatt på (eller lägre) skulle han betala lika mycket skatt som , men hans marginalskatt skulle vara i stället för 75. Varför föreslår vi då inte detta? Det beror på att med en 50-procentig proportionell inkomstskatt skulle alla med lägre inkomster än . få en skatteskärpning. Om vi således vill undvika att skärpa skatten för alla med lägre inkomster men vill sänka marginalskatterna för dem som har höga marginalskatter tvingas vi acceptera att de senare får vissa skattelättnader. kommer alla att få glädje därav genom åtgärdens positiva effekter på ekonomin i dess helhet, inte minst på den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen. Regeringens förslag beträffande inkomstskatten innebär en skattelättnad utöver vad ett fullt inflationsskydd skulle innebära vid givna inflationsantaganden på ca . Grovt sett sprids dessa miljarder ut till alla inkomsttagare så att var och en får . Ingenting görs för att få ett bättre fungerande och tillväxtfrämjande skattesystem. Detta är enligt vår mening ett felaktigt sätt att utnyttja de möjligheter som finns till skattelättnader. Kortsiktigt kan det naturligtvis glädja många att få en skattelättnad på ca . (i några fall t. o. m. något mer), men om åtgärder i stället vidtas som kan öka den ekonomiska tillväxten kan alla på ganska få flerdubbelt igen. Att sänka de högsta marginalskatterna är enligt vår mening en investering i tillväxt till allas fromma. Att sprida ut skattelättnader nu till alla leder till kortvarig glädje, men det får inga dynamiska effekter. I den utsträckning utrymme kan skapas för ytterligare skattelättnader bör även dessa utnyttjas för att sänka marginalskatterna, i första hand i det breda 50-procentsskiktet. Vi vill i detta sammanhang nämna ytterligare ett uppslag för vidare diskussion SNS ekonomiska råd har i sin senaste rapport framkastat , tanken att man skulle slopa kapitalbeskattningen helt. 1985/86:418 sägs leda till ett inkomstbortfall för staten i stället för ett tillskott. Den missgynnar sparande och stimulerar konsumtion med lånade medel, även efter avdragsbegränsningen skattereform. Den personliga kapitalbeskattningen sägs också ha en klart regressiv karaktär, dvs. den gynnar personer med högre inkomster och missgynnar personer med lägre. Enligt vår bedömning finns det starka skäl att närmare analysera möjligheterna att slopa, eller i varje fall reducera, kapitalbeskattningen. Det bör emellertid i så fall kombineras med en fortsatt reformering av marginalskatterna. Regeringen föreslår inte något inflationsskydd av skatteskalan. Det innebär ett nytt avsteg från de löften som gavs under valrörelsen . Det gör att den föreslagna reformen inte blir robust, dvs. den blir känslig för inflationens höjd. Om inflationen överstiger de som regeringen räknat med kommer skattesänkningen att minska. Vid en totalt drygt 8-procentig inflation tillsammans har hela skattesänkningen ätits upp. Detta skapar enligt vår uppfattning osäkerhet för löntagarorganisationerna i stället för den ökade säkerhet som regeringen säger sig eftersträva. Utan inflationsskydd kommer inflationen att leda till höjd real skatt utan några riksdagsbeslut. Det blir inflationen, inte , som höjer skatten. Säg att vi har en skatteskala av följande utseende: En inkomsttagare med en inkomst på . får med denna skala betala en skatt på 34,. Säg nu att hans lön ökar och att inflationen också är . Det innebär att hans reallön före skatt är oförändrad. Men trots det stiger hans skatt till . Om vi vill undvika det måste skatteskalan inflationsskyddas. Det innebär att skikten justeras med hänsyn till inflationen: Efter denna justering får vår inkomsttagare åter en skatt på , dvs. oförändrad reallön före skatt leder till oförändrad skatt i procent. Om skatteskalan inflationsskyddas vet löntagarna att en given reallön före skatt ger samma skattesats om inte beslutar annat. Om den inte är inflationsskyddad kommer vid inflation samma reallön att beskattas hårdare. Självfallet kommer löntagarna att sträva efter att kompensera sig för denna När regeringen avstår från inflationsskydd torde tanken vara att om skatteskalan är inflationsskyddad har löntagarna inget intresse av att hålla nere Detta bygger enligt vår mening på ett tankefel. Inflationen bidrar Mot. alltid till att urholka löntagarnas köpkraft. Vi tror inte att hotet om att det dessutom blir skärpta skatter vid hög inflation håller tillbaka löneanspråken utan att de tvärtom driver upp dem. är ju inte heller att lågt inflationsskydd håller tillbaka löneökningarna. Skall någon slutsats dras är det den motsatta, dvs. ett stöd för vår hypotes om i vilken riktning orsakssambanden verkar. Ytterligare en punkt som diskuterats mycket är om inflationsskyddet skall avse den faktiska inflationen eller den förväntade inflationen . Om förväntningar och resultat sammanfaller blir resultatet sett detsamma. Problemet är att förväntningarna, eller målen för inflationen, systematiskt underskattar den faktiska utvecklingen. har den faktiska inflationen understigit den förväntade bara , nämligen . Ett fullt inflationsskydd måste utgå från den faktiska inflationen och ingenting annat. En invändning mot att justera skatteskalan med hänsyn till inflationen har varit att det vid perioder av snabbt avtagande inflation ger överkompensation. Inte heller detta är emellertid korrekt. Inflationsjusteringen kan ses som en kompensation för redan lidna oförrätter och har således ingenting med framtiden att göra. Säg att vi vid ett visst årsskifte fastställt den första av de ovan exemplifierade skatteskalorna. stiger prisnivån, och den reala skatten skärps successivt. När skatteskalan justeras innebär det endast att den återställs för att ge samma beskattning som var det ursprungliga syftet. Vad inflationen blir är således ovidkommande. Det påverkar inflationsjusteringen först . En parallell kan här dras till värdesäkringen av pensionerna. Även dessa justeras en gång med hänsyn till den inflation som varit som gått. Inflationen har urholkat köpkraften i pensionerna, och uppjusteringen avser att återställa den till vad den var . Även här är det fråga om att i efterhand kompensera för redan lidna oförrätter, inte att kompensera för de prisstegringar som väntas . Vår slutsats är således att det är nödvändigt av flera skäl att ge skatteskalan ett fullt inflationsskydd. Det bör baseras på den faktiska inflationen. Slopa resterande sambeskattning m. m. Regeringen har föreslagit ytterligare vissa åtgärder. Avskaffandet av sambeskattningen på s. k. B-inkomster, kapitalinkomster, välkomnar vi. Redan i skatteförhandlingarna åren 1981-1982 framförde vi detta krav, men det vann då inte gehör hos socialdemokraterna. Det omtänkande som har skett är positivt. Med hänsyn till att kapitalavkastningen nu anses vara knuten till individen finns skäl att också individualisera förmögenhetsbeskattningen. De förändringar som föreslås beträffande värderingen av jordbruksfastighet och bilförmån vid beräkning av underlag för tilläggsbelopp uppfattar vi också som positiva. Bakgrunden är likartad den som redovisats för sambeskattningen av B-inkomster. Däremot anser vi inte att förslaget att slopa kvittningsmöjligheten mellan Mot. 1985/86:418 förvärvskällorna kapital och villa är välbetänkt. Ett sådant beslut skulle utlösa en rad skatteplaneringsåtgärder, och resultatet skulle bli att de förväntade skatteintäkterna avsevärt reducerades. I stället bör man enligt vår uppfattning ändra förvärvskällorna genom att slå samman förvärvskällorna kapital, schablontaxerad annan fastighet och tillfällig förvärvsverksamhet. Det är ofta en tillfällighet om lån redovisas i kapital eller annan fastighet. Det finns ingen anledning till att detta skall påverka beskattningen. Regeringen föreslår också att marginalskattetaket sänks till som marginalskattespärren slopas. Det senare innebär att mycket av sänkningen av taket går förlorad eftersom marginalskatten kommer att överstiga så snart kommunalskatten överstiger . Vi föreslår att taket sänks till . Om det sker kan marginalskattespärren enligt vår mening slopas. I vår partimotion om skattepolitiken (motion 1985/86:Sk320) föreslog vi en sänkning av marginalskatten till högst upp till en inkomst . eller 26 basenheter. Detta skulle ske i två steg . föreslogs att marginalskatteskalan skulle inflationsskyddas fullt ut. I ett senare skede bör marginalskatterna sänkas till för flertalet heltidsarbetande och marginalskattetaket till . Vi anser att ett sådant långsiktigt reformprogram bör genomföras stegvis . För de två första stegen till 1988 uppskattade vi inkomstbortfallet för staten till ca . Något inkomstbortfall för det fulla inflationsskyddet beräknades inte, eftersom regeringens tidigare utfästelser gett vid handen att ett inflationsskydd skulle komma att föreslås. Vi vill nu precisera hur inkomstskatteskalan enligt vår uppfattning bör se ut , se tabellen nedan. Där finns också angivet hur skatteskalan ser ut , 1986. Skatteskala 1986 samt 1987 och 1988 enligt förslag % inom skiktet 1986 1987 Basenheten bör enligt vad vi sagt inflationsskyddas fullt ut. Vid en inflationstakt på ca 2,torde basenheten bli . Vårt förslag till skatteskala innebär ett skatteintäktsbortfall på knappt 4,8 Mot. 1985/räknat i dagens penningvärde. Detta är något mer än vad vi tidigare hade beräknat. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att avslår proposition 1985/86: 130 med undantag för förslagen om slopad sambeskattning av B-inkomster och slopade räntetillägg, 2. att hos regeringen begär förslag till inkomstskatteskala enligt vad som redovisas i motionen, 3. att beslutar återinföra det fulla inflationsskyddet av inkomstskatteskalan, 4. att hos regeringen begär en översyn av kapitalbeskattningen enligt vad som redovisas i motionen, 5. att hos regeringen begär förslag till avskaffad sambeskattning av förmögenheter, 6. att hos regeringen begär förslag till sammanslagning av förvärvskällorna kapital, schablontaxerad annan fastighet och tillfällig förvärvsverksamhet, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om ett långsiktigt program för fortsatta marginalskattesänkningar. () () () () () ()