bet · GA01BoU4 · 1986-12-31 00:00:00 — I fråga omintrångsersättning (enligt NVL också i inlösenmål) gäller att om en sakägarehaft skälig grund att få sin talan prövad vid domstol, kan domstolen dock efteromständigheterna förordna att han skall få ersättning för sinrättegångskostnad eller att vardera parten skall bära sin egen kostnad. Dennaprincip var också den som föreslogs i PBL-propositionen beträffande mål både ominlösen och skadeersättning enligt PBL. En liknande ordning har sedermera införts i VL beträffandede i detta sammanhang aktuella målen om ersättning för intrång i den pågåendemarkanvändningen inom ett vattenskyddsområde. Mål av detta slag är stämningsmålenligt VL och för sådana mål gäller i princip rättegångsbalkens-inteExL:s-regleromrättegångskostnad(13kap.2 §och 14 § 12).120kap. 3 § har dockmeddelats den från avvikande regeln att sakägare som fåttersättnings- eller inlösentalan ogillad, likväl kan få ersättning för sinrättegångskostnad på samma grunder som gäller enligt BL, NVL, BML ochväglagstiftningen. Vid sin behandling av den i PBL-propositionen föreslagnaregeln fann bostadsutskottet att denna inte tillräckligt klart gav uttryck åtde överväganden som domstolen bör göra i rättegångskostnadsfrågan(PBL-betänkandet s. 159 f.). Frågan borde enligt utskottets mening lösas inärmare anslutning till ExL:s regler om ansvaret för rättegångskostnader. Någonfullständig anslutning till ExL:s regler eftersträvade bostadsutskottet emellertidinte. Utskottet formulerade i 15 kap. 6 § PBL en regel som innebär att omsakägaren förlorar ett mål som han väckt talan i, kan domstolen förordna atthan skall bära sina egna kostnader, om han inlett rättegången utan tillräckligaskäl. Har rättegången uppenbart inletts utan skälig grund, får domstolendessutom förplikta honom att ersätta motparten dennes rättegångskostnader. Enligt utskottets uppfattning bör samma regel gälla ävenför andra mål om inlösen och intrångsersättning än de som är aktuella i PBL. Utskottet föreslår därför att anta motsvarande bestämmelser i , VL och BML i -,2 enlighetmed utskottets förslag i bilaga 2. Beträffande mål som är föremål för BoU1986/87:4 prövning vid ikraftträdandet bör dock äldre bestämmelser tillämpas. Vad beträffarrättegångskostnadsfrågor i motsvarande måltyper i väglagstiftningen, erinrarutskottet om att denna lagstiftning kommer att granskas av trafikutskottet medanledning av proposifion 1985/86:118. 5Fastighetsbildningslagstiftningen (lagförslagen 2-9) Förslagen i propositionen i fråga omfastighetsbildningslagstiftningen (fastighetsbildningslagen, FBL,anläggningslagen och ledningsrättslagen) innebär sammanfattningsvis följande. Fastighetsbildning, inrättande av gemensamhetsanläggningarsamt upplåtelse av ledningsrätt får inte ske i strid mot detaljplan,områdesbestämmelser eller fastighetsplan, dvs. de bindande planläggningsformersom PBL anvisar. I likhet med vad som föreskrivs i PBL får dock mindreavvikelser göras, om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas. Iföljdlagstiftnings-propositionen har inte uttryckligen angetts att möjlighetenatt göra sådana mindre avvikelser skall ha samma omfattning som angetts ipropositionen rörande PBL. Enligt PBL får mindre avvikelser göras såväl vidantagande av fastighetsplan (6 kap. 5 § PBL) som vid beviljande av lov (8 kap.11, 12 och 18 §§ PBL). I PBL-propositionen (s. 713) har den närmare innebördenav bestämningen "mindre avvikelse" behandlats. Utskottet anser attdetta uttalande i relevanta delar bör tjäna till ledning också vidtillämpningen av fastighetsbildningslagstiftningen och annan lagstiftning sompå motsvarande sätt ansluter till PBL. Beträffande fastighetsbildning utanför område meddetaljplan föreslås att skall få möjlighet att begära attfastighetsbildning för ny eller befintlig bebyggelse skall få ske endast ombyggnadsnämnden lämnat medgivande fill det. beslut att vägramedgivande skall få överklagas. Samma ordning skall gälla beträffandeinrättande av gemensam-hetsanläggning och upplåtelse av ledningsrätt. Särskilda samfälligheter avses kunna bildas förgenomförande av exploateringssamverkan inom ett samverkansområde enligt PBL. När en fasfighetsplan antas enligt reglerna i 6 kap. PBL,skall indelningen av fastigheter m. m. uppfylla de allmännalämplighetsvillkoren i 3 kap. 1 § FBL. I fråga om gemensamhetsanläggningar ochledningar skall prövas om de s. k. väsentlighets- och båtnadsvillkoren ianläggningslagen resp. ledningsrättslagen kan uppfyllas. Prövningen ifastighetsplanen innefattar därmed motsvarande prövning enligt de båda lagarna.Båtnadsvillkoret i anläggningslagen föreslås bli modifierat så att man fårstörre möjligheter än att väga in sociala fördelar. Förslagen i propositionen innebär i övrigt en systematiskoch terminologisk anpassning till PBL. Som exempel på en systematiskanpassning kan nämnas att kommunen - inte som - är den som ivissa sammanhang tillerkänns initiativrätt enligtfastighetsbildningslagstiftningen. Med de uttalanden som gjorts ovan tillstyrker utskottetregeringens förslag såvitt avser fastighetsbildningslagstiftningen. 3 1986/87. Några övergångsbestämmelser har inte föreslagits tillfastighetsbildnings- BoU 1986/87:4 lagstiftningen. Såväl regeringen somlagrådet har funnit att grunderna för 4 § lagen om införande av FBL bör kunnatjäna som vägledning i fråga om förrättningar som pågår vid ikraftträdandet. Iett-avseende anser,utskottet dock att en övergångsreglering är behövlig. Liksom dagens byggnadslagstiftning innehåller möjligheteratt medge undantag från gällande planer och bestämmelser finns motsvarande möjligheteri fastighetsbildningslagstiftningen. Sålunda får - eller efterdess förordnande -, om särskilda skäl föreligger, medgeundantag från planbestämmelser som eljest skulle hindra en avseddfastighetsbildningsåtgärd, gemensamhetsanläggning eller ledningsdragning.Beslutet om undantag kan överklagas, i sista hand hos regeringen. beslut att inte ge dispens från fastställd generalplan, stadsplaneller byggnadsplan får talan dock inte föras (3 kap. 2 § FBL, 9 §anläggningslagen och 8 § ledningsrättslagen). Ordningen ansluter alltså heltfill vad som gäller för dispenser från planbestämmelser enligt BL. Dispensfrågor bör prövas av ellerbyggnadsnämnden först på begäran av fastighetsbildningsmyndigheten medanledning av en pågående förrättning. Det förekommer dock att dispensfråganprövas som en förfrågan till,förrättningen. Om beslutar attinte ge dispens blir det då överflödigt att ansöka om förrättningen. Ävensjälvständigt givna dispenser från nybyggnadsförbud enligtbyggnadslagstiftningen eller NVL, t. ex. från tätbebyggelseförbudet utanförplanlagt område eller strand-skyddsförbudet, kan ha betydelse fövförrättningar. Enligt 3 kap. 2 § fjärde stycket FBL gäller att medgivande attföreta nybyggnad i strid mot plan eller bestämmelser enligt BL eller BS ellermot förordnande enligt NVL får läggas till grund för sådan fastighetsbildningsom behövs för att medgivandet skall kunna utnyttjas. Detsamma anses utanuttryckligt stadgande gälla också vid tillämpningen av anläggningslagen. I fråga om dispenser enligt BL och BS har i 17 kap. 18 §PBL föreskrivits den övergångsregeln att beslut därom som vunnit laga kraftefter utgången av skall gälla som förhandsbesked enligt PBL, om interedan byggnadslov har lämnats. Enligt denna regel upphör medgivandet att gällaom inte ansökan om bygglov görs från den dag beslutet ommedgivandet vunnit laga kraft. Dispensen har alltså betydelse endast förbygglovsprövningen. Som redan framgått har inte någon motsvarandeövergångsregel föresla gits i fråga om dispenser som ges enligt fastighetsbildningslagstiftningen. I den av regeringen och lagrådet åsyftade regeln i 4 § lagen om införande av FBL föreskrivs ätt vid förrättningar som pågår vid ikraftträdandet äldre lag skall tillämpas om det är nödvändigt för undvikande av oenhetlighet i förrättningen eller om det eljest är synnerligen angeläget med hänsyn till enskilda och allmänna intressen. Av regeln följer alltså att i första hand nya bestämmelser skall tillämpas, om inte de angivna särskilt viktiga omständig heterna föreligger. Härmed uppstår oklarhet om huruvida dispenser givna enligt äldre lag kan och bör bektas vid förrättningar som pågår vid ikraftträdandet. Den omständigheten att det finns en övergångsregel för dispenser i PBL men inte i fastighetsbildningslagstiftningen kan bidra till 34 I vart fall om dispensen getts inom rimlig tid före BoU1986/87'4ikraftträdandet framstår det som inkonsekvent att tillämpningen av fastighetsbildningslagstiftningenskulle kunna lägga hinder i vägen för det förutsedda resultatet. Om en dispensfrån planbestämmelser getts utan att en förrättning sökts vid ikraftträdandet,ger regeringens förslag över huvud taget inte något utrymme för att läggadispensen till grund för fastighetsbildningsåtgärder. Den föreslagna lydelsenav 3 kap. 2 § andra stycket sista meningen FBL ger nämligen inte möjlighet attbeakta undantag från detaljplan, fastighetsplan eller områdesbestämmelser ochhar alltså en snävare innebörd än nu gällande motsvarighet till stadgandet.Detta framstår också som betänkligt. Utskottet kan inte se något bärande skäl för att dispensersom har betydelse för fastighetsbildningslagstiftningen skall ges en annanställning än de dispenser enligt byggnadslagstiftningen som får giltighet somförhandsbesked enligt 17 kap. 18 §, PBL även efter ikraftträdandet. Utskottetförordar därför att en liknande övergångsregel tillförs FBL, anläggningslagenoch ledningsrättslagen i fråga om disperisbeslut som vunnit laga kraft efterutgången av . Denna regel bör därvid få en något annorlunda utformningän regeln i PBL. Regeln bör ta sikte både på det fall att en förrättning söktsföre ikraftträdande med åberopande av en, given dispens Och på det fall attendast dispens getts före ikraftträdandet, men förrättningen söks därefter.Den bör således innebära att dispens från plan eller bestämmelse, som medgettsenligt äldre regler efter utgången av , skall utan hinder av de nyareglerna gälla i fråga om förrättningar som är beroende av dispensen. Dock bördet krävas att förrättningen söks senast från det att beslutet omdispens vann laga kraft. Förrättningar sker i de flesta fall för att möjliggörabebyggelse. När en tomt delas i strid mot planbestämmelser men med dispens frånbyggnadsnämnden, sker det regelmässigt för att ett eller flera nya hus skallkunna uppföras. För byggnadsåtgärderna krävs dock kompletterande tillstånd iform av bygglov. Vid lovprövningen gäller enligt PBL i princip förbud mot attlämna lov i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser. Övergångsregeln i17 kap. 18 § PBL gäller som nämnts endast sådana dispenser sorn meddelatsenligt byggnadslagstiftningen. För att lov skall kunna meddelas i enlighet medvad som förutsatts vid en förrättning enligt fastighetsbildningslagstiftningen,krävs alltså ytterligare en Övergångsregel. Denna regel bör placeras i PBL ianslutning till 17 kap. 18 §. Regeln bör ha innebörden att sådana beslut omfastighetsbildning, gemensamhetsanläggning och ledningsrätt som grundas på endispens, skall gälla som förhandsbesked. Ansökan om bygglov skall därvid görasinom från den dag då det förrättningsbeslut som dispensen varit avseddför vann laga kraft. Ett förhandsbesked har dock verkan endast förefterföljande bygglovs prövning. Andra åtgärder som kräver lov, t. ex. rivning, schaktning och fyllning, kan inte förhandsprövas med bindande verkan på motsvarande sätt enligt PBL. Även om det i ett förrättningsbeslut har förutsatts att en byggnad skall rivas som följd av en ändrad gräns mellan fastigheter eller att vissa markarbeten skall företas för att en gemensamhetsanläggning eller ledning skall kunna komma till utförande, kan det alltså hända att rivningslov eller 35 marklovmåste vägras därför att åtgärden strider mot de planbestämmelser BoU1986/87:4 som skallläggas till grund för lovprövningen. För att lov skall kunna gesför sådanaåtgärder, på motsvarande sätt som för bygglovspliktiga åtgärder, fordrasdärför ett tillägg av innebörd att fastighetsbildningsbeslutet eller motsvarandebeslut skall vara bindande även vid prövning av ansökan om rivningsloveller marklov, under motsvarande förutsättning att ansökningen görs från det att beslutet vunnit laga kraft. Utskottet föreslår sålunda att anta övergångsreglertill FBL, anläggningslagen, ledningsrättslagen och PBL i enlighet med vad somangetts här ovan och med den lydelse som betecknats som utskottets förslag ibilaga 2 resp. bilaga 3 till detta betänkande. 6 Jordabalken (lagförslag 10) Förslaget i propositionen till ändring av jordabalkenföranleds huvudsakligen av det plansystem och de begrepp som införs med PBL. I 3 kap. 7 § föreslås upphävt det tredje stycket avparagrafen som erinrar om att det finns särskilda bestämmelser om trappa somskjuter över gatulinje. De särskilda bestämmelser som avses finns i 39 §byggnadslagen. Denna paragraf innehåller ett bemyndigande för attmedge att en trappa får stå kvar på gatumark . Paragrafen kommeratt upphöra att gälla i och med att PBL träder i kraft (17 kap. 1 § PBL). Imotion 513 (fp) yrkande 5 yrkas avslag på förslaget om att hänvisningen ijordabalken skall tas bort. Motiveringen är att 39 § byggnadslagen bordekvarstå. Något yrkande att 39 § byggnadslagen skall fortleva harinte framförts vare sig i denna motion eller i anslutning till utskottetsbehandling av PBL. Någon motsvarande bestämmelse har inte tagits upp i PBL ochhänvisningen i jordabalken till andra bestämmelser blir därför vilseledande.Bostadsutskottet tillstyrker förslagen i propositionen, medan motionenavstyrks. 7 Naturvårdslagen (lagförslag 11) 7.1 Anknytning till annan lagstiftning I propositionen föreslås- i enlighet med den förföljdlagstiftningen genomgående principen - att beslut enligt NVL inte fårstrida mot detaljplan eller områdesbestämmelser enligt PBL. Beträffande områden utanför detaljplan ellerområdesbestämmelser anförs att den översiktliga planeringen kommer att kunnage besked om kommunernas bedömning av olika områdens kvaliteter för skilda ändamål.I sitt arbete med översiktsplanerna skall kommunerna tillämpa NRL. Länsstyrelserna,som oftast är beslutsmyndighet enligt NVL, förutsätts delta aktivt iöversiktsplaneringen. Genom att även NVL knyts an till NRL kommer, enligtpropositionen, de allmänna intressen som enligt 3 § NVL skall beaktas vidbeslut enligt lagen att anges på ett tydligare sätt. I proposition 1985/86:159 finns förslag till ändring av 3§ andra stycket NVL varav följer att även beslut enligt de i propositionen i övrigt föreslagna -.f- reglernaom tillståndsplikt för vissa markavvattningsföretag skall stämma BoU1986/87:4 överens med detaljplan och områdesbestämmelser. Sedan riksdagenantagit reglerna om tillståndsplikt gäller dessa fr. o. m. (JoU 1985/86:21). har lämnat förslagen i nu berörd delutan erinran. I fråga om regleringen av strandskyddet föreslås ingaförändringar i sak i förhållande till nuvarande ordning.Strandskyddsbestämmelserna i 15 och 16 §§ NVL skall sålunda gälla även inomområden som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser. Enligt nugällande regler har enligt 15 § tredje stycket NVL bemyndigandeatt vid fastställelse av generalplan, stadsplan eller byggnadsplan närsärskilda skäl föreligger förordna att i planen ingående strandområde intevidare skall omfattas av strandskydd. Denna regel föreslås bli ersatt med ettbemyndigande för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att - närdet finns särskilda skäl - förordna om upphävande av strandskyddet beträffandeområden som avses ingå i detaljplån eller omfattas av områdesbestämmelser.Ställningstagandet skall alltså ske innan planen antas. Den hittillsvarandebefogenheten för länsstyrelserna att besluta om dispens från nybyggnadsförbudetm. m. inom strandskyddsområden (16 § första och tredje styckena NVL) berörsinte av någon ändring. Likaså skall bemyndigandet för länsstyrelserna attdelegera dispensrätten till kommunala myndigheter (43 § andra stycket NVL och28 § naturvårdsförordningen) fortsätta att gälla. Imotion511 (m)yrkande2hemställsomenändringav 15§NVLienlighet med vad som sägs i motionen. Där anförs att det generella strandskyddetbör upphöra. I stället skulle länsstyrelserna ges möjlighet att införastrandskydd där det behövs. Jordbruksutskottethar i fråga om strandskyddet anfört följande: Utskottet erinrar om att ,på utskottets förslag, avslagit motioner om avskaffande av det generellastrandskyddet enligt naturvårdslagen (se bl. a. JoU 1984/85:11). Den nuaktuella propositionen innebär bl. a. att det generella strandskyddet bibehålls(s. 110 f.). Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får dock, omdet finns särskilda skäl, förordna att ett strandområde som avses ingå i endetaljplan eller omfattas av områdesbestämmelser inte skall omfattas avstrandskydd. Av propositionen framgår att hithörande frågor skall bedömas medsamma restriktivitet som iakttagits när det gäller att ta i anspråkstränder som omfattas av naturvårdslagens strandskyddsregler. Utskottetfillstyrker propositionen i förevarande del och avstyrker mofion 511 yrkande2. ansluter sig till jordbruksutskottetsbedömningar. Förslagen i propositionen såvitt avser strandskydd fillstyrks.Motion 511 (m) yrkande 2 avstyrks. 7.3Kommunala naturreservat och naturvårdsområden BoU 1986/87:4 Befogenheten för att besluta omnaturreservat (7-9 samt 11 och 12 §§ NVL) och naturvårdsområden (19 § NVL)föreslås få tillkomma även en myndighet (43 § tredje stycket NVL). Iproposifionen aviseras att bl. a. påverkan av de nya reglerna på industrinsskogsråvaruförsörjning kommer att studeras av ochskogsstyrelsen. I motion 513 (fp) yrkande 3 yrkas avslag på propositionensförslag såvitt rör 43 § tredje stycket NVL om kommunala naturreservat ochnaturvårdsområden. Motionärerna anför att den nuvarande ordningen, därlänsstyrelserna efter samråd med kommunerna fattar beslut om inrättande avnaturreservat och naturvårdsområden, bör stå kvar. Motionärerna hänvisar tillatt syftet med den vidgade kommunala kompetensen i propositionen framhålls varaatt friluftsintressen skall kunna tas till vara av kommunen. Därmedaktualiseras också frågor om vägning av olika behov mot varandra. Konflikterkan enligt motionen uppstå inte bara mellan skogsägare och kommun utan ocksåmellan friluftsintresset och skogsnäringens behov. Dessaintresseavvägningsfrågor bör som avgöras av , anförs detvidare. Anledningen till att naturreservat och naturvårdsområden ännu inteinrättats i tillräcklig omfattning är främst att resurser saknats. Motionärernaerinrar om att i annat sammanhang föreslagit en förstärkning avanslaget för bildande av naturreservat och naturvårdsområden. Kommunerna tordeenligt motionärerna redan genom PBL och NRL ha tillräckliga möjligheter attpåverka de aktuella naturvårdsfrågorna. Jordbruksutskottethar i fråga om motionen anfört följande: Utskottet får erinra om att - som framgårav propositionen - i en framställning till regeringen föreslogatt kommunernas möjligheter att bevara friluftsområden skulle stärkas.Framställningen har remissbehandlats. Enligt föredraganden har flertaletremissinstanser ställt sig positiva till förslaget. Även utskottet anser detvärdefullt att kommunerna ges ett, ökat ansvar på naturvårdens område. Det kani sammanhanget nämnas att en kommun efter åtagande kan få utöva fortlöpandetillsyn över miljöfarlig verksamhet enligt 44 a § miljöskyddslagen i enlighetmed en lagändring . Förslaget ligger således i linje med strävandena attge kommunerna ett ökat ansvar för den yttre miljön. Utskottet tillstyrkerregeringens förslag i nu aktuella delar och avstyrker motion 513 yrkande 3. instämmer i jordbruksutskottetsbedömning. I propositionen anförs (s; 186) att, även ombeslutsbefogenheterna skall tillkornma en myndighet, det är självklartatt frågor om inrättande av naturreservat behandlas också av kommunfullmäktigemed hänsyn till kostnadskonsekvenserna. påpekar i dettasammanhang att om beslutsbefogenheten, i enlighet med vad som i allmänhetföreskrivits i PBL, skulle tillerkännas kommunen i stället för en kommunalmyndighet, skulle detta medföra att särskilda överväganden måste göras omvilken besvärsordning som skall gälla beträffande besluten. Utskottet, som intefinner anledning till någon ändring av besvärsreglerna i NVL, har ingen erinranmot den utformning av.delegationsbeniyndigandet som föreslås i propositionen. Regeringens förslag fillstyrks alltså såvitt nu är i frågaoch motion 513 (fp) BoU 1986/87:4 yrkande 3 avstyrks. 8 VA-lagstiftningen m. rri. (lagförslagen 12 och 13) Lagförslagen såvitt rör lagen om allmänna vatten- ochavloppsanläggningar och lagen om allmänna värmesystem innefattar en anpassningtill det plansystem och de begrepp som används i PBL. 114 kap. 7 § PBL finns en bestämmelse som innebär att enkommun med ränta skall betala tillbaka sådan gatukostnadsersättning som blironyttig till följd av att bygglov vägras på en fastighet. Talan omåterbetalning skall väckas från det att beslutet om vägrat lov vannlaga kraft. I de båda här aktuella lagarna föreslås motsvarande bestämmelser omåterbetalningsskyldighet för kommunen av VA-avgift (29 a och 38 §§ lagen omallmänna vatten- och avloppsanläggningar) resp. avgift för inrättande av ettallmänt värmesystem (30 a och 39 §§ lagen om allmänna värmesystem). Utskottettillstyrker regeringens förslag. 9 Bostadssaneringslagen (lagförslag 14) Förslaget, som innebär en anpassning till PBL, tillstyrksav utskottet. 110 § första stycket har regeringens förslag utformats motbakgrund av en annan lydelse än den gällande. Utskottet har anpassat förslagettill den gällande lydelsen. 10 Viss jordbrukspolitisk lagstiftning (lagförslagen 15och 16) Förslagen innebär en anpassning till PBL. De har lämnatsutan erinran av jordbruksutskottet. I avsnitt 4.3.6 har lagen om skötsel av jordbruksmarkbehandlats med avseende på förutsättningarna för att med stöd av lagen utfärdaföreskrifter om hänsynstagande till naturvårdens intressen. Någon justering avregeringens förslag föranleds inte av vad som anförts i det sammanhanget. 11 Vattenlagstiftningen (lagförslagen 17 och 18) Beslut enligt VL skall inte få strida mot detaljplan ellerområdesbestämmelser enligt PBL (3 kap. 2 § VL). Vid tillståndsprövning enligtVL skall även NRL fillämpas. Tillståndet får inte heller strida mot allmännaplaneringssynpunkter (3 kap. 1 § VL). Tillåtlighetsreglerna i 3 kap. 1,2 och 4 §§ VL skall integälla vattenföretag, som vid prövning av en viss anläggning eller åtgärd enligt4 kap. NRL har angetts som ett villkor för anläggningens eller åtgärdensutförande (3 kap. 6 § VL). Eftersom 3 kap. 6 § NRL innehåller förbud motvattenkraftsutbyggnad i vissa angivna vattenområden och älvsträckor, blir,enligt propositionen (s. 120), bestämmelserna i 11 kap. 1 § VL om prövning avregeringen av vattenföretagi samma vattenområden och älvsträckor överflödiga och bör BoU 1986/87:4upphävas. Förbudet mot utbyggnad gäller inte vattenföretag som förorsakarendast obetydlig miljöpåverkan (3 kap. 6 § tredje stycket NRL). Tillståndsfrågoravseende sådana mindre vattenföretag inom de i NRL angivna vattenområdena ochälvsträckorna kommer därmed att prövas av vattendomstolarna. I motion 1986/87:Bo520 (fp, c, vpk) yrkas att regeringenskall behålla prövningen i fråga om de undantagna älvsträckorna ochvattenområdena. Mofionärerna anser att skyddsintresset där är så starkt attbedömningen av bl. a. sådana ombyggnader och minikraftverk som kan tillåtasinte bör överlåtas på enbart vattendomstolarna. I NRL-propositionen (s. 110) uttalades följande om dennärmare innebörden av att vissa företag med obetydlig miljöpåverkan skullekunna få komma till stånd utan hinder av förbudet nun utbyggnad. I några fall finns redan vattenkraftsanläggningar i deälvar och älvsträckor som jag föreslår skall vara undantagna från vattenkraftsutbyggnad.I prop.