bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Jag tog upp detta med ochvädjade till honom att han skulle, så långt det fanns möjlighet inom ramen förhans position, verka för att man fick en bättre ordning till stånd församarbetet mellan polis och åklagare. Det resulterade till det yttre i att K.G.Svensson och hans medhjälpare fick egna lokaler i anslutning till enkriminalenhet på och att de tilldelades en grupp utredningsmän.Däremot uttalade att han icke åstundade att få plats i den s. k.spaningsledningen. Så gick det fram . Den minnesbild jaghar är att tog kontakt med mig - men jag kan ha fåttunderrättelsen från åklagaren - och underrättade mig om att en ny tvist varunder uppsegling, som gällde antalet konfrontationer som skulle ske mellan dens. 33-åringen och vittnen som skulle ha kunnat göra iakttagelser. Med anledning av alt det var en ny konflikt sökte vikontakt från RÅ:s sida med . Han var inte anträffbar - jag trorhan var på landet, eftersom det var en helg - men sedan fick fattpå , den biträdande åklagaren. Vi fick då besked att del inteförelåg något definitivt åklagarbeslut i den delen. Man hade bestämt att man påmåndagen eller tisdagen skulle konfrontera 33-åringen med ett tiotal vittnen. Detvar ingenting definitivt sagt om hur många det skulle bli, utan det fickbestämmas under resans gång. Jag underrättade då om detta. Sedan visadedet sig att efter den första konfrontationsomgången hade beslutatsig för konfrontation med ytterligare ett tiotal, så att det blev drygt 20vittnen man skulle ha konfrontation med. Polisens lista omfattade mellan 70 och80 personer som man ville ha konfrontation med. Med anledning av den nya konflikten mellan åklagare ochpolis som rörde konfrontationerna blev jag ombedd att tillsammans med K.G.Svensson, om det var möjligt för honom, komma till ochinformera justitieministern om läget. Jag talade med om detta.Han hade ingen invändning utan tyckte det var bra att vi direkt fick tala medjustitieministern. Vi fick också besked från , att det varför information som vi hade kallats. När och jag träffades innanvi gick in till justitieministern upplyste jaghonom om alt det var fråga om en information från vår sida. Närvarande vid det sammanträdet vär, förutomjustitieministern, även , rättschefen och , som då tjänstgjorde som sakkunnig på polis- och åklagarenheten. Med kom också 164 Det kände viinte till när vi inställde oss i justitiedepartemen- KU 1986/87:33 tet,utan det var en överraskning för oss att var där, men så var Bilaga A 7 det. Vidsammanträdet sades det att fråga var om information. Ordet lämnades fritt. Jagkommer inte ihåg nu vem som började, men jag kommer ihåg att Hans Holmérlämnade sin syn på läget. Han var lugn, i varje fall till det yttre. K.G. Svenssontog upp frågan om hur han ansåg att polisen hade behandlat 33-åringen ochhävdade med viss emfas att 33-åringen inte hade blivit korrekt behandlad frånrättssäkerhetssynpunkt. förde samtalet i ganska upphetsad ton, medan däremot varnärmast utmanande lugn. Det blev alltså en konfrontation mellan de tvåpersonerna. Som jag såg det var det en kritisk situation som hade uppkommit meden öppen strid mellan åklagare och polisledning. Detväsentliga för min del från juridisk-teknisk synpunkt var att viddet sammanträdet dekreterade att det nu var slut med konfrontationerna. Hanhade bestämt sig för att det skulle bli de här ytterligare konfrontationernamen icke flera; antalet hamnade sålunda på ungefär 20 personer. Sedanavlägsnade sig först och sedan . Jag ombads stanna kvar ettögonblick. var man bekymrad över hur relationernamellan polis och åklagare hade utvecklat sig. Min första tanke var att man pånågot sätt måste slita tvisten mellan polis och åklagare när det gälldekonfrontationerna. Tillföljd av den tillsynsfunktion som åvilar högre åklagare gentemot lägre har jagmöjlighet att göra s.k. överprövning. Det är ett icke i lag reglerat institut,som dock praktiseras i ganska stor omfattning. Det gäller i allmänhet sådanafrågor som om åtal skall väckas eller inte, om förundersökning skall inledaseller läggas ner, men det förekommer också i rätt stor utsträckningöverprövning i andra frågor där det föreligger ett beslut av åklagare. Somjag såg situationen var det nödvändigt att göra en bedömning utifrån när detgällde konfrontationer. Innan jag hann öppna munnen yttrade :"Den här situationen leder i sig till en överprövning." Jag var avprecis samma uppfattning och hade tänkt säga just detta när han fällde sittyttrande. Enöverprövning kan RÅ göra på eget initiativ - det behövs alltså ingen begäranfrån någon person. Å andra sidan har tidigare den ordningen rått att vem somhelst kunde begära överprövning - det var en form av actio popularis, kan mansäga. Men numera har godkänt en restriktivare ordning föröverprövning. För att få en överprövning till stånd måste man ha ett intresse isaken, eller också måste det från mer allmänna synpunkter vara angeläget attdet görs en överprövning. Överprövning sker i allmänhet av närmast högreåklagare - i det här fallet skulle det ha varit överåklagaren i . situation som rådde ansåg jag det rimligt att jag tog på mig uppgiftendirekt. Jag underrättade t.f. överåklagaren i om detta, och han vartacksam för alt den kalken gick ifrån honom. Jag gjorde överprövningennästföljande dag. Detta är i stort sett vadsom försiggick under skedet fram . : Jag har två frågor i anslutning till redogörelsen. Den ena KU1986/87:33 gäller det som riksåklagaren här sade om att självvalde att Bilaga A 7 inte delta i ledningsgruppens sammanträden. Med tanke påatt informationsutbytet har haft rätt stor betydelse i diskussionen vill jagfråga om riksåklagaren delar justitiekanslerns uppfattning, att K.G. Svenssonvar alltför passiv, att han borde ha valt att gå in i ledningsgruppen för attdär skaffa sig information även då han egentligen inte varundersökningsledare. : I den delen har jag en annan uppfattningän justitiekanslern, och det har jag också nämnt för honom. Det var i stortsett praktiskt omöjligt för att tvinga sig in i den gruppen. Man måsteha klart för sig att polis och åklagare har skilda administrationer. Även oinen åklagare är förundersökningsledare, har han inte några administrativabefogenheter gentemot polisen. Hur polisen internt organiserar sitt arbete kanvi icke styra. Det kan vara ett problem i sig, men det har vi att leva med sålänge den ordningen råder. Både och jag talade med K.G.Svensson om detta, och han uttalade att han inte hade någon önskan att komma insom ledamot, eller vad man skall kalla det, i spaningsledningen. Hade han varitmed där, skulle han för övrigt ha remplacerat , eftersom han varförundersökningsledare, och skulle ha tagit över. Man kan se det som en intern polisiäradministration. Jag tror inte att hade haft någon praktisk möjlighetatt komma in. Jag vill inte lasta för det. Det viktiga föråklagarna var ju all man fick fortlöpande och klara informationer ochunderrättelser från spaningsledningen och att åklagarna hölls informerade intebara om de rön man gjorde under förundersökningens gång utan också att man fickbesked om vilka åtgärder polisledningen planerade. Där brast det. Det hade viständigt aktuellt när jag talade med . Jag tror jag har nämntdet också för Fälth. Jag har ingen direkt minnesbild av det, mendet skulle förvåna mig om jag inte gjort det. Jag vill icke lasta för att han inte trängdesig in i polisens organisation. : Min andra fråga gäller diskussionenangående chefsåklagarens skyldighet att hävda rättssäkerheten, och där kommerkonfrontationerna in. Jag frågar om riksåklagaren bedömer attjustitiedepartementet i det fallet utövade otillbörlig påtryckning på åklagarmyndigheten. : Nej, det gjorde man inte. Man utövadeingen direkt påtryckning på åklagarmyndigheten när det gälldekonfrontationerna. Det var jag som hade direktkontakt med åklagarsidan. Det är väl en brist i den ordning som varit attjustitiedepartementet i allmänhet har hämtat sin information även beträffande samarbetssvårighe terna i första hand från polisen. Vi har försökt hävda åklagarens synpunkter. Jag vill inte påstå att jag sökt påverka , men jag har tagit upp frågan med . Jag såg det så att jag var den högre åklagaren och hade tillsynsfunktion och kunde göra en överprövning. När man företar en överprövning brukar man allmänt sett -om det inte är KU 1986/87:33 en alldeles solklar sak,så att man kanbehandla den direkt med ledning av 7 handlingarna - inhämtayttrande från vederbörande åklagare. aldrig på ett beslut av enåklagare utan att denne får tillfälle att yttra sig. I den här situationenfanns det inte tid för någon skriftlig behandling. Vittnena fanns, och33-åringen var så att säga på väg ut, så man måste handla snabbt. Dagen efter sammanträdet i ringdejag till och meddelade att jag hade beslutatöverpröva hans beslut om begränsning av konfrontationerna och att vi behövde fåhöra hans version och hans bedömning. Vi hade någon timmes samtal påförmiddagen på RÅ tillsammans med och , då han fick läggafram sin syn på saken. Det blev alltså ett muntligt yttrande. Sedan bestämde vi i bästa samförstånd att vi skulle begeoss över från RÅ till , där handlingarna fanns liksom den personal somskulle biträda oss vid bedömningen. Vi fick tillgång till rum.Både och fanns tillgängliga för omedelbar kontaktunder vårt arbete. Vi ägnade i stort sett åt detta. Vi ficken föredragning av de polistjänstemän som hade hållit förhör med vittnena ochfick ta del av de på datalista upptagna förhören med resp. vittnen. Vi gickigenom dem mot listan som polisen hade. Vi sållade bort dem som vi ansågmeningslösa och tog ut sådana vittnen som vi inte ansåg det helt bortkastat attgenomföra konfrontation med. Sedan underrättade vi kontinuerligt i varje fall Carlströmmen troligen också om att vi hade bestämt oss för att höraytterligare så och så många. hade en fortlöpande kontakt med33-åringens advokat som uppehöll sig i angränsande lokaler. en fortlöpande diskussion med försvararen om hur man praktiskt skullekunna få in de nya konfrontationerna i tidsschemat för 33-åringen ochförsvararen. Ursprungligen hade man tänkt genomföra dem , menslutiigen fick man skjuta på det. När vi avslutat genomgången hade vi bestämt antaletkonfrontationer till i stort sett det dubbla eller kanske något mer. Han var helt lojal mot vår verksamhet ochgjorde allt man kunde begära för att underlätta arbetet för oss. Han var heltinförstådd med att det fanns utrymme för skilda bedömningar, och han gjordeingen invändning mot beslutet. Sedan tog han själv upp frågan om sin fortsatta ställningsom förundersökningsledare i målet. Han sade därvid spontant att han villeträda tillbaka i och med att delen med den s.k. 33-åringen var avslutad. Dettyckte också jag var en rimlig lösning med tanke på den situation som hadeuppkommit. Vi var alltså helt eniga på den punkten. : Jag vill ställa en fråga eftersom depersonliga motsättningarna så ofta har kommit upp. Man brukar säga att det inteär ens fel när två träter. . Jag vill fråga riksåklagaren om han fann detnaturligt att fäste riksåklagarens uppmärksamhet pådessa motsättningar och deras följder för undersökningen. MagnusSjöberg: Det tycker jag är helt naturligt. Antag att jag inte hade fått KU1986/87:33 någon underrättelse och att det hade löpt iväg till renakatastrofen! Då hade Bilaga A 7 det varit underligt om jag inte blivitunderrättad. I första hand hade jag väl fått en underrättelse frånöveråklagaren. Jag fann det inte onaturligt att jag fick en underrättelse frånjustitiedepartementet om hur det förhöll sig. Där hade man god inblick i hurpolisen såg på saken genom sin observatör i spaningsledningen. : I inledningen sade att hanville ge en mer nyanserad beskrivning än version av vad som hadehänt. På vilka punkter har givit en onyanserad bild av sinarelationer till och spaningsledningen? : Det var inte detta som var aktuellt förmig när frågan ställdes, utan det var huruvida det var en riktig bild somåtergavs i JK:s beslut när det gällde behandlingen av 33-åringen. Han blev naturligtvis hårt behandlad. Man blir utsatt fören snäv behandling om man är misstänkt för mord. Den här personen var anhållenoch blev utsatt för konfrontation, men några rättsövergrepp gentemot 33-åringentycker jag det är svårt att spåra i det här sammanhanget. Det har också JKsagt. : Är uppfattning korrekt, att33-åringen, som är helt avförd från utredningen, blev hårt behandlad? : Jag vet inte om man kan säga att33-åringen är avförd från utredningen. Man gör inte så i en förundersökning definitivt för bort någonting och inte kan ta upp det på nytt. Man kan taupp frågan igen om 33-åringens ställning, men hade för sin delavskrivit den del som rörde 33-åringen. : Var den behandling som 33-åringen fickutstå rimlig med tanke på omständigheterna? Jag är intresserad av RÅ;sbedömning, inte JK:s. : Den var rimlig, måste man såga. Sedan ärdet möjligt att han genom ett misstag från polisens sida när det gällde entidigare konfrontation blev utsatt för ett något längre frihetsberövande än somvar nödvändigt. Jag har gjort den bedömningen och det har jag sagt också tillK.G. , aft man icke kan lasta honom för att han släppte 33-åringen, menman skulle heller icke ha lastat honom om häktningsframställningen fullföljts.Det var en situation där det typiskt finns stort utrymme för skilda uppfattningar. : En stor del av det vi granskar har medjustitiedepartementets roll att göra. Uppfattade det som enrimlig ordning att klagomål på en honom underställd åklagare framfördes viastatssekreteraren i ? Är det en normal och naturligordning? : Nej, men det här är heller inte ettnormalt fall. Det förekommer ofta klagomål mot åklagare. Då är det i allmänhetden som är misstänkt eller målsägandensom är missnöjd med åklagaren, men det KU 1986/87:33 förekommer också attpolisen framför klagomål. När en åklagare beslutar att Bilaga A 7 ickeväcka åtal förekommer det att polisen vänder sig till högre åklagare och begäröverprövning. Härvar det en exceptionell situation. Det kunde naturligtvis ha varit så att, låtoss säga, hade vänt sig till överåklagaren i ellertill RÅ för att framföra sitt missnöje med . Men kom det framden här vägen, och då var det naturligt att det vidarebefordrades till densomhade tillsyn över åklagarväsendet. AndersBjörck: RÅ anser att det inte är ett normalt fall. Jag skulle vilja hörariksåklagaren utveckla sin syn på det. Är det rimligt att riksåklagaren får redapå sådant här vid en privat middag? MagnusSjöberg: Jag är inte så ofta på privata middagar, så risken är mycket Uten. Viför ofta informella samtal när vi träffas. Detta var ett naturligt sätt att fåfram meddelandet. Det här var , och jag hade naturligtvis kunnat bUuppkallad för att få den här underrättelsen. AndersBjörck: Jag måste återkomma till en fråga som har oerhörd betydelse förkonstitutionsutskottets granskning: Vad är det i mordutredningen som motiverarsärskilda bestämmelser på grund av att det var statsministern som mördats?Skall andra hänsyn tas vad gäller spaning och rättssäkerhet? MagnusSjöberg: Vilka särskilda bestämmelser skulle ha nämnts i det sammanhanget? AndersBjörck: RÅ sade att det inte är ett normalt fall. MagnusSjöberg: Det är det naturligtvis inte. Jag har tagit upp det i många sammanhangatt fallet är speciellt. Först gäller det det rena mordfallet. Där skall vinaturligtvis följa de allmänna reglerna. Men sedan måste man ha klart för sigatt det här mordet har ytterligare dimensioner. Det har rena säkerhetsaspekter,så att säkerhetspolisen kan vara intresserad av hur mordet har gått till ochvad som ligger bakom. Det är angeläget inte bara att få fram vem som ärgärningsman, utan också vilka säkerhetsåtgärder som har brustit och vilkasäkerhetsåtgärder man behöver vidta i fortsättningen. Denandra dimensionen är det allmänna samhällsskyddet. Om de främsta företrädarnaför samhället angrips, behöver man veta vilka krafter som står bakom och om mankan räkna med att det finns krafter som vill verka subversivt och störta vårdemokratiska ordning och som kanske kan utöva ett så starkt hot att enskildapersoner inte är benägna att ställa sig till förfogande i olikasamhällsfunktioner. Idet avseendet har mordet dimensioner som går långt utöver ett"vanligt" mord, men när det gäller själva den brottsliga gärningenfinns inget utrymme för annat än och regler. AndersBjörck: Var det de aspekter som RÅ nämnde nu som föranledde Fälth att framförasina synpunkter på konfrontationerna med 33-åringen? MagnusSjöberg: Fälth tog inte upp sådana frågor. Han tog upp att det hade KU1986/87:33 krisat till sig mellan åklagare och polis, och det var naturligtvisolyckligt. : Jag har ingen annan uppfattning i dendelen, men jag måste fråga om det är normalt och om varit med tidigare om alt framför sådana härsynpunkter på underordnade åklagares verksamhet i känsliga mål, exempelvisterrorist-eller spionmål. : Nej, det har jag inget minne av, men jagvill heller inte avfärda det. Jag skulle inte uppfatta det som särskilt märkvärdigtom det hade gjorts påpekanden som en information till mig. : Anser RÅ med facit i handen attåklagarintressena och därigenom indirekt också vissa rättssäkerhetsaspekterunder utredningsarbetet har tillgodosetts på ett enligt RÅ:s uppfattningtillfredsställande sätt? : Jag skulle vilja säga att man inomjustitiedepartementet har varit mycket lyhörd för polisens synpunkter, men närjag har fört fram äklagarsynpunkter har de inte rönt samma uppmärksamhet. : Har någon uppfattning om vaddet kan bero på? Har ni inte hävdat era intressen med tillräcklig kraft? : Så kan det naturligtvis vara i viss mån.Jag vill inte göra någon bedömning av det. Men detta är mitt allmänna intryck,och det har jag fört fram till både justitieministern och . : Anser RÅ att de regler eller den brist påregler som vi har när det gäller relationerna mellan åklagare, polis ochjustitiedepartementet föranleder att man bör överväga en annanordning på det här området? Vad är det i så fall som enligt RÅ:s uppfattning ärbrister som bidragit till att det förekommit en beklaglig turbulens under desenaste åren? : Det regelsystem som gäller är tillkommettidigt. antogs 1942 och trädde i kraft . Deri tar siktepå gråtjuvar och inte på stora konglomerat av brott. Där kan det blisvårigheter, 1 princip räcker regler, men om det inte finnsvilja till samarbete, hjälper inga regler alls. Jag skulle vilja säga att den administrativa uppdelningenutgör en inbygd risk för konflikter mellan polis och åklagare. Åklagaren äransvarig för . förundersökningen och har även i andra sammanhang ett allmäntansvar för hur förundersökningen bedrivs, men han har icke reella möjligheteratt se till att man får tillräckliga resurser eller att rätt person på polisenssida sätts på ett visst utredningsuppdrag. Det kan åklagaren icke styra, ochdet kan naturligtvis vara en brist. Bertd Fiskesjö: När utfrågades här var hanmycket kritisk mot delspolisledningen, dels agerande. Vi har ännu inte fåttutskriften av vad han sade, och för den skull väljer jag ätt citera vad han skriver idet dokument som vi fått och som återger hans anteckningar om vad 170 I en summering skriver han: "Justitiedepartementetsagerande i denna KU 1986/87:33 brottmålsutredning finner jag betänkligt, närdet gällt åklagarens integritet. Bilaga A 7 Departementet har varitrepresenterat i polisens ledningsgrupp. har agerat budtill RÅ med upprepade klagomål på åklagaren, då denne ej rättat sig efterpolisledningens intentioner men däremot synes departementets representant iledningsgruppen tydligen ej ha reagerat då ledningsgruppen - om minainformationer är riktiga - förhindrat försök att få fram alibibevisning." Detta är en mycket kritisk passus. Jag skulle vilja höraett allmänt omdöme av riksåklagaren om denna syn på rollunder utredningsarbetets gång. : Jag återkommer till mitt mer allmännapåstående att jag har upplevt att har varit mer lyhörtför polisens synpunkter än för åklagarens. Det är det allmänna intryck jag har. Det är inte min sak att göra en bedömning, men man kandiskutera lämpligheten av att tar kontakt med deansvariga myndigheterna i konkreta frägor. Är det fråga om en kris allmänt settmellan åklagare och polis, måste dock naturligtvis justitiedepartementetingripa. RÅ är dock bara under regeringen högsta åklagare, som det heter.Därmed har naturligtvis som företrädare för regeringendet yttersta ansvaret för att samhällets myndigheter fungerar i ett sådant härsammanhang. Det är en annan sak när man går in på de egentligasakfrågorna. Då kan man diskutera hur man skall se på att jag får enunderhandsunderrättelse om att polisen är missnöjd med antalet konfrontationer.Men som det utvecklade sig var det nog rätt välgörande att jag fick komma in ibilden och göra en överprövning. Bertd Fiskesjö: Jag uppfattade det så att riksåklagaren imånga avseenden, om än med annat ordval, instämmer i kritik avjustitiedepartementets agerande. : I viss mån gör jag det, men inte såreservationslöst som har uttryckt sig. När det gällerkonfrontationerna har det i förlängningen avsatt ett resultat, men i någotannat sammanhang har det icke lett till någon faktisk påverkan av utredningen.Jag gör den bedömningen att överprövningen var befogad i den situation sområdde. : Vad jag har konstaterat harblivit bekräftat genom RÅ;s senaste uttalande. Jag går då över till en annanfråga, som rör organisationen. Den kan vara av intresse inte bara i det härfallet ulan också då man bedömer hur det bör vara . Jag har uppfattat det så att det var besvärligt föråklagaren att enligt de statusregler som gäller agera när polismästaren var ledareför spaningsgruppen. K.G. menade att det hade allvarligt försvåratåklagarens möjligheter att få den information som åklagaren bör få nästanautomatiskt. Vad har riksåklagaren för syn på det? : Där delarjag helt uppfattning, och det har KU 1986/87:33 jag givituttryck för i olika sammanhang. Organisationen är en intern fråga Bilaga A7 för polisen, och den ligger utanför åklagarväsendets behörighet. Hårbygger man upp en organisation för den spanings- och utredningsverksamhet sompolismyndigheten enligt skall biträda förundersökningsledareoch åklagare med. Den bygger man upp utomordentligt stark. Man sätter in högstechefen i den organisationen, man samlar in många andra i den, och man hardessutom en särskild pressombudsman som ger eftertryck åt de synpunkter somkommer fram i spaningsledningen. Man stärker också spaningsledningens statusgenom att man har en observatör från . Allt detta görspaningsledningen så tung att den blir en nästan omöjlig motpol till åklagaren,som bara har en biträdande åklagare vid sin sida. Med den tunga organisationenhar man byggt in en konfliktgrund vad gäller samarbetet mellan polis ochåklagare. Jagåterkommer till vad jag sagt om möjligheter att kommain i polisledningen. Man får en så tung organisation att det kan bli svårt föråklagaren att hävda sig. Jagvill göra ett tillägg som jag har fört fram också i andra sammanhang och sominte är särskilt originellt. 1 och för sig var del naturligtvis rimligt att manbyggde upp en organisation snabbt och fick i gång den så fort som möjligt, ochdå var det naturligt att högste chefen ledde detta arbete. Men när man väl fåttdet att fungera hade man kunnat gå ner på den ordinära nivån, låt oss sägakommissarienivån, med rutinerade utredningsmän. BertUFiskesjö: Jag vill ställa en fråga med anledning av vad riksåklagaren nu sade.Jag tolkar det så att riksåklagaren menade att just den omständigheten attdepartementet hade en kunskapare med i spaningsgruppen ytterligare ökade dennagrupps statusmässiga tyngd och därmed också i varje fall indirekt försvåradeåklagarens möjligheter att hävda sig. Är det en riktig tolkning? MagnusSjöberg: Så kan man naturligtvis tolka det, om man vill. Jag har barakonstaterat som min personliga uppfattning att man i varje fall utåt har givitden här gruppen ytterligare tyngd genom att den hade med en observatör frånjustitiedepartementet. Jag återkommer dock till vad jag sade tillriksdagsledamoten , att det här inte är ett vanligt mord utan att detrymmer många dimensioner.