bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Ställer man denna bestämmelse i relation till 2.§ tredje stycket samma förordning och till 3 § andra stycket förordningen med instruktion för , kommer man närmast till slutsatsen att begreppet "förvaltningsärenden" i dettasamman hang endast syftar på förvaltningsärenden som skall avgöras av regeringen. Det är endast beträffande dessa ärenden som man behöver göra en fördelning mellan departementen. Beträffande förvaltningsärenden som skall avgöras av ett departement skall ju redan av den lag eller annan författning -, som reglerar frågan framgåvilket departement som skall göra prövningen. KU 1986/87:33 Mot dennabakgrund kan bestämmelsen i avsnitt 2.1 i bilagan till departe- Bilaga B 13B mentsförordningen ("förvaltningsärenden som gäller utländska beskickningaroch konsulat i skall falla inom område")inte tolkas på annat sätt än att den avser fördelning av förvaltningsärendensom skall avgöras av regeringen. Slutsatsenav detta resonemang skulle bU att en fråga om utvisning av en utländsk diplomatenligt de föreskrifter som gäller är regeringsärenden. 6 Är nuvarande regler ändamålsenliga? Omman godtar det resonemang som förts inledningsvis i avsnitt 5, föreligger intenågra problem. Den fasta praxis som hitintills har följts kan tillämpasockså i fortsättningen. Om man däremot inte godtar resonemanget, uppkommerfrågan om nuvarande regler är ändamålsenliga. Somframgår av det föregående saknas inhemska föreskrifter som tar sikte påtillämpningen av artikel 9 om diplomatiskaförbindelser. kan konstateras att tillämpningen av 1961 årskonvention ger upphov till ett stort antal ärenden, där det inte är rimhgt attavgörandet skall falla på regeringen. Som exempel kan nämnas ärenden omviseringar, ackreditering av beskickningschefer och upptagande av anmälningarav medlemmar av utländska beskickningar och konsulat. Vidare inträffar varje årett antal fall då utländska diplomater anmodas lämna sedan de gjort sigskyldiga till exempelvis allvarligare brott mot trafiklagstiftningen. Att låtasådana frågor gå ända upp till regeringen kan inte anses ändamålsenligt. Menvissa beslut kan vara av stor betydelse. Särskilt gäller detta beslut som är avden naturen att de påverkar förhållande till främmande makter. Det kangöras gällande att en non-grata-förklaring på grund av misstänkt spioneri ärett sådant beslut. Det kan hävdas att en sådan förklaring är av sådan vikt attden bör inordnas bland de åtgärder som naturhgt faller under regeringenskonstitutionella uppgift att styra riket. Enändamålsenlig reglering saknas i så fall. En sådan borde då tillskapas genomföreskrifter i förordning och utformas på ett sådant sätt att regeringen fattarbeslut endast i sådana frågor där detta är befogat. 1 övrigt bör beslutenfattas av , dvs. departementschefen eller den till vilkenhan delegerar beslutanderätten. Denna delegation bör inte ske formlöst utangenom föreskrifter i departementets arbetsordning. Avdet förda resonemanget kan dras följande slutsatser. * Frågor om non-grata-förklaring av utländskbeskickningspersonal regle ras av artikel 9 om diplomatiska förbindelser. * Särskilda svenskaföreskrifter om förfarandet i sådana frågor saknas. * Handläggningen av sådana frågor behöver intebetraktas som handlägg ning av ärenden utan som ett inslag i regeringens s. k. faktiska handlande som inte kräver formelltbeslutsfattande. * Intar man denna ståndpunkt, behövs ingenytterligare reglering. KU 1986/87:33 Frågan om gränsdragningen mellan förvaltningsärenden och s. k. faktiskt Bilaga B 13 B handlande är emellertidkomplicerad. Det finns säkert den som vill göra gällande att de frågor som dethär rör sig om är förvaltningsärenden. Intar man den ståndpunkten, kan följandeslutsatser dras. * I avsaknad av särskilda föreskrifter omhandläggning av frågor om non-grata-förklaring av utiändska diplomater får de betraktas som regeringsärenden söm skall beredas inom . * En ändamålsenlig reglering som klargör i vilkenutsträckning ärenden av detta slag (det blir då fråga om "ärenden" i stats- ochförvaltningsrättslig bemärkelse) bör föredras i regeringen, bör åstadkommas genom bestäm melser i förordning. KU 1986/87:33 Bilaga B 14 A Utnämningar av generaldirektörer 1976-1986 ExportkreditnämndenÖverstyrelsen för ekonomiskt försvar Statistiska centralbyrånStatens arbetsgivarverk (1970) förpersonalutveckling Norrbom Hans LöwbeerThord Palmlund KU 1986/87:33 Bilaga B 14 A " (7/111985-12/12 1985) KU 1986/87:33 Bilaga B 14 A uppgifter om vissa tillsättr ingår av chefer-utöver ku 1986/87:33 generaldirektörer - för skilda centrala organ Biiaga b i4 b KristerWickman VD 1981 1979 överdir. 1977 1984 1984 1984 1984 KnutNorberg VD 1986 riksarkivarie 1979 riksantikvarie1975 dir. 1977 kanslichef 1985 Bo Assarssonkanslichef 1983 kanslichef 1980 dir. 1986 Allrn.pensionsfonden ;e fondstyrelserna Allrn. pensionsfonden 4;e fondstyrelsenStatens förhandlingsnämnd PMangående besvär i fråga om tillsättande av en KU 1986/87:33 t j änstsom universitetslektor vid i b 15 a Regeringen upphävde universitets-och högskoleämbetets (UHÄ) beslut att förordna B. Kjöllerström att fr. o m.den 1 mars 1986 vara universitetslektor i fysik vid i hade anförts hos regeringen av G. och R. Ribberfors. Regeringenbiföll Ohléns besvär och föreskrev att UHÄ skulle utfärda fullmakt på tjänstenför G. . Tredje vice talman () har begärt allutskottet granskar regeringens beslut, särskilt beträffande regeringenshandläggning med avseende på värdering av meriter av arbete medforskningsinformation. Enligt den ordning som gällde före den 1 juli 1986tillsattes ordinarie tjänst som universitetslektor av UHÄ efter förslag avtjänsteförslagsnämnd. består av fakultetskollegietsdekanus, tillika ordförande, en ledamot, tillika vice ordförande, utsedd avfakultetsnämnden. En företrädare för de anställda och en för de studerandeinom nämndens verksamhetsområde har rätt att ingå i nämnden. Vid handläggningav ärende om förslag till ordinarie tjänst som universitetslektor ingick inämnden ytterligare tre ledamöter, utsedda på sätt högskolestyrelsen bestämmer.En av dessa skall vara särskilt förtrogen med tjänstens ämne (sakkunnig). 1 det aktuella ärendet var universitetslektorn sakkunnig. Densakkunnige rangordnade av 15 sökande de fyra främsta Tjänsteförslagsnämndenbeslöt efter omröstningar att placera de sökande Besväröver ijänsteförslagsnämndens förslag anfördes av . UHÄ beslötefter beredning av besvären att utse . och Ribberfors anförde besvär hos regeringen. Innanregeringen fattade beslut ingavs ett antal yttranden, vilka framgår av dentidigare utsända promemorian. Angående befordringsgrunden för universitetslärare I ärendet har ifrågasatts om regeringen inför avgörandetav besvärsärendet tillmätt erfarenheter av och förmåga att informera omforskning och utvecklingsarbete tillräckhgt stor betydelse. Enligt högskoleförordningen (1977:269) regleras frågor omtillsättande av lärare i 19 kap. Där ges föreskrifter rörande bl. a.behörighet, befordringsgrunder och tillsättning, m. m. 38 1986/87. De aktuella reglerna ändrades i viss utsträckning genomregeringens beslut KU 1986/87:33 (1985:702) om ändring ihögskoleförordningen. De trädde i Bilaga B 15 A kraft . 1 proposition 1984185:9 om ny arbets- ochtjänsteorganisation för lärare i den statliga högskolan föreslogs bl.a. att dedittillsvarande tjänstekategorierna i den statliga högskolan skulle ersättasav tre, nämligen tjänster som professor, högskolelektor och högskoleadjunkt.Beträffande universitetslektorstjänst föreslogs vad gäller allmänbefordringsgrund (s. 17) vissa förändringar. De tidigare reglerna omvetenskaplig, pedagogisk och annan skicklighet av betydelse med hänsyn tilltjänstens ämnesinnehåll och beskaffenhet skulle gälla även i fortsättningen. 1propositionen uttalas (s. 17) särskilt att även arbete medforskningsinformation,och förmåga att sprida kännedom om forskning ochutvecklingsarbete skulle kunna utgöra befordringsgrund vid tillsättning avtjänst inom högskolan. I motion 1984185:174 av () föreslogs attriksdagen skulle uttala att forskningsinformation pä den vetenskapliga nivånskall utgöra befordringsgrund för forskar- och lärartjänster inom högskolan. (UbU 1984/85:9s. 7) anslöt sig vadgällde befordringsgrunderna till föredragande statsrådets uppfattning att viktbör tillmätas arbete med information om forsknings- och utvecklingsarbete vidtillsättning av tjänst som lärare i högskolan. Beträffande motionen av BertilFiskesjö utgick utskottet från att berättigad hänsyn tas "" till sådant arbete vid värderingen av de sökandes meriter. I den månså inte var fallet fann utskottet det naturligt att den av motionären åsyftadeforskningsinformationen skulle innefattas i det begrepp forskningsarbete somanvändes i propositionen och därmed vägas in som allmän befordringsgrund vidtillsättning av tjänst som lärare. Utskottet fann med det anförda att syftetmed yrkandet i motion 174 var tillgodosett dels genom redan rådandeförhållanden, dels inom ramen för det som anförts i propositionen varförmotionen inte borde föranleda någon särskild åtgärd från sida.Motionsyrkandet avstyrktes sålunda. I högskoleförordningen gjordes vissa ändringar med giltighetfr. o. m. (1985:702) med anledning av beslutet om ny arbets-och tjänsteorganisation för lärare i den statliga högskolan. Beträffande befordringsgrundervid tillsättning av läiare (lektor) vidgades dessa på så sätt alt vidtillsättning vikt även skall fästas vid förmåga att informera om forskning ochutvecklingsarbete. Indextill akt ku 1986/87:33 ------- Bilaga B 15 B Tillsättningav en ordinarie tjänst som universitetslektor i fysik, särskilt matematiskfysik, vid i Tjänst som ordinarie universitetslektor tillsattes föreden av universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) efter förslag avtjänsteförslagsnämnd. består av fakultetskollegietsdekanus, tillika ordförande, en ledamot, tillika vice ordförande, utsedd avfakultetsnämnden. En företrädare för de anställda och en för de studerande inomnämndens verksamhetsområde har rätt att ingå i nämnden. Vid handläggning avärende om förslag till ordinarie tjänst som universitetslektor ingick i nämndenytterligare tre ledamöter, utsedda på sätt högskolestyrelsen bestämmer. En avdessa skall vara särskilt förtrogen med tjänstens ämne (sakkunnig). Sakkunnig ledamot i detta ärende var universitetslektornSven-Bertil . Av de 15 sökande rangordnade han 1. anordnade den 15 maj 1985provföreläsningar och intervjuer för dessa fyra sökande. Vid sammanträde beslutadetjänsteförslagsnämnden med 5-2 att placera i första och med 4-3 (förRibberfors) placera Kjöllerström i andra förslagsrummet. Ribberfors, men ej Kjöllerström, besvärade sig överijänsteförslagsnämndens beslut. Tjänsteförslagsnämndenavstyrkte enhälligt besvären . /vid ingav en särskildskrivelse. Styrelsen för tekniska och naturvetenskapliga högskolan avstyrkteden besvären. UHÄ fattade beslut i ärendet ochutnämnde Kjöllerström. ochRibberfors anförde besvär hos regeringen över beslutet. Teknologkårenvid inkom med skrivelse. ordförande, professorn inkom med en skrivelse. Forskare och lärare vid avdelningen för matematisk fysikvid inkom med en skrivelse. Nämndenavstyrkte enhälligt Ribberfors besvär och tillstyrkte bifall till Ohléns besvär med 5-2. ., teknisk fysik ochdatatekniklinjerna inkom KU 1986/87:33 med skrivelse. Bilaga B 15 B Styrelsen för tekniska och naturvetenskapliga högskolanyttrade sig . Styrelsen avstyrkte enhälligt Ribberfors besvärsaml tillstyrkte bifall till Ohléns besvär med 7-6. UHÄavstyrkte bifall till besvären . Ohléninkom med yttrande. HenricCronström och inkom med en skrivelse. Kjöllerströminkom med yttrande. Regeringenbeslöt att skulle förordnas PMangående förlikningar inför ku 1986/87:33 Europakommissioneni vissa ärenden Bilaga b 16 AllanEkström (m) har i en skrivelse till hemställt attutskottet i sin granskning undersöker de lagliga förutsättningarna förregeringens underlåtenhet att redovisa innehållet i förlikningar i två målinför den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna. Iärendet har från inkommit en promemoria rörandeförlikningsförfarandet inför den europeiska kommissionen för de mänskligarättigheterna. Promemorian, som har upprättats av regeringens ombud inför deneuropeiska kommissionen och domstolen för de mänskliga rättigheterna, har härtagits in som underbilåga. Kort om förlikningsförfarandet enligt Deneuropeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna förutsätter attkommissionen för de mänskliga rättigheterna skall medverka för att få tillstånd förlikning (friendly settlement) mellan de tvistande parterna. beslutat att ta upp ett klagomål till prövning är desshuvudsakliga uppgifter enligt konventionens artikel 28 att utreda och granskafakta samt att ställa sig till parternas förfogande i syfte att uppnåförlikning mellan dem. Vid förlikningsförhandlingar inför kommissionenföreträds liksom inför domstolen av regeringens ombud. Genomartikel 4 i åttonde tilläggsprotokollet till har skett enändring i syfte att förtydliga artikel 28 så att det klart framgår att de tvåhuvudfiinktionerna för kommissionen - att utreda och att verka för förlikning -skall utövas . Denna ändring har ännu inte trätt i kraft. Parternakan inte helt disponera över innehållet i en förlikning. Det förutsättsnämligen i artikel 28 (b) att en uppgörelse i godo måste vara grundad pårespekterande av de mänskliga rättigheterna som dessa beskrivs i konventionen.Det prövas alltså av kommissionen om en frivillig uppgörelse står iöverensstämmelse med konventionens syfte och anda. lyckats få till stånd en förlikning skall den upprätta en rapportsom skall tillställas de berörda staterna, ministerkommittén och Europarådetsgeneralsekreterare för offentliggörande. Rapporten skall endast innehålla enkort redogörelse för fakta och vilken lösning som uppnåtts. Harförlikning uppnåtts avslutas ärendet med att kommissionen lämnar sin rapport.Uppnås irite en förlikning handläggs klagomålet vidare i kommissionen somupprättar en rapport där den skall uttala om den anser att det skett enkränkning av konventionen. Ärendet kan därefter överlämnas till domstolen.Kommer domstolen fram till att svarandestaten kränkt konventionen kan den dömaut ett skadestånd (just satisfaction) och ersättning för rättegångskostnader.Om ärendet inte överlämnas till domstolen , ankommer det påEuroparådets ministerkommitté att fatta ett slutligt beslut i ärendet. För attministerkommittén skall kunna fastställa att en kränkningav konventionen skett krävs att två tredjedelar av ledamöterna /87:33 ansluter sig härtill. har inte möjlighet attbesluta om Bilaga B 16 skadestånd. Sekretessregler enligt konventionen, m. m. Ärendehandläggningen i kommissionen kringgärdas av fleraregler som skall garantera slutenhet och sekretess. Kommissionen skall enligt artikel 33 i konventionensammanträda inom stängda dörrar. Närmare regler om sekretessen i kommissionensarbete finns i kommissionens egna procedurregler. Del framgår av ingressen tillproce- .durreglerna att kommissionenantagit dessa med stöd av artikel 36 i konventionen enligt vilken kommissionensjälv fastställer sin arbetsordning (rules of procedure). Regel 17 paragraf 1 i proceduneglerna inleds med enförklaring av samma innebörd som konventionens artikel 33, dvs. attkommissionens sammanträden skall hållas inom stängda dörrar. Vidare föreskrivsatt alla överväganden inom kommissionen skall äga rum och förbli undersekretess. Av paragraf 2 i samma procedurregel framgår att sekretessgäller för inkomna handlingar och annat aktmaterial. Ett beslut av kommissionenatt ta upp ett klagomål till sakprövning skall emellertid offentliggöras om detkan ske utan att klagandens identitet röjs genom offentliggörandet. Kommissionenkan emellertid bestämma att ett offentliggörande omfattar även uppgifter avdetta slag. Enligt paragraf 3 i regel 17 har kommissionens sekreteraremöjlighet alt under utredningen av ett ärende förse massmedierna medinformation i en utsträckning som är förenlig med parternas behöriga intressen.Sådan information får inte gå längre än de eventuella direktiv som kommissionenkan ha lämnat i frågan. I regel 60 i kommissionens procedurregler finns särskildabestämmelser om hanteringen av kommissionens handlingar närförlikningsförhandlingarna har misslyckats. Enligt den nämnda regeln skallkommissionen i ärenden som går till domstolen på domstolens begäran överlämnaalla inlagor, promemorior och allt annat material som gäller ärendet; dock ejsådana handlingar som hänför sig till försök att uppnå en förlikning enligtartikel 28 (b) i konventionen. Huruvida sådana handlingar skall överlämnas ellerej måste kommissionen bestämma i varje enskilt fall. Vad gäller den svenska sekretesslagstiftningen omfattasuppgifter som angår förbindelser med bl. a. mellanfolkligaorganisationer av den s. k. utrikessekretessen enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen.För uppgifter av sådan karaktär hos regeringen och inom utrikesrepresentationengäller s. k. omvänt skaderekvisit, dvs. sekretess föreligger om det inte stårklart att uppgifterna kan röjas utan att detta stör mellanfolkligaförbindelser eller på annat sätt skadar landet. Denna bestämmelse berör interiksdagens eller riksdagsutskotts möjlighet att få del av sådana uppgifter.Härvid kan emellertid bestämmelserna om bl.a. tystnadsplikt i RO 2:4 och 4:15bli tillämpliga. Sekretesseni arbetet inom var föremål för 598 intresse iriksdagen med anledning av en väckt fråga (protokoll KU1986/87:33 1972:42, § 3). i Agnas hade frågat statsministern om hanville redogöra för orsakerna till att regeringens yttranden till ivissa fall hemligstämplats. Bakgrunden till frågan var attevangelisk-lutherska kyrkan i hade anmält regeringen till europeiskakommissionen för de mänskliga rättigheterna i och gjort gällande attSverige kränkt artikel 2 i första tilläggsprotokollet till konventionen om demänskliga rättigheterna. Artikeln handlar om rätten till undervisning. Frågan besvarades av dåvarande utrikesministern ,som redogjorde för den då gällande sekretesslagstiftningen i ifrågavarandehänseende samt anförde följande. " synpunker på denna anmälan harskriftligen framförts til! kommissionen, och inom någon tid kommer muntiiga förhöratt hållas i . Förfarandet inför kommissionen sker inför lyckta dörrarenligt en uttrycklig bestämmelse i konventionen. Orsaken härtill är attkommissionen inte är en domstol utan ett förlikningsorgan, som i första handskall försöka åstadkomma en uppgörelse i godo mellan parterna, sedan den välutrett saksammanhangen. Öm parterna tvingas till ställningstaganden införoffentligheten, låses lätt positionerna, och då kan förlikningsförhandlingar ihög grad försvåras. Dessa konventionsbestämmelser, som underställdesriksdagen för godkännande genom proposition nr 165, år entydiga, ochförarbetena till konventionen lämnar inte rum för tvekan. De fördragsslutandestaterna har avsiktligt valt denna typ av förfarande för att möjliggöra smidigalösningar på svåra problem. Man skall komma ihåg att i flera fallolika Europarådsstater blivit anmälda till kommissionen för mycket allvarligakränkningspåståenden. Som exempel kan nämnas: vissa händelser på under1950-talet, vissa händelser i likaså , vissahändelser i just , vissa frågor rörande behandlingen av personerfrån av indiskt och pakistanskt ursprung osv. Däremot har i ett fall som det häraktuella självfallet ingen anledning att själv vilja hemlighålla inlagor tillkommissionen. Men regeringen måste av hänsyn till kommissionen ochministerkommittén, dvs. av internationella hänsyn, konsekvent vägra att utlämnahandlingar av det här slaget. Vissa uppgifter om de två aktuella förlikningarna De två ärenden i kommissionen som ligger till grund förAllan anmälan gällde båda klagomål med anledning av beslut omomhändertagande av barn för samhällsvård. Kommissionen har den 10 oktober 1986upprättat rapporter i de båda ärendena. Av rapporterna framgår bl. a. att kommissionen ställt sigtill parternas förfogande i syfte att uppnå en uppgörelse i godo i enlighet medartikel 28 (b) i konventionen samt att den erbjudit parterna att lägga fram deförslag de önskade. Det sägs vidare i rapporterna alt kommissionenssekreterare i enlighet med gängse rutiner och efter kommissionens instruktionerhar kontaktat parterna i syfte att undersökaförutsättningarna för att uppnå förlikning. Efter viss KU 1986/87:33skriftväxling har sekreteraren ocli en annan tjänsteman hos kommissionen Bilaga B 16 haft personliga överläggningar med parterna var för sig den 11 och12 i . Parterna har därefter ingått förlikning, i detena fallet efter viss ytterligare skriftväxling. Beträffandeförlikningarnas innehåll framgår av rapporten att regeringen förbundit sig attbetala skadestånd samt ersätta klagandenas rättegångskostnader. 1 det enafallet utgick ett skadestånd med . till klagandens barn ochersättning för rältegångäkostnaderna med . I det andra fallet utgickskadestånd med . till klaganden för barnets räkning samt ersattesrättegångskostnaderna med . Kommissionenhar avslutat rapporterna med ett konstaterande att överenskommelserna skett pågrundval av respekterandet av de mänskliga rättigheterna som dessa definieras ikonventionen. KU1986/87:33 Underbilaga till bilaga B 16 Förlikningsförfarandet inför den europeiska kommissionenför de mänskliga rättigheterna Regeringenhar i ett par uppmärksammade mål inför den europeiska kommissionen för demänskliga rättigheterna rörande omhändertagande av barn ingått förlikning medmotparten. Innehållet i förlikningarna har inte redovisats på annat sätt än vadsom framgår av kommissionens rapporter i målen . Förlikningarnahar föranlett ledamoten av att hoskonstitutionsutskottet hemställa att utskottet i sin granskning undersöker delagliga förutsättningarna för regeringens underlåtenhet att redovisa innehålleti de nämnda förlikningarna. I denna promemoria lämnas en redogörelse förförlikningsförfarandet inför kommissionen och för vissa allmänna övervägandensom spelar in vid ställningstaganden till föriikningsförslag inom ramen förprocessen i . Som kommer att framgå är det emellertid inte möjligtaft gå in på de närmare överväganden som ligger till grund förförlikningsbesluten i de båda aktuella fallen. Kommissionens rapporter i målenhar tidigare överiämnats till . Ettmål som har tagits upp (förklarats "admissible") av kommissionen förde mänskliga rättigheterna kan avslutas på olika sätt. Det vanliga är attkommissionen avlämnar en rapport till ministerkommittén, i vilken kommissionenuttalar sig i frågan huruvida brott mot konventionen föreligger eller inte.Oavsett vilken ståndpunkt kommissionen har intagit kan kommissionen och deninblandade staten - men inte klaganden - hänskjuta målet till domstolen för demänskliga rättigheterna. Sker det, prövar domstolen målet och tar ställningtill frågan om brott föreligger. Domstolen kan också döma ut skadestånd ochbesluta i fråga om rättegångskostnader. Verkställigheten av domen övervakasdärefter av ministerkommittén. Ommålet inte hänskjuts till domstolen, blir det ministerkommitténs sak att prövasaken och meddela beslut. En förutsättning för att ministerkommittén skallkunna meddela ett fällande utslag är att minst två tredjedelar av kommitténsmedlemmar förenar sig om denna slutsats. Menett mål inför kommissionen kan också avslutas genom förhkning. I själva verketär förlikningen ett viktigt inslag i proceduren. Kommissionen har enligtkonventionen skyldighet att i alla fall då en framställning tas upp tillprövning försöka medverka till att förlikning uppnås. Detta följer avkonventionens artikel 28 som i hithörande delar lyder: "Dåen framställning upptages skall kommissionen KU 1986/87:33 ä)-------- --------------------------------------------------------------------- Underbilaga b) ställasig till parternas förfogande i syfte att nå en reglering av frågan i tillbilaga B 16 godo pågrundval av respekterandet av de mänskliga rättigheterna, sådana dedefinieras i denna konvention."