bet · GA01LU25 · 1986-12-31 00:00:00 — Fråganom det bör öppnas en möjlighet till expertmedverkan bör enligt utredningenbedömas i samband med rättegängsutredningens förslag. Utredningen om barnensrätt förordar för sin del att domstolarna i större omfattning än som skerbör förordna att en erfaren barnpsykolog, barnpsykiatriker eller annan medsärskilda kunskaper om barn och barns behov skall anlitas som sakkurinig vidhandläggningen av mål om barn. Resekostnad vid utövande av umgängesrätt Enligt6 kap. 15 § FB har barnets vårdnadshavare som tidigare nämnts ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om den umgängesberättigade föräldern är bosatt på annan ort än barnet kan ett utövande av umgängesrät ten vara förenat med särskilda kostnader. Någon generell möjlighet för den umgängesberättigade föräldern att få bidrag till sådana kostnader utöver vad som följer av den rätt till avdrag på underhållsbidrag som en bidragsskyldig förälder har i vissa fall enligt 7 kap. 4 § FB då han utövar umgängesrätt,finns inte. Imotion 1986/87:L406 (s) framhålls vikten av att barn vars föräldrar harseparerat kan ha god kontakt med bägge föräldrarna och att detta skall gällaäven de barn som bor långt ifrån den förälder som inte är vårdnadshavare. Föratt säkerställa umgängesrätten måste, enligt motionärerna, frågan omresekostnader lösas, så att inte ekonomiska frågor blir ett hinder för umgänge.Mofionärerna hänvisar fill att i samband med behandlingen av riksdagensrevisorers förslag angående statens utgifter för bidragsförskott m, m,behandlade motioner angående resekostnader vid umgänge varvidframhölls att det skulle stå den kommande utredningen om översyn av reglernaför underhållsbidrag och bidragsförskott fritt att pröva frågan. Mofionärernaerinrar också om attlagutskottet i sitt yttrande över revisorernas förslag framhållit att utskottetansåg det "lämpligt att frågan orii resekostnadervid utövande av umgängesrätt i hela sin vidd tas upp till LU 1986/87:25överväganden vid det föreslagna utredningsarbetet". Mot denna bakgrund och med hänsyn till att problemet medresekostnader vid umgänge inte tas upp särskilt i direktiven för utredningen omöversyn av reglerna för underhållsbidrag till barn och bidragsförskott yrkarmotionärerna att hos regeringen begär att utredningen också skall seöver frågan om resekostnader. Även i motion 1986/87:L415 (m) betonas vikten av att barnoch föräldrar kan behälla kontakten även efter det att föräldrarna separerat.Ett sätt att underlätta att så sker är att, i de fall vårdnadshavarensflyttning orsakar utgifter för den andre föräldern vid utövande av umgänge medbarnet, låta föräldrarna solidariskt svara för dessa merkostnader. Motionärenyrkar att det anförda ges regeringen fill känna. har med anledning av motionsyrkanden vid fleratillfällen tidigare behandlat frågan om kostnader för umgängesresor, senast isamband med behandlingen av förslaget från revisorer (förs.1985/86:17) angående statens utgifter för bidragsförskott, m. m. I yttrandetill socialutskottet över förslaget och motioner i olika frågor framhölllagutskottet (LU 1985/86:2 y) att det är olyckligt om ekonomiska omständigheterlägger hinder i vägen för ett utövande av umgängesrätten. kundedärför ansluta sig till den ståndpunkten att båda föräldrarna i görligaste månskall dela på det ekonomiska ansvaret. erinrade om att utskottettidigare även ställt sig positivt till att statsniakterna söker undanröjahinder för utövandet av umgängesrätten i fall då barnet och den umgängesberättigadeföräldern inte bor i närheten av varandra och att utskottet då förutsatt attensamförälderkommittén skulle ta upp spörsmålet. I sitt yttrande påpekade lagutskottet vidare altensamförälderkommittén i sitt betänkande hade föreslagit att ett stöd i form avkontant resebidrag skulle kunna utgå vid umgänge inom landet. Lagutskotteterinrade därvid om att utskottet (LU 1985/86:1) ansett att någotslutligt ställningstagande till önskemålet om en ändring i FB inte borde görasinnan resultatet förelåg av det då pågående beredningsarbetet beträffandeensamförälderkommitténs förslag. framhöll också att det syntes lämpligt attfrågan om resekostnader vid utövande av umgängesrätt i hela sin vidd tas upptill överväganden vid det föreslagna utredningsarbetet beträffande statens stödtill barn som inte lever tillsammans med båda sina föräldrar. Sammanfattningsvis ansäg lagutskottet att en utredning omsamhällets stöd till barn som inte lever tillsammans med sina föräldrar borde komma till stånd och att även frågor om underhållsbidrag borde kunna prövas vid utredningsarbetet. som bl, a. framhöll att inte genom några uttalanden om revisorernas och motionärernas förslag borde binda utredningens arbete förordade, såvitt nu är i fråga, att vad lagutskottet hade anfört med anledning av motionsyrkandet angående resekostnader vid utövande av umgängesrätt gavs regeringen till känna. I socialutskottets av godkända betänkande förordadespå LU 1986/87:25 närmare angivna skäl bl.a. att en utredning ombidragsförskottssystemet borde komma till stånd. Med anledning av motioner iolika frågor, bl.a. spörsmålet om resekostnader, anförde socialutskottet attutredningen fritt borde kunna pröva de synpunkter och förslag som hadeframförts. Vad socialutskottet sålunda anfört med. anledning av revisorernasförslag och motionerna gavs regeringen till känna. Något särskilttillkännagivande om lämpligheten av att frågan om resekostnader vid utövande avumgängesrätt togs upp till övervägande av den föreslagna utredningen, ienlighet med vad lagutskottet hade förordat, gjordes således inte. Som framgår av de inledningsvis redovisade direktiven föröversynen av reglerna för underhällsbidrag till barn och bidragsförskott (seovan s. 4) berörs frågan om resekostnaderna vid utövande av umgängesrätt intenärmare i direktiven, Samarbetssamtal vid vårdnadstvister Gällande ordning Enligt 6 kap, 19 § FB kan allmän domstol förklara ett målom vårdnad eller umgänge vilande om samtal i syfte att nå enighet i frågan harinletts mellan parterna genom socialnämndens eller något annat organs försorg.I mål om verkställighet kan länsrätten enligt 21 kap. 2§ FB uppdra åt lämpligperson att verka för ett frivilligt överlämnande av barnet. I mofion 1986/87:L419 (s) hävdas att mer än hälften avalla skilsmässobarn förlorat kontakten med en av föräldrarna.Enligt motionärerna visar modern skilsmässoforskning att avgörande för bådeföräldrarnas fortsatta liv och barnens utveckling inte är skilsmässan i sig,utan hur skilsmässan genomförs. Motionärerna påpekar att utredningen om barnens rätt isitt delbetänkande (SOU 1979:63) Om föräldraansvar m, m, föreslog att allakommuner i princip skulle vara skyldiga att erbjuda s. k, samarbetssamtal tillde föräldrar som i domstol begärt upplösning av den gemensamma vårdnaden ochsom tvistade om vårdnaden om och/eller umgänget med barnet. Kommunerna skulledessutom rekommenderas att erbjuda samarbetssamtal till föräldrar vilkaskonflikter ännu inte kommit inför domstol. Samtalen skulle vara hjälp åtföräldrar att gemensamt och i samråd själva ta ansvar för beslut beträffandevårdnads- och umgängesfrågan. Samtalen skulle vara frivilliga, omfattas av sammasekretessbestämmelser som gäller för den kommunala familjerådgivningen ochledas av personer med erfarenhet av relationsbehandling av vuxna och medsärskilda kunskaper om barn och barns behov. Motionärerna påpekar också att propositionen Vårdnad ochumgänge (prop. 1981/82:168) anslöt sig beträffande målsättning och utformningav samarbetssamtal till utredningens förslag, men att det förslag som förelades r* 1986/87. Ssa/nl. riksdageninskränkte sig till att ge domstolen möjlighet att vilandeförklara LU1986/87:25 mål i avvaktan på att samarbetssamtal slutförs. Enligt motionärerna pekar de hittillsvarandeerfarenheterna av samarbetssamtal mot utvecklingsmöjligheter underförutsättning att samtalen leds av professionell och välutbildad personal.Motionärerna yrkar mot bakgrund av det anförda (yrkandena 1 och 2) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att utredningen ombidragsförskott och underhållsbidrag bör utreda dels huruvida frivilligtingångna överenskommelser skapar bättre förutsättningar hos föräldrar attfullfölja det ekonomiska föräldraansvaret än beslut fattade av myndighet, delsvilka besparingar som skulle kunna göras om ett större antal vårdnads- ochumgängeskonflikter löstes genom samarbetssamtal i stället för ett juridisktprocessande. I samband med ändringar av reglerna om vårdnadoch umgänge övervägdes frågan om kommunernas medverkan vid samarbetssamtal(prop. 1981/82:168). Utredningen om barnens rätt hade i sitt delbetänkande (SOU1979:63) Om föräldraansvar m. m. föreslagit att kommunerna skulle åläggas enskyldighet att erbjuda samarbetssamtal. I propositionen avvisades tanken på attålägga kommunerna en sådan skyldighet bl. a. mot bakgrund av att en sådanstyrning av kommunernas resursanvändning skulle avvika från den princip somregeringen tidigare hade anslutit sig till (se prop. 1980/81:150) om attkommunerna borde få en ökad frihet att disponera sina resurser. Ett annat skälsom då talade mot en reglering av samarbetssamtalen var att huvudmannaskapetför och samordningen av de uppgifter som fullgörs inom familjerådgivningen ochden psykiska barn-och ungdomsvården var föremål för översyn av Barn- ochungdomspsykiatri- samt (BFU-81). I propositionen framhölls att vissa kommuner bedrevförsöksverksamhet med samarbetssamtal i syfte att lösa de konflikter som finnsmellan föräldrarna efter en separation och att erfarenheterna av dennaverksamhet varit positiva. I sammanhanget anförde departementschefen bl.a. attäven om kommunerna inte ålades en laglig skyldighet att erbjuda föräldrarsamarbetssamtal så torde det emellertid bli mindre kostsamt förkommunerna att lägga ned resurser på att genom samarbetssamtal lösa konfliktermellan föräldrarna redan innan ett akut krisläge har uppkorrimit än att behövagöra tidsödande och för både familjen och vederbörande socialtjänstemänpåfrestande vårdnadsutredningar sedan familjen väl har splittrats. Sådana samtalkan också minska behovet av de särskilda insatser i övrigt som mänga gångermåste göras inom för att hjälpa föräldrar och barn som har fåttsociala problem till följd av en upplösning av familjen. Departementschefen anförde vidare att värdet avsamarbetssamtal och andra former av konfliktbearbetning, som förut nämnts, kan antas vara störst om föräldrarna använder sig av denna hjälp redan innan de vänder sig till domstol. En erinran om det stöd och den hjälp som socialnämnderna kan ge föräldrar och barn i vårdnads- och umgängeskonflikter och om den hjälp som 12 genomnämndernas förmedling kan erhållas från andra hjälporgan borde tas LU1986/87:25 in i . Enligt departementschefen borde i de fallsamarbetssamtal eller annan konfliktbearbetning har inletts genomsocialnämndens eller annat organs försorg under en rättegång rimlig tid ges föratt slutföra ansträngningarna att nå en samförståndslösning. Domstolen bordedärför, om någon av föräldrarna begär det och det kan antas vara till nytta attsamtalen fortsätter, kunna förklara målet vilande. Ipropositionen förordades därför att en sådan regel skulle tas in i FB. (LU 1982/83:17), som inte närmare berördefrågan om huruvida kommunerna skulle åläggas skyldighet att erbjudasamarbetssamtal, erinrade om de problem vid gemensam vårdnad efteräktenskapsskillnad som har sin orsak i att föräldrarna inte förmått lösa sinakonflikter. I betänkandet anfördes bl. a. att gemensam vårdnad för frånskildaföräldrar har störst förutsättningar att fungera väl om föräldrarna nättsamförstånd och nägra mer betydande konflikter inte kvarstår olösta. Enäktenskapsskillnad torde dock, framhöll utskottet, endast undantagsvis kunnagenomföras i samförstånd och helt utan svårigheter för föräldrarna och barnen.Många gånger är konflikterna mellan föräldrarna djupa och uppslitande, någotsom påverkar också barnen negativt. Detsamma torde gälla vid en separationmellan ogifta föräldrar med gemensam vårdnad. Föräldrar och barn i konflikt-eller problemsituationer kan emellertid, fortsatte utskottet, erbjudasbetydelsefulla stöd- och hjälpinsatser, I första hand nämndes socialnämndernasansvar enligt socialtjänstlagen för att de som vistas i kommunen får det stödoch den hjälp som de behöver. I propositionen pekades det bl. a. på att enkontaktperson enligt socialtjänstlagen kan utses t, ex, då en vårdnadshavarebegär att få hjälp vid utövandet av vårdnaden. Flera kommuner drev enligtutskottet försöksverksamhet med samarbetssamtal för att vid skilsmässokonflikteroch i liknande situationer hjälpa föräldrarna att bearbeta sina konflikter ochi samförstånd söka lösningar för framtiden. Viktiga insatser gjordes också vidbl.a. familjerådgivningsbyråerna och av den psykiska barn- och ungdomsvården.Betydelsefulla uppgifter på området utfördes även av t. ex. medlare, läkare,advokater, kyrkliga företrädare och privata organisationer. I sitt delbetänkande (Ds 1983:8) Familjerådgivning,verksamhet och organisation förordade BFU-81 bl. a. att dåvarandehuvudmannaskap med såväl en primärkommunal som en landstingskommunalfamiljerådgivning skulle bibehållas. Olovligt bortförande av barn i internationellaförhållanden och beslut som meddelas i beträffande frågorom vårdnad om barn och rätt till umgänge kan i princip endast verkställas i . I frågaom verkningarna i av utländska avgöranden i sådana frågor saknas generella regler. Genom särskilda författningar har emellertid införts regler om verkställighet i av avgöranden i vårdnads- och umgängesfrågor 13 sommeddelats i annat nordiskt land eller . Lagstiftningen har LU 1986/87:25föranletts av överenskommelser som träffat med de nämnda ländernavarigenom varje land åtagit sig att erkänna giltigheten av avgöranden sommeddelats i något av de andra länderna. I övrigt har inte ingått nägrainternationella överenskommelser om erkännande av vårdnads-ochumgängesavgöranden. En följd av det anförda är att det i regel saknas möjlighetatt få svenska avgöranden om vårdnad eller umgänge genomdrivna i andra länderän de nämnda. Den förälder som är vårdnadshavare och har blivitfråntagen sitt barn, genom att den andre föräldern obehörigen har tagit med sigbarnet till ett annat land eller olovligen håller det kvar där, kan vända sigtill för att få hjälp att fä tillbaka sitt barn. Iavsaknad av internationella överenskommelser har emellertid departementetbegränsade möjligheter att lämna biträde i dessa fall. I motion 1986/87:L413 (fp) påtalas att flera kvinnojoureri landet har erfarenheter av mödrar som tillsammans med sina barn sökt skyddmed anledning av att barnens fäder hotat eller på annat sätt försökt skiljabarnen från deras svenska mödrar. Det förekommer också att fäderna lyckas förabarnet ur landet eftersom de ofta har dubbel passuppsättning. Motionärernaunderstryker det allvariiga i att svenska medborgerliga rättigheter kanmissbrukas av människor i syfte att fysiskt och psykiskt skada andra människorvid exempelvis vårdnadstyister. Enligt motionärerna bör den svenska regeringengenom lämpligt organ kraftfullt verka för att återföra svenska barn somolagligt bortförs av förälder eller annan person i anledning. av föräldrarnasseparation, vårdnadstvist e. d. Motionärerna anser att internationella organsom Röda korset. Rädda barnen eller annan lämplig organisation som är verksam idet land som mottar barn som är bortförda från automatiskt bör kopplasin för att i görligaste mån hjälpa, stödja och kontrollera t, ex. barnenshälsotillstånd. Dessa organisationer bör också, enligt motionärerna, upprättakontakt med den i kvarvarande föräldern. Motionärerna yrkar att vad somanförs i motionen om bortrövande av barn ges regeringen till känna. I motion 1986/87:L416 (fp, m, c) påtalas att detinternafionellrättsliga problemet med det ökande antalet fall av olovligtbortförande av barn har filldragit sig allt större uppmärksamhet under senaretid. Det sagda gäller främst då en förälder utan lov för med sig sitt barn tillett annat land i syfte att undanhålla den andra föräldern vårdnaden om barnet.Hit hör emellertid också fall då en förälder håller kvar barnet i ett annatland efter utgången av en umgängestid eller efter det domstol har anförtrottvårdnaden om barnet åt den andra föräldern. Enligt motionärerna har den ökande rörligheten övergränserna medfört ett allt större behov av en internationell reglering pä området. Särskilt angeläget är att få till stånd ett samarbete mellan länder. Motionärerna, som erinrar om att såväl som antagit konventio ner rörande internationella bortrövanden av barn m. m., framhåller att det 14 inte ärrealistiskt att räkna med nägon större anslutning från de stater i LU1986/87:25 förhällande till vilka de största problemen föreligger i dettaavseende. Mot bakgrund av det anförda anser motionärerna att det ärangeläget att arbetar för att få till stånd överenskommelser med deenskilda länder som föranleder de största problemen och som förmodligen intekommer att ansluta sig till de tidigare nämnda konventionerna. Motionärernayrkar att det anförda ges regeringen till känna. Även i motion 1986/87:L417 (vpk och s) påtalas problemenmed internationella barnarov. Motionärerna framhåller bl. a. att den svenskakvinnans starka rättsliga ställning kan medföra svåra omställningsproblem fören invandrarman med en annan kultursyn. Motionärerna understryker att de allraflesta invandrarman anpassar sin moral- och rättsuppfattning till den svenskasynen på samlevnaden. Emellertid förekommer det, anför motionärerna, attinvandrare inte kan acceptera det svenska synsättet. För dessa män från länder med en kultursyn på kvinnor ochbarn som innebär mannens fullständiga bestämmanderätt uppstår självklart enkulturchock när myndighetssynen på dessa problem präglas av principenjämlikhet mellan kvinna och man och ingen med hedern i behåll kan hjälpa deninvandrare som pä fullt allvar hävdar mannens ensidiga bestämmanderätt överkvinna och barn. Efter slitningar och konflikter, ibland separation ochskilsmässa, kan enligt motionärerna ytterligare mycket svåra problem uppstå.Således kan tvister om vårdnaden om de gemensamma barnen och svårigheter medumgängesrätt uppstå och detta kan leda till att mannen på ett mycketallvarligt sätt bryter mot svensk lag och bortför barnen till sitt hemland. Enligt motionärerna måste åtgärder vidtas för attförhindra sådana olaga bortföranden t. ex, genom att ingår bilateralaavtal härom. Motionärerna yrkar att vad som anförts om åtgärder för attförhindra olovliga bortrövanden av barn ges regeringen till känna samt attriksdagen skall begära att regeringen återkommer med förslag till åtgärder. Frågor om olovligt bortförande av barn behandlas i enpromemoria (Ds Ju 1986:7) Olovligt bortförande av barn i internafionellaförhållanden, vilken är föremål för remissbehandling, I promemorian föresläs att ansluter sig dels tillEuroparådskonventionen om erkännande och verkställighet avavgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av värd av barn, delstill om de civila aspekterna påinternationella bortföranden av barn. Genom att ansluta sig till dessakonventioner kan komma med i ett internafionellt samarbete som syftartill att motverka olovliga bortföranden av barn i internationella förhållanden. En anslutning till skulle innebäraatt sådana avgöranden rörande vårdnaden om och umgänge med barn eller rätten att ta vård om barn som har meddelats i en konventionsstat kan erkännas och verkställas i , På samma sätt kan avgöranden av detta slag som har 15 meddelatshär i landet fä verkan i de andra konventionsstaterna. Även i de LU1986/87:25 fall en förälder har vårdnaden om sitt barn direkt på grund av lagoch barnet olagligen förs bort till en annan konventionsstat kan överflyttningfrån denna stat komma i fråga. En anslutning till skulle innebära attdet blir möjligt konventionsstaterna emellan att få överflyttat étt barn somolovligen har förts bort frän den stat där barnet hade sitt hemvist vidbortförandet eller som olovligen hålls kvar i en annan konventionsstat. Promemorians förslag innebär att konventionerna införlivasmed svensk rätt genom att bestämmelserna i konventionerna tas in i en ny lag omerkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m. m. och omöverflyttning av barn. De grundläggande reglerna rörande faderskapet till barnåterfinns i 1 kap. FB. Är vid barns födelse modern gift skall enligt 1 kap. 1 §FB mannen i äktenskapet anses som barnets far (den s.k.faderskapspresumlionen). Detsamma gäller om modern är änka och barnet föds inomsädan tid efter mannens död att det kan vara avlat . Faderskapspresumlionen kan brytas av domstol, som i vissai lagen angivna fall kan förklara att mannen i äktenskapet inte skall ansesvara far till barnet. Ett sådant fall föreligger när det är utrett att modernhaft samlag med annan än maken då barnet kan vara avlat och detmed hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats avden andre. Presumtionen kan hävas även genom att annan man erkänner faderskapettill barnet. Erkännandet, som skall ske skriftligen, måste för att få rättsligverkan godkännas av både modern och mannen i äktenskapet samt av socialnämnden. Är situationen vid barnets födelse den att det inte finnsnågon faderskapspresumtion, skall faderskapet fastställas genom erkännandeeller dom. Detsamma gäller om domstol förklarar att mannen i äktenskapet inteskall anses som far till barnet. Erkännandet, som är en formbundenrättshandling, skall ske skriftligen och vara bevittnat av två personer. Dessutomskall erkännandet godkännas av socialnämnden och av modern. Fastställs faderskapetgenom dom, skall rätten på talan av barnet förklara eri man vara far tillbarnet, om det är utrett att han har haft samlag med barnets moder underbarnets konceptionstid och det med hänsyn till samtliga omständigheter ärsannolikt att barnet avlats av honom. 2 kap. FB innehåller vissa bestämmelser om socialnämndsmedverkan vid fastställande av faderskap. a. föreskrivs att, om inte någonviss man enligt 1 kap. 1 § FB anses som barnets far, det åligger socialnämndenatt försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapetfastställs. Om socialnämnden efter sin utredning anser sig kunna bedömafaderskapsfrågan med tillräcklig säkerhet, skall nämnden bereda den presumtivefadern tillfälle att erkänna faderskapet. Det är viktigt att socialnämnden gör den utredning i ettärende som är erforderlig för att konstatera att verkligen rätt man skriver på erkännandet. Socialnämndenhar nämligen en allmän skyldighet att se till att verkligen den LU1986/87:25 rättemannen och ingen annan åtar sig faderskapet. hänsyntill parternas rätt till integritet viktigt att en faderskapsutredning inte görs meromfattande än vad som oundgängligen erfordras för att nämnden medtillräcklig grad av säkerhet skall kunna fastställa att mannen är barnets Omden som kan vara far begär en blodundersökning eller om anledning finns tillantagande att modern haft samlag med mer än en man barnet kanvara avlat bör enligt 2 kap. 2§ verka för att blodundersökningäger rum beträffande modern, barnet och den presumtive fadern.Vid socialnämnden skall föras protokoll över vad som förekommer vidutredningen av betydelse för faderskapsfrågan. Utredningen skall enligt 2 kap. 8§ FB vara slutförd inom ettär från barnets födelse om inte särskilda skäl föranleder annat. Nämndenfår lägga ned en påbörjad utredning, bl. a. om det visar sig omöjligt att fåfram erforderliga upplysningar för bedömning av faderskapsfrågan och om detbeträffande barn som fötts utom äktenskapet framstår som utsiktslöst att fåfaderskapet fastställt av domstol. Motiveringen till mofionsyrkandet i motion 1986/87:L414(fp) återfinns i mofion 1986/87:A813.1 sistnämnda motion, som behandlar olikafrågor om jämställdhet, anförs bl.a. (s. 18) att det är nödvändigt att männenfår möjlighet att ta ansvar för sina barn.