bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Därförförfäktade vi att åklagarna borde vara tillsammans med oss ochdiskutera med spaningsledningen i stället för att rikta sig till de enskildapolismännen. Det där lyckades vi aldrig få gehör för. Det är egentligenorsaken till den situation som kulminerade . Dåhade vi under ett stort antal dagar försökt tillsammans med åklagarna finnanågon kompromiss för att gå vidare, men vi misslyckades. Jag nämnde då tilldepartementet att det inte var möjligt att komma vidare. Då tog regeringeninitiativet och lämnade ett uppdrag till och attkomma med ett förslag till lösning. Det uppdraget fick de tisdagen den 3februari, och de skulle presentera förslaget i samband med bl.a. hade partiledaröverläggningar. kallades jag och Hans Wranghultupp till rikspolischefen och fick reda på att RÅ:s och rikspolischefens förslaggick ut på att regeringen borde uppdra åt de centrala myndigheterna att ta överledningen för polisarbetet resp. förundersökningen och att man skulle bilda enreferensgrupp som skulle stå till den nya ledningens förfogande, bestående avMagnus , och mig. Jag gjorde den bedömningen tillsammans med de övriga ispaningsledning en att det här systemet skulle innebära att man inte tog hänsyn till de erfarenheter och kunskaper som fanns från del tidigare spaningsarbetet. har ingen kunskap av betydelse om vad som förevarit under de elva månaderna och hade bristfälliga kunskaper om del tidigare. Jag skulle stå som en garant för förfluten.tid. Det hår är ingen one man show, utan det är ett lagarbete i spaningsledningen, och jag represente rar en femlondel eller möjligen något mer av kunskapen där. Jag menade att 207 om mangjorde på det sättet skulle det inte gå att ta vara på kunskaperna KU1986/87:33 . Därför bestämde jag mig för att lämna spaningsledningen,om beslutet blev detta. Jag utgick från att det skulle bli på det sättet,eftersom riksåklagaren och rikspolischefen gemensamt lade fram ett förslag förregeringen. Jag insåg kallt att det skulle bli på det sättet. Därför ringde jagupp och sade att jag ville att han skulle känna till att när defattade beslut skulle jag lämna spaningsledningen. Jagbetonade att jag inte var ute efter att försöka komma med några ändringsförslag,för vi hade redan prövat alla kompromisser. Jag ville bara att han skulle vetavad jag i så fall tvingades göra. Jag tyckte att det kunde vara rimligt attstatsministern hade det klart för sig. Vilka konsekvenser det skulle få imassmedia kunde både han och jag räkna ut. Sedan satte vi oss i polishuset. Jag hade upplöstspaningsledningen. Vi satt och väntade på besked i massmedia. Jag tror det varkl. 14.00 som partiledaröverläggningarna började. Det kom inget besked i nyheterna-man spekulerade bara . kallades jag till kanslihuset förfortsatta överläggningar i frågan. Man hade inte kommit till något slutligtbeslut, meddelade mig . När jag kom ner dit var , där. Vi var inne i olika vändor, jag och varinne och sedan var åklagarna inne. Det resonerades hit och dit. Vi fickåterigen berätta vilka komplikationer som hade uppstått. Jag redogjordeytterligare en gång för min uppfattning att åklagaren borde tala medspaningsledningen och inte gå förbi den med något påstående om attspaningsledningen inte existerar enligt . Jag föreslog också att man skulle bilda någon gemensamstab med åklagare och representanter för spaningsledningen. Detta skullemöjligen kunna vara en sista kompromiss. Efter det att hade varit inne hosstatsministern och justitieministern kallades jag in igen. Mansade att hade föreslagit att det skulle finnas en stabsgrupp medoperativa funktioner direkt under honom. Den stabsgruppen skulle bestå av mig,och . Näss - som representant för rikskriminalenoch Näss för säkerhetsavdelningen. Man undrade vilken min och de andras inställningvar till det. Jag sade att jag skulle gå hem och la reda på det. Vi hade överläggningar, och jag kunde sedan meddelaatt vi ställde upp på detta. Det sades uttryckligen att detta skulle vara en operativstab och att vi i resp. funktioner - jag som ledare för ochde andra som ledare för resp. enheter - skulle ha det operativa ansvaret. Vid en presskonferens som sedan ägde rum omkring kl. 23.30på onsdagen kallade den operativa gruppen för en referensgrupp, ochsedan var cirkusen i full gång. Det var inte möjligt att i den allmännaopinionen räfta till detta. Jag och mina medarbetare hade haft vissa betänklighetermot organisatio nen. Vi hade velat fortsätta på det sätt som vi hade arbetat på men måste finna oss i detta speciella läge. När vi förklarade att vi skulle arbeta på dethär 208 sättetskedde det alltså med tvekan men med en vilja att få det att fungera. Efternågra veckor gjorde jag den bedömningen att det härinte fungerade. Bilaga A 9 då det inte går att praktiskt arbeta på detsättet. Efter en längre beslutsprocess med mig själv bestämde jag att lämnaspaningsledningen och lämna tjänsten som länspolismästare. ,: Redogörelsen spänner över flera skeden, menjag anser att vi i frågestunden inte behöver hålla oss till kronologin. Jag vill först ställa ett par frågor som har ställts härtidigare till och . De rör det inledande skedet. Den första gäller den diskussion som har förts utifrånredovisningen i JK-beslutet av att anser att åklagarsidan intefick den information som den behövde, och vidare - något som mera berör oss -att regeringen i informationsutbytet med myndigheterna favoriserade polisen. Då vill jag fråga hur bedömerjustitiekanslerns uppfattning att skulle ha varit alltför passiv,att han borde ha valt att gå in i ledningsgruppen för att där, om det hadefunnits möjlighet till det, skaffa sig information även under den inledandeperioden då han egentligen inte var förundersökningsledare. : Jag har inte förrän i efterhand fåttintrycket att han trodde att han inte skulle vara välkommen. Vi har vidåtskilliga tillfällen frågat oss varför han inte kom till spaningsledningen.Det är först som det stått klart för oss att åklagarna villegå förbi oss. K.G. inställning till informationsutbytettycker jag är märklig. Som jag sade tidigare: när vi gjorde grupperingen avsärskild utredningspersonal fick ett rum i polishusetnära en polisintendent som ingick i spaningsledningen. De poliser som sysslademed ärendet satt i samma korridor, och han fick all information från deutredande poliserna. Jag förvissade mig om alt han var nöjd med det. I detsammanhanget framförde han inga som helst synpunkter om att han inte fickinformation. Jag vill nämna en detalj som visar hur jag ser på det.K.G. har gjort gällande att han inte annat än efter lång fördröjningfick en utskrift av ett förhör med som jag hållit. Det var på det sättet att jag tog kontakt med tidigt efter mordet. Av olika skäl blev vi överens om att jag skulleträffa henne någon tid efter begravningen och då ha ett första samtal. Där gick jag naturligtvis in på vad hon hade sett av gärningsmannen. Jaghöll ett ingående förhör med henne och redovisade det förhöret ispaningsledningen. Vi talade in det på band, och det skrevs ut. I spaningsledningeningick den man, , med vilken direkt samarbetade isamma korridor. Den vägen fick reda på innehållet i förhöret. Hankontaktade mig under lunchen . Vi möttes i restaurangen, och han sade atthan gärna ville ha utskriften av förhöret. Jag sade att han skulle få det. Jagglömde bort att han skulle ha en utskrift. När han påminde mig fick han detmeddetsamma. Han befann sig alltså i den situationen att han utanvidare kunde få precis vad han ville. Vi har inte fått någon propå från honom som vi inte försökt 209 14 1986/87. tillgodose.Vi har inte haft någon som helst anledning att dölja någonting KU1986/87:33 eller hålla tillbaka information. Hans så att säga rent fysiska lägedär han satt Bilaga A 9 tillsammans med polismännen var för mig ett slagsgaranti för att han var nöjd med den information han fick. Hade han velat kommatill spaningsledningen och få någonting annat, hade han fått det. Det våren fråga som jag tog upp med . Jagsade: "Jag tror det år bra om du följer sammanträdena i spaningsledningen,för det är där som all information samlas och sorteras." Det förklaradehan att han skulle göra. Det har inte heller han gjort. : Den andra fråga jag har gäller mötet hosjustitieministern om konfrontationerna. Där deltog och . Jag har frågat dem om det vid det tillfället förekom någonpåtryckning från justitieministern beträffande myndighetsåtgärder. : Inte det ringaste. : Jag tycker det är viktigt att vi får höraHans Holmérs version. Det var därför jag föreslog att vi efter förhören medK.G. och skulle inbjuda att komma hit. Får jag börja med att fråga: Har tilljustitieministern eller till statssekreterare framfört synpunkter på K.G.Svenssons sätt att arbeta och framfört önskemål till de personerna om att hanborde bytas ut? : Nej, jag har inte framfört några önskemål iden delen. Jag har informerat om händelseutvecklingen mellan mig och K.G.Svensson utan några som helst tankar på att departementet skulle gå in ochfatta något beslut. : Men de har fått information från HansHolmér om hur han uppfattade ? : Det har de självfallet fått dels eftersom detsuttit med personer i spaningsledningen som hört vad som hänt, dels inte minstvid mötet den 28. : har påstått, och det harbekräftats av , att utsattes för psykisk press frånspaningsledningen. Det finns alltså, om jag förstått rätt, ingengrund för ett sådant påstående? : Jag vet inte hur han har upplevt oss - detkan bara han beskriva. Jag har i varje fall inte mött någon reaktion som tyderpå att han skulle ha känt sig i underläge. I delen som avsåg 33-åringen var dethela tiden som fattade besluten. En annan sak är att man alltid kan diskutera saker ochting. Vi diskuterade och ventilerade olika frågor, men jag har inte upplevt atthan skulle känna sig kuvad. : sade att hanhade förvissat sig om att var nöjd. Hur förvissade han sig omdet? : Genom att fråga honom. AndersBjörck: Då gav han klart besked? KU 1986/87:33 u u 1 1 Bilaga A 9 : Vad sade han då? : 1 den minnesanteckning jag har från de härdagarna har jag antecknat att han sade att han var uttryckligen belåten medsituationen. : Ungefär när var det? : Det var exakt . : Jag har en fråga som gäller kontakterna medjustitiedepartementet. Det har förekommit tidningsuppgifter om att detplanerades redan på ett mycket tidigt stadium, , etttillslag mot kurder. Är det en korrekt uppgift, och informeradesjustitiedepartementet, t.ex. justitieministern, av om att ettsådant tillslag var på gång? : Det är fel. Det finns vissa fragment i dettasom är riktiga. Vi hade kommit att intressera oss mera för PKK - det gällericke kurder, utan det gäller PKK - . Någon gång i julihade vi gått igenom tre avsnitt av utredningen. Det första gällde mordet iUppsala , det andra gällde mordet i i november 1985och det tredje var utredningen om mordet på . De här tre avsnittengick vi igenom. För de tidigare morden var revolvermän redan dömda tilllivstids fängelse. Hela den utredningen rev vi upp, och vi började granskahändelserna på nytt. I de tre avsnitten kunde vi konstatera att det fanns ettstort antal frågetecken och ett stort antal misstankar mot personer när detgällde både , och . De misstänkta PKK:arna vartill antalet 20-30, fördelade med ungefär en tredjedel på vardera av de tre händelserna.Därutöver fanns det vittnen och viktigare källor som man borde höra för attkomma vidare. Det ledde fram till att vi var intresserade av att höra ungefär50 personer. Vi arbetade med de här frågorna . Det viville göra var att ta in samtliga de här personerna föratt höra dem mot varandra. Skälet var naturligtvis att vi ville hindra att dekunde varna varandra för olika saker. Vi ville på ett så professionellt sättsom möjligt få svar på en del synnerligen allvarliga frågor. De här frågeställningarna diskuterades medåklagarna. Vi var alla överens om att det inte fanns anledning att göra detförrän ytterligare någon tid hade gått och vi hade fått analysera delar av detmaterial som fanns. Det drog sedan ut . Först i början av januari 1987ställde åklagarna upp på ungefär halva tillslaget, om jag får kalla det så.Hälften av tillslaget återstår enligt min mening. På samma sätt som jag har informerat justitieministern omdet tidigare utredningsarbetet har han också fått ta del av deutredningsresultat som vi successivt kom fram till och de bedömningar som vilagt bakom oss . Isammanhanget vill jag komplettera uppgifterna om PKK-morden i 211 Sverigemed att vi i samarbeHe med polisen i , , KU 1986/87:33Frankrike, , och har kunnat konstatera att PKK Bilaga A 9 ligger bakom åtminstone 14 mord i . : Får jag kontrollera att jag har uppfattatdet rätt: justitieministern kände alltså i förväg till tillslaget mot dePKK-misstänkta och kände också till uppfattning att man borde hatagit ännu fler till förhör? : Jag har berättat vad vi har kommit fram till,och sedan har vi och åklagarna diskuterat vad vi skulle göra. Jag har inte haftnågra planer att göra någonting som åklagarna inte ställde upp på. Vi harpresenterat de misstankar som funnits, och de misstankarna har förts vidaretill . : sade att han hade haft ett20-tal sammanträden med justitieministern. Eftersom vi granskar regeringen villjag ha klarlagt att justitieministern i förväg kände till planerna påtillslaget, eller hur man skall uttrycka det. : Jag tycker inte det är tillräckligt distinktatt tala om planer på tillslag. Det jag redovisade är de misstankar som finns.När vi sedan kommit in på planeringen av vad vi skulle göra har det varitåklagarna som beslutat att vi skulle ta in 26 personer . : Så i den mån det finns någon information ijustitiedepartementet om detta borde den ha kommit från åklagare och inte frånHans Holmér? : Jag har redovisat för ministern precis detjag nu har redovisat för utskottet. : Det var ett klarläggande svar. Har begärt att få några handlingar som haninte har fått? : Inte vad jag känner till. OUe : Jag vill ställa en fråga för att det inteskall bli något missförstånd. Innebär det här svaret att man inte diskuterademed regeringen vad åklagarna skall besluta om, utan man har redogjort förspaningsläget när det gäller de misstänkta? : Jag har över huvud taget inte diskuterat medregeringen, vare sig med enskilda tjänstemän i kanslihuset eller med någonminister, vad jag skulle göra som polis, utan jag har så öppet och ärligt jaghar kunnat informerat om vad vi i utredningen kommit fram till och vilka beslutsom har fattats under resans gång av mig eller av åklagare. Jag har inte gåtttill kanslihuset för att få draghjälp eller stöd för en uppfattning ellerreaktioner. Skulle jag ha gjort det, kan jag i alla fall konstatera att jagunder arbetets gång ibland har saknat reaktioner från regeringen - jag haraldrig fått någon. : Vi har fått litet olika versioner från K.G.Svensson och Det står i den utskrift vi har fått avutfrågningen med K.G. 212 Svenssonatt länspolismästaren hade gjort en framställning om att han skulle KU1986/87:33 avpolletteras från målet. Är det korrekt? Det sade jag . : Det är alltså helt korrekt? : Jag använde kanske inte den typen av ord, menden bad jag att skulle byta ut . : har hävdat att samarbetet medspaningsledningen inte har fungerat. Har någon kommentar: först omdet är korrekt och - i så fall - vad det skulle bero på? Det får han redovisa. Jag har talat omatt det varit en skillnad i uppfattningar i sak om hur vi skulle arbeta. Vi harsamarbetat i den meningen att vi har talat med varandra om olika frågor. : Framfördes någon begäran om att byta utK.G. : Självfallet inte. : Finns det någonting i den kritik som harframförts av K. G. och om att vissa delar avutredningen, framför allt om 33-åringen och kanske även PKK, skulle habedrivits på ett sätt som skulle ha kunnat innebära problem förrättssäkerheten? : Nej, det finns det inte. Den ende som hargranskat det här och som jag kan hänvisa till är justitiekanslern, som entydigthar sagt att 33-åringen inte har utsatts för något rättsövergrepp. I övrigthävdar jag med bestämdhet att något rättsövergrepp inte har förekommit i detarbete som vi har lagt ned. : lag ställde en fråga till , omhan under sin tidigare verksamhet som åklagare hade i tjänsten haft någon formav konflikt med som skulle kunna påverka förhållandet dem emellan.Han påstod att så inte hade varit fallet. : Vi har arbetat ihop på samma åkiagarkammareen gång i tiden för länge sedan - 1965. Sedan har vi haft olika kontakter underårens lopp. Jag har inte haft några konflikter med honom. Jag upplever inte attjag haft det nu heller i form av någon personkonflikt. Jag upplever det så attvi ser på ett ärende med olika glasögon. : Jag har en avslutande fråga som gäller dennya organisationen och de diskussioner som fördes med bl.a. statsministern den2 februari, om jag förstod det rätt. Vilka krav framförde i det sammanhanget? Vardet att man skulle hålla på med en oförändrad organisation? sadetidigare att man gick med på en förändrad organisation under vissaförutsättningar. Fanns det därutöver några krav från sida t.ex. påatt effektivisera den organisation som redan fanns, eller var det mening skulle hålla fast vid den organisation som man haft under den KU1986/87:33 lid då jakten på mördaren bedrivits? : Jag har redogjort lör precis det du frågadeom, men jag tar det gärna en gång till. konstaterade vi gemensamt - åklagare ochpolis - att vi hade försökt hitta olika kompremisser men att det inte hadegått. Därför anmälde jag till departementet att det inte gick. Om vi fortsattesom det var visste jag att regeringen skulle ingripa. Det var den bedömning somman hade låtit komma till uftryck. Då gav regeringen i uppdrag åt rikspolischefen ochriksåklagaren att utforma ett förslag till lösning. Det uppdraget fick detisdagen den 3, och lösningen skulle presenteras den 4. var jag och Hans Wranghultuppkallade till rikspolischefen, som förklarade att man skulle föreslåregeringen att lyfta upp ansvaret för utredningen till de centralamyndigheterna, till rikspolischefen och riksåklagaren, och bilda enreferensgrupp, bestående av , och mig. Det menade jag var en lösning som skulle innebära atterfarenhet och kunskap från det tidigare spaningsarbetet inte skulle kunnautnyttjas. Därför ringde jag till och talade om för honom attjag avsåg att lämna spaningarna i samband med att det beslutet tillkännagavs.Jag framhöll för honom att jag inte var ute efter att försöka ändra på det, förjag hade redan haft min chans och jag hade försökt komma fram till kompromissersom skulle ha givit någonting. Jag hade ingenting att komma med, men jag villeatt statsministern skulle känna till vilka konsekvenser det fick. Sedan blev jag kallad till kanslihuset.Där fick jag ånyo beskriva hur jag såg på motsättningarna med åklagarna, varide bestod och vilken lösning man skulle kunna komma fram till, eftersom allavar mer eller mindre övertygade om att det förslag som lämnats av RÅ ochrikspolischefen borde justeras. Sedan var jag borta ut bilden ett tag och inväntade ettförslag från rikspolischefen. Jag blev sedan inkallad till statsministern, ochdå förde man fram förslaget om spaningsstaben. Jag gick till polishuset ochdiskuterade med mina medarbetare, och vi sade att vi skulle arbeta så. : Det är möjligt att jag fattar dåligt, menvad jag försökte fråga om var följande. Här har man haft en viss organisationunder i jakten på mördaren. Min fråga var om , när detblev aktuellt med en omorganisation, framförde några konkreta förslag tillförändringar i organisationen som enligt hans uppfattning skulle innebära atteffektiviteten ökade så aft mördaren kunde gripas. : Under ungefår talade vi medåklagarna om att finna en ny utformning av organisationen. Min uppfattning var då, är och kommer sannolikt att vara att spaningsarbetet bedrivits på bästa möjliga sätt. Jag beklagar självfallet att vi inte har nåttdet resultat som alla önskar, men jag skulle, om jag tvingades upprepa det här, göra på precis samma sätt. : Jag skulle vilja återknyta till uppgift KU1986/87:33 inför utskottet, att han som åklagare kände sig utsatt förpsykologisk press Bilaga A 9 bl.a. på grund av att ledningsgruppen iförsta hand riktade sin kritik mot honom till . Jag skulle med anledning av detta vilja ställa två frågor:Stämmer uppgiften att missnöjet med som åklagare i första handanmäldes till någon i ? Vad var den huvudsakligaanledningen till att man i ledningsgruppen var missnöjd med somåklagare? : Jag antar att menarspaningsledningen - jag vet inte om någon ledningsgrupp. : Stämmer uppgiften attspaningsledningen i första hand vände sig till för attframföra kritik mot honom som åklagare? : Det är fel. : Du har varit där , har dunämnt i din redogörelse. Jag skulle vilja veta om någon inomjustitiedepartementet har sagt att man saknar förtroende föråklagaren. : Inte en enda sådan kommentar, inte enantydan, inte ett höjt ögonbryn. : En sista fråga: Har någon från justitiedepartementetunder den tid som du lett spaningarna försökt lägga sig i polisens operativaarbete? BertU Fiskesjö: En del av de frägor jag hade tänkt ställahar redan avverkats, och jag skall inte upprepa dem. Jag vill ställa en allmän fråga om organisationen avspaningsarbetet. Det har ju sagts här och bestyrkts att uppläggningen avorganisationen var ovanlig, om det nu finns några exempel från tidigare. Frånåklagarsidan har man då sagt att en orsak till de motsättningar som uppkom varjust organisationen. Jag skulle vilja ha kommentar på den punkten. : Jag antydde något av det och jag skallutveckla det ytterligare. Eft problem som jag och mina närmast medarbetare hade närvi startade utredningen och spaningarna var att vi hade ett mycket stort antalpolismän insatta på mordutredningen. Vid ett spaningsmord i av någotså när normal typ, om man nu kan säga att det finns sådana spaningsmord, alltsåett mord på öppen gata där man inte vet vem gärningsmannen är och där offret ären person som inte har den ställning som hade, kan jag tänka mig sätter in kanske 30 poliser för att försöka klaraupp mordel. 1 det här fallet stod det naturligtvis klart för mig, attmotivbilden, de kontakter som hade haft och den allmänna situationen gjorde att 215 vi måstearbeta mycket bredare än vad man hade gjort. Av KU1986/87:33 den anledningen var det nödvändigt att använda ett tiodubbelt antalpoliser. Bilaga A 9 Vi hade alltså i inledningsfasen ungefär 300 poliserinsatta. Polisen skulle arbeta, förutom i , med utredningar ilandet och i utlandet och med kontakter på ett helt annat sätt än man tidigarehar gjort. Av det skälet var det nödvändigt att ha en kraftfullspaningsledning. En sådan satte vi också på benen. Det är på något sättsymptomatiskt för åklagarnas inställning att riksåklagaren vid upprepadetillfällen har sagt att spaningsledningen var för stark. Jag tror det är förstagången som någon kritiserat att man har en organisation som är stark. Jag menaratt det var vår räddning att vi hade denna starka organisation, för annars hadevi inte lyckats med en hel del av del som vi nu har lyckats med. Vad gäller frågan hur polisarbetet skall läggas upp villjag säga att polisen har arbetat så här - det är jag den försteatt hålla med om. Det har aldrig funnits en organisation av det här slaget. Jagvet inte om man någonstans utomlands har haft en liknande organisation. Dåmenar jag att man måste granska om organisationen har haft några bristerförutom att den har varit stark. BertU Fiskesjö: Jag skulle vilja få den här frågankompletterad med ett mer konkret omdöme av om huruvida det varnödvändigt att bibehålla denna organisation även efter det att spaningsarbetetkommit i gång. Från åklagarsidan har det uttryckts en viss förståelse för i utgångsskedet, vid uppläggningen av spaningsarbetet, tillgrep denna typav organisation, men man menar att arbetet skulle ha kunnat ledas ochgenomföras på ett annat sätt fortsättningsvis. : Jag vet att man bar förfäktat en sådanuppfattning. Min mening är att vi inte har haft anledning att ändra organisationen.Det har varit nödvändigt för oss att fortsätta att driva den.