bet · GA01FiU10 · 1986-12-31 00:00:00 — Utöver det redovisade kravet på "åtstramning avfinanspolitiken" framhåller motionärerna att åtgärder måste vidtas föratt främja produktionstillväxten. I motion Fi215 (m) görs vissa allmänna uttalanden som istort överensstämmer med vad som sägs i propositionen. Det gäller t.ex. sådanapåståenden som att en skattereform är nödvändig för att främjakapitalbildningen och möjliggöra lägre löneavtal, att olika alternativ till denoffentliga tjänsteproduktionen bör prövas eller att åtgärder som leder tillökad effektivitet i den offentliga sektorn bör vidtas. 3 Rikidagen 1986/87. Utskottet måste emellertid konstatera att när dessautsagor omformuleras FiU 1986/87:10 i konkreta förslag blir bilden enannan. Enligt utskottets mening blir resultatet att förslagen antingen inteleder till de av motionärerna uppställda målen eller får icke önskvärdafördelningspolitiska konsekvenser. Utskottet delar motionärernas uppfattning attlönebildiiingens problem i inte kan lösas enbart genom överläggningarmellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Utskottet ser emellertid dessaöverläggningar som en viktig del av förhandlingsarbetet. Det är givetvis också,som sägs i motionen, betydelsefullt att en framtida skattereform utformas såatt löneavtalen kan slutas på en lägre nivå än vad som skett hittills.Utskottet är emellertid av den uppfattningen att de långtgående förslag till skattesänkningar,som framförs i motion Fi215 (m), innebärande kraftiga marginalskattesänkningar,lindrigare realisationsvinstbeskattning på aktier, lägre bolags-, arvs- ochförmögenhetsskatter inte skulle underlätta avtalsförhandlingarna. Det äruppenbart att en skattereform med denna inriktning i stället ytterligare skulleskärpa de fördelningspolitiska spänningar som råder mellan olikaorganisationer och grupper. I motionen framhålls vidare att en ökad löneglidning kanmotverkas om ansluts till den europeiska gemenskapens monetära system(EMS). Utskottet motsätter sig dock bestämt en sådan åtgärd. Det skulleallvarligt försvåra möjligheten för att föra en önskvärd ekonomiskpolitik. Utskottet återkommer till denna fråga i anslutning till attutformningen av valutapolitiken behandlas. I mofionen anförs vidare att en förutsättning för ökadtillväxt är att den offentliga sektorns verksamhet minskar som enökad privatisering sker av den offentliga sektorns tjänsteproduktion.Motionärerna hävdar även att i den tredje vägens ekonomiska politiska strategibeaktas inte möjligheten till en expansion av den privata tjänstesektorn. Utskottet vill vad gäller dessa frågor anföra följande.Under perioden 1970-1975 låg den offentliga sektorns konsumtion ochinvesteringar räknad som andel av BNP praktiskt taget oförändrad kring 28 innebar emellertid en betydande expansion av den offentligasektorns resursanvändning och andelen av BNP var . Däreftervände utvecklingen och innebar en successivt sjunkandeandel. var således andelen något . Det kan även konstateras att under de senaste fyra årenhar över hälften av den totala sysselsättningsökningen skett i den privatatjänstesektorn. Den har ökat rtied drygt 60000 personer. svarade denprivata tjänstesektorn för praktiskt taget hela sysselsättningstillskottet ilandet. väntas ökningen av antalet sysselsatta i den privatatjänstesektorn uppgå till 20000 personer vid en total sysselsättningsökning på30000 personer. Utskottet vill framhålla att den här redovisadeutvecklingen speglar en strävan att hålla tillbaka ökningen av den offentliga konsumtionen till förmån för en snabbare ökning av den privata konsumtionen. Det kan ernellertid konstateras att medan den statliga konsumtionsandelen av BNP har minskat något har den kommunala konsumtionens andel varit praktiskt taget oförändrad. Den kraftiga ökningen av den kommunala konsumtionens andel av BNP som ägde rum - från till nära 34 -innebar sålunda att denna andel alltjämt är så hög som drygt FiU1986/87:10 . Utskottet delar härvidlag uppfattningen, som framförs ipropositionen, att ökningstakten i den offentliga konsumtionen för närvarandeär för stor. Efter att direkt hamedverkat till den offentliga sektorns kraftiga expansion vill moderatasamlingspartiet nu minska den offentliga sektorns verksamhet som enbetydande privafisering förordas. I, motionen anges som önskad besparing i denoffentliga sektorns utgifter ett belopp på för /88. Den föreslagna neddragningen av den offentliga sektorn innebärbl.a. nolltillväxt i landets kommuner. Den kommunala konsumtionen ochinvesteringsverksamheten skulle inte tillåtas öka under resten av 1980-talet.Med nuvarande utsikter innefattande bl.a. ett ökat antal åldringar och ökadekrav på sjukvården måste, enligt utskottets mening, en sådan kraftigneddragning av den offentliga sektorn bestämt avvisas. När det gäller privatisering har utskottet tidigare vidett flertal tillfällen (jfr . FiU 1985/86:30 s. 27-28) framhållit att en sådankan leda till fördelningspoli-fiska förändringar av icke önskvärt slag. Dethindrar inte att inom vissa områden kan privat verksamhet som komplement tilloffentlig verksamhet verka stimulerande på utveckling och rationalisering, menriskerna för fördelningspolitiska snedvridningar är uppenbara. Utskottet villunderstryka att en privatisering inte får innebära att det endast är deköpstarka grupperna som därigenom kan öka sin valfrihet. I diskussionen om förekomsten av tillväxthinder i ekonominsägs avslutningsvis i motion Fi215 (m) att "spelreglerna" föraktörerna i det ekonomiska systemet måste ha en rimlig fasthet över tiden.Mofionärerna ger begreppet "spelregler" en mycket vid definition fillatt omfatta praktiskt taget alla ekonomiskt politiska områden. Bl.a. uttalas imotionen att det är lämpligt att bedriva stabiliseringspolifik, somsyftar till att kortsikfigt utjämna svängningar i den internationellakonjunkturen. Utskottet delar inte denna uppfattning. Den högsta prioritet somutskottet gett målet full sysselsättning är ett exempel på att ett krav på"fasta spelregler" enligt den definition som anges i motionen bestämtmåste avvisas. Med hänvisning till vad utskottet har anfört avstyrkerutskottet yrkande 1 i mofion Fi215 (m). delar i motion Fi216 (fp) regeringensståndpunkt att den förutsedda ökningen av den privata konsumtionen på kort sikt inte skapar några problem. I motionen understryks emellertid att i ett längre perspektiv måste fördelningen mellan konsumtion och kapitalbildning förskjutas så att kapitalbildningen - dvs. investeringar och nettoexport - svarar för en större del av tillväxten. Utskottet är härvidlag av samma uppfattning som motionä rerna. Enligt utskottets mening presenteras i motionen emellertid inte några konkreta förslag (med undantag för kravet att investeringsfonderna även skall släppas fria i storstadsområden) som skall främja kapitalbildningen. De förslag till åtgärder inom skatteområdet som redovisas i motionen får i förstone den effekten att den privata konsumtionen sfimuleras, vilket minskar utrymmet för investeringar. I motion Fi216 (fp) ges ett stort utrymme åt frågorrörande lönebildningen. FiU 1986/87:10 Regeringen kritiseras för att endastanvända sig av "diskussioner med arbetsmarknadens parter" för attuppnå nominellt låga avtal. Det är, menar motionärerna, väsentligt vikfigareatt regeringen vidtar åtgärder för att skapa rimliga förutsättningar inför enavtalsrörelse. Som exempel på sådana nämns bl.a. behovet av en genomgripandeskattereform och en reformering av arbetslöshetsförsäkringen. Utskottet är av samma uppfattning som motionärerna att detär viktigt att skapa rimliga förutsättningar för arbetsmarknadens parter iförhandlingsarbetet. Det är därför, som utskottet ser det, naturligt att taupp överläggningar med parterna på arbetsmarknaden. En annan viktigutgångspunkt i arbetet med att förbättra förutsättningarna förförhandlingsarbetet är det i nu pågående arbetet med engenomgripande skattereform till vilket oppositionspartierna kommer attinbjudas. års avtalsrörelse föreslår folkpartietförändringar i skatteskalan innebärande marginalskattesänkningar utöver desänkningar som är en följd av skatteöverenskommelsen mellan ,och socialdemokraterna. Därtill understryks i motion Fi216 (fp) liksomi motionerna Fi215 (m) och Fi228 (c) att de i propositionen föreslagnahöjningarna av arbetsgivaravgifterna inte bör genomföras. Utskottet vill vad gäller dessa frågor framhålla attförslaget till en höjning av sjukförsäkringsavgiften utgör en förutsättning förden reformering av sjukförsäkringen som ochLandsorganisationen kommit överens om. Utskottet delar inte synpunkt att enytterligare marginalskattesänkning bör genomföras årsavtalsrörelse. En sådan sänkning skulle närmast få motsatt effekt mot vadfolkpartiet vill uppnå. En isolerad sänkning av marginalskatten skullenärmast ge intrycket att skatterna endast sänks för dem som har höga inkomsterutan att något görs åt de orättvisor exempelvis möjligheten att nolltaxera -och det krångel som finns i skattesystemet. I motion Fi209 (fp) yrkar att regeringen isina kontakter med löneförhandlande organisationer inte bör använda s.k.förhandlad inkomstpolitik. Motiveringen till yrkandet är att statsmakterna vidsamråd med arbetsmarknadens parter inte skall försöka påverka parterna genomlöften, villkorade eller ej, om förändringar i skatteskalor, transfereringartill hushållen eller andra liknande åtgärder. Ett sådant agerande innebär,menar motionärerna, en övergång till något slags förhandlad inkomstpolitik,vilket motionärerna bestämt motsätter sig. Medanledning av detta yrkande vill utskottet anföra följande. Begreppet förhandlad inkomstpolitik härrör från den s.k.SAMAK-rapporten - Solidaritet för tillväxt och sysselsättning. är ensamarbetskommitté för de socialdemokratiska partierna och landsorganisationernai . I en interpellationsdebatt i (protokoll1985/86:62 s. 63-79) klargjorde finansminister regeringensinställning fill slutsatserna i denna rapport på följande sätt: Den svenska regeringensinställning är att en oundgänglig förutsättning för FiU 1986/87:10 att enförhandlad inkomstpolitik skall kunna tillämpas är att arbetsmarknadens parterfrivilligt sluter upp kring en sådan politik. Någon sådan allmän uppslutningfinns inte . Regeringens uppfattning är därför att debatten kring vårastabiliseringspolitiska problem får fortsätta och olika alternafiv ställas motvarandra innan ställning kan tas till om en förhandlad inkomstpolitik kanprövas i vårt land. Utskottetanser inte mot här angiven bakgrund att behöver vidta någon åtgärdmed anledning av yrkande 1 i mofion Fi209 (fp). Äveni motion Fi216 (fp) tas frågan upp om behovet av "stabilaspelregler". vill, fill skillnad från moderatasamlingspartiet, inte bannlysa stabiliseringspolitiska åtgärder. I den månyrkandet i motion Fi216 endast innebär att "onödiga" regelsystem inteskall införas av regering och riksdag delar självklart utskottet motionärernasuppfattning, Om man däremot anser att fördelningspolitiska åtgärder - imofionen hänvisas till införandet av den tillfälliga förmögenhetsskatten merallmänt inte bör vidtas blir kravet på "stabila spelregler" enligtutskottets mening mera svårbegripligt. Medhänvisning till vad utskottet anfört angående riktlinjer för denekonomiska politiken avstyrker utskottet mofion Fi216 (fp) yrkandena 1 . och 4samt mofion Fi209 yrkandena 1 och 2. Utgångspunkteni motion Fi228 (c) vid angivande av riktlinjerna för denekonomiska politiken är att de nuvarande problemen i den svenska ekonominskapades genom att den tillträdande regeringen ' kraftigt devalveradekronan. Motionärerna hävdar att följande obalanser uppstod genom devalveringen. - Den orsakade svåra regionalaobalanser. - Den koncentrerade ägandet inäringslivet. - Den omfördelade samhälletstillgångar till höginkomsttagarna och aktieägarna. - Den ökade det internafionellaberoendet. Imotionen dras slutsatsen att den kraftiga devalveringen inte borde hagenomförts. Om denna åtgärd inte hade genomförts skulle, enligt motionärerna,den ekonomiska situationeni landet varit bättre. Utskottetvill med anledning av dessa påståenden erinra om att den ' svenska ekonominunder av befann sig i en krissituation som var en avde svåraste under hela efterkrigsfiden. Produktionstillväxten hade praktiskttaget upphört, inflationen var hög, statsfinanserna och utrikeshandeln varhelt ur balans. I detta läge genomfördes den nämnda devalveringen som blevinledningen till den s.k. tredje vägens polifik. Uppgiften var att eliminerabudget- och bytesbalansunderskotten, dämpa inflationen och att åstadkomma enpositiv investeringsutveckling och därigenom höja fillväxten. Men ett villkorvar därvid absolut - någon försämring av arbetsmarknadsläget kunde inteaccepteras. Utskottet kan konstatera att resultatet av den förda politikenhittills varit gott men att många problem återstår. Det är en självklarhet atten devalvering styr över resurser fill exportindu- strin, attföretagens vinster sfiger och att detta i sin tur skapar fördelningspo- FiU1986/87:10 Det kan exempelvis nämnas att flera av de svenska basindustriernabefann sig i ett utomordentligt prekärt läge . var t. ex.staden och ett flertal bruksorter för sin överlevnad beroende av envändning i den ekonomiska utvecklingen, vilket också skedde efter devalveringen.Det är med stor sannolikhet ingen överdrift att påstå att de regionalaobalanserna skulle ha blivit praktiskt taget ohanterliga om inte en omläggningav den ekonomiska politiken ägt rum. Vad sedan gäller de fördelningspolitiska aspekterna villutskottet framhålla att åtgärder har genomförts och att ytterligareåtgärder föreslås i den nu aktuella propositionen för att skapa en ökad socialrättvisa och motverka de fördelningspolitiska spänningar som uppstod efterdevalveringen. Utskottet vill emellerfid också betona att det frånfördelningssynpunkt är minst lika viktigt att eftersträva en låg inflation.Utskottet konstaterar att den förda politiken har börjat ge påtagliga resultat.Statsfinanserna har sanerats, bytesbalansen visar överskott, sysselsättningen iindustrin och den privata tjänstesektorn har ökat väsentligt och inflationenhar dämpats kraftigt. Utskottet kan inte på någon punkt instämma i denutvärdering av regeringens politik som presenteras i motion Fi228 (c). Att förslag till ekonomisk politik medförett ökat inflationstryck i ekonomin står enligt utskottets mening helt klart.Det är dock svårt att avgöra i vilken utsträckning så sker. Budgetförslaget imotion Fi228 (c) innebär ett budgetsaido för /88 som är av sammastorleksordning som det som redovisats i propositionen. budgetförslaginnebär emellertid för det kommande budgetåret en kraftig försämring av denkonsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande. Som också framgår avbudgetavsnittet i detta betänkande innebär motionärernas budgetförslag räknatpå helår en försvagning på . Det är mot dennabakgrund uppenbart att budgetalternativ innebär i jämförelse medregeringens förslag en kraffig påspädning av likviditeten i ekonomin. Dettaförstärker svårigheterna att hålla kvar inflationen på en låg nivå. Lönebildningen får liksom i folkpartimotionen Fi216 (fp)ett relativt stort utrymme i motion Fi228 (c). Med undantag för folkpartikravetpå en sänkning av marginalskatten års avtalsrörelse har motionärernai stort samma synpunkter på lönebildningen som . Utskottet hänvisardärför till vad utskottet anfört i dessa frågor vid behandlingen av motionFi216 (fp). I motionen anförs vidare att den offentliga sektorn måstetillåta en ökad konkurrens i sin verksamhet. Det kan ske genom att såvälprivata som kooperativa lösningar erbjuds som alternafiv till de offentligainstitufioner-na. Utskottet har tidigare i betänkandet lämnat sin syn på dessafrågor vid behandlingen av motion Fi215 (m). Med hänvisning fill vad utskottet här anfört avstyrkerutskottet motion Fi228 (c) yrkandena 1, 5 och 6. Den kraftigaste kritiken mot regeringens ekonomiskapolitik framförs i vänsterpartietkommunisternas motion Fi226 (vpk). regeringenen effektiv borgerlig politik vilket bl.a. bekräftas av att - underskottensnegativa betydelse för ekonomin överdrivs, FiU1986/87:10 - den offentligasektorn betraktas som "belastande" för den ekonomiska utvecklingen, - klassklyftornaökar och de fördelningspolitiska spänningarna ökar. Den inriktning av denekonomiska politiken som kommunisterna förordar innebär attbl.a. följande områden måste prioriteras: - Arbete åt alla,social rättvisa och jämnare inkomstfördelning, - Ekologiskahänsyn måste tas vid utformningen av den ekonomiska politiken, - Den gemensammasektorns socialt och samhällsekonomiskt viktiga delar måste utvecklas. Utskottetvill med anledning av motion Fi226 (vpk) anföra följande. Utskottet har inget att erinra mot de allmänna mål för denekonomiska politiken som anges i motionen. Utskottet vill dock framhålla attdet knappast kan vara meningsfullt att, som motionärerna gör, genomgåendeförsöka skapa motsättningar mellan exempelvis strävandena till ekonomiskutveckling, ökad effektivitet i produktionen och högre tillväxt å ena sidan ochen bättre miljö eller en rättvis fördelning av produktionsresultatet å denandra sidan. En väl utformad miljöpolitik kan inte, enligt utskottets mening,stå i motsättning till krav på en långsiktig, uthållig tillväxt i ekonomin.Vidare innebär krav på effektivitet i den offentliga sektorn en förutsättningför att den skall fungera väl. Utskottet delar däremot självfalletmofionärernas uppfattning att den offentliga sektorn måste ses som enpundgänglig och vikfig produkfionsfaktor i vårt samhälle. Men detta motsägerinte att krav på hög effektivitet måste ställas på denna sektor och attexpansionen inte får bli så kraftig att obalanser återigen uppträder iekonomin. Utskottet vill i detta sammanhang även erinra om att ställtsig bakom målet att den privata konsumtionen i det medellånga perspekfivetskall prioriteras på . bekostnad av tillväxten i den offentliga konsumtionen.Förbättringen av den offentliga servicens kvalitet, liksom ytterligare volymexpansionmåste därför framgent ske genom en effektivisering, omprioritering ochförnyelse av verksamheten. Krifiken med innebörd att underskottens negativa inverkanpå ekonomin överdrivs av regeringen finner utskottet osaklig. Som utskottet serdet var det främst de och i början av 1980-taletuppkomna underskotten i statsfinanserna och utrikeshandeln som bidrog till attskapa de. stora klassklyftor i samhället som beskrivs i motionen. Från densynpunkten måste den politik som förordas i motion Fi226 (vpk) bestämt avvisas.Motionärernas budgetförslag med en räknat på helår i jämförelse medpropositionen mycket kraftig försvagning av budgeten innebär nämligen attobalanserna återigen ökar. Med anledning av att motionärerna tar upp vissafördelningspolitiska frågor vill utskottet stryka under vikten av attfördelningspolitiska överväganden ges en framträdande plats vid utformningenav den ekonomiska politiken. Så har också skett under seriare är. Den fördastabiliseringspolitiken har kompletterats med åtgärder som direkt syftat tillatt omfördela bördorna i samhället. Direktainsatser har också gjorts för att stödja de utsatta grupperna i samhället.Barnbidrag och bostadsbidrag har höjts och kommer att höjas FiU 1986/87:10ytterligare under innevarande och . Vidare förbättras sjukförsäkringen.Dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen föreslås bli höjd. Såsom utskottet närmare utvecklat i efterföljandebudgetpolitiska avsnitt skulle av motionärerna föreslagna skatter ochavgiftshöjningar resultera i en höjning av skattetrycket, vilket utskottet intekan godta. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion Fi226(vpk) yrkandena 1, 3 och 4. För att nå målet "arbete åt alla" föreslårvänsterpartiet kommunisterna bl.a. ett genomförande av ett nationelltindustrialiseringsprogram. För att kunna finansiera de nödvändigainvesteringarna krävs i motion Fi226 en likviditetsindragning frånnäringslivet. Indragningen som skall inbetalas avföretagen uppgår till . Utskottet anser i likhet med motionärerna att det ärangeläget att industrins investeringar ökar. Det kraftigt förbättradevinstläget i företagen har skapat en god grund för hög ekonomisk tillväxt,vilket är en förutsättning för att sysselsättningen varaktigt skall kunna ökaoch arbetslösheten minska. Enligt utskottets mening kan man inte administrera bortarbetslösheten genom stelbenta, formaliserade program. Motionärernas förslagtill indragningar kommer att få snedvridande effekter påinvesteringsverksamheten och hämma företagens investeringsvilja, vilket skullebromsa tillväxten och ånyo kunna öka obalanserna i ekonomin. Utskottet kan inteställa sig bakom en ekonomisk politik med denna inriktning. Yrkande 5 i motionFi226 avstyrks sålunda. Riktlinjer för den ekonomiska politiken Sammanfattningsvis anser utskottet att utvecklingen underår 1986 ger klart belägg för att den tredje vägens politik varitframgångsrik. Inflationen har pressats ned till en så låg nivå att man måste gåtillbaka för att finna en motsvarighet.Budgetunderskottet har ytterligare reducerats och bytesbalansen har svängt omtill ett överskott. Den största framgången i denna politik är emellertid attdet har gått att minska de finansiella obalanserna utan att skapa arbetslöshet. Utsikterna för den ekonomiska utvecklingen underinnevarande år är goda. Den privata konsumtionen kommer attfortsätta att öka samfidigt som investeringarna och då specielltindustriinvesteringarna återigen ökar. Utskottet vill dock understryka att ett villkor för attden här angivna positiva utvecklingen skall komma till stånd är, attinflationen även fortsättningsvis kan hållas under kontroll. Detta förutsätteratt inflationen innevarande år förväntas hållas nere av lägre timlöneökningar,fortsatt låga internationella prisökningar och gynnsamt genomslag av 1986 årslåga inflation. Därutöver måste också förutsättas att företagen även efter ettupphävande av det nuvarande prisstoppet visar återhållsamhet i prissättningenoch inte ökar sina vinstmarginaler. Utskottet vill dock betona att rubbas dessabetingelser så ändras givetvis även förutsättningarna för den ekonomiskapolitiken. Denekonomiska politik som förts har inneburit att deekonomiska obalanserna har minskat och utrymme därigenom har FiU 1986/87:10skapats för en ökning av den privata konsumtionen och för angelägna reformeravsedda att öka och utveckla välfärden. Trots denna gynnsamma utveckling måste,enligt utskottets mening, den strama finanspolitiken vidmakthållas. Sparandet iden offentliga sektorn måste sålunda öka för att få ned räntenivån ochinflationstakten. Efterfrågan får inte tillåtas öka snabbare än attbytesbalansen kan . Den konkurrensutsatta sektorn är ännu intetillräckligt stor för att vi skall kunna höja kapacitetsutnyttjandet i ekonominså mycket som vi behöver för att få en hög tillväxt och en ytterligareförbättring av läget på arbetsmarknaden. i ett längre perspektiv är detdärför nödvändigt att kapitalbildningen prioriteras. Vidare krävs det lägrelönekostnadsökningar om vi skall kunna hålla kvar inflationen på en låg nivå,vilket är nödvändigt för att upprätthålla vår konkurrenskraft och möjliggöraen fortsatt höjning av reallönerna. Vad utskottet anfört om inriktningen av den ekonomiskapolitiken bör som sin mening ge regeringen till känna. Dettaställningstagande innebär att utskottet inte kan ställa sig bakom de riktlinjerför den ekonomiska politiken som redovisas i motionerna Fi215 (m), Fi216(fp), Fi228 (c) och Fi226 (vpk). Detsamma gäller det förslag till inriktning avden ekonomiska politiken som återfinns i motion Fi217 av ()yrkande 1. I yrkande 3 i motion Fi228 (c) begärs att gerregeringen till känna vad som anförts beträffande de övergripande tnålen förden ekonomiska politiken. Enligt utskottets mening innebär ett tillstyrkande avdetta yrkande också ett godkännande av riktlinjer för denekonomiska politiken. Eftersom utskottet inte kan ställa sig bakomcenterpartiets uppläggning av den ekonomiska polifiken avstyrks sålunda ävenyrkande 3 i motion Fi228 (c). övertog vissa avlönedelegationens arbetsuppgifter.