bet · GA01KrU6 · 1986-12-31 00:00:00 — Ibetänkandet behandlas med anledning av en motion olika frågor omamatörboxningen. Hitintillshar intagit den ståndpunkten att ett förbud mot amatörboxning kanundvaras under förutsättning dels att de säkerhetsföreskrifter som i 16punkter lades fram av en nordisk medicinsk expertkommitté iakttas utannågot väsentligt undantag, dels att säkerhetsföreskrifterna inte visar sigotillräckliga. En bestämmelse om sju dagars matchuppehåll ingick i en av de 16punkterna. a. den angivna bakgrunden anser utskottet det vara i hög gradanmärkningsvärt att ansett sig kunna ändra reglernaom matchuppehåll . Utskottet utgår från att beslutetsnarast tas upp till omprövning. Enrad projekt som syftar till ökad kunskap om boxningens medicinska effekter harsatts i gång på initiativ av Idrottens forskningsråd. Utskottet förutsätter attRiksidrottsförbundet gör en sammanfattande redovisning av vad som framkommer ide olika projekten. Det får därefter ankomma på regeringen att ta ställningfill i vilka former de närmare övervägandena rörande amatörboxningens framtidbör komma till stånd. Utskottetanser att motionens syfte är tillgodosett genom vad utskottet anfört. Imotion 1985/86:Kr309 av () och () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om enkartläggning av tillämpningen av säkerhetsföreskrifterna inom amatörboxningen. Motionärernaframhåller inledningsvis att det material som belyser boxningssportensmedicinska skadeverkningar blivit alltmeromfattande och att den ökade kunskapen på området alltmer ger stöd åtuppfattningen att även amatörboxningen bör förbjudas i vårt land. Emellerfidmåste beaktas att statsmakterna hitintills intagit ståndpunkten att samhälletinte bör förbjuda amatörboxningen om man inom sporten ser till att godtagbarasäkerhetsföreskrifter finns. Mofionärerna anser att denna 1Riksdagen 1986/87.13 saml Nr 6 Häri ligger emellertid också att samhället inte KrU1986/87:6' kan avståfrån att göra en bedömning av i vad mån säkerhetsföreskrifterna Motionärerna erinrar härefter om att en av desäkerhetsföreskrifter inom amatörboxningen som tillmätts mycket stor betydelseär den s. k. sjudagars-regeln, vilken innebär att det bör vara minst en veckasuppehåll mellan varje match. Det är alarmerande att av tidningsuppgifter attdöma efterlevnaden av sjudagarsregeln på senare fid synes vara mycketbristfällig. a. har det uppgivits att boxare tillåts ställa upp i match tvåeller samma vecka. Av uppgifterna att döma skulle Boxningsförbundetge dispens från sjudagarsförbudet, som i praktiken uppställts av isamband med tillkomsten av lagen om förbud mot professionell boxning. Vi år väl medvetna om att visst arbete pågår inomidrottsrörelsen som syftar tillåtgärder för att begränsa skadeverkningarna av amatörboxningen. bakgrutidav det anförda och med hänsyn till frågans vikt anser vi emellertid' attriksdagen nu bör begära en aktuell kartläggning av tillämpningen inom amatörboxningenav gällande säkerhetsföreskrifter. På grundval av den gjorda kartläggningen bör regeringenöverväga motiverat att förelägga förslag till förbud motamatörboxningen. Vid denna bedömning bör de nya rön'som framkommit omboxningens skadeverkningar vägas in. Följande organ har beretts tillfälle att yttra sig övermotionen, nämligen - efter hörande.av -. Remissyttrandena redovisas ifci/flga J. riksdagsbehandling m. m. av frågor rörandeboxning I första lagutskottets utlåtande 1962:12 finns enredovisning för riksdagsbehandlingen av boxningsfrågor . Betänkandet (SOU 1961:46) Boxningssportens ' Som en följd av ställningstagande till enmotion vid riksdag (1955:13) tillkallade inrikesministern-sedanett åt medicinalstyrelsen givet uppdrag inte kunnat genomföras - en sakkunnigmed uppgift att följa frågan angående boxningens skadeverkningar.Utredningsmannen -med. - avgav betänkandet (SOU1961:46) Boxningssportens skadeverkningar. I betänkandet förordades ytteriigarestudier av boxningssporten men däremot framlades inte något direkt förslag tillingripande från statsmakternas sida. Betänkandet, som blev föremål för remissbehandling,ledde ej heller till några sådana åtgärder. 1962-1968års riksdagar ' KrU 1986/87:6 Även vid riksdagarna 1962, 1967 och 1968 behandladesmotioner om boxningsfrågor. Utskottet hänvisar tillutlåtandena över mofionerna (ILU 1962:12, ILU 1967:23 och ILU 1968:40). Inom upprättades en promemoriaangående boxningsförbud (Stencil Ju 1969:1). Promemorian innehöll tvåalternativa förslag till lag. Dét ena förslaget avsåg endast professionellboxning och kom sedermera att läggas till grund för lagen om förbud motprofessionell boxning. Det andra lagförslaget omfattade förbud mot all boxningoch upprättades främst i syfte att få del av remissinstansernas synpunkterockså på amatörboxningen. Promemorians slutsatser grundades på medicinskt materialsom redovisats i nordiska medicinska expertkommitténs betänkande 1967 omboxningens medicinska skadeverkningar (se nedan s. 9). Man konstaterade ipromemorian att det inte tycktes råda någon tvekan om att vad som därredovisats var tillräckligt för att från medicinsk synpunkt också ta ställningmot amatörboxningen. Å andra sidan anfördes att boxningens syfte var attförvandla oordnat slagsmål till en kamp med regler och grunder för bedömning avde kampandes prestationer samt att kampidrotterna och andra individuellaidrottsgrenar hade en stor uppgift att fylla genom ätt idrottsutövarnasaggressioner kanaliserades på ett ordnät sätt. Vidare framhölls att uttalat att amatörboxningen bidragit till att många svenskaungdomar anpassats till ett normalt socialt liv. Vid sidan av de medicinska synpunkterna anfördes ipromemorian två andra skäl mot boxning. Det ena avsåg den förråande inverkansom tävlingar ansågs ha på åskådarna, särskilt på ungdomar och andra medlättpåverkat psyke. Det andra skälet avsåg de ekonomiska intressen som gjordesig gällande inom den professionella boxningen. Enligt promemorian måste detanses stötande att boxare och arrangörer kunde göra stora ekonomiska vinster påen verksamhet som var inriktad på att åstadkomma skador hos deltagarna.Avsevärda risker förelåg också, enligt promemorian, att de som drog ekonomiskfördel av boxarens verksamhet inte brydde sig om dennes hälsa. Vidare kunde denprofessionelle boxarens vinstbegär, enligt vad som ytterligare sades ipromemorian, medföra att han tog allvarliga risker. Dessa skäl ansågs tala förett förbud mot i vart fall den professionella boxningen. I promemorian tog man inte slutlig ställning till frågan,om ett förbud mot boxning borde omfatta också amatörboxning. Man pekade på attSvenska riksidrottsförbundet förklarat sig berett att med Boxningsförbundetdiskutera de av nordiska medicinska expertkommittén föreslagna säkerhetsåtgärderna.Utgången av dessa överläggningar kunde enligt promemorian komma att inverka pådet slutliga ställningstagandet till amatörboxningen. Av stort intresse ansågsockså vara resultaten av undersökningar om förbättradutrustning. Att de rekommenderade föreskrifterna infördes av amatörboxningensorganisationer ansågs utgöra en första förutsättning för attamatörboxningen alltjämt skulle få utövas i . KrU 1986/87:6 Remissinstansernas inställning till huvudfrågan framgårschematiskt i nedanstående tabell. Remissinstans Förbud mot Förbud mot Proposition 1969:118 med förslag till lag om förbud motprofessionell boxning m. m. Efter remissbehandling av den i det föregående redovisadepromemorian, lade regeringen i proposition 1969:118 fram förslag till en lagomförbud mot professionell boxning. I propositionen övervägdes frågan om förbudockså mot amatörboxning men sådant förslag lades inte fram. Det förutsatteshärvid att skärpta säkerhetsbestämmelser genomfördes för denna boxning.Dåvarande justitieministern fann anledning betona att denprofessionella boxningen måste anses hälsofarligare än amatörboxningen. Hanansåg sammanfattningsvis att vad som upplysts om hälsoriskerna starkt taladeför förbud mot boxning och att skälen därvid självfallet var starkast i frågaom professionell boxning. Han kom fram till att förbud mot professionellboxning borde införas. Han anförde vidare följande: I frågan om ytterligare säkerhetsföreskrifter föramatörboxningen bör först uppmärksammas, att det inte föreligger behov att göraändringar i gällande säkerhetsföreskrifter i alla de avseenden som avses i dennordiska kommitténs 16-punktsförslag. Sålunda uppfyller redan nu de svenskaboxningsreglerna i vissa avseenden de krav som har ställts upp av den nordiskakommittén. Jag vill i det sammanhanget erinra om att nuvarande regler föramatörboxningen i har utarbetats av boxningsförbundet i samråd medmedicinsk expertis och företrädare för . har förklarat sig viljamedverka till att ytterligare säkerhetsföreskrifter införs i enlighet medkommittéförslaget och har nämnt vilka regeländringar som närmast kommer ifråga. Av förbundets uttalande framgår emellertid att man inteavser att införa samtliga föreslagna föreskrifter. Den nordiska kommittén anserdäremot, att förslagen måste betraktas som en helhet, och underremissbehandlingen har, främst från medicinsk expertis, framhållits attsamtliga föreskrifter är betydelsefulla och att det bör vara ett minimikrav attde till fullo genomförs för att boxningen-skall kiinna tillåtas. En hel del remissinstanser har ansett, att de föreslagnasäkerhetsbestäm- KrU 1986/87:6 melserna är otillräckliga. a. har inväntsatt kommittén inte har föreslagit den enda föreskrift som kan vara av någonpraktisk betydelse, nämligen ett y ovillkorligt förbud att under boxningrikta slag mot huvudet eller ansiktet. Det har också sagts, att hjärnskadorinte kan förebyggas så länge nuvarande målsättning att slå ut motståndaren stårkvar. Av särskild betydelse i detta sammanhang är uttalandetfrån boxningsförbundet, att dess styrelse i princip har beslutat att arbetaför att knockout tas bort som vinstgivande faktor i nybörjar- ochjuniortävlingar. Förslag i sådan riktning har inte förts fram avläkarkommittén. Ett fullföljande av detta beslut, som utgör ett betydelsefulltinitiativ från styrelsens sida, torde medföra en avsevärd reducering avriskerna för hjärnskador på nybörjare och juniorer. Enligt min uppfattning framgår klart av den föreliggandeutredningen att man har att räkna med hälsorisker, bl. a. vissa risker förhjärnskador, även om de säkerhetsföreskrifter som den nordiska kommittén harföreslagit genomförs fullt ut och boxningsförbundets nyssnämnda beslutrealiseras. Det är naturligtvis svårt att bedöma storleken av dessa risker ochom det trots genomförande av föreskrifter av angiven art kommer att inträffaskador som leder till bestående men. Jag anser dock, att man har anledning attsätta tilltro till kommitténs bedömning att ett genomförande av förslagenrimligen torde kunna väsentligt minska faran för hjärnskador. Som har framgått råder inom den medicinska expertisen inteenighet om nödvändigheten av ett förbud mot amatörboxning. Jag är för egen delbenägen att - under förutsättning att de föreslagna säkerhetsföreskrifternakommer att genomföras utan något väsentligt undantag- inta ståndpunkten attförbud mot amatörboxningen inte bör införas . Denna ståndpunktbör dock omprövas, om den nämnda förutsättningen inte uppfylls eller om detvisar sig att berörda föreskrifter inte i tillräcklig grad undanröjerhälsoriskerna. Jag vill tillägga, att jag utgår från att boxningsförbundetallvarligt arbetar för att knockout tas bort som vinstgivande faktor i förstahand vid nybörjar- och juniortävlingar. I enlighet med det anförda anser jag att förbud motamatörboxning inte bör införas . I fråga om vissa av de föreslagna säkerhetsföreskrifternavill jag anföra följande. Enligt punkt 4 i förslaget till ytterligaresäkerhetsföreskrifter bör det vara minst en veckas uppehåll mellan varje matchsom en boxare deltar i. I allt fall bör han inte delta i mer än en match perdygn. Den föreslagna bestämmelsen torde medföra att det blir omöjligt att undernuvarande former genomföra mästerskapstävlingar av olika slag, eftersommatcherna i slutskedet av sådana kan komma tätare. När det gäller lokala,regionala och nationella mästerskapstävlingar synes det emellertid inte varaomöjligt att organisera turneringarna så att den föreslagnasäkerhetsföreskriften kan följas. Jag förutsätter att boxningsförbundetallvarligt undersöker möjligheterna härtill. I och andrainternationella tävlingar skall emellertid internafionella tävlingsreglertillämpas, och i sådana fall torde rekommendationen i fråga om vilotid mellanmatcherna vanligen inte kunna följas. har anfört om medverkan från detallmännas sida vid utarbetandet av vägledning för tävlingsläkare (punkt 6) ochvid utbildning av sådana (punkt 7) torde inte vara av beskaffenhet att påkallanågot ställningstagande av Kungl. Maj:t i detta sammanhang. Beträffande förslagen att förbättra ringgolv, boxhandskaroch boxningshjälm har under remissbehandlingen av departementspromemorian upplysts,att boxningsförbundet har påbörjat tekniska undersökningar med sådantsyfte i samråd med och statens prov- KrU 1986/87:6ningsanstalt. Som berörts av en remissinstansbör man vid utarbetandet av de nyaskyddsåtgärderna på detta område kunna dra fördel av den forskning beträffandestötskydd för huvudet som sker i statens trafiksäkerhetsråds regi. som har föreslagits av den nordiska kommittén berör olikaskyddsfrågor och man måste räkna med att inte alla förslag kan genomförassamtidigt. a. kan de tekniska undersökningarna bli tidskrävande. Det fårförutsättas att RF, som i viss mån kontrollerar boxningsförbundets verksamhet,följer utvecklingen. Detta torde kunna ske genom RF:s regelgranskande ochanslagsbeviljande verksamhet. Målet för den utveckling mot nyasäkerhetsbestämmelser som RF och boxningsförbundet har , förklarat sig bereddaatt arbeta för bör vara att samtliga föreskrifter som den nordiska kommitténhar föreslagit genomförs. Första lagutskottet tillstyrkte i sitt av riksdagengodkända betänkande (ILU 1969:51) att förbud infördes mot professionell boxningsamt anförde härefter följande: Vad härefter gäller övervägandena i propositionen omförbud också mot amatörboxning och de i anslutning därtill väckta likalydandemotionerna 1:1063 av m.fl. och 11:1223 av m.fl.vill utskottet till en början understryka att vad i det föregående anförts omhälsoriskerna väsentligen också gäller amatörboxtiingen i dess nuvarande form.Som där angivits måste dock amatörboxningen anses mindre hälsofarlig än denprofessionella boxningen. En betydande skillnad ligger också i möjligheternaatt för amatörboxningens del införa mer omfattande säkerhetsföreskrifter,ägnade att nedbringa skadeverkningarna. Av propositionen framgår attboxningsförbundets styrelse förklarat sig vilja medverka till att ytterligaresäkerhetsföreskrifter införs i enlighet med den nordiska kommitténs s. k.16-punktsförslag. Enligt vad utskottet erfarit har vid boxningsförbundetsårsmöte innevarande höst på styrelsens initiativ beslutats en regeländring somi överensstämmelse med punkt 6 i kommitténs förslag ger tävlingsläkaren rättatt ingripa i och avbryta en match. Andra initiativ till ytterligaresäkerhetsföreskrifter, avseende höjning av den nedre åldersgränsen förtävlande och borttagande av knockout som vinstgivande faktor i nybörjar- ochjuniortävlingar, har behandlats av årsmötet och övervägs för närvarandeytterligare av styrelsen. I sammanhanget bör understrykas att de svenskaboxningsreglerna, utöver vad här nämnts, uppfyller åtskilliga av de krav somställts upp i den nordiska kommitténs förslag till säkerhetsföreskrifter. Somdepartementschefen anför är det naturligtvis svårt att bedöma i vilkenutsträckning hälsoriskerna kvarstår, om även återstående punkter iföreskrifterna genomförs. Kommitténs bedömning att ett genomförande avförslagen rimligen torde kunna väsentligt minska faran för hjärnskadormotiverar dock enligt utskottets mening att man kan underlåtaatt införa förbud även mot amatörboxningen. Det kan tilläggas att det ickesynes osannolikt att ett förbud mot den professionella boxningen kan bidra tillatt minska intresset för amatörboxningen. Den fortsatta utvecklingen inomsporten bör enligt utskottets mening följas med,särskild uppmärksamhet ochstatsmakternas ställningstagande omprövas, om någon väsentlig punkt i deangivna säkerhetsföreskrifterna inte genomförs eller föreskrifterna visar sigotillräckliga för att i önskvärd grad undanröja hälsoriskerna. Utskottets ställningstagande innebär att boxningsförbudetnu bör begränsas till att avse professionell boxning. Riksdagsbehandlingen1970-1978 KrU 1986/87:6 behandlades amatörboxningen vid ett antaltillfällen i . Utskottet hänvisar i första hand till följande avriksdagen godkända betänkanden av kulturutskottet, nämligen KrU 1971:3, KrU1973:28, KrU 1974:16, KrU. 1976/77:19 och KrU 1977/78:19. I sistnämndabetänkande anförde utskottet med anledning av innehållet i budgetproposi-fionen1978 och två motioner (1977/78:262 och 1977/78:1139) följande: har vid upprepade tillfällen klart deklareratsom sin uppfattning att ett förbud mot amatörboxning kanundvaras under förutsättning att säkerhetsföreskrifterna iakttas utan någotväsentligt undantag. har ansett sig kunna räkna med att dennaförutsättning beaktas av vederbörande. har också uttalat att denanser att en sänkning av åldersgränsen under innebär en väsentligavvikelse från säkerhetsföreskrifterna. Mot denna bakgrund finner utskottet det uttalande angåendeåldersgränsen för amatörboxning som gjorts i propositionen 1977/78:100överraskande både formellt och i sak. Frågan amäls "för riksdagensinformation", men "förordar" föredragande statsrådetatt den av föreslagna åldersgränsen 15 år~'skalltillämpas. Någon motivering som berör kärnfrågan - skaderiskerna - anförs inte.Frågan underställs inte prövning, vilket man haft anledning väntamed hänsyn till tidigare uttalanden. Ej heller upplyses huruvidaregeringen fattat något eget beslut i frågan. Det framgår ej heller omregeringen på något sätt verkat för en enhetlig fillämpning i av denrekommenderade 17-årsgränsen. Med hänsyn till tidigare behandling av fråganom åldersgränsen är detta sätt att ånyo anmäla densamma för intetillfredsställande. I sak vidhåller utskottet att säkerhetsföreskrifterna förnärvarande bör iakttas utan något väsentligt.undantag. Detta bör kunna uppnåsutan att lagstiftning tillgrips. Utskottet uttalade som sin uppfattning att erisänkning av åldersgränsen under är en väsentlig avvikelse frånsäkerhetsföreskrifterna. Något material som kan ge utskottet anledning attändra denna bedömning har inte förebragts för utskottet. Utskottet anser att en ingående undersökning bör göras medsyfte att om möjligt klarlägga i vilken omfattning boxare ådragit sig beståendeskador vid boxning. Undersökningen bör avse tiden efter 1969 årsriksdagsbeslut. I undersökningen skall självfallet medicinsk expertis medverka.Undersökningen skall bedrivas skyndsamt, och dess resultat bör helst kunnaredovisas för vid /79. bör för riksdagenredovisas de erfarenheter man inom idrottsrörelsen anser sig ha av.tillämpningen av säkerhetsföreskrifterna. Om dessa erfarenheter och den dågjorda undersökningen kan motivera en avvikelse från säkerhetsföreskrifterna ifråga om åldersgränsen ankommer det på regeringen att återkomma till riksdagenmed förslag därom. Vad utskottet nu med anledning av motionerna 1977/78:262och 1977/ 78:1139, yrkandena 1 och 2, anfört bör som sin mening getill känna för regeringen. Utskottet, söm förutsätter att inom sittområde sörjer för att de ungdomar som ägnar sig åt boxning får information omskaderiskerna, anser det inte erforderligt med något särskilt uttalande avriksdagen med anledning av yrkande 3 i motionen 1977/78:1139. attriksdagen har anledning att i detta sammanhang göra det uttalande som KrU1986/87:6 avses i yrkande 4 i samma motion. Nämnda båda yrkanden avstyrksdärför. m. m. Efter regeringens bemyndigande i slutet av år 1979tillkallades påföljande år en särskild utredare - boxningsutredningen - meduppgift att genomföra den av begärda utredningen.Boxningsutredningen hade således till uppgifi att från medicinskautgångspunkter söka ge ledning för en bedömning om amatörboxning, som utövas enligtnuvarande regler och med tillämpning av gällande säkerhetsföreskrifter, ärförenad med sådana risker att ett samhällsingripande mot amatörboxningen ärpåkallat. Utredningsresultatet redovisades i betänkandet (SOU 1982:22) Svenskamatörboxning och skadeverkningarna. I betänkandet redovisas tidigareutredningar och förslag rörande amatörboxning och erfarenheterna av riskernainom boxningssporten har följts upp och jämförts med skaderiskerna inom,andraidrotter. Utredningen har i sitt betänkande kommit till slutsatsen att det inteföreligger skäl att förbjuda svensk amatörboxning i den utformning den har förnärvarande. Utredningen föreslår vidare att bör gälla'som undreåldersgräns för utövande av tävling i amatörboxningen. Utredningen anser att detockså i fortsättningen bör ankomma på amatörboxningens organisation inomRiksidrottsförbundet att såsom är fallet inom andra idrotter utforma regler ochsäkerhetsföreskrifter i samråd med idrottsmedicinsk expertis. I bilaga 2 redovisas huvuddelen av utredningens diskussionoch slutsatser (detaljsynpunkter på säkerhetsföreskrifterna uteslutna). Efter en redovisning för remissinstansernas inställninganförde jordbruksministern i budgetpropositionen 1983 (prop. 1982/83:100 bil.11 s. 136) följande: Med anledning av boxningsutredningens förslag ochremissinstansernas synpunkter anser jag att något förbud mot amatörboxning inteför närvarande bör införas. Däremot är det som remissinstanserna framhållitangeläget att åtgärder vidtas för att ytterligare minska skaderiskerna vidamatörboxning. Det bör ankomma på idrottsrörelsen (RF) att se till att sådanaåtgärder vidtas. Jag anser vidare liksom flertalet remissinstanser attboxningsförbundets nedre åldersgräns för tävlingsboxning kan bibehållas vid 15år. Uttalandet omfattades inte av någon hemställan ipropositionen, och uttalade sig inte heller i frågan. Riksdagsbehandlingen efter boxningsutredningens tillsättande Under hänvisning fill den pågående boxningsutredningenavslog en motion om ett förbud mot amatörboxning (KrU1980/81:1). I en motion som väcktes under den allmänna motionstiden 1985yrkades att lagen om förbud mot professionell boxning skulle upphävas. Kulturutskottetanförde i sitt av godkända betänkande KrU 1984/85:12 följande: mening har det som förflutit sedan KrU1986/87:6 fattade sitt beslut om förbud mot professionell boxning inteinträffat någon omständighet som ger anledning att ompröva beslutet. De motivsom låg till grund för beslutet är enligt utskottets mening fortfarandebärande. Utskottet avstyrker således motionen. Motionen aktualiserar den tidigare behandladefrågan om en utvidgning av förbudet mot professionell boxning i vårt land tillatt avse även amatörboxning. Med hänsyn till innehållet 1982 framlagdautredningen om amatörboxningens skadeverkningar och till åtgärder som däreftervidtagits inom idrottsrörelsen anser utskottet att det inte nu finns skäl tillnågot inifiativ för att vidga lagstiftningens tillämpningsområde. Frågan om statsbidrag till boxningssporten Vid ett antal tillfällen har i motionsvägenframställts krav på att statsbidrag till idrotten inte skulle få användas tillatt ge stöd åt boxningssporten. Kraven har utan undantag avslagits. Behandlingen i av boxningsfrågan väcktes i ettmedlemsförslag om en rekommendation till regeringarna i de övriga nordiskaländerna att vidta åtgärder för att förbjuda professionella boxningstävlingar idessa länder. Detta ledde fill att rådet vid sin elfte session på förslagav juridiska utskottet antog en rekommendation (nr 15) med hemställan tillregeringarna i de fyra länderna att låta företa en samnordisk undersökning avboxningens skadeverkningar. Undersökningen skulle omfatta skadeverkningarnainte bara av professionell boxning utan också av amatörboxningen.