bet · GA01SfU4 · 1986-12-31 00:00:00 — Eftergiftsbestämmelsernaföreslås utformade så att en lokal skattemyndighet får helt efterge enarbetsgivares betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter om han inte insågatt han var arbetsgivare för den som utförde arbetet och med hänsyn tillföreliggande omständigheter måste anses ha saknat anledning räkna med att hanvar arbetsgivare. Om den andra parten var registrerad för betalning avpreliminär A-skatt får arbetsgivarens betalningsskyldighet efterges endast omsärskilda skäl föreligger, Idetta sammanhang föreslås också en jäinkning av 75 § uppbördslagen i form av en ny anvisningspunkt ttll lagrummet av innebörd att när omständig heterna varit sådana att en arbetsgivare kan få arbetsgivaravgifter eftergivna bör han inte heller vara ansvarig på grund av att han underlättt att göra skatteavdrag, . Förslageni denna del har inte mött någon invändning motionsledes, och SfU 1986/87:4utskottet biträder förslagen. Imotion SflOl anför motionärerna att skatte- och avgiftslagstiftningen är bådekomplicerad och svårgenomtränglig. Utgången stämmer inte alltid överens medlagstiftningens grunder och inte heller är effekterna alltid förutsebara,vilket är ett stort rättijsäkerhetsproblem. Genom de föreslagnaeftergiftsbestämmelserna har, anför motionärerna, regeringen nu funnit att ettslags generalklausul är befogad för arbetsgivaravgifter. Motionärerna anser atten generalklausul med liknande innebörd borde ha generell tillämpning på helaavgifts- och skatteområdet. Riksdagenhar under en följd av år på förslag av skatteutskottet avslagit motionsyrkandenmed liknande syfte som den nu förevarande, en omvänd generalklausul iskattelagsttftningen (se senast SkU 1985/86:11 och 25), Förslagen har avvisatsmed motiveringen att en omvänd generalklausul skulle leda ttll mycket betydandesvårigheter i den praktiska tillämpningen och att en lagstiftning med sådantinnehåll därför inte bör införas. har skatteutskottet uttalat att detär angeläget att författningstext utformas så att den inte kan missförståseller ges en annan innebörd än den lagstiftaren avsett och att de tillämpandemyndigheterna så långt möjligt söker följa lagstiftarens intenttoner. Utskottetkan instämma i detta uttalande som fär en särskild aktualitet inför defortsatta övervägandena om klarare och entydiga regler beträffande skyldighetenatt betala socialavgifter och göra skatteavdrag. Såsom framhållits ipropositionen kommer det att finnas behov av möjligheter till eftergift även omman senare inför en registrering för företagare och företag, dock att entillämpning av bestämmelserna i fråga kommer att aktualiseras i långt mindreutsträckning sedan en sådan registrering införts. Såvitt gäller frågan om enklausul med generell tillämpning på skatteområdet finner utskottet med hänsyntill att vid två ttllfällen under föregående avslagityrkanden härom att det i förevarande sammanhang inte finns skäl för ändratställningstagande. Utskottet vill dock erinra om att frågan om ytterligaremöjligheter till eftergift o. d, inom skatte- och avgiftsområdet aktualiseratsunder remissbehandlingen av socialavgiftsutredningens förslag. Så t, ex, harkammarrätten i framhållit att behovet av en möjlighet att rätta tillde värsta olägenheterna av en oformlig lagstiftning inte är något som ärspecifikt för lagstiftningen om socialavgifter utan gäller också övriglagstiftning inom skatte- och avgiftsområdet. Remissinstansernas synpunkteringår i det material som är föremål för fortsatta överväganden inomregeringskansliet. Meddet anförda avstyrker utskottet bifall till motion SflOl även i nu behandladdel. Särskilda bestämmelser för arbetstagare som har enutländsk arbetsgivare Ipropositionen framhålls att svensk praxis rörande det socialförsäkrings rättsliga arbetstagarbegreppet har vållat särskilda olägenheter för utländska arbetsgivare som sysselsätter arbetstagare i . en har undersökt olikalösningar på problemen i dessa hänseenden. Den SfU 1986/87:4 lösningutredningen förordat och som även föreslås i propositionen innebär att enarbetstagare som sysselsätts i och en utländsk arbetsgivare får träffaavtal, varigenom arbetsgivaren befrias från skyldigheten att betalaarbetsgivaravgifter och arbetstagaren åtar sig att betala egenavgifter för denersättning arbetsgivaren utger. För arbetstagaren skall inkomsten räknas sominkomst av annat förvärvsarbete vid beräkning av sjukpenninggrundande ochpensionsgrundande inkomst. Fleraremissinstanser - , försäkringsöverdomstolen och - har vid remissbehandlingen varit negativa till förslaget,bl. a, därför att förslaget medför att avgifter genom avtal kan komma attöverföras på den svagare av parterna. Kammarrätten i har funnit denföreslagna särregleringen principiellt tveksam. Även andra remissinstanser harpåtalat negativa effekter av att egenavgifter erläggs för tjänsteinkomster. Ävenom den föreslagna avtalsfriheten i fråga om avgiftsskyldigheten för utländskaarbetsgivare kan innebära fördelar för såväl arbetsgivarna somuppbördsmyndigheterna hyser utskottet viss oro för de konsekvenser förslagetkan få för den enskilde arbetstagaren. Utskottet har under behandlingen avpropositionen uppmärksammats på bl, a, faran av att arbetstagarparten inte alltidkommer att ha innebörden av en överenskommelse om socialavgiftsskyldighetenklar för sig eftersom denna kan ingå som en av många punkter i ett arbetsavtal.Det finns också, såsom påpekats under remissbehandlingen, en risk för att det idagens arbetsmarknadsläge kan vara svårt för den enskilde att motsätta sig ettavtal om att han själv skall stå för alla socialavgifter som det kanvara besvärligt för honom att få igenom en lön som överstigergenomsnittsinkomsten för hans yrke med ett belopp motsvarande hans kostnad föregenavgifter. Utskottet vill emellertid nu inte motsätta sig att förslagetprövas, men vill understryka vikten dels av att berörda myndigheter i samrådmed de fackliga organisationerna försöker finna former för en information omförslagets innebörd till de grupper på arbetsmarknaden som kan förväntas bliberörda av det, dels av att regeringen med stor uppmärksamhet följer upp deprakttska verkningarna av förslaget. Motde delar av propositionen som inte särskilt berörts har utskottet ingenerinran. Förslageni propositionen föranleder bl, a. ändringar i uppbördslagen (1953:272) ochtaxeringslagen (1956:623), Med hänsyn ttll att skatteutskottet för närvarandebereder propositioner som ocksä berör dessa lagar har utskottet beslutat attöverlämna lagförslagen i fråga till skatteutskottet för vidare behandling. övrigamotionsyrkanden om socialavgifter Sfu1986/87:4 En arbetsgivare erlägger för närvarandearbetsgivaravgifter för tio olika ändamål med tillhopa avavgiftsunderlaget. Härtill kommer den allmänna löneavgiften som uppgår ttll , Den övervägande delen av avgiftsuttaget hänför sig till sjukförsäkringsavgiftensom är , folkpensionsavgiften som är och ttlläggspensionsavgiftensom är av avgiftsunderlaget, I två mottoner, Sf284 av m, fl, (yrkande 1)och Sf320 av m. fl., hemställs om förslag till en sänkning av sjukförsäkringsavgiftensåvitt gäller små och medelstöra företag. I motion Sf284 framhålls att den högaavgiftsbelastningen är en tung börda för småföretagen och en av deallvarligaste hämmande faktorerna för de små företagens utveckling: Med hänsyntill att sjukfrånvaron är väsentligt lägre i små företag än i stora företag börenligt motionärerna sjukförsäkringsavgiften för småföretagen kunna' sänkas.Målet bör därvid vara att avgiften sänks för högst 15anställda i företaget. Motionsyrkanden om en sänkning av sjukförsäkringsavgifteni enlighet med det anförda har under eri följd av år avstyrkts av utskottet medhänvisning till att en sådan differentiering av avgiftsuttaget skulle medförabetydande administrativa svårigheter (sé senast SfU 1985/86:2), Utskottetvidhåller denna uppfattning och avstyrker bifall till motionerna Sf284 yrkande1 och Sf320, Vid beräkning av statliga myndigheters anslag tilllönekostnader beaktas de sociala arbetskraftskostriaderna genom ett särskilt lönekostnadspålägg(LKP), Pålägget, som är avsett att täcka dels de generella avgifter somarbetsgivare skall betala enligt socialavgiftslagen, dels de kostnader i övrigtsom är förknippade med de statliga anställningsförmånerna, fastställs avregeringen med viss procent av utgivna löneförmåner. Procentsatsen är förnärvarande , anser i motion Sf304 att det är orimligtatt universitetens institutioner belastas med avgifter för uttändskagästföreläsare som endast vistas i , Motionären nämner ettexempel pä en institution som anslagit , ttllgästföreläsare. Beloppeträcker endast ttll elva gästföreläsningar ä , inkl, LKP, Om LKP inte hadebehövt inbetalas skulle medlen, anför mottonären, ha räckt till en 40-procentigökning av antalet gästföreläsningar, Mottonären anser att institutioner börhelt befrias från skyldigheten att betala LKP för utländska gästföreläsare ochbegär att regeringen skall lägga fram förslag till lagändring i dettahänseende. Utskottet behandlade vid föregående en motton medsamriia syfte som den nu förevarande. Utskottet framhöll då att man i enlighetmed ett cirkulär vid beräkningen av LKP inte tillämpade bestämmelseni socialavgiftslagen om att avgifter inte erläggs för ersättningar somundersttger . för en och samma arbetstagare. Utskottet harerfarit att i samråd med för närvarandeutarbetar nya anvisningar för myndigheterna i syfte att fä en bättre anpassningi den praktiska tillämpningen till socialavgiftslagens bestämmel- SfU1986/87:4 ser. Härigenom skulle det problem med avgifter på föreläsningsarvodenunder . som motionären påtalat kunna lösas. Såvitt gäller ersättningar till utländska gästföreläsareöver den nämnda beloppsgränsen vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning attett undantagande från avgiftsskyldigheten beträffande enbart denna krets avutlänningar skulle skapa problem av administrativt slag. Med detanförda får motion Sf304 anses besvarad. På grundval av bl.a. ett avgörande i försäkringsdomstolenår 1975, enligt vilket en viss ersättning till en fotbollsspelare inte skulleanses som inkomst av förvärvsarbete, har idrottsföreningarna under lång tidutgått från att arbetsgivaravgifter inte skulle komma att beräknas på utbetaldaersättningar ttll idrottsutövare. Regeringsrätten fann emellertid i en dom (RÅ851:39) att en ersättning på ca . som en idrottsförening under är 1978betalat ut till en ishockeyspelare för dennes medverkan i föreningensishockeylag var att jämställa med ersättning för förvärvsarbete på grund avanställning. Föreningen var därför enligt domen att anse som arbetsgivare iförhållande till spelaren, och den utbetalda ersättningen skulle läggas tillgrund för debitering av tillkommande arbetsgivaravgifter för föreningen . För att inte idrottsföreningarna till följd av den underär 1985 ändrade rättstillämpningen skulle drabbas av en oförutsedd ekonomiskbelastning föreslogs i proposition 1985/86:82 att ett särskilt förslagsanslagskulle inrättas under femte huvudtiteln () för budgetåret1985/86, från vilket bidrag av statsmedel skulle utgå till de idrottsföreningarsom debiterades arbetsgivaravgifter för eller . Propositionen bifölls av (SfU1985/86:11, rskr, 113). Sex motioner berör frågan om idrottsföreningarnasskyldighet att betala arbetsgivaravgifter. Två av dessa motioner, 256 av m, fl, och 257 av och , har väckts med anledning av den förenämnda propositionen, I motion 256 framhålls att idrottsrörelsen byggt sin ekonomi och sina ekonomiska åtaganden på föreställningar att ersätt ningen till spelare inte skulle vara sådan lön som grundar skyldighet att erlägga arbetsgivaravgifter, I flera avseenden har idrottsklubbarna själva sökt skapa sociala trygghetssystem för de aktiva, och ändrad praxis innebär enligt motionärerna att klubbarna riskerar att fä dubbla kostnader härför. Motionärerna anser att man bör pröva ett system som innebär att idrottsföreningarna själva tar ansvaret och kostnaderna för idrottsutövarnas sociala grundskydd (yrkande 1), I avvaktan härpå bör staten tills vidare ge bidrag till arbetsgivaravgifterna (yrkande 2), Motionärerna i motion 257 begär förslag om att en möjlighet införs för idrottsmän som uppbär ekonomisk ersättning av större omfattning än ett halvt basbelopp att själva välja om ersättningen skall ge rätt till förmåner och om arbetsgivaravgifter skall betalas eller ej. begär i motion Sf224 en 13 1** 1986/87. totalöversyn avidrottsföreningarnas ekonomiska situation med tyngdpunk- SfU 1986/87:4 ten lagdpå idrottsutövarnas sociala förmåner och finansieringen av dessa. Därvid börundersökas om det finns andra typer av försäkringar som bättre kan anpassasttll idrottens villkor. HUgo Hegeland begär i motton Sf253 en utredning ommöjligheter för idrottsklubbar att välja mellan att tillhöra socialförsäkringeneller stå utanför systemet i kombination med att göra motsvarandeavsättningar på skattefritt konto i . Vid medgivet uttag skall dettabeskattas. Även m.fl. begär i motton Sf294 en utredning omidrottsutövares sociala skydd. Motionärerna anser bl. a. att gränsen förskyldighet att erlägga arbetsgivaravgifter bör ligga vid ersättningar över tvåbasbelopp. Utredningen bör även utmynna i förslag om hur de merkostnader somidrottsföreningarna åsamkas genom skyldigheten att erlägga arbetsgivaravgifterskall finansieras. Utredningsarbetet bör avslutas och i avvaktanpä resultatet bör bidrag till arbetsgivaravgifterna utgå. och , slutligen, begär i motion Sf322 etttillkännagivande om att gränsen för idrottföreningarnas skyldighet att erläggaarbetsgivaravgifter på ersättningar inte bör understiga två och ett halvtbasbelopp. har överlämnat en utredning omarbetsgivaravgifter till regeringen. Utredningen har utarbetats av en inomriksidrottsstyrelsen tillsatt grupp. I utredningen presenteras tre alternativalösningar på behovet av socialt skydd för idrottsutövare. Alternativ 1 innebäratt idrottsutövare erhåller lagstadgade sociala förmåner utan att avgifterbehöver erläggas. Alternativ 2 innebär att idrottsutövaren erhåller skydd genomen privat försäkring som föreningen tvingas teckna enligt lag. Alternativ 3slutligen innebär att idrottsrörelsen erlägger avgifter för sådanaidrottsutövare som uppbär en årlig idrottsersättning överstigande två basbeloppmedan övriga idrottsutövares skydd upprätthålls enligt alternativ 2. Ävenom utskottet har förståelse för att den ändrade situationen kan medföraekonomiska problem för många idrottsföreningar har utskottet den principiellauppfattningen att inkomster i samband med idrottsutövning i likhet med andrainkomster bör grunda rätt till socialförsäkringsförmåner och föranleda attsocialavgifter erläggs. En lösning på idrottsföreningarnas ekonomiska problemfår därför sökas på annat sätt än genom att man gör avkall på det skydd somsocialförsäkringarna erbjuder. Regeringen har på olika sätt, bl.a. genom denutredning om arbetsgivaravgifter som överlämnat, redanfått ett underlag för en bedömning av idrottsrörelsens behov av statligt stöd.Utskottet finner mot denna bakgrund inte anledning att förorda någonytterligare utredning i syfte att helt eller delvis befria idrottsrörelsen fränskyldighet att erlägga arbetsgivaravgifter för utgivna ersättningar eller attgöra några uttalanden om behovet av fortsatta statsbidrag för att täcka sådanaavgifter. Utskottet avstyrker således bifall till motionerna 256, 257, Sf224,Sf253, Sf294och Sf322, Värdet avnaturaförmåner SfU 1986/87:4 Vid beräkning av underlaget för socialavgifter skallnaturaförmåner värderas på samma sätt som vid beräkning av preliminär A-skatt,fastställer vilka värden som skall gällagenomsnittligt för riket. Dessa värden skall anges i skattetabeller. I motion Sf305 av framhålls att enschablonberäkning av bostadsvärdet utan hänsynstagande till marknadsvärdet vidberäkning av socialavgifter innebär att någon hänsyn inte tas till om bostadenligger i storstad eller i glesbygd. Sådan hänsyn tas däremot vid taxeringeneftersom värdet då baseras på marknadshyran. I extrema fall leder detta tillatt även om en anställd betalar marknadshyra för en bostad i glesbygd fårarbetsgivaren betala socialavgift för den påstådda bostadsförmån som utgörskillnaden mellan marknadsvärdet och schablonvärdet vid beräkning avsocialavgifter. Mottonären begär att beslutar dels attarbetsgivaravgiften för naturaförmåner skall beräknas på samma underlag somanvänds vid beskattningen, dels att arbetsgivaravgifter ej skall påföras omdet beräknade förmånsvärdet inte är högre än av marknadsvärdet. De av motionären påtalade skillnaderna mellanförmånsvärdet vid beskattningen och förmånsvärdet vid uttag av socialavgiftersammanhänger med att man vid taxeringen av den enskilde förmånstagaren och vidberäkningen av pensionsgrundande inkomst för denne har möjlighet att justeradet schablonmässiga förmånsvärde som legat till grund för beräkning avpreliminär A-skatt i de fall värdet inte skulle överensstämma med marknadsvärdetpå orten. Eftersom uppbörden av socialavgifter sker i samband med uppbörden avpreliminär skatt och i princip är definitiv justeras inte avgiftsunderlaget.Såsom påpekats i motionen har förmånsskat-tekommittén (Ds Fi 1985:13) tagit uppfrågan om hur de preliminära bostadsförmånsvärdena bättre skall kunna anpassastill marknadsvärdet. Kommittén har föreslagit dels att en regional anpassningsker av genomsnittsberäkningen, dels att en förväntad prisutveckling fårbeaktas vid värdebestämningen. Vidare har kommittén föreslagit attanvisningsverksamheten utvidgas. Härigenom skulle den preliminära beräkningeni många fall överensstämma med taxeringen. Kommitténs förslag vilket - om det genomförs - ocksåpåverkar underlaget för uttag av arbetsgivaravgifter bereds för närvarandeinom . Utskottet anser att resultatet av beredningen böravvaktas och avstyrker bifall till motion Sf305. I underlaget för arbetsgivaravgifter ingår lön och vissaavgiftspliktiga naturaförmåner eller - vid ett uppdragsförhällande - annan ersättning för utfört arbete. Vid bestämmandet av avgiftsunderlaget skall enligt 2 kap. 4 § socialavgiftslagen bl. a. bortses från ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som arbetstagare haft att täcka med ersättningar. En förutsättning härför är dock att kostnaderna kan beräknas uppgå till av arbetstagarens ersättning, från arbetsgivaren under utgiftsåret. Regeringeneller den myndighet regeringen bestämmer får fastställa schab- SfU1986/87:4 lon för beräkning av arbetstagares kostnader i viss verksamhet.Sådana schabloniserade kostnadsavdrag för vissa grupper av arbetstagare har senastfastställts av i RSSF 1986:7. anför i motion Sf327 att samordningen medskattesystemet nu synes ha lett till att varje form av reseersättning behandlassom en del av avgiftsunderlaget trots att en sådan tillämpning leder till heltabsurda förhållanden. Det är, anser motionären, nödvändigt att åtskiljareseersättningar som utges i samband med uppdrag som utförs pä arbetsliknandesätt, t. ex. långvariga konsultuppdrag och ersättningar vid uppdrag avtillfällig natur, såsom styrelseuppdrag och tillfälliga konsultuppdrag. I desenare fallen bör enligt motionären kostnads- och reseersättningar ej tilläggasuppdragsersättningen vid beräkningen av socialavgifter och pensionsgrundandeinkomst även om de i inkomstskattehänseende skall redovisas som del av lön.Motionären begär att regeringen framlägger förslag till ändring avsocialavgiftslagen i detta hänseende (yrkande 1). Vidare begär motionären attriksskatteverket utfärdar schablonregler för kostnadsavdragsberäkning (yrkande2). Utskottet vill erinra om att tillkomsten avsocialavgiftslagen och det nya uppbördssystemet för socialavgifter inteinneburit någon materiell ändring i reglerna om beräkning av pensionsgrundandeinkomst eller beräkning av socialavgifter såvitt avser uppdragsersättningar.Förarbetena till lagen om försäkring för allmän tilläggspension (prop.1959:100) och de ändringar som gjordes i AFL i samband med infot ande avenhetliga regler för beräkning av socialförsäkringsavgifter på uppdragsinkomsterm. 1975/76:46) är sålunda alltjämt vägledande för bedömningen av vadsom avses med "ersättning för utfört arbete". Enligt vad utskottet erfarit har en dom, varigenomersättning som utgivits ' till styrelseledamöter för omkostnader för fullgörandeav uppdraget ansetts skola ingå i avgiftsunderlaget för arbetsgivaravgifter,överklagats till regeringsrätten. I avvaktan på regeringsrättens avgörandeanser utskottet att yrkande 1 i motionen inte bör föranleda någon åtgärd. Inteheller bör yrkande 2 i motionen föranleda någon åtgärd eftersom schablonreglerför kostnadsavdragsberäkning redan fastställts av . Överensstämmelse mellan förmåner och avgifter Egenföretagare som bedriver rörelse eller brukarjordbruksfastighet erlägger egenavgifter för sju olika ändamål,sjukförsäkringsavgift, folkpensionsavgift, tilläggspensionsavgift,delpensionsavgift, barnomsorgsavgift, arbetsskadeavgift ocharbetarskyddsavgift. Härtill kommer allmän löneavgift. Avgiftsuttaget uppgårför närvarande till av avgiftsunderlaget som i regel utgörs av den vidtaxeringen fastställda nettoinkomsten av rörelse och jordbruk. Egenavgifterpåförs inte om inkomsten understiger . Egenavgiften till sjukförsäkringen avser att täckakostnader för inte bara sjukpenning utan även bl. a. sjuk- och tandvårdsförmåner. Val av karenstid 16 momsjukpenningförsäkringen föranleder nedsättning av sjukförsäkringsav- SfU1986/87:4 giften. Egenföretagarnas avgiftsskyldighet berörs i ett flertalmotioner. I motionerna Sf203 av , Sf242 av ochKarl-Gösta S\enson och Sf266 av och erinrarmotionärerna om att sjukpenningförmåner endast utgår vid inkomster över 6 000kr. och ATP-förmåner vid inkomster över ett basbelopp medan socialavgiftererläggs även på inkomster under nämnda belopp. I motion Sf203 begärs utredningoch förslag i syfte att få bättre överensstämmelse mellan egenavgifter ochförmåner från sjukförsäkringen och ATP-försäkringen medan i motion Sf242 begärsåtgärder i samma syfte. Frågan bör, anför motionärerna i sistnämnda motion,kunna tas upp igen till utredning inom ramen för pensionsberedningens (S1984:03) och rehabiliteringsutredningens (S 1985:02) arbete. I motton Sf266 gesett flertal exempel på effekter av den bristande överensstämmelsen mellanegenföretagares förmåner och avgifter i lägre inkomstskikt. Motionärerna begärförslag om sänkta egenavgifter för företagare med låga inkomster så attegenavgifter inte tas ut på inkomster . och ATP-avgift inte tasut på inkomster under ett basbelopp. Vidare anser motionärerna attbestämmelserna om socialavgifter bör ses över och harmoniseras med rådandeförmåns- och skattesystem. Motionerna Sf284 av m.fl. (yrkande 2)och Sf267 av m.fl. berör enbart den bristande överensstämmelsenmellan uttag av ATP-ävgift och ATP-förmåner för egenföretagare. I denförstnämnda motionen begärs utredning och förslag i syfte att nå en bättreöverensstämmelse, antingen genom att ATP-poäng ges för inkomster under ettbasbelopp eller att avgift inte tas ut på sädana inkomster. I den senaremotionen begärs förslag om att ATP-avgift som inte motsvaras av någon förmåninte bör tas ut för företagare. och begär i motion Sf225 enöversyn i syfte att lindra avgiftsuttaget för nyetablerade företagare ochdärmed underlätta deras ekonomiska situation. Motionärerna erinrar om demöjligheter en företagare har att dra av de första årens förluster vidtaxeringen av senare ärs överskott. I de fall någon taxerad inkomst då inteuppkommer eller den taxerade inkomsten understiger ett basbelopp bör enligtmotionärerna egenavgifter inte tas ut. När utskottet vid föregående behandlade likartademotionsyr kanden i betänkande SfU 1985/86:2 framhöll utskottet att den bristande överensstämmelsen mellan avgifter och förmåner har sin grund i bl. a. den allmänna försäkringens solidariska och obligatoriska karaktär och att de olika försäkringsgrenarna bör betraktas som delar av ett sammanhängande socialförsäkringssystem.