bet · GA01KU2 · 1986-12-31 00:00:00 — Allmänheten harockså fått bättre förutsättningar att hävda sin rätt och att kraftfullt ageraför att få den. Detta är omständigheter som alla myndigheter känner av, inteminst domstolar och andra besvärsinstanser och klagomurar av typ riksdagensombudsmän. Det är därför naturligt att även JO mer nu än förr kan få sinabedömningar diskuterade och kanske ifrågasatta. Därav följer dock inte att JO:sauktoritet sjunkit eller att JO skulle ha minskat i betydelse som etträttsvårdande organ och garant för rättssäkerheten. Utredningens bedömning attJO:s uttalanden alltjämt efterlevs hos myndigheter och tjänstemän är riktig.Det har alltid funnits tjänstemän som låtit undslippa sig att JO:s uttalandeninte behöver tas på allvar. Det är då ofta fråga om personer som har svårt attta emot kritik eller som har ett särskilt behov av att hävda sig. Stundom hardessa också fått massmediernas stöd för sitt agerande, vilket medfört attprotesterna mot JO kommit att förstoras. Min mångåriga erfarenhet av offentligtjänst är dock att det stora flertalet tjänstemän, lika mycket nu som förr, ärlyhörda för JO:s åsikter och bedömningar och angelägna att framöver rätta sighärefter. Det tar sig bl.a. det uttrycket att ett JO-beslut blirutgångspunkt för nya direktiv och anvisningar på arbetsplatsen. Den sakligaefterlevnaden av vad JO anser är således alltjämt helt tillfredsställande. Denemotionella upplevelsen av ett kritiserande JO-beslut har - som en följd avvad jag redan sagt om vikande auktoritetstro, vilken också kan registreras hostjänstemännen -däremot avdramatiserats. - En förutsättning för att JO skallkunna vidmakthålla respekten för sina bedömningar är givetvis att JO:savgöranden genomgående kännetecknas av högsta kvalitet. Härför krävs att JObehärskar sakområdet grundligt, att han har skälig tid för analys ochbedömning av rättsfrågorna och att han på ett personligt sätt kan formulerasina beslut enkelt och lättfattligt med bibehållen juridisk stringens. Dettaställer särskilda krav på hur bör organiseras. Hovrätten över och : Avskaffandet avämbetsmannaansvaret har inte medfört någon ökning av antalet disciplinanmälningar. Utredningen har fastslagit att JO:s kritiska och vägledande uttalanden efterföljs i mycket stor utsträckning och att det inte finns belägg för att JO:s uttalanden minskati auktoritet. Hovrätten vill framhålla vikten av att uttalandena även framgent håller sådan standard att JO-institutionens auktoritet upprätthålls. På så sätt torde de åt JO anvisade sanktionsmöjligheterna - åtal och disciplinanmälan - även fortsättningsvis kunna tillämpas med samma återhållsamhet som . Enligthälso-och sjukvårdens ansvarsnämnd innebar ämbetsansvars- KU 1986/87:2reform att JO:s myndighetsutövning och inflytande på praxis inom admini- Bilaga1 strationen minskade väsentligt. anför i sitt remissyttrandevidare följande. De uttalanden som görs förefaller inte röna den respektoch uppmärksamhet som de förtjänar. Detta är enligt nämndens mening beklagligt,eftersom JO:s utredningar och beslut utmärker sig för grundlighet och noggranngenomlysning av problemen, en förnämlig analys av rättsliga spörsmål samt förintegritet och oväld. vid universitetanser inte tämligen tveklösa påstående om att belägg saknasför att JO:s uttalanden minskat i auktoritet helt övertygande. Nämndenfortsätter: Det måste kommas ihåg, att JO:s uttalanden har karaktären avoförbindande meningsyttringar, och JO har också själv framhållit, attmyndigheterna är oförhindrade att uttrycka andra meningar än dem som JO och JKförfäktat (ärendet 3287/1982). Det är ingalunda ovanligt, att JO nödgasupprepa, att ett visst förfaringssätt är lagstridigt eller felaktigt. Så t exhar han i flera sammanhang påpekat, att rätten att taga del av allmännahandlingar inte får begränsas eller försvåras genom att myndigheten uppställervillkor för handlingens tillhandahållande (JO 1977/78 s. 250, 1978/79 s. 212,jfi JO 1971 s. 348). JO Sverne själv uttalat, "att dettaär ett vanligt förekommande missbruk som JO vid flerfaldiga tillfällenkritiserat" (offentlighet och sekretess i hälso- och sjukvården, 1981 s.16). Det kan även nämnas, att JK - bl.a. i ärendena AD95/79 och 1982 2:33 -slagit fast, att en myndighet bryter mot grundläggandeprinciper för den offentliga förvaltningen, om den i ett beslut att utlysatjänst hos myndigheten föreskriver, att ansökningshandlingarna skall inges intetill myndigheten utan till en privat konsult, som anlitats för att medverka iurvalsarbetet., Genomslagskraften av JK:s beslut kan dock ifrågasättas; när enkommun i utlyste en tjänst som socialchef, angav mansålunda i platsannonsen, att sökandena skulle inge sina handlingar till ettprivat konsultföretag. Kammarrätten i anser att myndigheterna så gottsom regelmässigt rättar sig efter JO:s påpekanden, varför kraftigareingripanden inte i flertalet fall behövs. Kammarrätten i : Som utredningen anger (bet. s.183) har frågan om ämbetsansvaret betydelse långt utöver problemet om JO:seffekfivitet. Detta hindrar inte att den nuvarande ordningen också har starktbeskurit ämbetets möjligheter att effektivt ingripa mot fel och försummelser.Den har därmed även minskat institutionens auktoritet. Det förtjänar atterinras om utredningens uttalande (bet. s. 185) att JO har utnyttjat denuvarande ansvarsreglerna i lagen (1976:600) om offentlig anställning"endast i blygsam omfattning". Medborgarrättsrörelsen (MRR) anser det i och för sig varariktigt att förvaltningen i de flesta fall följer de uttolkningar av olika regler som JOgör. Enligt MRR finns dock aktuella exempel på att förvaltningsmyndigheter och befattningshavare har tagit avstånd från JO:s bedömningar. EnligtSvea hovrätt kan det inte uteslutas att JO:s kritiska och vägledande KU1986/87:2 uttalanden kan förlora i tyngd om sanktionsmöjligheterna -åtal och Bilaga 1 disciplinanmälan - knappast alls utnyttjas. 6.2 Omformulering av 20:1 BrB m.m. förslag - framlagt i samband med attutredningen diskuterar påföljdsmöjligheterna på det kommunala området - att20:1 BrB bör omformuleras (bet. 8.6.4.2) tillstyrks av merparten av deremissinstanser, vilka yttrat sig i frågan. Bland de synpunkter, som därvidframförts, kan nämnas följande. JO : De ofta påtalade svagheterna i detstraffrättsliga tjänsteansvaret torde vara den huvudsakliga anledningen tillden uppfattning många människor har om att de själva och samhälletskontrollorgan står maktlösa mot sådant som självsvåld och nonchalans hosmyndighetspersoner. Ändå är det så att föreställningen att"tjänstefel" är straffbart ännu fortlever bland allmänheten ochfaktiskt även i rätt stor utsträckning bland tjänstemän. Det är enligt minmening brådskande att arbetet med översyn av 20:1 kommer igångigen. JO Holstad understryker vikten av att statsmakternasnarast på nytt överväger avfattningen av straffbestämmelsen i 20 kap. 1 § BrB.Holstad erinrar om dels att ombudsmännen i remissyttranden över tjänsteansvarskommitténsslutbetänkande förordat en vidgning av det straffbara området, dels att hanhade anledning återkomma till saken i ett beslut som tillställtskonstitutionsutskottet. Beslutet rörde bl.a. en kommun som hade satt sig öververkställighetsförbud som meddelats av en förvaltningsdomstol ikommunalbesvärsmål. i : Vidkommande frågan om JO:ssanktionsbehov skulle rättshjälpsnämnden i likhet med en av reservanternagärna ha sett en mer pregnant och "offensiv" ideologi för JO-ämbetetsfunktion redovisad i betänkandet och syftande till att mera generellt stärkaJO:s befogenheter. Talet om JO som "en tandlös tiger" och förekomstenav vissa motioner till tyder på att frågan om ökadebefogenheter är av avsevärt intresse. Nämnden har dock förståelse för attutredningen går i viss mån försiktigt fram och ansluter sig vid angivna förhållandehuvudsakligen till de i betänkandet framförda övervägandena, varvid nämndensärskilt vill framhålla tanken på ett omarbetande av lydelsen av 20 kap. 1 §brottsbalken för att auktorisera tjänsteansvarskommitténs analys av dennalagbestämmelse. Analysen synes korrekt och den föreslagna ändringen avlagrummet bör vara ägnad att öka JO:s möjligheter att agera inom den kommunalasektorn. : Om det från allmän synpunkt ansesnödvändigt med vidgade sanktionsmöjligheter inom den kommunala sektorn bör detta övervägas vid utformningen av straffansvaret för myndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsutövning i , som omfattar förutom kommu nalt anställda arbetstagare även ledamöter i kommunala styrelser och 117 nämnder.Styrelsen vill med hänvisning till sitt yttrande över tjänsteansvars- KU1986/87:2 kommitténs betänkande förorda en sådan överarbetning av detta ansvarsom Bilaga 1 tjänsteansvarskommittén tidigare föreslagit. Med en sådan klarareutformad bestämmelse om straffansvaret skulle även JO:s åtalsrätt stärkas. Felsom inte faller inom det straffbara området bör dock liksom varaöverlämnat till den kommunala myndigheten att ingripa mot i egenskap avarbetsgivare. - Styrelsens majoritet anför vidare bl.a. följande. Styrelsenkonstaterar med tillfredsställelse att utredningen inte lägger några förslag avinnebörd att JO skulle ges befogenheter att exempelvis ge vitesföreläggandenåt kommuner och landstingskommuner som sätter sig över beslut omverkställighetsförbud som fattats av kammarrätt med anledning av kommunalbesvär.Som anförts i riksdagsdebatten bör problem av detta slag iförsta hand angripas på andra sätt än genom straffrättsliga sanktioner. (styrelsen) delar JO-utredningensuppfattning att lagtexten i 20 kap. 1 § BrB bör ses över. I remissyttrandetdiskuterar frågan om ansvaret för de politiskt förtroendevalda.Förbundet konstaterar att avskaffandet av straffansvaret för tjänstefelminskade möjligheterna att vidta åtgärder mot försumliga förtroendevalda.Kommunförbundet erinrar om att demokratiberedningen i sitt betänkande Principerför ny kommunallag (SOU 1985:29) berört frågan om de förtroendevaldas ansvar.1 anslutning till vad demokratiberedningen anfört anser attfrågan om de förtroendevaldas juridiska ansvar bör ses över i särskild ordning.Styrelsens majoritet framhåller därvid att ett vidgat straffansvar inte börifrågakomma utan i stället bör lösningar sökas som är bättre förenliga med denkommunala självstyrelsen. : Såsom utredningen anför måste detfinnas straffbestämmelser med vilka JO kan ingripa mot allvarligare fel i denoffentliga verksamheten. Givetvis måste dessa bestämmelser vara utformade såatt de kan tillämpas i praktiken. I belysning av vissa avgöranden av högstadomstolen som har kommit efter det att tjänsteansvarskommitténs betänkanderemissbehandlades anser förbundet att straffbestämmelserna i 20 kap. 1 §brottsbalken inte är ändamålsenligt utformade. En förnyad översyn av dessaregler framstår därför som angelägen. I två av remissvaren framförs olika invändningar mot enomarbetning av 20:1 BrB. Kammarrätten i anser inte att det finnsanledning att förtydliga den ifrågavarande bestämmelsen. Enligt kammarrättenhar utredningen inte anfört några skäl för sitt förslag, vilket i självaverket innebär en utvidgning av det straffbara området. Enligtrikspolisstyrelsen (RPS) kan flera invändningar göras mot det förslag omändringar om myndighetsmissbruk m.m., som tjänsteansvarskommittén lagt framoch som anslutit sig till. RPS, som påpekar att, såvitt är känt,lagrummets nuvarande utformning inte vållat några allvarligare olägenheter ipraktiken, anser inte att bestämmelserna bör ändras utan ytterligare utredning. Den inågra av de i det föregående redovisade remissvaren berörda frågan om KU1986/87:2 åtgärder mot kommun som sätter sig över lagakraftvunnadomsiolsavgöran- Bilaga 1 den tas upp i remissvaren från JK ochkammarrätten i . JK erinrar om de särskilda problem som både JO och JKunder senare år har mött när det gäller kommunala organs efterlevnad av beslutmeddelade av förvaltningsdomstolarna. Enligt JK:s mening är det ytterstotillfredsställande om rättsordningen skulle sakna möjlighet att ingripa isådana fall. Antingen i det nu aktuella lagstiftningsärendet eller i annatlämpligt sammanhang bör frågan bli föremål för lagstiftarensuppmärksamhet. Kammarrätten i anför i sitt remissvar - ianslutning till frågan om JO:s tillsynsområde - bl.a. följande. Kammarrättenhar i sin verksamhet nödgats konstatera att det på sina håll inom kommunernasaknas den ämbetsmannatradition som på den statliga sidan har varit enbetydelsefull rättssäkerhetsgaranti. Många av de viktigaste besluten faller förövrigt på politiska organ. När det gäller exempel på grova missbruk kandomstolen hänvisa till det uppmärksammade fall då kommun har satt sigöver lagakraftvunna domstolsavgöranden. har på samma sättunderlåtit att rätta sig efter meddelad dom. Tillsynen över den kommunalasektorn i hela dess bredd måste starkt intensifieras i både omfång och kraft. 6.3 JO:s talerätt på det kommunala området Flertalet av de remissinstanser, som yttrat sig angåendefrågan om talerätt för JO på det kommunala området (bet. 8.6.4.2) är positivatill att JO tillerkänns sådan rätt och/eller anser att saken bör utredas. Blandde synpunkter, som därvid framförs, märks följande. Försäkringsöverdomstolen (presidenten): På en punkt hadejag gärna sett att JO:s sanktionsmöjligheter förbättras. Det gäller tillämpningen av disciplin påföljd på det kommunala tillsynsområdet. Erfarenheten har visat att alternativet med disciplinansvar inte blivit tillräckligt effektivt inom den kommunala sektorn. Praxis torde ha blivit lindrigare än om JO själv skulle ha bedömt disciplinärendet. Anledningen är att frågan om disciplinpåföljd vanligen bedöms av kommunala organ sammansatta av lekmän. Ovanan att hantera spörsmål av detta slag, olusten att sätta sig till doms över en annan och beredvilligheten att låta saken bero om vederbörande lovar bättring gör att någon påföljd ofta inte beslutas. Nackdelen med nuvarande ordning är att JO - till skillnad från vad som gäller i fråga om statliga tjänstemän - intehar möjlighet att överklaga ett beslut varigenom en disciplinfråga avgjorts. Detta leder enligt min erfarenhet till att klart felaktiga friande beslut vinner laga kraft. Jag menar därför att det utredningsarbete som förordas av JO- utredningen (s.l88) måste ta klart sikte på att åstadkomma en ändring så att JO:s möjligheter att överklaga kommunala disciplinbeslut blir i stort sett desamma som i fråga om statliga disciplinbeslut. En annan sak som borde uppmärksammas i det sammanhanget gäller frågan hur disciplinansvar skall kunna utkrävas i fall då tjänstemannen har bytt arbetsgivare. Jag hade att handlägga ett fall där en socialtjänsteman på hög nivå hade gjort sig 119 skyldigfill påtalbara försummelser enligt dåvarande barnavårdslagen i en KU1986/87:2 incestdrabbad flerbarnsfamilj men där tjänstemannen vid tiden förJO:s Bilaga 1 bedömning hade avancerat till högre tjänst i en annan kommun.Möjligheterna att utkräva disciplinansvar för försummelserna var därmed borta.Detta förhållande framstår som otillfredsställande. JO Holstad pekar i sitt remissvar på de begränsningar somföreligger för JO att på det kommunala området agera i frågor omdisciplinansvar och framhåller det angelägna i att statsmakterna tarställning till frågan om ändring i regelsystemet. vid anseratt frågan om JO:s möjligheter att påkalla domstolsprövning av disciplin- ochavskedandefrågor är av sådan vikt. att den bör beaktas i det.fortsattalagstiftningsarbetet. Kammarrätten i anser att det bör tillses attJO:s befogenheter inte, som , är mindre vidsträckta inom den kommunala än denstatliga sektorn. i stöder förslaget om enutredning angående disciplinansvaret på det kommunala området. Enligtlänsstyrelsen är vad som anförs i saken i ett särskilt yttrande mycketövertygande. 1 remissvaret anges i anslutning till det sagda vidareföljande. Utredningen har inte närmare berört frågan huruvida det finns någrabrister i de organ som prövar frågor om disciplinansvar. Det hjälper föga om JOhar talerätt etc men det prövande organet inte är kompetent. ärsjälvdisciplinmyndighet och har tvingats konstatera attkonstruktionen har -många brister. Dels finns inga garantier för nödvändigsakkunskap, det behöver inte ens finnas en jurist i myndigheten (styrelsen) ochändå gäller prövningen ofta svårbedömda juridiska frågor. Omröstningsreglernaär nästan omöjliga att tillämpa i ett organ med 15 ledamöter. Etc. - Enligtlänsstyrelsens mening är det ofrånkomligt att förhållanden av det antyddaslaget påverkar en "åklagares" bedömning av frågan om ett ärende börföranleda ett disciplinförfarande. och polismyndigheten i ansluter sig tillde skäl som framförts i saken i ett i betänkandet intaget särskilt yttrande. uppger bl.a. att den anser att JO:sinskränkta makt på det kommunala området inte tjänar rättssäkerheten för denenskilde, varför Styrelsen förordar att en utredning med uppgift att lämnaförslag till lösning av denna fråga kommer till stånd. vid (ivars yttrande universi tetets samhällsvetenskapliga fakultetsnämnd instämt): Utredningen framhål ler vissa skillnader mellan statliga och kommunala befattningshavare vad gäller JO:s möjligheter att fullfölja talan i ärende om disciplinpåföljd. Utredningen förordar här ytterligare utredning av denna fråga. Mot bak grund av den lilla andel av ärenden som faktiskt resulterar i prövning av disciplinpåföljd, ter sig en sådan utredning ur praktisk synvinkel inte så angelägen. - Den skillnad, som föreligger mellan statliga och kommuna la befattningshavare i detta hänseende, kan bortses ifrån mot bakgrund av de i yr. principielltstora förändringar som måste göras för att skapa likformighet. KU 1986/87:2För allmänhetens tilltro till möjligheter och för myndigheternas Bilaga 1 respekt för detsamma, spelar säkert frekvensen av initiativ tilldisciplinära åtgärder i första instans en väsentligt större roll. (styrelsens minoritet) anser atträttssäkerheten kräver att tjänstemannaansvar skall kunna utkrävas av enskildatjänstemän, varför det är synnerligen viktigt att frågan om disciplinansvarutreds i särskild ordning. Enligt är skillnaden mellan detkommunala och statliga området såvitt gäller disciplinansvar omotiverad.Samfundet anser att JO bör ha samma möjligheter att få till stånddomstolsprövning av disciplin- och avskedandefrågor på det kommunala områdetsom på LOA-området, RA biträder utredningens förord att en närmare utredningav frågan om avtalsfrihet i disciplinfrågor på det kommunala området börbibehållas. (styrelsens majoritet), LO, och (styrelsens majoritet)avstyrker förslaget om att särskilt utreda frågan om ett eventuellt lagregleratdisciplinansvar som bas för en vidgning av JO:s talerätt på det kommunalaområdet i disciplinansvarsfrågor. Nedan återges de skäl som dessa remissorgananger för denna ståndpunkt. (styrelsens majoritet): Utredningenhar beskrivit problemen med en talerätt för JO i disciplin- ochavstängningsfrågor på det kommunala området. En ändring av nuvarande ordningskulle innebära ett stort ingrepp med lagstiftning i frågor som länge varitreglerade i kollektivavtal. anser att denarbetsrättsliga regleringen av dessa frågor fungerar väl och bör behållas,vilket styrelsen även framhöll i ett yttrande till iseptember 1983 över tjänsteansvarskommitténs betänkande (Ds Ju 1983:7)Tjänsteansvar i offentlig verksamhet. -De två fall som föranlett diskussion omJO:s behov av sanktionsmedel mot kommunala tjänstemän och som redovisas iutredningen ger inte tillräckliga skäl för att förändra hela det disciplinärasystemet för anställda inom den kommunala sektorn. I dessa två fall har detsnarare varit fråga om att JO inte ansett sig kunna utnyttja sin möjlighet attöverlämna ärendet till den ansvariga kommunala myndigheten i brist påförtroende för myndighetens vilja och förmåga att ingripa med sanktioner mottjänstemannen. JO:s behov av att kunna ingripa med sanktioner borde i dessafall ha gällt gentemot den ansvariga kommunala myndigheten och inte mot denenskilde tjänstemannen. LO anser att den hittillsvarande avtalsfriheten idisciplinansvarsfrågor inte föranleder några särskilda problem. uppfattning om räckvidden av straffbestämmelserna i20 kap. 1 § BrB får genomslag kommer enligt LO vid sidan av disciplinansvarettillräckliga påföljdsmöjligheter mot kommunalt anställda att finnas för attJO:s rättssäkerhetsper- spektivbör vara rimligen tillgodosett. LO vill betona vikten av att en frivillig KU1986/87:2 avtalsreglering bibehålls såvitt avser disciplinansvaret på detkommunala Bilaga 1 området. Därigenom understryks det nya synsättet förbetingelserna i arbetslivet och på relationerna mellan arbetstagare ocharbetsgivare. 1 stället för påföljder bör, enligt LO, ingripanden mot enskildaske med åtgärder som är framåtsyftande och konstruktiva. har i sitt yttrande tillLO avstyrkt tillsättandet av en särskild utredning. (styrelsens majoritet) anför isaken följande. I fråga om JO:s möjligheter när det gäller detkollektivavtalsreglerade disciplinansvaret för de anställda bör enligt styrelsensmening det nuvarande systemet bestå. Skulle den anställde ha vållat en enskildskada eller annan olägenhet finns tillräckliga skyddsmekanismer genomskadeståndsreglerna och ansvarsregler. Om den anställde vållatden enskilde medborgaren skada eller olägenhet inom det civilrättsligt betonadeområdet, finns det skydd detta rättssystem bjuder, bl.a. i form avarbetsgivarens s.k. principalansvar. - De frågor som i övrigt kan utlösadisciplinansvar torde oftast vara att hänföra fill det interna förhållandetmellan arbetsgivare och anställd. Det kan röra sig om allt från förskingringtill förfallolös frånvaro. I sådana fall blir inte någon viss enskildmedborgare drabbad utan de anställdas försumlighet drabbar primärtarbetsgivaren och i andra hand kommunmedlemmarna som skattebetalare. I dessadelar finns också - vid sidan av disciplinansvaret - den kommunala revisionen.- Disciplinansvaret kan alltså avse en hel mängd olika försummelser, vilkanormalt inte drabbar en enskild medborgare. Mot den bakgrunden och med hänsyntill den hävdvunna avtalsfriheten mellan parterna på den kommunala arbetsmarknadenanser styrelsen att någon utökad statlig styrning i form av vidgade möjligheterför JO att ingripa inte skall införas. Styrelsen avstyrker alltså utredningensförslag att frågan om disciplinansvar utreds i särskild ordning. I remissvaret från kammarrätten i ifrågasätts ominte JO:s roll bör tonas ned när det gäller det utomstraffrättsliga disciplinansvaret och föreslås att JO:s talerätt i disciplinärenden på det statliga området avskaffas. Kammar rätten anger bl, a. följande motiv. För det första är det ju här fråga ommindre allvarliga överträdelser där ett beivrande inte är särskilt angeläget från de synpunkter JO har att bevaka. Med den nya skadeståndslagstiftningen torde även en enskilds intresse av att en tjänsteman drabbas av en påföljd vara mindre uttalat. Ett annat skäl mot att JO skall ha något att göra med disciplinansvar är att hans roll inte passar ihop med den nya arbetsrättslag stiftningen. På den kommunala sidan är ju en disciplinöverträdelse konstru erad som ett brott mot ett mellan arbetstagaren och arbetsgivaren gällande avtal. 1 ett sådant förhållande finns givetvis ingen plats för en utomstående part som JO. Utredningen har också påtalat svårigheterna för JO att agera i disciplinärenden på den kommunala sidan. Inom det statliga området är inte reglerna likadana men likväl utformade på så sätt att ett disciplinärende i första hand är ett mellanhavande mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Att JO egentligen inte har någon naturlig plats här heller kommer , bl.a. närutredningen i sin strävan att "lappa på" nuvarande system nödgas KU 1986/87:2 föreslå enregel som ger JO en ställning som ensam motpart i stället för Bilaga 1 arbetsgivareni en fortsatt process hos domstol (se det föreslagna 9 § andra stycketJO-instruktionen, s. 27 och 221). För att bättre anpassa JO:s roll i ett disciplinärendetill gällande arbetsrättslagstiftning vill kammarrätten föreslå att denbegränsas till anmälarens. JO bör ha rätt att anmäla en överträdelse