bet · GA01LU7 · 1986-12-31 00:00:00 — om översyn av patientförsäkringen ochläkemedelsförsäkringen I betänkandet behandlar utskottet dels en motion (m, fpoch c) om översyn av patientförsäkringen i olika avseenden, dels en motion (s)om översyn av läkemedelsförsäkringen. Verkställande direktören i; konsortiet förpatientförsäkring och i konsor-fiet för läkemedelsförsäkring samt ordföranden ipatientskadenämnden och läkemedelsskadenämnden har inför utskottet lämnatupplysningar i ärendet. Motion 1985/86:L244 av m, fl, (s) vari yrkasatt hos regeringen begär en översyn av läkemedelsförsäkringen. Motion 1985/86:L276 av m,fl, (m, fp och c)vari yrkas 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen fill känna att en utredning bör göras rörandepatientförsäkringens praxis, belopp och väntefider , 2. att riksdagensom sin meningger regeringen till känna att informationen ompatientförsäkringen bör förbättras, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att ersättningsreglerna för svåraskadefall bör ses över, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att väntetiderna vid ersättningsbeslutbör förkortas, 5. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om behovet av enlängre preskripfionstid inom patientförsäkringen. Några särskilda regler om skador som uppstått genomfelaktig medicinsk behandling finns inte i gällande rätt. Detta innebär attsjukvårdshuvudmans skadeståndsansvar - liksom skadeståndsfrågorna i övrigt inomsjukvårdens område - skall bedömas enligt bestämmelserna i skadeståndslagen(1972:207). Enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen åligger detarbetsgivare att svara för bl. a. personskada, som hos honom anställdarbetstagare vållar genom fel eller försummelse i tjänsten, oavsett vilkenställning arbetstagaren intar (s.k. 1 198Ö/87. principalansvar).Ansvaret är ej begränsat till privata arbetsgivare utan LU 1986/87:7omfattar även statliga och komfnunala myndigheter. Bestämmelsen är såledestillämplig t. ex. när en landstingskommun driver ett sjukhus. Det är den skadelidandes sak att bevisa att fel ellerförsummelse förekommit från någon arbetstagares sida. Han behöver dock intepeka ut någon bestämd person, som bevisligen varit vårdslös. Det räcker med attdet kan konstateras att den vållande måste ha varit någon för vilken arbetsgivarenansvarar. Arbetsgivaren svarar nämligen också för "anonyma" fel.Likaså omfattar principalansvaret "kumulerade'' fel, dvs. när var och enav flera befattningshavare gjort sig skyldig till en mindre vårdslöshet, sominte för någon av dem skulle vara tillräcklig att leda fillskadeståndsskyldighet för arbetsgivaren men som tillsammans innebär en avsevärdbrist i aktsamheten. finns en särskild typ avkollekfiv ansvarsförsäkring för sjukvården, kallad Patientförsäkring vidbehandlingsskada. Försäkringen meddelas av ett konsoriium av försäkringsbolag.Staten, samtliga kommuner och landsfingskommuner har avtal om sådan försäkring.Försäkringar med i.allt väsentligt samma villkor har tecknats av deprivatpraktiserande läkarna och tandläkarna, Pafientförsäkringen gäller endast skador som inträffarefter . Ersättning utgår utan att den skadelidande behöverbevisa att förutsättningar för skadeståndsansvar föreligger, dvs. att skadanhar vållats genom fel eller försummelse. Försäkringen har en vikfigbegränsning. Den gäller bara skada som är en följd av beslut eller åtgärd frånsjukvårdens sida. Normala och ofrånkomliga sjukdoms-' och skaderisker måstefortfarande bäras av patienten. Ersättning på grund av försäkringen utgår förbehandlingsskada. Med behandlingsskada förstås skada eller annan komplikationav kroppslig art som uppkommit som en direkt följd av undersökning, behandlingeller annan dylik åtgärd och inte utgör en oundviklig komplikation till en frånmedicinsk synpunkt motiverad åtgärd. Med behandlingsskada avses också skadaeller komplikation som utgör en direkt följd av en diagnostisk undersökning,såvida inte komplikationen skäligen måste godtas såsom en följd av ett sådantrisktagande som är mofiverat med hänsyn fill arten och svårighetsgraden av denkomplikation eller skada som förelåg och den skadades hälsotillstånd i övrigt.Vidare föreligger behandlingsskada när skada eller komplikation uppkommit ellerinte kunnat förhindras till följd av att med teknisk apparatur framtagnaundersökningsresultat varit oriktiga eller faktiskt iakttagna sjukdomssymtom isamband med diagnostik inte tolkats på sätt som överensstämmer med allmäntvedertagen praxis. Slutligen ersätts också skada eller komplikation till följdav olycksfall som har samband med behandlingen samt med vissa begränsningarskada eller komplikation som orsakats av infektion. Vissa undantag görs dock.Bl. a. utgår inte ersättning för skada eller komplikation som orsakats avläkemedel som omfattas av läkemedelsförordningens (1962:701) bestämmelser ochsom med beaktande av de anvisningar som gällt för användningen inte kunnat undvikas. Ersättning vid behandlingsskada utgår från försäkringen ompatienten på grund av skadan sjukskrivits med minst halv arbetsoförmåga underlängre tid än eller tillfogats motsvarande nedsättning avkroppsfunktionerna Vidare ersätts behandlingsskada om den LU 1986/87:7 skadade till följdav skadan fått sjukhusvistelsen förlängd . Ersättningutgår vidare om patienten tillfogats stadigvarande men som inte är utanbetydelse eller avlidit. Även om de angivna förutsättningarna inte föreliggerutgår alltid skälig ersättning för behandlingskostnader och inkomstförlust. Ersättningvid behandUngsskada bestäms enligt 5 kap, skadeståndslagen (1972:207) i den måninte annat anges i villkoren. Särskilda regler gäller enligt dessa villkor ifräga om ersättning för sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men,olägenheter i övrigt samt i viss mån beträffande framtida inkomstförlust. Försäkringenär samordnad med andra ersättningsanordningar vid personskada på så sätt attersättning på grund av försäkringen är sekundär till sådana förmåner som kanutgå enligt socialförsäkringen eller på grund av försäkringsavtal m.m. Densom under åberopande av försäkringen vill kräva ersättning för behandlingsskadaskall framställa sitt krav från den fidpunkt då skadan först visadesig, dock inte senare än efter det att den skadegörande åtgärdenvidtogs. Före gällde en preskriptionstid av räknat frånden tidpunkt då skadan orsakades. Ansvaretenligt försäkringen är för varje skadehändelse begränsat till ett belopp avsammanlagt högst 20 milj. kr., dock högst 3 milj. kr. för varje skadad person.Samtliga huvudmäns sammanlagda ansvar är begränsat till 125 milj. kr. Föratt följa utvecklingen och föreslå justeringar av försäkringsbestämmelsernafinns ett särskilt samarbetsorgan. Patientförsäkringens samrådsgrupp, variingår företrädare för sjukvårdshuvudmännen och försäkringskonsortiet. Föratt pröva principiella eller tvistiga fall av behandlingsskador har inrättatsen nämnd, patientskadenämnden, som består av sex ledamöter. Nämnden har attpröva de skadefall som hänskjuts dit. Skadelidande, försäkringstagare ellerförsäkringsgivare kan begära att ett ärende tas upp till prövning av nämnden. Tvistermellan försäkringsgivaren och en skadelidande skall avgöras av skiljemän enligtlagen (1929:145) om skiljemän. Omen skada orsakas av läkemedel aktualiseras frågan om läkemedelstillverkarenseller läkemedelsimportörens s, k, produktansvar. Med produktansvar avses iallmänhet skyldigheten att utge ersättning när en tillhandahållen vara orsakarpersonskada eller skada på annan egendom än varan själv. Ettsärdrag för produktansvar i jämförelse med det ansvar som annars vilar på densom tillhandahåller varor är att den skadelidande och den ansvarige ofta intestår i kontraktsförhållande med varandra. Sålunda kan flera kommersiella ledstå mellan tillverkare eller importör och den konsument som drabbas av skadan.Ett annat särdrag för produktansvaret är den omfattning skadorna kan få. Skadanav den enskilda produkten överstiger ofta produktens eget värde. När det ärfråga om masstillverkade varor kan skadorna uppgå fill väldiga belopp. Någonsvensk lagstiftning som uttryckligen behandlar produktansvaret finns inte. Iatomansvarighetslagen (1968:45) finns dock bestämmelser som rRiksdagen 1980/87. innebäratt ansvar för atomskada i princip kan falla endast på innehavare av LU1986/87:7 atomanläggning. Om en skada orsakas av en vara blir i princip de allmännaskadeståndsreglerna i skadeståndslagen (1972:207) tillämpliga. Det innebär attden skadelidande för att kunna erhålla skadestånd måste visa att tillverkarengjort sig skyldig till försummelse. Den skadelidande behöver dock inte styrkaatt fillverkaren själv varit försumlig. Som ovan nämnts ansvarar nämligenarbetsgivaren för fel eller försummelse av alla sina anställda. lämnade i delbetänkändet (SOU1976:23) Produktansvar I Ersättning för läkemedelsskador ett förslag till lagom ersättning för läkemedelsskador. Förslaget genomfördes inte. I ställettillskapades en frivillig försäkringsform, läkemedelsförsäkringen, vilkenträdde i kraft . Även denna försäkring meddelas av ettkonsortium av försäkringsbolag. Försäkringen bygger på att företag somtillverkar eller importerar läkemedel åtagit sig att ersätta läkemedelsskadoroch att åtagandet försäkrats hos konsortiet, I likhet med vad sorri gällerenligt patientförsäkringen utgår.ersättning av läkemedelsförsäkringen utan,attden skadelidande behöver bevisa att skadan vållats genom fel eller försummelse.Läkemedelsförsäkringen innebär i huvudsak följande. Ersättning enligt åtagandet utgår för läkemedelsskada tillföljd av läkemedel som fillverkare eller importör, som har godkänt åtagandet,yrkesmässigt har lämnat ut här i landet förförbrukning. Med läkemedel iförstås dels vad som täcks avläkemedelsförordningen, dels radioaktiva läkemedel även om förordningen inte ärtillämplig på dessa. Något krav på att läkemedlet skall ha registrerats somfarmacevtisk specialitet uppställs inte. Läkemedelsskada definieras som sjukdom eller annan skadaav kroppslig art som med övervägande sannolikhet har orsakats genomanvändningen av läkemedel. Sjukdom eller annan skada som beror av utebliveneffekt hos läkemedlet eller har uppkommit vid sysselsättning som är olämpligmed hänsyn till åsyftad eller förutsedd verkan hos detta anses inte som läkemedelsskada.Mentala sjukdomar innefattas i princip inte i begreppet läkemedelsskada.Mentala symtom som har sin orsak i påvisbara anatomiska skador ellerpatofysiologiska rubbningar anses dock vara av kroppslig art och därmedersättningsbara om de orsakats av läkemedel. Åtagandet bygger på tanken att en riskvärdering skall ske.Det är inte meningen att effekterna av förutsedda biverkningar skall ersättasannat än när dessa i kvalitativt eller kvantitativt hänseende mera påtagligtavviker från det normala. Ersättning utgår därför inte om läkemedelsskadanskäligen hade bort godtas som en biverkan av läkemedlets användning med hänsyntill dels möjligheten och anledningen för fackmannen att förutse läkemedlets verkningar, dels arten ochsvårighetsgraden av sjukdom som behandlingen har avsett, den skadadeshälsotillstånd i övrigt, skadans omfattning och andra omständigheter.Riskvärderingen är således helt avgörande. Smärre skador omfattas inte alls av åtagandet. Ersättningutgår endast om den skadade till följd av läkemedelsskadan har sjukskrivits medminst halv arbetsoförmåga , i annat fall tillfogatsmotsvarande nedsättning av kroppsfunktionerna ,tillfogats stadigvarande men som inte är utan betydelse eller avlidit. dettautgår dock alltid skälig ersättning för kostnader och inkomstförlust i LU1986/87:7 samband med behandling av läkemedelsskada i den mån dessa efter vissavräkning sammanlagt överstiger . Vissa förhållanden på dén skadelidandes sida kan föranledaatt ingen ersättning alls eller endast jämkad ersättning utgår. Sålunda utgårinte ersättning om läkemedlet med den skadades vetskap lämnats ut i strid motvad som är föreskrivet om handel med läkemedel. Rätten till ersättningbortfaller vidare om den skadade uppsåtligen eller genom uppenbartläkemedelsmissbruk själv vållat skadan. Vid fall av självmord har deefterlevande inte någon rätt till ersättning. Ersättningen kan jämkas om denskadelidande har medverkat till skadan genom grov vårdslöshet i annat fall änsom tidigare nämnts. I den mån inte annat anges i villkoren bestämsersättningen för läkemedelsskada enligt 5 kap. skadeståndslagen. Särreglergäller i fråga om ersättning för sveda och värk, lyte eller annat stadigvarandemen, olägenheter i övrigt samt i viss mån beträffande framtida inkomstförlust.Vidare är läkemedelsförsäkringen liksom patientförsäkringen samordnad medsocialförsäkringen och andra ersättningsanordningar vid personskador. Konsorfiets ansvar är begränsat. Ersättning utgår medhögst 2 milj. kr, för varje skadad person, inräknat värdet av livräntakapitaliserad enligt försäk-ringsmässiga grunder. För skador som har tillfogatsflera personer men beror av samma slags effekt hös ett läkemedel ärersättningen begränsad till 100 milj, kr. Slutligen gäller en total begränsningtill 150 milj, kr. för skador som har inträffat under ett och samma kalenderår.En läkemedelsskada anses ha inträffat när den skadade första gången söktebehandling för sin skada eller, om han har avlidit utan att söka behandling,när han avled. Förslår de angivna beloppen inte till full ersättning till allade skadelidande nedsätts deras ersättningar med samma kvotdelar. Den som vill kräva ersättning för läkemedelsskadaenligt'åtagandet skall anmäla skadan från det han fick kännedom omläkemedelsskadan. Tidsfristen börjar alltså löpa först när den skadelidande ärmedveten om att han har blivit skadad och att skadan kan ha orsakats avläkemedel. Med hänsyn till att det i vissa fall kan dröja mycket innanen läkemedelsskada visar sig eller den skadelidande får klart för sig att detföreligger ett orsakssamband mellan skadan och användningen av läkemedel finnsen kompletterande regel. Som en yttersta tidsgräns gäller att skadan skallanmälas från det att den skadade upphörde att använda det läkemedelsom ensamt eller i förening med annat läkemedel orsakat skadan. Även för läkemedelsförsäkringen har inrättats en särskildsamrådsgrupp med uppgift att forflöpande följa utvecklingen och föreslåförändringar av försäkringsbestämmelserna. Principiella eller tvistiga skadeersättningsfall kan påbegäran av den skadelidande, försäkringsgivaren eller försäkringstagarenunderställas en särskilt tillsatt nämnd, läkemedelsskadenämnden, för utlåtande.Nämnden består av åtta ledamöter. Tvister mellan försäkringsgivare ochskadelidande skall avgöras av skiljemän. Motionsmotiveringar lu 1986/87:7 I motion L276 (m, fp, c) påpekas att reglerna förpafientförsäkringen ändrats, , för att i någon mån minska antaletanmälda fall, som ökat märkbart. Därvid höjdes t, ex. självrisken förpatienterna. Motionärerna framhåller att kritik allt oftare framförts motförsäkringens praxis. Patienterna fär ofta vänta på ersättningsbeslut.Det är svårt att driva sin sak hos försäkringskonsortiet. Det påpekas vidareatt ersättningsbeloppen ofta är låga, i synnerhet i de fall pafienter har varitså svårt skadade att de själva bedömts sakna möjligheter att tillgodogöra sigersättningen. Det finns enligt motionärernas uppfattning upprörande fall, därman frän pafientförsäkringen uttalat att den skadade varit alltför dålig föratt kunna tillgodogöra sig ersättningen. I dessa fall borde det, hävdarmotionärerna, vara självklart att de anhöriga får ett bättre stöd för attanpassa sitt liv till nya villkor och för att kunna ge den skadade bästamöjliga omsorg. Motionärerna anser dessutom att den nu gällandepreskripfionstiden för patientförsäkringen, , är för kort. Tiden bör istället motsvara den preskriptionstid som gäller för skadeståndskrav, dvs. Motionärerna hänvisar vidare till att den informationlandstingen erhåller från konsortiet för patientförsäkring uppges ha varitknapphändig. Enligt motionärerna är det svårt att utläsa ärendebalanser ellerväntefider ur konsortiets förvaltningsberättelser. Med hänsyn till attkonsortiet haft monopol på denna typ av försäkring måstedet enligt motionärernas mening vara av stor vikt att all tänkbar kontroll ochgranskning underlättas, så att pafienterna inom landstingens sjukvård får ettså gott skydd som möjligt inom ramen för de resurser sjukvårdshuvudmännenställer till försäkringens förfogande. Motionärerna framhåller avslutningsvis att det bör varaett övergripande samhällsintresse att ha en väl fungerande patientförsäkring.Dagens pa-fientförsäkring måste förbättras väsenfligt, om den skall uppfattaspositivt och väl fungerande av allmänheten. I motion L244 (s) framhålls att läkemedelsindustrinstillväxt under det senaste halvseklet varit oerhört snabb och omfattande. Nyaläkemedel har producerats i en allt snabbare takt. Motionärerna ifrågasätter omkontrollerande myndigheter i länder, där kontroll förekommer, har rimligamöjligheter att på ett fullgott sätt fullgöra sina uppgifter. Att kontrollenenligt motionärernas mening långt ifrån är fillräcklig visar sig inte minstgenom att det inträffat så mänga fall av läkemedelsskador, i vissa fall avkatastrofal omfattning. Motionärerna påpekar att läkemedelsförsäkringen liksomalla försäkringar har begränsningar. Det är inte självklart att den somdrabbas av biverkningar av en medicin får ersättning. Om t. ex. biverkningarnaär kända eller om uppkommen skada är av samma slag som den sjukdom mot vilkenmedicinering görs, är möjligheterna att få ersättning begränsade. I motionenframhålls vidare att utredningen i ärendet ibland drar ut ochförorsakar den drabbade olägenheter. Med tanke på att läkemedelsförsäkringen funnits sedan 1978finns det enligt motionärerna anledning att göra en översyn av hur den fungeratunder , och om förändringar eller kompletteringar kan behövas. Tidigareriksdagsbehandling lu 1986/87:7 Utskottethar (se LU 1986/87:3 s. 16) med anledning av motionsyrkanden (m resp.c) om översyn av de ideella skadestånden, haft under övervägande den iförsäkringspraxis tillämpade regeln att ersättning för ideell skada reduceraseller periodiseras när den skadelidande drabbats av en svår skada som lett tilllångvarig medvetslöshet eller sänkt medvetandegrad. Utskottet hade i och försig förståelse för den princip som låg bakom denna praxis, nämligen attersättningen för ideell skada har en starkt personlig karaktär och därför börminskas när den skadelidande inte har möjlighet att tillgodogöra sig den. Medhänvisning till att allmänheten otvivelaktigt upplevde praxis på området somstötande talade dock enligt utskottets mening starka skäl för att en praxis somstod i strid med den allmänna rättsuppfattningen inte längre bordeupprätthållas. Utskottet ansåg därför att de skadelidandes ställning när detgällde ersättning för ideell skada borde förbättras i detta avseende. Även ivissa andra avseenden borde enligt utskottets mening de skadelidandes ställningförbättras. Då det i ärendet emellertid saknades ett tillfredsställandeunderlag för ett ställningstagande, till frågan i vilken mån de av utskottetrekommenderade förbättringarna kunde genomföras ansåg utskottet att fråganförst borde bli föremål för en översyn. Utskottet hemställde att gavregeringen till känna vad utskottet anfört angående översyn av ersättningen vidideell skada. beslöt att bifalla vad utskottethemställt. Fråganom rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1972:429) till felbehandlad pafient harbehandlats av (se JuU 1985/86:26 s, 7-10), Ibetänkandet behandlas dels en motion om översyn av patientförsäkringen i olikaavseenden, dels en motion om översyn av läkemedelsförsäkringen. Någrasärskilda regler om skador, som uppstått genom felaktig medicinsk behandling,finns inte i gällande rätt. Detta innebär att skadeståndsfrågorna inomsjukvårdens område skall bedömas enligt bestämmelserna i skadeståndslagen(1972:207), Ersättning för behandlingsskador utgår således i allmänhet endastom den skadelidande kan visa att skadan orsakats genom fel eller försummelsefrån vårdpersonalens sida. Inte heller när det gäller skador som orsakas genomläkemedel finns det några särskilda lagregler. 1 den mån kontraktsrättsligabestämmelser inte kan tillämpas pä sådana skador blir de allmänna reglerna iskadeståndslagen tillämpliga även pä läkemedelsskador. Sedanden finns en särskild ansvarsförsäkring för sjukvården, kalladPatientförsäkring vid behandlingsskador. Försäkringen meddelas av ettkonsortium av försäkringsbolag. Staten, samtliga kommuner ochlandstingskommuner har avtal om sådan försäkring liksom läkare, tandläkare,sjukgymnaster m.fl, på den privata vårdsektorn. Ersättning från pafientförsäkringenutgär utan att den skadelidande behöver bevisa att förutsättningar för skadeståndsansvarföreligger, dvs, att skadan har vållats genom feleller försummelse. Från försäkringen ersätts oförutsedda skador LU1986/87:7 och andakomplikationer av kroppslig art som har direkt samband med hälso- ochsjukvård och som orsakats genom undersökning, behandling eller Patient, som drabbas av skada, skall ha rätt till ersättning beräknadenligt skadeståndsrättsligå principer. Detta innebär att ersättning utgår försåväl rent ekonomiska skador, t. ex. kostnader i samband med skadan ochförlorad arbetsförtjänst, som ideell skada. samordnadmed andra förmåner vid personskada på så sätt att ersättning på , " grund avförsäkringen är sekundär till de andra iitgående förmånerna. Ersättningskravsom grundas på patientförsäkringen skall framställas inorn tre årfrån den tidpunkt då skadan först visade sig, dock inte senare än tio år efter detatt den skadegörande åtgärderi vidtogs. Även när det gäller ersättning för läkemedelsskador finnsen frivillig, försäkringsform, läkemedelsförsäkringen, som meddelas av ettkonsortium av försäkringsbolag. Försäkringen som gäller sedan den 1 juli 1978bygger på att företag som tillverkar eller importerar läkemedel åtagit sig attersätta läkemedelsskador och att åtagandet försäkrats hos konsortiet. I likhetmed vad som gäller enligt pafientförsäkringen utgår ersättning från läkemedelsförsäkringenutan att den skadelidande behöver bevisa att skadan vållats genom fel ellerförsummelse. Läkemedelsskada definieras som sjukdom eller annan skada avkroppslig natur som med övervägande sannolikhet har orsakats genom användningenav läkemedel. Vid bedömningen av ersättningsfrågan skall en riskvärdering ske.Avsikten är inte att effekterna av förutsedda biverkningar skall ersättas iandra fall än när biverkningarna i kvalitativt eller kvantitativt hänseendemera påtagligt avviker från det normala. Liksom i fråga om ersättningen frånpatientförsäkringen bestäms ersättningen från läkemedelsförsäkringen efterskadeständsrättsliga grunder. Det betyder att ersättning utgår för bl. a.kostnader och inkomstförlust i samband med behandling av läkemedelsskada samtför ideell skada. Läkemedelsförsäkringen är liksom patientförsäkringen.samordnad med socialförsäkringen och andra ersättningsanordningar vidpersonskador. Beträffande läkemedelsförsäkringen gäller särskildapreskriptionsregler. I motion L276 (m, fp, c) framhålls att kritik allt oftareframförs mot den praxis som utbildats vid tillämpningen av patientförsäkringen.Sålunda får patienterna i många fall vänta på ersättningsbeslut ochersättningsbeloppen är ofta låga. Särskilt upprörande är enligt motionärernaden tillämpade metoden att reducera ersättningen till svårt skadade patientersom anses sakna möjligheter att tillgodogöra sig den. Vidare påpekarmotionärerna att en preskriptionstid är för kort och att informationenfrån försäkringskonsortiet till landstingen är otillfredsställande. Motionärernayrkar att en översyn av patientförsäkringen i nämnda avseenden skall ske. I motion L244 (s) framhålls att det till följd avotillräcklig läkemedelskontroll inträffat många fall av läkemedelsskador med ivissa fall katastrofal omfattning.