bet · GA01SoU27 · 1986-12-31 00:00:00 — Kartläggning och överväganden (Ds S 1983:2). Rapporteninnehöll en kartläggning av problemet kvinnomisshandel och förslag tillåtgärder. Utskottet redovisade också olika projekt, seminarier m. m. sominletts med utgångspunkt i rapportens förslag. Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet vill liksom motionärerna understryka vikten avatt all personal och inte minst personalen inom hälso- och sjukvården hartillräckliga kunskaper och erfarenheter för att kunna stödja och hjälpa demisshandlade kvinnor och barn som de kommer i kontakt med i vården. Utskottetkonstaterar att ett antal projekt nu genomförts och pågår föratt förbättra vårdpersonalens möjligheter att kunna ge en god vård. Utskottetvill i sammanhanget också erinra om de värdefulla insatser som görs frånkvinnojourernas sida för de misshandlade kvinnorna och barnen. Det ärangeläget att arbetet med dessa frågor fortsätter och inte stannar vid Utskottet förutsätter emellertid att liksom andraberörda myndigheter noga följer utvecklingen och tar de initiativ som behövs.Utskottet anser med hänsyn härtill inte att det finns något behov av åtgärderfrån sida med anledning av motionerna 1986/87:So236 (vpk) och240 (fp), som därför avstyrks. Invandrarkvinnors rätt till kvinnlig gynekolog I motion 1986/87:So413 av och (båda tn) begärs att skall uttala sig för att deinvandrarkvinnor som så önskar bör ha rätt att bli undersökta av kvinnliggynekolog. Motionärerna hänvisar bl. a. till att vissa kvinnor av religiösa ochkulturella skäl endast kan tänka sig att bli undersökta av en kvinnliggynekolog och att undersökning av en manlig gynekolog för många kvinnor vore enkatastrof, så även för deras män och familjer. Utskottet behandlade i sitt betänkande SoU 1985/86:16 enmotion med liknande innehåll som den nu aktuella. Utskottet redovisade då ettantal olika sammanhang där just hälso- och sjukvårdsfrågor för invandrarebehandlats (se bet. s. 16-17). Utskottet redovisade därutöver att ettlandsting, , med anledning av en motion tilllandstinget särskilt uttalat sig för invandrarkvinnors rätt att bli undersöktaav en kvinnlig gynekolog. Utskottet,som avstyrkte motionen, gjorde vidare följande uttalande. Gynekologiska problem hos flyktingar kan erbjuda speciellaproblem. Som framgår av motionen vägrar många invandrarkvinnor att genomgågynekolo-gisk undersökning av manlig läkare. Tolkfrågan kan ofta också varakänslig. Kvinnor från vissa kulturer vill inte tala om sina besvär med enmanlig tolk närvarande. Utskottet känner förståelse för de synpunkter som framförsi motionen. Utskottet vill också understryka vikten av att särskild hänsyn tastill de svårigheter som vissa invandrarkvinnor upplever i samband med besök hosläkare för gynekologisk undersökning. Det bör enligt utskottets mening vara ensträvan från sjukvårdshuvudmännens sida att bereda de kvinnor som så önskarmöjlighet att bli undersökta av en kvinnlig gynekolog. I många landstingsträvar man säkerligen också efter att lösa problemen på ett för patientenmedicinskt och psykologiskt tillfredsställande sätt. Det är emellertid ettsvårlöst praktiskt problem att kunna ge alla kvinnor som så vill möjlighet tillundersökning av kvinnliga gynekologer. Med det nya system föromhändertagande av flyktingar som trätt i kraft äravsikten att flyktingar skall bh mottagna och kunna bosätta sig i varje kommuni hela landet. Det är enligt utskottets mening i första hand en fråga försjukvårdshuvudmännen att avgöra i vilken utsträckning invandrarkvinnorsönskemål om kvinnliga gynekologer skall kunna tillgodoses. Utskottet vill dockframhålla betydelsen av att sjukvårdshuvudmännen ägnar särskild uppmärksamhetåt denna fråga. De anfördasynpunkterna gör sig enligt utskottets mening alltjämt gällande. SoU1986/87:27 Utskottet avstyrker därför motion 1986/87:So413 (m). Vården av krigsskadade och torterade flyktingar I motion 1986187:So436 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförs om behovet av samordning av sjukvårdsinsatser för vård avkrigsskadade. Motionärerna anför att även om det nya systemet förflyktingmottagning inneburit att flyktingar tas emot över hela landet, finnsredan i och kommer ytteriigare flyktingar till storstadsområdena. IStockholmsområdet finns flera flyktingar som behöver vård för krigsskada. Detär enligt motionärerna viktigt att utnyttja sjukvårdsresurser och kommunernasstödåtgärder för rehabilitering så ändamålsenligt som möjligt. Genom attutveckla behandling och vård av krigsskadade i kan vi också gebiståndsarbetare utbildning och erfarenhet som kan våra till nytta. Motionärernavill att invandrarverket skall få i uppdrag att inleda överläggningar medStockholms läns landsting för samordning på sjukvårdsinsatser för krigsskadade. I motion 1986l87:So438av . (c) hemställs att skallbesluta att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs i motionenom inrättandet av ett nationellt behandlingscentrum för tortyroffer.Motiveringen till yrkandet finns i motion 1986/87:Sf513 av samma motionärer omflyktingpolitiken. Motionärerna anför att flertalet sjukvårdshuvudmän i dagsaknar kunskaper och resurser när det gäller behandlingen av tortyroffer.Enligt motionärerna behövs i vårt land ett nationellt centrum för behandling avsvåra tortyroffer. Centrumet bör också kunna utveckla vårdmetoder och utbildapersonal åt landstingen. Motionärerna anser att utbyggnaden av ett nationelltcentrum bör kunna ske i samarbete med Röda korset och som en vidareutvecklingav den verksamhet som bedrivs vid Röda korsets sjukhus i . Frågan om ett nationellt behandlingscentrum förtortyroffer behandlades av utskottet i ett betänkande , SoU1985/86:16 (s. 10-13). I betänkandet redovisades det system för mottagande avflyktingar som infördes . Avframställningen framgår bl. a.att landstingen får bidrag från staten till en första hälsoundersökning förflyktingar och deras anhöriga och för en andra riktad hälsoundersökning. Vidareutgår statsbidrag för akutsjukvård, förlossningsvård och vård vid abort förasylsökande. Statsbidrag utgår även för tolkkostnader. Särskilda bidrag utgårockså till landstingen för speciella vårdinsatser för handikappade flyktingaroch andra flyktingar med särskilda behov. När det gäller innehållet i hälsoundersökningarna harsocialstyrelsen utarbetat allmänna råd för detta (Hälsoundersökningar för flyktingaroch asylsökande, Allmänna råd 1985:4). Råden omarbetas av ensärskild arbetsgrupp i vilken även ingår företrädare för invandrarverket ochLandstingsförbundet. Landstingen och kommunerna har på olika sätt sörjt förmottagandet av flyktingar och för den hälso- och sjukvård som flyktingarna är i behov av. betänkandetSoU 1985/86:16 redovisade utskottet t. ex. arbetet i SoU1986/87:27 läns landsting. ordnade en konferens ompsykologiskt/ psykosocialt arbete bland flyktingar där bl. a.Landstingsförbundet var representerat. Av en rapport från ,daterad , framgår bl. a. följande: Från olika landstingsområden beskrevs pågående ochplanerade verksamheter med anknytning till konferensens tema. Man diskuteradefrågor öm tolkmedverkan i behandlingssamtal och om kulturkompetens. Som enhuvudpunkt diskuterades om flyktingars psykiska problem är så speciella och avden omfattningen att en särskild organisation bör tillskapas inompriinärvårdsorganisationen, på kommunnivå eller t.o.m. på länsnivå. Huvuddelenav deltagarna ansåg inte detta. Man menade att flyktingars omställningsproblemoch eventuella upplevelser av våld och tortyr inte skall psykiatriseras, attdessa människor skall tas emot på primärvårdsnivå i , kommunen och då möjligenatt ett primärvårdsdistrikt kan ha ett extra ansvar för det psykiskaomhändertagandet. De flesta flyktingarna kommer till vårt land på egetinitiativ. Därutöver finns en särskild kvot för organiserad överföringav flyktingar, s. k. kvotflyktingar. För mottagning av sjuka och handikappadeflyktingar förfogar invandrarverket över en mottagningsenhet inom regionsjukhuseti . disponerar över ett tjugotal platser på ensärskild avdelning på det nämnda sjukhuset. Samarbete sker även medrehabiliteringskliniken, den ortopediska verksamheten och plastikkirurgin. Närpatienterna fått den grundläggande vården och rehabiliteringen placeras deliksom alla flyktingar ut i landet och det vårdbehov som kan finnas kvar tas omhand av det aktuella som efter överenskommelse med invandrarverketfår ersättning för kostnaderna. Kapaciteten i anses i huvudsaktäcka behovet. Skulle det visa sig att antalet skadade och handikappadeflyktingar ökar mycket har man diskuterat att dela upp patienterna på olikaspecialister och då också dela upp dem på olika sjukhus i landet. I betänkandet SoU 1985/86:16 redovisades debehandlingscentrum för rehabilitering av tortyroffer som finns i ochCanada. öppnades också ett centrum för tortyroffer i anslutningtill Röda korsets sjukhus i . Verksamhet där bedrivs i form av öppenvård och är en tvåårig försöksverksamhet. Huvudman för verksamheten är Rödakorset, men bidrag har getts också från , någrakommuner, i och allmänna arvsfonden. Utskottet har tidigare behandlat motioner med yrkanden omstöd för denna av Röda korset bedrivna verksamhet. Utskottet har därvid uttalat sig positivt om detta initiativ och det stora värdet av verksamheten (se bl. a. SoU 1984/85:14 s. 21-22). . ,. . , Vid sin behandling av frågan om ett nationellt centrum förrehabilitering av tortyroffer uttalade utskottet följande (SoU1985/86:16 s. 12 f.). Enligt den nya hälso- och sjukvårdslagen skall allainvånare i erbjudas vård på lika villkor oberoende av språk, religion och kultur. Invandrare och framför allt flyktingar är en medicinsk högriskgrupp. Invandraresom grupp lever under sämre villkor än befolkningen generellt. SoU1986/87:27 Många hälsoproblem delar invandrarna med andra socialt ochekonomiskt svaga grupper i samhället. Utskottet vill med hänsyn härtillunderstryka vikten av att hälso- och sjukvården också anpassas till olikainvandrargruppers behov. Av särskild vikt är också att flyktingar, som kommer tillSverige med svåra psykiska och fysiska men efter tortyr, kan erbjudas enadekvat vård och hjälp för att komma över sina traumatiska upplevelser. Dettamåste dock i praktiken främst vara en uppgift för sjukvårdshuvudmännen i delandstingskommuner där flyktingarna som ett resultat av det nyaflyktingmottagandet kommer att vistas. I all psykiatri är kontinuiteten i behandlingen av storbetydelse. Inte minst gör sig detta gällande i behandlingen av flyktingar. Dettar inte sällan att bygga upp ett förtroende mellan flyktingen ochbehandlande personal. Förtroendet dem emellan utgör en förutsättning för att enframgångsrik vård över huvud taget skall kunna meddelas. Det är också viktigtatt vård kan erbjudas inte bara den som torterats utan också vederbörandesfamilj. En utgångspunkt för insatserna bör därför enligt utskottets mening varaatt vården bedrivs i öppna former och är tillgänglig där flyktingen vistas. Utskottet avstyrkte med det anförda den då aktuellamotionen. Utskottet hyser alltjämt samma principiella uppfattning.Utskottet noterar att liknande uppfattningar också uttryckts vid den ovanredovisade konferensen om flyktingvården som invandrarverket nyligenanordnade. Det finns vidare skäl att erinra om att man ännu inte utvärderatförsöksverksamheten i . Utskottet anser det angeläget atterfarenheterna därifrån tas till vara. Utskottet är mot denna bakgrund inteberett att nu förorda någon åtgärd med anledning av motion1986/87:So438 (c), vilken sålunda avstyrks. När det gäller vården av krigsskadade flyktingar villutskottet först understryka betydelsen av att inte minst inom ramen förden organiserade flyktingmottagningen har en beredskap för att ta emot flyktingarsom tillfogats skada från krig i sina hemländer. För ett gott mottagandeerfordras tillgång till anpassade vårdresurser i . Ovan har redovisatsdet samarbete som invandrarverket bedriver med i därifrån bör kunna ge underlag för en successiv utveckling avvården av krigsskadade flyktingar, vilket utskottet ser som ett viktigt led iSveriges insatser på området. Det är emellertid invandrarverket som i egenskapav centralt ansvarig myndighet har det omedelbara ansvaret förflyktingmottagandet. Det måste därför i första hand ankomma på invandrarverketatt uppmärksamma och ta upp frågor om vårdens utformning med berördasjukvårdshuvudmän. Utskottet förutsätter att såväl invandrarverket somregeringen noga följer utvecklingen på detta område och tar de initiativ somerfordras. Utskottet anser med hänsyn härtill inte att det förnärvarande finns skäl för något initiativ från sida när det gällervården av krigsskadade flyktingar. Utskottet avstyrker därför motion1986/87:So436 (s). Screeningverksamhetför tidig spårning av prostatacancer SoU1986/87:27 Imotion 1986l87:So429 av () begärs ett tillkännagivande tillregeringen av vad som anförs i motionen om screeningverksamhet för att i tidigtskede spåra prostatacancer. Motionären pekar på att prostatacancer är denvanligaste cancerformen hos män. Hon anför att prostatatumörer ofta upptäcksvid rutinkontroller eller som ett led i en smärtutredning. I motionen anförsockså att den moderna kirurgin möjliggjort nya operationsmetoder med färrekomplikationer, varför det finns starkare skäl att intressera sig för en tidigupptäckt av sjukdomen. Utskottetbehandlade (betänkandet SoU 1985/86:16 s. 23-26) någramotionsyrkanden som tog upp frågan om hälsokontroller för äldre. Utskottetredovisade därvid ett antal pågående verksamheter för äldrehälsovård.Utskottet uttalade bl. a. att det både är naturligt och självklart att enhälsovårdsservice i någon form också bör erbjudas de äldre. Den viktigaste'åtgärden för att åstadkomma det är, anförde utskottet, en utbyggd ochlättillgänglig primärvård. En regelbunden läkarkontakt är, anförde utskottetvidare, ofta den bästa garantin för att sjukliga förändringar hos en äldremänniska skall uppmärksammas och få en riktig bedömning. Utskottetkonstaterade att det i första hand åvilar hälso- och sjukvårdshuvudmännen attutifrån lokala förutsättningar och behov utveckla arbetet med hälsovård föräldre. Utskottet hänvisade också till pågående utvecklingsarbete ochförsöksverksamheter. Fråganom allmänna kontroller i fråga om förekomsten av prostatacancer hos mänbehandlades också av utskottet i det nämnda betänkandet. Utskottet konstateradeatt det inte bedrivs några verksamheter med allmänna sådana kontroller.Utskottet hänvisade också till att det från flera håll uttalats tveksamhetkring mera generellt genomförda sådana undersökningar, främst med hänvisningtill den låga upptäcktsfrekvens av prostatacancer som massundersökningarsannolikt skulle ge. Utskottet hänvisade även till cancerkommittén som ocksåintagit en negativ hållning till masshälsoundersökningar. Däremot ansågutskottet att enklare undersökningar av prostata hos män väl skulle kunna ingåi hälsokontroller för äldre. Även i övrigt hänvisade utskottet till sina gjordauttalanden i frågan om hälsokontroller för äldre. Med hänvisning till detanförda avstyrkte utskottet det då aktuella motionsyrkandet. Enligtvad utskottet erfarit avser man att inom genomföraen pilotundersökning när det gäller förekomsten av prostatacancer hos män. Enundersökning riktad till 1250 män i i åldrarna avsesgenomföras . En utvärdering kommer att göras . mening gör sig de anförda synpunkterna alltjämt gällande. Utskottet är medvetet om att positiva resultat har rapporterats från begränsade försök men anser inte att det finns underlag för ett beslut om en allmän screeningverksamhet. Det finns däremot skäl att framhålla betydelsen av att äldre män kontrolleras beträffande prostata då de av något skäl ändå skall undergå läkarundersökning. Utskottet, som vill understryka betydelsen av att äldre har tillgång till en lättillgänglig och 14 kontinuerligsjukvårdskontakt inom ramen för primärvården, avstyrker SoU 1986/87:27sålunda motion 1986/87:So429 (c). Imotion 1986/87:So259 av m.fl. hemställs att hosregeringen skall begära en grundlig kartläggning och granskning av tandstatusenhos patienterna i långtidsvården och förslag till erforderliga åtgärder(yrkande 4). Motionärerna tar i motionen upp olika problem inom äldreomsorgen.I motionen tas sålunda upp den dåliga tandvården inom långtidsvården och detlidande som en dålig tandvård orsakar patienterna. Motionärerna begär därfören grundlig kartläggning och granskning av tandstatusen inom långvården ochförslag till de åtgärder som måste vidtas. Statistiskacentralbyrån har i sina undersökningar av levnadsförhållanden även redovisatbefolkningens tandhälsa och tandvård (Levnadsförhållanden Rapport 49, Tandhälsaoch tandvård). Undersökningarna avser /81, dvs. enperiod som inleds med att tandreform börjat tillämpas. Tandhälsanredovisas i rapporten utifrån två aspekter, förekomsten av egna tänder(tandstatus) och tandfunktion (tuggförmåga). undersökningaromfattar barn, ungdomar och vuxna men uppgifterföreligger inte från hela landet utan baseras på lokala epidemiologiskaundersökningar i ett antal län. a. undersökningarna avlevnadsförhållanden är emellertid känt att tandhälsan successivt förbättratshos främst barn men även vuxna. Den starkt förbättrade tandhälsan hos barn harmedfört att barn och ungdomar inte behöver kallas för vård så ofta somtidigare, vilket i sin tur medfört att fler vuxna får plats inom folktandvården. Socialstyrelsenhar inom ramen för sitt äldreomsorgsprogram gjort en kunskapsinventering genomen litteraturgenomgång för att få ett underlag för vidare studier och insatserinom området äldre människors tandstatus och tandhälsovård. Studierna harpresenterats bl. a. i en rapport nr 9 () ingående iäldreomsorgsprogrammet. En komplettering har också gjorts och tagits iri i enengelskspråkig PM (PM 74/84, Dental Studies in the Elderly). I det nämndamaterialet redovisas ett antal undersökningar som gjorts när det gällertandstatus och tandvårdsbehov hos institutionsboende. Undersökningarna harvisat att de institutionsboende äldres munhälsotillstånd är klart sämre än hosde friska hemmaboende äldre. De institutionsboende är i större utsträckningtandlösa, har proteser med sämre funktion eller saknar proteser och därmedtuggmöjligheter. Munsjukdomarna hos de äldre institutionsboende anses främstvara en följd av längre tids utebliven tandvård. Enligtden nu gällande tandvårdslagen (1985:125) ankommer det på varjesjukvårdshuvudman att erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inomsjukvårdsområdet. Även i övrigt skall sjukvårdshuvudmännen verka för en godtandhälsa hos befolkningen (5 § tandvårdslagen). Enligt förarbetena till lagenkan detta ansvar för sjukvårdshuvudmännen bl. a. innebära att landstingenkartlägger behoven av tandvård och även bedriver uppsökande verksamhet.Tandvårdslagen gäller hela befolkningen och inte endast de institutionsboende. 1978års tandvårdsutredning avlämnade 1987 betänkandet Tandvården SoU 1986/87:27under 80-talet (SOU 1982:4) och föreslog bl. a. att skulle få ettlagfäst ansvar för alla dem som är intagna på av drivna vårdinstitutioner.Socialstyrelsen har också utrett frågan om sjukhustandvårdens omfattning,inriktning och arbetsuppgifter (DsS 1983:4). Dessa förslag har ännu inte letttill några konkreta åtgärder eller beslut. Regeringen har bl. a. hänvisat tillatt frågan om ett lagfäst ansvar för landstingen skall prövas i samband med ettförändrat ersättningssystem. Vidsin behandling av regeringens förslag till ny tandvårdslag (prop. 1984/85:79,SoU 12, rskr. 143) behandlade utskottet också vissa frågor om tandvården vid sjukhusoch andra institutioner m. m., främst då frågan om medverkan avprivatpraktiserande tandläkare i tandvården vid institutioner. Utskottet pekadepå att tandvårdsutredningen föreslagit att landstingen skall få ett lagfästansvar för de patienter som är intagna vid landstingens vårdinrättningar och påatt frågan skulle övervägas vidare inom . 1 avvaktan på dettaansåg Utskottet att tandvård vid sjukhus och andra institutioner liksomhittills i huvudsak bör ges av folktandvårdens egen personal men att det pådetta område bör finnas utrymme för vårdavtal med privata tandläkare. Utskottet gör nu följandebedömning. Utskottetdelar uppfattningen i motionen att det är angeläget att åtgärder vidtas för attförbättra tandhälsan hos de institutionsboende äldre. Vissa ovan redovisadestudier har påvisat att de institutionsboende äldres munhälsotillstånd ärklart sämre än de friska hemmaboende äldres och att detta är en följd av enlängre tids utebliven tandvård. Undersökningarefter genomförandet av tandvårdsförsäkringen har visat enförbättrad tandhälsa hos befolkningen som helhet och särskilt bland barn ochungdom. Detta torde innebära att folktandvårdens resurser istörre utsträckning kan utnyttjas på andra områden. Enligt utskottets meningbör detta kunna leda till ökade insatser från folktandvårdens sida när detgäller särskilt de äldre institutionsboende. Det finns även anledning attunderstryka betydelsen av en aktiv uppsökande tandvård och tandvårdsprofylax ocksåför de hemmaboende friska äldre. En god tandhälsa hos dessa leder även till enbättre tandhälsa för dem sorh' sedermera måste tas in för vård påinstitutioner. Den närmare dispositionen av folktandvårdens resurser äremellertid en fråga för vederbörande-sjukvårdshuvudman. Utskottetförutsätter vidare att regeringen i de fortsatta övervägandena rörandetandvården beaktar även problematiken med de äldre institutionsboendestandhälsa. Utskottet anser inte att det är påkallat med någotinitiativ från sida och avstyrker sålunda motion 1986/87: So259 (m)i här aktuell der (yrkande 4). Tremotioner tar upp behovet av vårdresurser för läkemedelsberoende och läkemedelsmissbrukare. I motion 1986187:So412 av Margö m.fl. (vpk) hemställs jg sålundaatt hos regeringen skall begära initiativ till att vårdpro- SoU1986/87:27 gram och allmänna råd för vård av läkemedelsberoende människorutarbetas (yrkande 3). I motion 1986/87:So465 av (fp) hemställs attriksdagen begär att regeringen tar initiativ i syfte att inom hälso- ochsjukvården få till stånd behandlingsmöjligheter för de människor som hemfallittill missbruk av lugnande mediciner och sömnmedel (yrkande 3). I motion1986/87:So483 av och (båda m) slutligen begärsett tillkännagivande till regeringen att sjukvårdshuvudmännen måste beakta deläkemedelsberoendes speciella behov vad gäller tillgången på behandlingsmöjligheter(yrkande 3). Motionärerna tar i motionerna även upp frågor omförskrivning av beroendeframkallande läkemedel och behovet av utbildning ochinformation till b), a. läkare. Utskottet har behandlat dessa motionsyrkanden ibetänkandet SoU 1986/17:16 och därvid särskilt hänvisat till den sittandeläkemedelsutredningens arbete vilket avses bli avslutat senast i början avsommaren 1987. anordnade ett antalkonferenser om åtgärder mot överförbrukning av beroendeframkallande läkemedel.Rapporter från två konferenser har redovisats i socialstyrelsensPM 77/84. Vid konferenserna framkom en bred samstämmighet om att problemen ärav den storleken att särskilda åtgärder måste till för att man skall komma tillrätta med dem. Konferenserna visade också att man kommit olika långt i arbetetmed att lösa problem kring missbruk och överförbrukning av beroendeframkallandeläkemedel. har också initierat lokala insatser genomarbetsgrupper i de olika landstingen. pågår inom arbete med attta fram allmänna råd om åtgärder mot läkemedelsmissbruk. Den arbetsgrupp som ärengagerad härmed skall avsluta sitt arbete . Som ett led i arbetet med att ta fram allmänna råd omförskrivningen av beroendeframkallande läkemedel tillställde arbetsgruppen allasocialkontor i hela landet en enkät om åtgärder mot läkemedelsmissbruk. a. frågan om man hade särskilda rutiner för att upptäckaläkemedelsmissbruk/beroende, om man hade några särskilda behandlingsprogramoch om man såg några särskilda.problem för framtiden när det gäller läkemedelsberoende.Svar inkom från cirka hälften av alla tillfrågade, motsvarande ett gotttvärsnitt av alla kommuner.