bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — En inledande komplikation var att det rangmässigt blev enskillnad mellan länspolismästaren och åklagaren - länspolismästaren lågrangmässigt över åklagaren. I ett visst skede kunde det bli, och blev, aktuelltatt åklagaren trädde in som förundersökningsledare. Han hade då enpolisorganisation till sitt förfogande som leddes av en tjänsteman somrangmässigt låg över honom. Detta var en liten inledning om situationen mellan deolika myndigheterna. Jag vet inte hur mycket jag redan nu skall gå in på dekontakter och upplevelser som jag har haft i detta fall. : Det kanske år lika bra att vi inlederfrågestunden och får svar direkt på de frågor som utskottets ledamöter villställa. : I den erfarenhetsberättelse avseendeutredningen om mordet på daterad som vi harfått står det på s. 12: "agerande i dennabrottmålsutredning finner jag betänkligt när det gäller åklagarensintegritet." Vidare står det: "har ageratbud till RÅ med upprepade klagomål på åklagaren, då denne ej rättat sig efterpolisledningens intentioner" etc. Slutligen ett sista citat som en inledning till min fråga:"Detta jämte justitieministerns ingripande har inneburit en rubbad balansi förhållandet åklagare-polisoch var självklart iignat att sätta åklagaren under 'press' och KU1986/87:33 utan stöd i arbetet." Jag skulle vara mycket tacksam om villeberätta för utskottet vad han närmare avser med skrivningarna om attjustitiedepartementet har agerat på ett sätt som, om jag förstår det rätt, ärmycket ovanligt, för att inte säga helt unikt, i sådana sammanhang. G. : Med uttrycket "press" menar jagden psykologiska press som jag anser att åklagaren blev utsatt för i dettafall. Min personliga uppfattning är att agerande harinneburit en kraftig förstärkning av denna press. Jag skulle vilja utveckla detta litet grand och utgå ifråndet förhållandet att, som jag nämnde, var representerat idenna ledningsgrupp. Men därutöver förekom det också en direkt och regelbundeninformation mellan länspolismästare och justitieministern. Om dettaskedde eller vet jag inte, men det förekom i varjefall en regelbunden information och ett regelbundet kontakttagande även pådetta plan. Jag bedömde att denna information, som alltså kom enbart frånledningsgruppen, först och främst var ensidig. Min ståndpunkt i dettasammanhang är att man uppenbarligen har anammat länspolismästarens synpunkterokritiskt. Jag är då tyvärr tvingad att säga att jag ansåg att mycket av detsom sades från ledningsgruppens sida inte var realistiskt grundat. Den åklagare som tog vid efter mig, nämligen min cheföveråklagare , har uttryckt att han upplevt detta som endesinformation. Jag skulle för min del vilja uttrycka det på ett sådant sättatt jag ansåg att mycket av vad som sades från ledningsgruppens, , sidainte var realistiskt grundat. Jag uppfattade att den information som införskaffades avjustitiedepartementet var ensidig, uppbyggd på ledningsgruppen. Åklagaren ficköver huvud taget aldrig någon kontakt, vare sig med någon representant förjustitiedepartementet eller med någon annan. Åklagaren tillfrågades aldrig ochfick inte komma till tals. Jag anser att den roll som speladeinte var enbart passiv, utan den var även aktiv och enligt min uppfattning ävenpartisk, genom att man tog dessa kontakter med polissidan och förde vidare tillRÅ de klagomål som ledningsgruppen riktade mot åklagaren. Det innebar enligtmin uppfattning att åklagaren sattes under tryck - han kom än mer i underläge.Jag kan peka t.ex. på s. 15 i justitiekanslerns utlåtande där det framgår attstatssekreterare skulle ha tagit kontakt med RÅ och sagt att samarbetetmellan mig och fungerade dåligt och att det skulle bero på mig. Detta anser jag är alt okritiskt föra vidare deninformation som alltså även var ensidig. Detta kontakttagande medförde, eftersom klagomålen komtill RÅ, att jag kallades upp till RÅ och fick göra en total föredragning.Samtidigt fick jag anvisning av RÅ om att jag skulle inhämta råd i detta mål.Eftersom jag kände till bakgrunden förstärktes det psykologiska underläge somjag ansåg att jag befann mig i . Jag ansåg mig alltså inte hastöd någonstans för att hävdade rättssäkerhetsintressen som jag ansåg fanns KU 1986/87:33 behov av i detta fall. Beträffandepartiskheten vill jag säga att såvitt jag vet framfördes frånjustitiedepartementets sida enbart kritik mot åklagaren. Men omständigheter,som enligt mina informationer var uppe till bedömning i ledningsgruppen, och somborde ha medfört något slags reaktion från representanti denna grupp, har mig veterligl aldrig framförts. Det var alltså fråga omensidiga klagomål. Jag anser att det förekom flera omständigheter vidhandläggningen hos ledningsgruppen som borde ha sinnat till eftertanke. Detandra uttrycket för en partiskhet från sida - jag talarnu om utan att nämna några namn - gäller den situationsom uppstod i senare delen av utredningen beträffande 33-åringen. Det var ensituation då jag och en kriminalkommissarie från KKl, dvs. våldsroteln, som jagsamarbetade med hade gått in för att försöka få fram en alibikontroll för33-åringen. 1 detta sammanhang framförde man från ledningsgruppens sida att manskulle göra 74 valkonfrontationer, detta i ett läge då jag bedömde misstankarnamot 33-åringen som ytterst försvagade -man kunde t.o.m. fråga sig om del varfråga om skälig misstanke. 1 denna situation begärde ledningsgruppen att fågöra 74 valkonfrontationer. Detta skulle i realiteten betyda att 33-åringenskulle få vandra i konfrontationsrum . Detta kunde jag alltså integå med på. Jagbeslutade - jag tror det var - om att elvakonfrontationer skulle göras. Jag meddelade den utredningsman som dårepresenterade ledningsgruppen att jag avsåg att besluta huruvida ytterligarekonfrontationer skulle tillåtas efter genomförandet av de elva konfrontationersom jag hade fattat beslut om. fick jag kontakt med först byråchefHagelberg och med riksåklagaren. Då meddelades det mig attriksåklagaren hade fått klagomål från statssekreterare som avsåg mittagerande. Riksåklagaren hade då beslutat att verkställa överprövning. Dettavar således ett beslut - det har jag noterat i min dagbok - som jag fick beskedom . Det framgår alltså inte av JK:s utiåtande. Jag meddeladedå RÅ att jag icke hade fattat något definitivt beslut utan ville ha fråganöppen tills den första serien på elva konfrontationer var genomförd och att jagdå inte förstod vad det var som skulle överprövas. Dettaresulterade i att jag fick ytterligare kontakt med riksåklagaren,som meddelade att justitieministern hade frågat om jag kunde komma tilldepartementet. Meningen var att jag skulle informera om mina synpunkter påläget. Viddetta möte fick jag inte någon möjlighet att i egentlig mening informera, eftersom det mig ovetande även hade gått en inbjudan till länspolismästare . Det hela slutade med att vi riktade anklagelser mot varandra. Länspolismästare ansåg att jag felaktigt hade släppt, frigivit, den tidigare anhållne 33-åringen. Jag å andra sidan menade att det även från min sida förelåg anmärkningar på det sätt på vilket utredningen från ledningsgruppens sida hade bedrivits. Någon information i egentlig mening gavs således inte. beslutade jag, trots att denna serie med elvakonfrontationer KU 1986/87'33 ännu inte var genomförd, om ytterligare elvakonfrontationer-detta för att Bilaga A 6 jag ville undvika endirektkonfrontation med ledningsgruppen. Jag upplevde också att detta utgjorde ett ökatpsykologiskt tryck på åklagaren, eftersom det så att säga riktades kritik ochanmärkningar från justitiedepartementels sida på ett så här tidigt stadium,nämligen innan jag fattat ett slutgiltigt beslut. Detta ansåg jag ligga mycketnära en slags psykologisk påtryckning. Jag vill inte direkt säga att mittbeslut att meddela konfrontation beträffande ytterligare elva vittnen påmåndagen var fotat på en påtryckning, men att del psykologiska trycket i dettafall hade inverkan på mitt beslut kan jag inte sticka under stol med. Den överprövning som sedan verkställdes av riksåklagarenskedde , jag tror att det var . Gränserna mellan enöverprövning, dvs. överprövning av ett beslut som åklagaren fattat, och ettinhopp i åklagarens roll som förundersökningsledare är hårfina i ett dylikt fall.Justitiekanslern har ju också uppehållit sig litet vid detta problem när detgäller förundersökningsledningen. Överprövningen, som jag närmast vill karakterisera som attriksåklagaren helt enkelt gick in i förundersökningsarbetet och fattade beslut,medförde naturligtvis ett ökat psykologiskt tryck och ett ökat underläge föråklagaren. Riksåklagaren har i princip två möjligheter att agera idenna situation. Den ena möjligheten är att överpröva beslutet, och den andramöjligheten är att helt enkelt överta förundersökningen från den underordnadeåklagaren. Det här ligger på gränsen mellan dessa två möjligheter och som manpraktiskt sett måste fatta mer som ett inhopp i förundersökningsledningen och iåklagarens arbete än en överprövning. Beträffande mötet hos justitieministern på måndagskvällenkan jag säga att såvitt jag.förstod var detta helt betingat av de olikaståndpunkter som jag och ledningsgruppen hade beträffande dessa konfrontationersom jag till största delen betraktade som meningslösa. Jag skall inte gå innärmare på detta. Den centrala frågan under detta möte kom att bli antaletkonfrontationer. Det innebar också att jag ansåg att detta var ett slagsmedlingsförsök mellan oss, där denna partiskhet som förekom av mig fortfarandeupplevdes som klart markerad, dvs. att ledningsgruppens intentioner enligt minuppfattning var de som grundlade atmosfären kring hela detta sammanträde. Efteratt jag hade meddelat att jag hade fattat ett slutgiltigt beslut om att manskulle få göra ytterligare elva konfrontationer och inga fler, dvs. sammanlagt22, gjorde justitieministern ett uttalande av karaktären att det var ytterligtangeläget att man trängde så djupt in i utredningsarbetet som möjligt. Dettakunde jag inte uppfatta på annat sätt än att justitieministern var missnöjd meddet antal konfrontationer som jag hade fattat beslut om. Jag uppfattade det så att närvarounder hela i ledningsgruppen - det var alltså fråga om en fullständignärvaro, dvs. ett deltagande i ledningsgruppsarbetet - medförde mycket storarisker. Det innebar att den dagen det riktas anmärkningar mot ledningsgruppenssätt att agera är risken mycket stor att man går vidare och lägger ansvar påden representant från som varit närvarande, vilket också kan medföra attjustitiedepartementet hamnar i en slags försvarsposition helt KU 1986/87:33enkelt - detta alltså i en situation där det kan bli fråga om att detkanske Bilaga A 6 funnits anledning till anmärkningar även motledningsgruppens agerande. Detta är de synpunkter som jag spontant har velatframföra. AndersBjörck: Jag har några följdfrågor till detta. Förekom det somK.G. var förundersökningsledare några andra kontakter medjustitiedepartementet än mötet hos justitieministern? Jag menar dåkontakter med justitieministern eller t.ex. statssekreterare . : Nej, jag har icke träffat någon över huvud taget, varken representanteni ledningsgruppen eller någon annan från . Jag har aldrigfått någon förfrågan eller någon kontakt. Detta handlar litet grand om just denfrågeställning som jag berörde, nämligen att jag upplevde detta som enpartiskhet. AndersBjörck: sade att han inte uppfattade rollsom enbart passiv. Skall detta tolkas som att man från departementets sidadirekt eller indirekt hade en uppfattning om vilket spår man skulle följa ellerhur åklagaren i sin egenskap av förundersökningsledare skulle handla? : Jag tror inte att det var så konkret. Jag upplevde det snarare somatt man från sida okritiskt anammade allt som sades frånlänspolismästarens sida. Det rörde sig kanske inte om några konkreta spår. Förtydlighetens skull kan jag även säga att med hänsyn till att jag aldrig fickkontakt med länspolismästaren och kunde fungera som en åklagare borde göra blevdet med naturnödvändighet så att jag inte kunde ansvara förförundersökningsarbetet i dess helhet. Det medförde att jag ansåg att jag måstebegränsa min roll som förundersökningsledare till det avsnitt som gällde33-åringen. AndersBjörck: Förekom det från sida några kontakter med den sambandsmansom hade i spaningsledning? : Nej, detta var något som jag också uppfattade som mycket negativt,nämligen att representanten framförde kritiken utan att informera sig hos migvid något tillfälle. AndersBjörck: kallades till RÅ för att inhämta råd. Vilka råd fick K.G.Svensson då? K.G. : Vid detta första tillfälle - det var - när jag var hosRÅ på en föredragning fick jag inget annat direktiv än att jag skulle inhämtaråd, främst av överåklagaren. Detta uppfattade jag som en klar anvisning av ennågot negativ karaktär - jag fick känslan av att man tvivlade på åklagarensroll i detta mål. Detandra tillfälle då jag kallades till riksåklagaren var i samband medvalkonfrontationerna - det var tror jag. AndersBjörck: sade att RÅ hade fått klagomål från KU 1986/87:33 statssekreterare . Vilken typ av klagomål var det fråga om? K.G. : Detta skedde, som jag har uppfattat det,. Det första gällde uttalanden av riksåklagaren själv tillmig om anledningen till att han tog kontakt. Det andra gällde det jag harkunnat läsa i JK:s utlåtande. Jag har alltså fått besked om attkontakter har tagits, och det skedde efter att jag hade släppt 33-åringen fri.Första gången var når RÅ krävde en föredragning och den andra var i samband medvalkonfrontationerna. Då meddelades det också att statssekreterare hadetagit kontakt med riksåklagaren och framfört att samarbetet inte fungerade ochatt jag hade ställt mig avvisande till polismyndighetens propåer och inte gåttmed på det antal konfrontationer som hade begärts av ledningsgruppen. Dettauppfattade jag som mycket anmärkningsvärt då jag de facto ännuinte hade fattat ett slutgiltigt beslut. : Vi granskar ju regeringens ochjustitiedepartementets roll i detta sammanhang. När statssekreterare sina klagomål till RÄ, hade han då direkt eller indirekt tagit någonkontakt med innan för att höra hans version av händelsen? K.G. : Nej, ingen hade inhämtat min version. : När lämnade uppdraget somförundersökningsledare, vilken var då huvudorsaken till detta? G. : Det är svårt att precisera huvudorsakentill detta. - - ansåg jag att jag överhuvud taget inte kunde fylla min funktion som åklagare. Jag hade inte någotinflytande och arbetade i ett så kolossalt underläge att jag ansåg att min rollvar meningslös. Jag framförde då till riksåklagaren - , tror jag -i samband med överprövningen av valkonfrontationerna att jag inte kundefortsätta på detta sätt. För det första fann jag att det som länspolismästareni olika sammanhang hade framfört inte var realistiskt uppbyggt och att jag intekunde finna mig i detta. För det andra ansåg jag alt om jag skulle kunnafortsätta måste ledningsgruppen upplösas, och jag måste få arbeta på det sättsom jag normalt brukar arbeta, nämligen med yrkesmän på polissidan. Den 29april meddelade jag riksåklagaren att om jag inte fick arbeta på det sättet vardet helt meningslöst att jag kvarstod i min roll. Tiden gick, men jag hörde ingenting. Sedan fick jag beskedfrån överåklagaren att länspolismästaren hade gjort en framställning till honomom att jag skulle avpolletteras från målet. Då fick jag inget besked frånöveråklagaren om att han på något sätt hade gått in. Sedermera har jag jukunnat läsa i JK;s utiåtande att överåklagaren själv tydligen hadebeslutat att han skulle gå in som åklagare i målet. Vid de kontakter som jag hade med överåklagaren-den 5 maj,tror jag- framförde jag samma propå, nämligen att jag ansåg att jag inte kunde fortsätta med detta. Då kände jag inte till den kontakt som länspolismästaren hade haft med överåklagaren. överåklagaren bad mig sedan att fortsätta med den del somavsåg KU 1986/87:33 33-åringen. 1 mitten av maj fick vi framalibikontrollen, och Bilaga A 6 beslutade jag att lägga nedförundersökningen beträffande 33-åringen. Sedan drog jag mig tillbaka fråndetta på ett naturligt sätt. : Vi har av fått höra attmycket av vad som gjordes i den här utredningen avvek från vad som är vanligt.Dels tog polismästaren själv över utredningsarbetet, dels hadejustitiedepartementet en särskild man i spaningsgruppen. 1 centrum för vårtintresse står naturligtvis frågan om regeringens och särskilt dåjustitiedepartementets inflytande på spaningsarbetet, eftersom vi skall granskaregeringens handläggning av olika saker. Om jag har förstått K.G. Svenssonsredovisning rätt förstärktes den nära kontakten mellan justitiedepartementetoch spaningsgruppen genom de täta kontakter länspolismästaren hade direkt medjustitiedepartementet och där åklagaren i stort sett hölls utanför. Jag skullevilja fråga om man enligt uppfattning kan hålla för troligt attjustitiedepartementet genom olika kanaler och på olika sätt har påverkatutredningsarbetets uppläggning. G. : Vad som har försiggått vid kontakternamellan länspolismästaren och justitieministern är naturligtvis förborgat förmig. Det är också förborgat för mig hur det har gått till på ledningsgruppenssammanträden. Jag vågar alltså inte hysa någon grundad uppfattning på den härpunkten. Man kan i så fall bara spekulera, och jag vet inte om jag skall gå inpå några sådana spekulationer. : Jag skulle vilja ställa en fråga medanledning av vad som sägs på s. 2, andra stycket, i det dokument som vi fåttfrån : "En annan väsentlig brist i spaningsarbetet, som jagansåg mig kunna konstatera genom samtal med olika befattningshavare, var attmotivfrågor ej utretts på ett tillfredsställande sätt med utgångspunkt frånoffrets förhållanden." Vill utveckla tankegångarna i detstycket? C. : När man börjar utredningsarbetet av ettmord där man inte har misstankar i någon speciell riktning är en av de första mer väsentliga åtgärderna att med utgångspunkt i offrets förhållanden försöka komma fram till någon bild av vem gärningsmannen kan vara i fråga om motiv och annat. Därför har jag hos ledningsgruppen och andra inom polisledningen efterlyst vad som har gjorts i fråga om att gå igenom offrets handlingar i bostaden och andra förhållanden. Det kan ju t.ex. finnas privata hotbrev, det kan finnas vad som helst. Samma sak gäller arbetsplatsen. Det brukar normalt vara så att man noggrant går igenom offrets förhållanden för att se om det ger infallsvinklar till en vidare utveckling avutredningsarbetet. Jag började med att vända mig till den spaningschef som fanns förordnad och som ingick i den s.k. 33-åringsgruppen. Han hänvisade till länspolismästare . Jag tog kontakt med och fick beskedet att säkerhetstjänsten gjort en undersökning. Jag tog kontakt med säkerhets tjänsten, som hänvisade tillbaka till . Sedan tog jag kontakt med chefen för riks-krim, , och fick beskedet alt såvitt han visste hade ingen gjort någon undersökning i Palmes bostad, och om någon 153 sådanundersökning gjorts så var det i så fall själv som gjort KU1986/87:33 den. Därmed hade jag gått cirkeln runt och inte kommit fram tillnågot Bilaga A 6 besked på den här punkten. Detta gjorde att jag drogslutsatsen att det måste ha förelegat brister när det gällde att gå den normalavägen i en mordutredning, dvs. att börja med att undersöka offretsförhållanden. Bertd Fiskesjö: Kan man av vad som här har sagts och avvad som har framkommit i redovisning dra den slutsatsen att omutredningsarbetet lagts upp på ett mer vanligt, traditionellt sätt, så hadedessa brister i utredningen inte funnits? G. : Jag vill först säga att jag inte har någotfast belägg för att det inte har gjorts en sådan undersökning. Jag drog minslutsats av att jag hamnade i en cirkel som inte gav någonting. Öm det hargjorts en sådan undersökning, vilket jag personligen tvivlar på, har den totaltundanhållits mig. Jag finner det alltså troligt - jag poängterar att jag intesäkert kan veta -att det inte har gjorts en sådan undersökning somtraditionellt brukar förekomma. Vad det kan bero på för hänsyn vet jag inte. : Det har ju sagts att rollfördelningenpolisen-åklagaren i det här fallet har blivit unik. Ser någotskäl till att brottels karaktär ger anledning till en annan uppläggning än densom är gängse och bör tillämpas? Om rollfördelningen hade fått vara den gängse, kunde detdå vara tänkbart att skulle ha informerat sig på ungefärsamma sätt som eller ställt sådana anspråk? Har justitiedepartementetsinblandning påverkat arbetets uppläggning så långt som varit medi det? K.G. : Det sätt på vilket utredningsarbetetbedrivits har definitivt inte varit det gängse. Jag började på åklagarbanan1956 och har aldrig varit med om en sådan här konstruktion.Det var en för mig helt ny organisation som skapades för att utreda mordet påOlof . : Upplever det så att justbrottets karaktär, mord på statsministern, skulle vara ett skäl? G. : Ja, jag har inte hört några uttalanden påvilka jag kan grunda något påstående, men för egen del kan jag inte dra någonannan slutsats än att det är mordets speciella karaktär, att det var en statsministersom mördats, som var orsaken till att man frångick all gängse uppfattning omhur en mordutredning skall ledas. : Bedömer det som rimligt? K.G. : Jag bedömer det inte som rimligt. Minuppfattning är att hade utredningsarbetet letts på ett traditionellt sätt avkvalificerade yrkesmän när det gäller mordspaning, hade man möjligtvis.kommitnågot längre. Jag tror att man hade kunnat sköta utredningsarbetet på ett sättsom kanske hade varit mindre iögonenfallande. : Om rollfördelningen från början hade varit den gängse, . KU1986/87:33 skulle då ha kunnat informera sig på ettlikadant sätt Bilaga A 6 som ? K.G. : Ja, jag har varit med om ett brottmåltidigare då informerat sig, t.o.m. under långvarignärvaro i våra lokaler. Jag tänker på terroristmålet. Det specifika i det härfallet var att jag så att säga inte upplevde det här bara som en informationutan också som ett aktivt agerande genom framförande av klagomål på denna höganivå. Jag har uppfattat det så att det inte är något som helst hinder förjustitiedepartementet att informera sig- tvärtom går det alldeles utmärkt. Detär väl också så att naturligtvis skall ingripa när detkan finnas skål tro att det finns mera väsentliga brister när det gäller deagerande myndigheternas . Men i det här fallet har alltsåjustitiedepartementet gått in till förmån för den ena parten när det gälltdetaljfrågor i förundersökningsarbetet. Det är främst det som jag har reageratemot. : Jag hade en tredje fråga som det harkommit svar på tidigare: Har inblandning påverkatarbetets uppläggning? Från polisens sida tycks det ha varit viktigare attinformera regeringen än att informera åklagarmyndigheten. Har K.G. Svenssonnågon synpunkt på det? K.G. : Ett av de största.problemen för mig underhela den hår förundersökningen har varit att jag inte spontant fått någrainformationer. De informationer som jag måste skaffa mig fick jag skaffa genomatt vandra runt på de olika enheter som arbetade med det här fallet. Frågan om inblandning har påverkatarbetet är kanske inte så lätt att svara på. Om denna inblandning har haftnågon faktisk påverkan undandrar sig min bedömning - jag har ju inte någon somhelst uppfattning om vad som har avhandlats mellan länspolismästaren ochjustitieministern. Vad jag kan säga är att jag i mitt arbete som åklagare käntett psykologiskt tryck och på detta sätt en påverkan. : Polisen har ju en informationsplikt. Detinnebär att man kan ställa frågan: När och till vilken åklagare meddelade sigpolisen, och vad avhandlades då? K.G. : Någon direktkontakt med självaledningsgruppen fick jag aldrig. Jag gjorde en framställning via överåklagaren på ett mycket tidigt stadium - dagarna efter mordet - för att få kontakt med ledningsgruppen och få information, men det resulterade inte i någonting. Den information som sedan förekom var mycket knapphändig, och den fick jag för det mesta försöka slita till mig själv, t.ex. genom att ta kontakt med tekniska rolelnoch meddela att jag absolut ville vara med på alla rekonstruktioner på Sveavä gen.