bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — 86. beträffanderått till ersättning för ändring av vissa äldre planer att medanledning av mofionerna 1985/86:69 yrkande 12 samt 1985/86:80 yrkande 3 o bådayrkandena såvitt nu är i fråga och med anledning av regeringens förslag antar17 kap. 8 § med den lydelse som i bilaga 1 till detta betänkande betecknats somutskottets förslag, 87. beträffandeikraftträdande av lagen attriksdagen med anledning av regeringens förslag antar 17 kap. 1 § första stycket med den lydelse som i bilaga 1 till detta betänkande betecknats som utskottets förslag, 181 88.beträffande lagförslaget såvitt det inte behandlats ovan BoU 1986/87:1 attriksdagen i övrigt antar en plan- och bygglag enligt bilaga 1 till detta 20 Hemställan betänkande. Närvarande: . (), (),(), (), Per (), (), (), (), (),(), (), (vpk), (),() och (). 1 En ny plan-och bygglag (mom. 1) , och (allam) anser att utskottets yttrande och hemställan bort lyda: BoU1986/87:1 Reservationer Frågan om en ny bygglagstiftning har varit aktuell i ca 20år. Flera förslag har utarbetats. Förslagen har genomgående inneburit en ökningav det offentliga inflytandet över markanvändningen på den enskildes bekostnad. Moderata samlingspartiet har konsekvent motsattsig denna utveckling och arbetat för att de enskilda människorna skall få meratt säga till om. Den proposition om en ny plan- och bygglag (PBL) som nubehandlats har således föregåtts av en granskning av lagrådet under mer än ettår. Efter lagrådets bitvis skarpa kritik utarbetades en proposition somförelades strax efter valet . Plan- och bygglagstiftningen handlar ytterst om vem somskall ha makten över markanvändningen, den enskilde markägaren eller politikeroch den offentliga administrationen. Det är ett värde i sig att medborgarna i så storutsträckning som möjligt kan bli egendomsägare. Ägandet skänker oberoende ochtrygghet samt ger personlig tillfredsställelse. Den som äger någonting tarstörre ansvar för dess skötsel till fromma för såväl den enskilde som församhället. Om ägandet sfimuleras bidrar detta också till en önskvärd ökning avdet reala sparandet. Markäganderätten är av grundläggande betydelse för vårtsamhälle. Med ägandet följer rätten att bruka egendomen, att bebygga och säljaden m. m. Ingrepp i äganderätten, exempelvis planläggning, kan dock motiverasmed hänsyn till motstående intressen mellan markägare och behov av gemensammaeller allmänna anläggningar. Rättigheter som givits genom offentliga beslut skall vara avabsolut karaktär och kunna hävdas och nyttjas med fullständigt rättsskydd. Denrätt som givits fastighetsägare att bygga i enlighet med fastställda planer ären sådan rätt. Alltsedan slut har makten förpolitikerna ökat alltmer på de enskilda människornas bekostnad. Ett av deområden detta märks tydligast på är byggande och markanvändning. Framför alltär det rådigheten över egendomen som inskränkts. Som exempel på ingrepp iäganderätten kan nämnas att staten vid köp och försäljning av jord- ochskogsbruksfas-figheter bestämmer både köpare och pris. RäUen att bygga på ickeplanlagt område är borttagen. Genom markvillkoret bestämmer kommunerna ipraktiken vem som får bygga i tätbebyggelse. Staten bestämmer om man fårplantera skog på sin mark. Fiskerättsinnehavarens urgamla rätt att bestämma vemsom skall få fiska och hur detta skall ske avskaffades för ett stort antalvattenägare . Även andra metoder att motverka äganderättens betydelsefinns. Med låneregler favoriseras bostadsrätter så att numera endast undantagsvis radhus byggs med äganderätt. Denna utveckling måste brytas. Äganderätten skallinnefatta bestämmanderätt över det ägda. I annat fall förlorar både frihetenoeh tryggheten för alla egendomsägare sitt innehåll. Viljan att ta på sigägaransvar, med de ekonomiska förpliktelser det för med sig, har minskat. Attfler människor blir egendomsägare är ytterst en demokratifråga. För attdemokratin skall fungera krävs fria och oberoende människor som kan stå emotpåtryckningar inte minst ekonomiska. Ett eget ägande bidrar till att stärkaindividerna. Ett spritt ägande ökar också variationsrikedomen. Dehyreslägenheter som i stor mängd producerades hade t. ex.aldrig blivit så enformiga om de enskilda människorna fått bestämma. Plan- och bygglagstiftningen måste stärka de enskildamänniskornas rättigheter och underlätta ett spritt ägande. Regeringensproposition om PBL har motsatt inriktning. Kommunalpolitikernas makt ökas.Detta tillsammans med reglerna för ersättning vid intrång gör att den enskildaäganderättens innehåll alltmer urholkas. Inte i någon del av betydelse stärks den enskildes rätt iPBL-förslaget jämfört med . När motsatsen hävdats har det som när detgäller t. ex. återuppbyggnad av eldhärjad fastighet varit fråga om enuppföljning av gällande praxis. I andra fall har man genom införandet avområdesbestämmelser givit kommunerna möjlighet att ta tillbaka en given rättighet. BoU1986/87:1 Reservationer Den nuvarande bygglagstiftningen behöver reformeras. Denintresseavvägning som beslutande instanser alltid gör har alltmer kommit attgynna det allmänna. Utgångspunkten för en förändrad byggnadslagstiftning skallvara att den enskilde medborgarens frihet ökas och rättsliga ställningförstärks med beaktande av det allmännas intressen. Det är oklokt att på engång revidera hela plan- och bygglagstiftningen. Lagrådet som visserligen urlagstiftningsteknisk synvinkel anser att en samlad revision är fördelaktigtycks vara medveten om att det rent innehållsmässigt är svårt att genomarbetaett så stort lagkomplex. Det skriver att man får räkna med att en översyn kanbli nödvändig . Det är detsamma som att erkänna att de människorsom först råkar ut för PBL blir försöksobjekt. Det är viktigt att lagarna ärkonsistenta såväl innehållsmässigt som rent lagtekniskt. Detta uppnås genomdelreformer av nuvarande lagstiftning. Propositionen bör därför avslås avriksdagen. Lagrådets tyngsta krifik mot regeringsförslaget var attdet stred mot grundlagen. a. motion 1985/86:66 (m) kritiserades ocksåregeringens PBL-förslag för att det stred mot grundlagen. Underriksdagsbehandlingen ansåg ett enigt konstitutionsutskott (KU 1985/86:8 y)detsamma. har därför tvingats att omarbeta regeringsförslagetså att det numera är förenligt med grundlagar. Detta förfarande ärunikt. Moderata samlingspartiet medverkade till dessa ändringar eftersom ettminimikrav på de förslag som föreläggs skall vara att de ärgrundlagsenliga. Förhållandetmellan allmänna och enskilda intressen Som tidigare framhållits måste det enskilda intressetstärkas. Detta framförs också i motion 1985/86:80 (fp). Den utveckling somskett mot att allt fler verksamheter skall omfattas avtillståndsprövning hos olika myndigheter har moderata samlingspartiet aktivtmotarbetat bl. a. genom reservationer i . Det gäller t. ex.beträffande ett generellt strandskydd, generellt förbud mot dikning,tillståndsplikt för täktverksamhet och förköpslagen. Dessa och andraomofiverade restriktioner i markäganderätten måste upphävas. I motion 1985/86:67 (m) framförs att den enskildaäganderätten är en av de grundläggande rättigheterna i ochatt äganderätten till mark främst innefattar rätten att bruka marken och attbebygga den. Utskottet instämmer i detta. Enligt motionen strider PBL också motkonventionen om de mänskliga rättigheterna eftersom PBL endast betonar detallmänna intresset. Även i motion 1985/86:80 (fp) yrkande 3 a framförs liknandesynpunkter. Det är tveksamt om det är förenligt med Europakonventionenom de mänskliga rättigheterna med ett förfarande där kommunala myndigheterskall göra intresseavvägningar mellan kommunalpolitiska och enskilda intressen.Det torde bli svårt att fullt ut beakta grundlagens krav på saklighet ochopartiskhet. Kravet på likhet inför lagen kommer säkert inte att uppfyllas.Kommunerna får också möjlighet både att tvinga fram bebyggelse och attförhindra den trots motstånd från den enskilde markägaren. PBL kommer atttillämpas olika i olika kommuner. Även kan tillämpningen komma att variera isamma kommun med olika politiska majoriteter. Godtycket i lagtillämpningensätts i system. BoU1986/87:1 Reservationer Ett av de ur den enskildes synpunkt sämsta förslagen iproposifionen är systemet med genomförandetider. Det innebär att någon absolutbyggrätt endast föreligger . Genom godtyckligt satta genomförandetider,inom ramen för 5 till , kan kommunerna skaffa sig total kontroll övermarkanvändningen särskilt som en icke utnyttjad byggrätt är skäl nog för enkommun att lösa in marken. Att som regeringen gör, motivera denna långtgåendemaktförskjutning med att markägarens ställning stärks ,är närmast kränkande. Med de föreslagna genomförandetiderna blirplaneringshorisonterna korta och osäkerheten stor. Fritidshustomter kan intelängre reserveras för nästa generation och företag kan inte längre kosta påsig att ha reservmark för eventuell expansion. Obebyggda tomter kan inte längrelämnas som säkerhet för lån utan man tvingas låna pengar till högre räntavilket t. ex. driver upp bostadskostnaderna. Uppfattningen att det i gällande lagstiftning är rättentill ersättning som gör att planeringsförutsättningarna blir låsta är felaktig.Låsningen kommer sig i stället av att kommunerna inte vill ersätta de personersom kommer i kläm vid en planändring. Vid inlösen av fastigheter skall iprincip även förväntningsvärden ersättas. I marknadsvärdet för en fastighetingår alltid ett förväntningsvärde i höjande eller sänkande riktning. Dettapåverkas naturligt nog också av åtgärder som stat och kommun vidtar. Byggandetav en genomfartsled kan verka sänkande medan förbättrad infrastruktur kan fåmotsatt effekt. Att människors förväntningar om framtiden bidrar tillprissättningen på olika varor och tjänster är en central del av detmarknadsekonomiska systemet. Ett viktigt motiv för reglerna om omprövningsbara planer iPBL är att sätta press på markägaren att genomföra planen undergenomförandetiden. Har så inte skett har kommunen rätt att exproprierafastigheten - ovisst till vilket värde. Även om marken inte socialiseras görmarkägare med outnyttjade byggrätter förluster när genomförandetiden gått ut.Byggföretag och andra blir mindre intresserade av planlagd mark som byggreserv.Det är inte förbjudet att inneha sådan mark. Men bara det faktum att dessamarkinnehav strider mot planeringsambitionerna påstås göra PBL:s reglermotiverade. Enligt utskottets mening är det tvärtom av värde både förkommuner, näringsliv och medborgare med reservmark. Frågan om vilken planstatus ett område har närgenomförandetiderna gått ut är viktig. Planer gäller tills de ändras ellerupphävs. Därför kan rent formellt s. k. planlösa tillstånd inte finnas. Däremotger PBL kommunerna sådana instrument att innehållet i planen endast kan realiserasom kommunen så vill. För markägarna gör osäkerheten och utlämnandet tillkommunalpolitikernas goda vilja att förhållandet ändå reellt kan betraktas somplanlöst. Planen ger inte markägarna någon trygghet. Systemet medgenomförandetider är oacceptabelt. BoU1986/87:1 Reservationer tillämpar många kommuner nybyggnadsförbud.Dessa har i vissa fall funnits . Skälen till nybyggnadsförbuden är imånga fall att kommunerna vill ändra planen men inte vill betala tomtägarna förförluster som uppstår vid planändring. Denna ordning är oacceptabel för deenskilda fastighetsägarna. Utgångspunkten vid planändringar måste vara att markägarefår behålla tidigare givna rättigheter. I annat fall skall de erhålla fullkompensation för lidna förluster. Detta tvingar kommunerna fill ett storthänsynstagande till enskilda intressen. Givetvis måste planer kunna ändrasnär förutsättningarna ändras. Att en planläggning äger rumbelägga planområdet med nybyggnadsförbud är rimligt. En maximal tid för sådantförbud bör vara . Har inte planen ändrats sättsnybyggnadsförbudet ur kraft. Krav påbyggnader m. m. styrs utformningen av byggnader i stor utsträckningav Svensk byggnorm som är mycket detaljerad. Enligt vår mening bör byggnormerendast innehålla enkla funktionskrav som t. ex. säkerhetsföreskrifter. Ettstörre ansvar läggs då på byggarna att utforma bostäder som folk vill ha. kanockså medföra att bostäderna blir billigare att bygga. Mångfalden BoU1986/87:1 kommer att öka. har moderata samlingspartiet arbetat fören förenkling av de regler som styr byggandet. I ett flertal riksdagsmotionerhar framförts krav om att t. ex. Svensk byggnorm kraffigt skulle bantas. Motion 1984/85:2801 (fp) yrkande 10 tar. nu upp dessatankegångar. Det hemställs att en skyndsam översyn av lagsfiftningen påbostadsområdet skall göras i syfte att åstadkomma en avreglering och minskaddetaljstyrning. Kravet på en utredning enligt motionen stämmer väl överens medde principer som ovan redovisats varför den tillstyrks. Även i motion 1984/85:2152 (c) yrkande 5 krävs lättnader inormkraven i frågan om tillgänglighet för att underlätta tillkomsten av småbilliga bostäder. Detta krav överensstämmer också med utskottets synsätt varförmotionen tillstyrks. har i sitt yttrande över PBL påpekat atten flexibilitet beträffande uppvärmningssystem bör eftersträvas. Syftet är attsvenska bränslen och uthålliga energiformer skall kunna användas i händelse avkris eller krig. Utskottet instämmer i detta yttrande vilket bör tas ibeaktande i nämnda utredning. Att byggnader hålls i sådant skick att det går att vistassäkert i dem är en självklarhet. Utskottet förutsätter att ägarna underhållersina byggnader så att detta är möjligt. Renovering av äldre byggnader bör skevarsamt. Det är inte rimligt att alltid eftersträva nybyggnadsstandard i äldrehus. Detta har framförts också i motion 1984/85:2217 (c) där det hemställs attdispenser från byggnormens krav om nybyggnadsstandard vid ombyggnad skall kunnagöras. Detta är dock att gå en omväg. Genom begränsning av normkraven som ovanföreslagits tillgodoses syftet med motionen. Vad gäller parkering föreslogs i lagrådsremissen attfastighetsägare skulle kunna bli skyldiga att svara för en parkerings tillkomstoeh drift. Parkeringsköp nämndes som exempel. Parkeringsköp innebär att enfastighetsägare av kommunen tvingas bidra ekonomiskt till kommunalaparkeringsanläggningar. Lagrådet framhöll att det råderosäkerhet om i vilken utsträckning det är lagligen möjligt att av en byggandekräva åtaganden av detta slag. Också frågan om förutsättningar och formerna förett åtagande var enligt lagrådet ovissa. Utskottet instämmer i lagrådets kritik. Ett system medparkeringsköp bör inte finnas. Enligt propositionen bör den kommunalaöversiktsplaneringen lagregleras. Hela kommunen får då någon sorts lagreglerad planstatus. Visserligen kommer, efter bostadsutskottets förändringar av regeringsförslaget, över siktsplaner inte att ha någon bindande verkan. Genom sitt innehåll kommer de dock i realiteten att vara starkt styrande. Risken är uppenbar att markanvändning och byggande utanför detaljplanelagt område helt kommer att styras av översiktsplanerna vilkas detaljeringsgrad dessutom ökar med fiden. Utskottet stöder kravet i motion1985/86:66 (m) att översiktsplaneringen skall vara frivillig oeh utgöra ettbeslutsunderlag där olika utvecklingsalternativ skisseras. Planerna kan varasummariska och behöver inte omfatta hela kommunen. Med denna typ av planer tillgodoses också kraven i motion1985/86:69 yrkande 12 och motion 1985/86:80 yrkande 3 b varför dessatillstyrks. BoU1986/87:1 Reservationer Ipropositionen föreslås att kommunerna skall kunna använda ytterligareplaninstitut i form av s. k. områdesbestämmelser. Dessa skall användas närkommunerna vill detaljreglera markanvändningen utanför detaljplanelagt område.Områdesbestämmelser hanteras av byggnadsnämnderna. De markägare som på grundav områdesbestämmelser får användningsmöjligheterna av sin mark inskränktaskall inte kunna få sin mark inlöst. Stora arealer mark kan på så sätt fåbegränsad nyttjanderätt. Detta är en av de avgörande förändringarna i PBLgentemot dagens lagstiftning. Med hjälp av områdesbestämmelser kan kommunernabegränsa den enskildes rådighet över markanvändningen på betydande arealer.Förslaget är oacceptabelt. Detta institut skall inte införas. Detaljplaner skall ersätta nuvarande stads- ochbyggnadsplaner. De ger dock kommunerna större möjligheter än attdetaljföreskriva hur byggnader får användas. Reglerna riskerar att bli alltmer detaljerade. Regleringav varusortiment och i praktiken etableringskontroll kan bli några resultat. Detaljplanernas korta genomförandetider innebär också attkommunerna blir tvingade att lägga ned mer arbete på planeringsarbete än i dag.Utredningar, planbedömningar, revisioner och nya planer blir en ständigtåterkommande uppgift och måste göras oftare än . Detta leder till ökadbyråkrati och ökade kostnader. När det gäller livsmedelshandel får kommunerna begränsaeller förbjuda den med hänsyn till vad som bedöms vara en "lämpligsamhällsutveckling". Detta är uppenbart stridande mot marknadsekonomiskagrundprinciper, vilka påtalas i mofion 1985/86:66 (m) och 1985/86:80 (fp). Detär orimligt au politiker styr varuutbud och tillgänglighet för detalj- ochpartihandel. Det är konsumenten som själv skall välja var och när inköpen skallgöras. Ju fler försäljningsställen desto större valfrihet. Även bensinstationerbör kunna tillhandahålla den service som livsmedelsförsäljning innebär. Det ärdessutom i många fall ett villkor för att de skall kunna överleva. I mofion 1984/85:2707 (m) yrkande 20 föreslås attändringar i nuvarande lagar skall göras så att det blir möjligt attdifferentiera servicenivån i olika detaljplaneområden. Det bör framhållas attdetta endast kan komma i fråga i helt nya planområden för fritidsbebyggelse därreglerna kan bli kända för alla som flyttar dit. Gatukostnader BoU 1986/87:1 , .... , , , r ...r j ..,, . Reglernafor gatukostnaderna har inte fungerat tillfredsställande. lagenträtt i kraft har det uppstått problem med tillämpningen. Utskottet anser att följande principer skall gälla. Fördelningen avkostnader för gator och andra anläggningar skall endast omfatta de fastighetersom får särskild nytta av åtgärderna. Fördelningen skall också ta hänsyn tillatt befintliga fastigheter som regel har betalat ersättning för de äldregatorna. Endast fastigheter som ligger i anslutning till de nya gatorna skalldrabbas av avgifter. Om anläggningsarbetena utförs enbart för att möjliggöradelning av ett antal fasfigheter skall kostnaderna endast bäras av dessa. Kommunernaskall ha samrådsskyldighet beträffande utredningar om gatukostnadsersättning.Om fastighetsägare motsätter sig föreslagen standard hänskjuts frågan tillsamtliga berörda fastighetsägare. Kommunen skall inte kunna fatta beslut somgår emot majoriteten av dessa fastighetsägare. De möjlighetersom finns i lagen att jämka betalningsvillkoren skall tillämpas generöst. Dettabör innebära att fastighetsägarna erbjuds lån, borgen för lån, långaamorteringstider eller anstånd med betalning i avvaktan på att fastighet säljseller delas. Kommunfullmäktige får inte delegera beslut om gatukostnader. Med ovan skisserade förslag tillgodoses motion1984/85:2676 (m) och motion 1985/86:72 (m). gäller en särskild lag om regionplaneringen enbart förStockholms län. Det är otillfredsställande med en speciallagstiftning för olikalandsdelar. Det behov av samordning som föreligger bör kunna tillfredsställaspå samma sätt i som i övriga landet. I motion 1984/85:78 (m)framförs liknande tankegångar. bör upphäva lagen (1968:598) angåendehandläggning av frågor om regionplan för kommunerna i . Därmedtillgodoses syftet med motionen. Enligt propositionen skall bygglovsplikten både kunnaminskas och utökas. Detta är tänkt att ske med hjälp av områdesbestämmelser.Överenskommelsen mellan socialdemokraterna och innebär i dettahänseende en skenbar förbättring eftersom bygglovsplikten generellt skallminskas i glesbygden. öppnas möjligheterna för kommunerna att krävabygglov i glesbygd och att t.o.m. utöka bygglovsplikten med de ovan kritiseradeområdsbestämmelserna. Bygglovsplikten utanför planlagt område kan minskas. Om enkommun av exempelvis kulturhistoriska skäl vill reglera byggandet i något avseende inom ett visst område bör detaljplaneinstitutet väljas. Härigenom skulle det bli möjligt att slopa lämplighetsprövning och bygglov för en- och tvåfamiljshus gg och motsvarande i områden som ej omfattas av detaljplan. Inom områden med detaljplan skall bygglovsplikt i principgälla. Ramen för de åtgärder som kan vidtas utan bygglov bör dock vidgas. Detgäller exempelvis underhåll, om- och tillbyggnader. Därmed ges kommunerna ingenmöjlighet att utöka bygglovsplikten. Genom ställningstagandet att bygglovsplikten utanförplanlagt område skall minskas bifalls motion 1984/85:664 och därmed tillgodosesmotion 1984/85:2684 (m) och motion 1984/85:2801 (fp) yrkande 12. I motion 1985/86:2674 (fp) hemställs att en utredningskall tillsättas med uppgift att utarbeta förslag till förbättringar av denenskildes ställning i bygglovsproceduren. Mot bakgrund av ovan redovisadeprincipiella ståndpunkt anser utskottet att förslaget är utmärkt ochtillstyrker motionen. BoU1986/87:1 Reservationer Vad gäller ersättningsbestämmelserna vid intrång ärregeringens förslag utmanande. Lagrådet har påtalat att det är tveksamt omförslaget är förenligt med om de mänskliga rättigheterna pågrund av tålighetströsklar på upp fill . Överenskommelsen mellan socialdemokraterna och centerninnebär en förändring av ersättningströsklarna i fråga om vissa markreglerandeåtgärder jämfört med propositionen. Markägare skall tåla bagatellartadeintrång. Vad som är bagatellartat blir dock en bedömningsfråga. Till yttermeravisso kominer likadana skador att bedömas olika, eftersom det i uppgörelsenanses att ersättningsbeloppet skall vara avhängigt av markägarens ekonomiskaställning. Detta är en från rättssäkerhetssynpunkt stötande ståndpunkt. 1 överenskommelsen föreslås att den högsta gränsen förintrång som någon skall tåla är och då endast om det rör sig om ett iabsoluta tal litet belopp. Med tanke på att från regeringshållansetts som bagatellartat, kan man befara att nu blir den allmänttillämpade gränsen. 1 fråga om byggnadsreglerande åtgärder skall enligtöverenskommelsen avdrag för belopp under tålighetströskeln göras. En självriski markägandet införs därmed. Enligt utskottets mening skallmarkägaren hållas skadeslös vid ingrepp i äganderätten. Det betyder att ocksåförväntningsvärde i görligaste mån skall ersättas och att ingrepp i pågåendemarkanvändning skall ersättas. Det gäller även om en förändring avproduktionsinriktning för jordbrukare förhindras. På så sätt bär stat ochkommun det fulla ansvaret av de beslut som fattas. Genom att PBL medföljdlagstiftning ger kommunerna möjligheter att besluta om vittgåendeinskränkningar i äganderätten kommer antalet markägare som råkar ut för ingreppatt bli fler än . De totala intrången för bl. a. jord- och skogsbruketökar. a. motion 1985/86:66 från moderata samlingspartietframförs att rättegångskostnadsreglerna bör ändras så att inte enskild partavstår att få sin rätt prövad på grund av risken att få ersätta motpartensrättegångskostnader. En spärrför s. k. okynnesmål måste dock finnas. Med tanke på att en stor BoU1986/87:1 andel domar ändras i högre instans bör samma regler förrättegångskostnader Reservationer gälla för ett mål i samtliga instanser. Som en konsekvens av systemet med tidsbegränsadebyggrätter riskerar alla planer att förlora sin giltighet. För den som ärfastställd skall genomförandetiden anses ha gått ut. Övriga får enytterst begränsad genomförandetid . 1 huvudsak kommer inte någon kompensation till markägarnaför förluster att betalas ut. Endast om mycket bestämda kriterier är uppfylldakan kompensation erhållas. Övergångsbestämmelserna är en följd av systemet medgenomförandetider. Kommunpolitikerna får genom denna bestämmelse frihet attsätta gällande planer ur spel utan att behöva ersätta markägarna.