bet · GA01SoU37 · 1986-12-31 00:00:00 — Hög kvalitet, stor kapacitet, effektivitet och beredskapskall, enligt utskottets mening, fortfarande utgöra självklara utgångspunkterför läns- och regionsjukvården. En annan sak är att länssjukvårdensvårdplatsantal sannolikt kan även fortsättningsvis minskas i takt med attprimärvården inkl. de lokala sjukhemmen byggs ut. Erfarenheterna visar t. ex.att en stor del av medicinklinikernas platser är belagda med patienter somanmälts för långtidssjukvård eller som skulle kunna vårdas med hjälp avhemsjukvård och hemtjänst. Den i propositionen förordade omfördelningen avresurser skall således inte hindra länssjukvårdens kvalitativa utveckling. tvärtomangeläget att utvecklingen mot nya och förbättrade metoder för SoU1986/87:37 diagnostik och behandling fortsätter. Länssjukvårdens roll kommerdock att förändras efter hand i riktning mot mera specialiserad sjukvård,forsknings-och utvecklingsarbete samt kunskapsförmedling. Inte heller skall satsningen på förebyggande av sjukdomaroch skador ställas i motsats till en god akutsjukvård. Det förebyggande hälso-och sjukvårdsarbetet skall dels åstadkomma en minskning i skillnader ihälsa mellan olika befolkningsgrupper, dels åstadkomma att människor leverfriska . De vinster som kan göras gäller livskvalitet. Utskottet ärsjälvfallet medvetet om att det oavsett omfattningen av förebyggande åtgärderalltid kommer att finnas ett behov av kvalificerad akutsjukvård. Det är intefrågan om annat än att detta behov skall tillgodoses. Behovet av god akutsjukvård för de äldre behandlades avutskottet i betänkandet SoU 1984/85:22 (s. 10-11). Utskottet pekade därvid påvikten av att uppmärksamma de äldres behov av en god och snabb akutvård.Utskottet uttalade att tillgången till akutvård är en betydelsefull del avomsorgerna om de äldre. Det krävs både hemtjänst, hemsjukvård och vid behovtillgång till akutvård för att äldre skall kunna ha ett självständigt boendemed bibehållen trygghet. Sambandet mellan hemsjukvården och akutsjukvårdenmåste sålunda uppmärksammas och utvecklas. Vissa studier av utvecklingen inom primärvården ochlänssjukvården har gjorts . Spri har bl. a. redovisat vissakonsekvenser av omfördelningen av resurser från länssjukvård till primärvård(Spri rapport 199, Konsekvenser för länssjukvården av en utbyggd primärvård).Socialstyrelsen har på uppdrag av regeringen också utfört en uppföljning avprimärvårdsutvecklingen i landet. Denna redovisas i rapporten -omfattning och inriktning 1986 (PM 166/87). Det finns i sammanhanget också skäl att erinra om denutredning av konsekvenserna av vård- och omsorgssektorns strukturförändring somLandstingsförbundet och genomfört (den s. k.konsekvensstudien). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet vill först erinra om de uttalanden som utskottetgjort tidigare och som redovisas ovan om länssjukvårdens betydelsefulla rolläven för framtiden och om att det inte är fråga om annat än att det behov avkvalificerad akutsjukvård som alltid kommer att finnas också skall tillgodoses.Det finns också anledning att understryka att vård på olika nivåer inkl. akutsjukhusvård måste kunna tillhandahållas vid behov för att äldre människor medbibehållen trygghet skall kunna bo kvar i sin invanda miljö och i ett egetboende. Enligt utskottets mening är det självklart att någon omfattandereducering av antalet platser inom den slutna somatiska sjukhusvården inte fårske utan att andra tillfredsställande vårdmöjligheter byggs ut ochfinns tillgängliga. En annan sak är att olika rationaliseringsåtgärder frånlandsfingens sida kan göra att antalet vårdplatser på sina håll skärs ned föratt möjliggöra en effektivare användning av tillgängliga resurser. Sådanafrågor måste avgöras av sjukvårdshuvudmännen själva inom ramen för deras ansvaratt erbjuda dem som bor i resp. landstingsområde en god vård. Utskottet anser emellertid att motionsyrkandena visar påen fråga som är SoU 1986/87:37 viktig i när resurserna inte räckertill för att uppfylla alla ambitioner som finns. Utvecklingen på området måsteföljas noga, bl. a. inom ramen för hälso- och sjukvårdsberedningen. Som framgått ovan är emellertid frågan om primärvården ochlänssjukvårdens utveckling liksom följderna av vård- och omsorgssektornsstrukturför- . ändring redan föremål för åtskillig uppmärksamhet. Någotinitiativ från sida kan därför inte anses erforderligt. Med hänvisning till det anförda avstyrkerutskottet motion So259 (m) yrkande 3 och motion So426 (m) yrkande 1. I motion 1986/87:So440 (vpk) tas upp frågan om avgifterinom vården. I motionen hemställs sålunda att hos regeringen skallbegära en översyn av möjligheterna att ta bort avgifter inom vården (yrkande2). Motionärerna anför att det är nödvändigt att vården finansieras på ett såsocialt rättvist sätt som möjligt. Kostnaderna skall inte läggas på dem som ärsjuka utan bäras solidariskt. Bestämmelser om vårdavgifter finns bl. a. i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763). I 17§ nämnda lag bemyndigas sjukvårdshuvudmännen attbesluta om patienternas avgifter för vården, i den mån annat inte är särskiltföreskrivet. Vissa begränsande föreskrifter har utfärdats med stöd av 2 kap. lagen(1962:381) om allmän försäkring (AFL). Av 2 kap. 1 § nämnda lag framgår attregeringen har möjligheter att begränsa patientavgiften för öppen hälso- ochsjukvård, tandvård samt läkarvård eller annan sjukvårdande behandling som gesav till försäkringen anslutna läkare och sjukgymnaster. Vid sjukhusvård görs istället avdrag på sjukpenning, om sådan utgår (3 kap. 4§ AFL). I praktikenbestäms storleken av patientavgifter och ersättningen från sjukförsäkringengenom överläggningar mellan och socialdepartementet.Närmare bestämmelser om patientavgifter finns i olika författningar, främstförordningen (1984:908) om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudman frånsjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring samt läkarvårdstaxan(1974:699) och den s. k. behandlingstaxan (1976:1018). Utskottetgör följande bedömning. En grundläggande princip för den svenska hälso- ochsjukvården är att den skall finansieras solidariskt av medborgarna genomskatter och socialförsäkringsavgifter eller andra allmänna medel. Ävenpatienterna bidrar direkt med sina patientavgifter. Utskottet har tidigareuttalat att den andel av kostnaderna som betalas av den enskilde genom direktapatientavgifter måste hållas så låg att den inte avhåller någon från att sökabehövlig vård (se SoU 1984/85:28 s. 10). De begränsningar som överenskoms medsjukvårds huvudmännen och som regleras i ovannämnda författning är ett uttryckför detta synsätt. Utskottet vill även erinra om reglerna om s. k. högkostnadsskyddför pafienter som ofta behöver läkemedel eller vård. Med beaktande av det anförda anser utskottet inte att detfinns skäl till någon åtgärd med anledning av motion So440 (vpk) ihär aktuell del (yrkande 2), som alltså avstyrks. I dennämnda motionen So440 (vpk) tas även upp frågan om en hälsopolitisk SoU1986/87:37 plan. Motionärerna hemställer att hos regeringen skallbegära att en hälsopolitisk plan utformas med utgångspunkt i HS 90 (yrkande 4). Utskottet behandlade i betänkandet SoU 1984/85:28 omutvecklingslinjer för hälso- och sjukvården ett yrkande (vpk) om mål förhälsoarbetet fram . Utskottet redovisade därvid uttalanden i denaktuella propositionen 1984/85:181.1 propositionen angavs sålunda att det ärväsentligt att utjämna skillnaderna mellan olika gruppers möjligheter att få engod vård. Målet är en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen.En nationell offensiv hälsopolitik mot alkohol, tobak, olämplig kost,påfrestande arbetsförhållanden och arbetslöshet förordades. I propositionenanfördes vidare att underlag för hälsopolitiska program inriktade mot vissasjukdomar och hälsorisker skall utarbetas på central nivå och att hälsoupplysningenskall intensifieras. Särskilda åtgärder skulle vidtas mot hjärt- ochkärlsjukdomar, cancer och olycksfall. Det konstaterades att sjukvårdensinriktning mot att förebygga ohälsa bör bidra till en bättre hälsa förhela befolkningen. Utskottet (betänkandet s. 12) fann det troligt att de ipropositionen förordade insatserna kommer att leda till en bättrefolkhälsa och till ökade möjligheter att förebygga för tidig död till följd avsjukdom eller skada. Utskottet fann dock inte att det var möjligt att göranågot uttalande om hur långt man kan nå . Utskottet behandlade i det nämnda betänkandet även ettyrkande (vpk) om hälsostatistik. I propositionen hade bl. a. föreslagits attstatistik skulle tas fram för att skapa en helhetsbild av hälsoutvecklingeninom befolkningen -en folkhälsorapport - och att en sådan folkhälsorapportborde publiceras regelbundet. Rapporten föreslogs innehålla beskrivningar avlevnadsvanor av betydelse för hälsan samt hälsorisker, sjuklighet och dödlighetsom finns hos befolkningen i olika hänseenden. En bred epidemiologisk bevakningvar enligt propositionen nödvändig för att kunna påvisa och mäta effekter avförebyggande insatser. Föredragande statsrådet framhöll dock att det krävs ettbetydande utvecklingsarbete innan man kan nå fram till en epidemiologiskbevakning av befolkningens hälsoförhållanden som kan göra anspråk på att täckaflertalet hälsorisker och hälsoproblem. I propositionen uttalades att detankommer på företrädare för forskning och myndigheter, framför alltsocialstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, SML och SCB att svara för detbehövliga utvecklingsarbetet. Utbyggnaden av den samhällsmedicinskaverksamheten i landstingen och de yrkesmedicinska klinikerna ansågs utgöra viktigaled i utvecklingen av den epidemiologiska bevakningen. Utskottet konstaterade (betänkandet s. 29) att det avpropositionen framgick att siktet är inställt på att ta fram en statistik omhälsoförhållanden och deras koppling till sociala bakgrundsdata och att denepidemiologiska bevakningen skulle ges en mycket hög prioritet. Utskottet ansågdet dock inte erforderligt med någon åtgärd från sida. Motsvarande synpunkter gör sig enligt utskottetsuppfattning gällande även när det gäller den fråga om en hälsopolitisk plan somtas upp i den nu aktuella motionen. Utskottet har ovan redovisat att regeringennyligen beslutat att ombilda hälso- och sjukvårdsberedningen och att en av dess främstauppgifter kommer att vara frågor av betydelse för folkhälsoarbetet. Dettavisar enligt utskottet att även regeringen fäster stor vikt vid dessa Med hänvisning till vad sålunda anförts avstyrkerutskottet motion 1986/87:So440 (vpk) yrkande 4. Förslaget om en särskild ersättning för att Ökaoperationskapaciteten inom sjukvården Utskottet övergår nu till att behandla proposition1986/87:114 och de motionsförslag som rör dessa frågor. I propositionen redovisas förslag om ett särskilt bidragtill sjukvårdshuvudmännen för att öka kapaciteten att utföra operationer inomsjukvården. Ersättningen, som avses utgå fr. o. m. , beräknastill 70 milj. kr. För tiden förutsätts attmedel skall lämnas inom ramen för sjukförsäkringsersättningarna tillsjukvårdshuvudmännen. I propositionen föreslås sålunda ett nyttreservationsanslag under femte huvudtiteln för /88 medbenämningen E 23. Bidrag för viss operationsverksamhet inom allmän sjukvård.Förslaget syftar till, enligt vad som anförs i propositionen, att i ett kortperspektiv påskynda sjukvårdshuvudmännens åtgärder för att öka antaletoperationer av grå starr, nya höftleder och kranskärlsförträngning. Avsikten ärvidare att ersättning skall betalas ut efter riktlinjer som skall utarbetas aven särskild arbetsgrupp inom med representanter från bl. Arbetsgruppen skall enligt förslagetockså få i uppdrag att följa bidragets utveckling. I propositionen anförs att ett problem i sjukvården är delånga väntetider som finns på vissa håll i landet, främst till operationer förnya höftleder, mot grå starr och mot kranskärlförträngning. uttalar att det inte är acceptabelt att människor skall behöva väntai långa tider på operationer som skulle ge dem möjlighet att leva ettfullvärdigt och självständigt liv. I propositionen anförs vidare att människorsom är i behov av denna typ av operationer i princip inte skall behöva väntamer än den tid som behövs för en effektiv planering av vården. Det påpekasockså att sjukvårdshuvudmännen har vidtagit åtgärder för att genomresurstillskott och effektivisering av vården reducera väntetiderna. Ipropositionen redovisas också olika förklaringar till att köer uppstår eller ivissa fall tillåts uppstå. För att simulera sjukvårdens omstrukturering och fåett effektivare vårdutnyttjande läggs nu förslaget om en särskild ersättningtill sjukvårdshuvudmännen fram. I propositionen anförs att ett villkor för att statsbidragskall kunna utgå är att en överenskommelse träffas med sjukvårdshuvudmännen omriktlinjer för utbetalningen med följande inriktning. Utbetalning av densärskilda ersättningen skall, utöver att vara en stimulans till omorganisationoch större effektivitet inom de enskilda landstingen, också möjliggöra enutjämning i väntetider mellan landstingen genom att hela landet görs till ettupptagnings- område förgråstarrsoperationer, operationer för nya höftleder och krans- SoU 1986/87:37kärl. Arbetsgruppen avses få i uppdrag att precisera vilka indikationer somskall gälla för att en patient skall komma i fråga för operation och hurprioriteringarna skall göras. Det bör också övervägas hur patienternas frihetatt välja vilken klinik och vilket sjukhus som skall utföra operationen skallkunna ökas. Vid vård utom det län där patienten är bosatt bör hemlandstingetbetala ersättning till det landsting där ingreppet utförs. Det förutsätts attlandstingen kan finna lämpliga former för detta, t. ex. på liknande sätt somvid akut insjuknande i annat landsting än det egna genom ett rikstäckandeavtal. I sammanhanget vill utskottet även redovisa följandeåtgärder från Landstingsförbimdet. Förbundet (styrelsen) beslutade den 5 mars1987 att till alla sjukvårdshuvudmän gå ut med en rekommendation om särskildaåtgärder för att minska köerna till vissa operationer. Sålunda rekommenderassjukvårdshuvudmännen dels att pröva möjligheterna att införaresultatlön för att stimulera till ökad produktion, dels att utarbetaaktionsplaner för avveckling av köerna, framför allt till gråstarrs-,höftleds- och kranskärlsoperationer. I sistnämnda fråga betonarLandstingsförbundet vikten av en ökad samverkan mellan landstingen. Enredovisning av arbetet med såväl resultatlön som utvecklad regional samverkanbör, anförs det i rekommendationen, lämnas till förbundet senast den 1 juli1987. Förbundet avser att kontinuerligt följa utvecklingen i landstingen ochregionerna. I motion 1986/87:Sol31 av m.fl. (c)hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till kännavad som anförts om inriktningen av åtgärder för att öka operationskapaciteteninom vissa sjukvårdsområden (yrkande 1). Vidare hemställs att riksdagenbeslutar avslå förslaget om särskilda riksköer för starr-, höftleds- ochkranskärlsoperationer i enlighet med det anförda (yrkande 3). Motionärernaanför att effekfivitet, kompetens och tillgänglighet måste vara viktigautgångspunkter när det gäller att komma till rätta med brister ioperationskapaciteten inom sjukvården. Det måste finnas en organisation som kanmöta och tillgodose nya behov, vilka uppkommer genom den medicinskautvecklingen: Enligt motionärerna ligger det i sjukvårdshuvudmännens egetintresse att se till att fillgänglig kapacitet utnyttjas på ett maximalt sätt.Det gäller såväl inomre-gionalt som i samarbete mellan olika landsting.Motionärerna tillstyrker att 70 milj. kr. ytterligare ställs till förfogandeför att öka operationskapaciteten, men anför att den nya resursen bör ställastill sjukvårdshuvudmännens förfogande utan tyngande byråkrati. Motionärernaavvisar därför förslaget om en särskild rikskö och de krångligheter beträffandeindikationer, patientens valfrihet, särskilda avtal m.m. som propositionen tarupp och som leder fram till förslaget om en särskild arbetsgrupp. I motion 1986/87:Sol32 av () begärs etttillkännagivan de till regeringen att det föreslagna bidraget till sjukvårdshuvudmännen skall kanaliseras fill regionklinikerna där köer finns med syfte att inom regionen arbeta fram det för den egna regionen bästa sättet att minska köerna och att en fortlöpande rapportering skall göras till . Motionären anser sålunda att pengarna skall delas ut direkt till dem som har regionansvar för 14 köerna.Pengarna skall inte vänta på att en central arbetsgrupp skall komma SoU1986/87:37 överens omhur de skall användas. Pengarna skall, anför motionären vidare, arbeta påolika sätt i olika regioner utifrån de erfarenheter som finns i varje Motionären anför också att det naturligtvis kan innefatta en gemensamkö inom regionen eller mellan regioner om man kommer fram till att det ärmöjligt och effektivt. Även i motion 1986/87:Sol35 av ochSven-Gösta (bådas) förespråkas en kanalisering av medlen mera direkttill landstingsområdena och sjukvårdsregionerna. Mofionärerna anför sålundaatt även fortsättningsvis grunden för sjukvårdens organisation bör varalandstingsområdena och sjukvårdsregionerna, eftersom det inom dessa finnsetablerade former för samverkan och patienterna där kan erbjudas vård närahemorten. Enligt motionärerna bör även föl" de tre nu aktuellaoperationsområdena i första hand samma huvudregel gälla. Det väsentligaintresset från regeringens och sida med den föreslagna extraersättningen är att flera operationer utförs inom de tre aktuella områdena.Villkoren för att ersättningen skall utbetalas bör därför enligt motionärernaenkelt kunna knytas till att en sådan ökning åstadkoms. Under vilka former detskall ske bör på sedvanligt sätt överlåtas till sjukvårdshuvudmännen attavgöra. I motion I986/87:Sol34 av m.fl. (fp)hemställs att skall anvisa det i propositionen föreslagna anslaget om70 milj. kr. att användas under de förutsättningar som anges i motionen.Motionärerna delar bedömningen i propositionen att patienterna bör få en vidgadvalfrihet. Däremot accepterar motionärerna inte de rikflinjer som regeringenföreslår. Motionärerna anför att frågan om de närmare villkoren för fördelningav anslaget skall överlåtas åt én parlamentarisk beredning som skall ersättaden i propositionen föreslagna särskilda arbetsgruppen inom socialdepartemen-.tet. Beredningen bör även ges i uppdrag att föreslå ytterligare åtgärder föratt minska köproblemen inom sjukvården. I motion 1986/87:Sol36 av tn.fl. (m)begärs ett tillkännagivande till regeringen att de i motionen anförda kravenför att komma till rätta med sjukvårdens krisartade kösituation måste uppfyllas(yrkande l).l motionen hemställs vidare att , under förutsättning avbifall till yrkande 1, beslutar anvisa det i proposition 114 föreslagnareservationsanslaget (yrkande2). Motionärerna anför att det nu framlagdaförslaget inte sätter patienten i centrum utan förefaller mer ägnat att byggaupp en ny sjukvårdsbyråkrati genom inrättande av en centralstyrd rikskö till detre aktuella operationstyperna. Motionärerna är kritiska till den föreslagnaarbetsgruppens direktiv och till gruppens sammansättning. Enligt motionärernasmening måste följande åtgärder vidtas för att man skall komma till rätta medsjukvårdens krisartade kösituation. Patientens valfrihet måste lagregleras.Hela landet skall utgöra upptagningsområde där patienten kan välja.Behandlingsindikationer skall baseras på den enskilde läkarens bedömning avpatienten utifrån nu gällande ansvarsregler. Någon rikskö av den art somskisseras i propositionen skall inte inrättas. I motion 19S6/87:So426 av m.fl. (m), väcktunder den allmänna motionstiden , hemställs bl. a. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande möjligheterna att 15 minskapafienternas väntetider i behandlingsköer (yrkande 4). I denna SoU 1986/87:37motion anförs bl. a. att man bättre måste utnyttja tillgängliga resurser somoperationssalar och utrustning. Operationsteamen kan lämpligen erhållaprestationsreglerad ersättning. Det är också angeläget med en god samverkanmellan avdelningar som företräder olika specialiteter. Enligt motionärernamåste man inom hälso- och sjukvården tillämpa obyråkratiska och flexiblaproblemlösningar för att komma till rätta med de akuta obalanserna. Utskottet gör följande bedömning. Det finns flera orsaker till varför en bristsituationeller kö kan uppkomma inom hälso- och sjukvården. Ett skäl kan vara den snabbaoch ibland språngvisa utveckling som sker inom ett medicintekniskt område.Behandlingar och undersökningar som varit komplicerade och smärtsammakan som ett resultat av utvecklingen göras på ett enklare och mera skonsamtsätt. Detta möjliggör ibland att nya patientkategorier kan komma i fråga förvård. När ny teknik införs och kunskapen om denna sprids ökar plötsligtefterfrågan och kan inte omgående tillgodoses. Vissa väntetider måste dock iprincip anses godtagbara. En kö kan behövas för att sjukvårdens resurser skallkunna utnyttjas effektivt. Påfallande långa väntetider har dock under senare tidkunnat noteras inom vissa medicinska verksamhetsområden och då särskilt när detgäller operationer för grå starr och höftleder samt kranskärlsoperationer.Inom många landsting har åtgärder vidtagits, och ytterligare insatser ochförstärkningar planeras för att väntefiderna skall kunna nedbringas. Regeringenhar nu föreslagit ett särskilt stimulansbidrag till sjukvårdshuvudmännen fördetta arbete.Utskottet anser att detta är en riktig åtgärd och en viktigmarkering av hur statsmakterna ser på problemet med de långa väntetiderna föroperation. Utskottet vill emellertid betona att det omedelbara ansvaret för attkomma till rätta med de långa väntetiderna på vissa områden inom vården åvilaroch även fortsättningsvis måste åvila resp. sjukvårdshuvudman samt sjukvårdsregionerna.Det nya statsbidraget fritar inte sjukvårdshuvudmännen från deras ansvar utanskall endast vara en stimulans för att påskynda en angelägen utveckling.Bidraget får dock inte disponeras så att det ensidigt gynnar sjukvårdshuvudmänsom har en otillräckligt utbyggd operationskapacitet. Inrättandet av ett särskilt statsbidrag har med hänsyntill den rådande kösituationen ansetts angeläget. Regeringen har därför föravsikt att låta en särskild arbetsgrupp inom medföreträdare för bl. a. och utarbeta denärmare förutsättningarna för utbetalning av det föreslagna bidraget. I någramotioner, däribland motionerna Sol34 (fp) och Sol36 (m), har uttryckts kritikmot den föreslagna gruppens sammansättning. I motion Sol34 har även föreslagitsen pariamen-tarisk beredning. Enligt utskottet är det angeläget att riktlinjersnabbt kan tas fram för statsbidragets användning. Utskottet har därför ingenerinran mot det i propositionen förutskickade beredningssättet. I propositionen har vidare föreslagits att hela landetskall göras till upptagningsområde för de tre aktuella operationstyperna ochatt enhetliga kriteriertas fram när'det gäller indikationer för operation och för hur SoU1986/87:37 prioriteringarna skall göras. Flera motioner är krifiska häremot. Utskottet vill för sin del understryka att förslagen intefår leda till ökad byråkrati och krångel. Uppgifter som bäst kan skötas avresp. sjukvårdshuvudman bör inte centraliseras. I propositionen anförs att arbetsgruppen också böröverväga hur patienternas frihet att välja vilken klinik och vilket sjukhusskall kunna ökas. Patienter som får vård inom ett annat landsting än där de ärbosatta avses kunna få vården betald av det egna . Detta serutskottet som en klar förbättring. Utskottet delar bedömningen i propositionenatt landstingen måste åstadkomma lämpliga former för detta. Utskottet vill slutligen erinra om att resurserna fördiagnostik när det gäller kranskärlsoperationer utgör ett av de områden där detråder långa väntetider. Utskottet ser för sin del inget hinder emot att deföreslagna medlen kan användas även för sådana ändamål. Utöver det nu anförda föranleder de i propositionenangivna villkoren för det nya statsbidraget inte några uttalanden frånutskottets sida.