bet · GA01JoU15 · 1986-12-31 00:00:00 — För att tillgodose djurskyddsintresset vid jakt finns,förutom allmänna bestämmelser om hur jakten skall bedrivas och om eftersök avsårade djur, en ganska omfattande detaljreglering av vilka vapen och vilkafångstredskap som får användas. I fråga om skjutvapen har det sedan längeställts noggrant utformade krav för att jakten skall genomföras effektivt medminsta möjliga lidande för djuren. När det gäller fällor och andrafångstredskap har det i samma syfte införts krav pätypgodkännande. Flera remissinstanser har framhållit vikten av att prövningenav olika redskapstyper sker med anlitande av det kunnande och den expertis somfinns knuten till lantbruksstyrelsen. Vad remissinstanserna anfört är enligtföredragandens mening redan tillgodosett genom att har ålagtsatt svara för prövningen efter samråd med lantbruksstyrelsen. Även i fortsättningen skall det finnas möjlighet att krävatillstånd för användningen av vissa fångstanordningar. Utskottet utgår från att saluförande av fällor eller andrajaktmedel som ej godkänts av i vissa fall kan regleras medstöd av marknadsföringslagen (1975:1418). Motion Jo748 torde därför intepåkalla någon särskild åtgärd från sida. Utskottet har ingen erinran mot de överväganden i övrigtsom redovisats i propositionen under rubrikerna Jakträtten och Jaktensbedrivande. Lagstiftningen om jaktvårdsomräden behandlas dock särskilt (senedan). I några motioner framförs krav på ändringar i lagen(1980:894) om jaktvårdsområden (JVOL). Enligt motion Jo753 (m) har arealkravet i 7 8 JVOL utgjortett försvårande moment för nybildning och ombildning av jaktvårdsomräden. Destörre enskilda markinnehavarna ställer sig ofta avvisande i dessa frågor.Motionärerna föreslär att lagen ändras så att majoritetskravet för beslut ombildande av jaktvårdsområde omfattar minst två tredjedelar av den mark det ärfråga om. Motsvarande ändringar bör göras i de paragrafer som anger förutsättningarnaför stadgeändring resp. upplösning av ett jaktvårdsområde. Enligt motion Jo779 (m) har bestämmelserna om uteslutningav en fastighet ur ett jaktvårdsomräde skapat viss rättsosäkerhet. Oklarheter har uppstått i samband med försäljning och fastighetsbildning om huruvida en fastighet ingår i ett jaktvårdsområde eller ej. Motionärerna föreslår att alltid skall ha befogenhet att i särskilt beslut ange vilkenstatus en fastighet har inom ett jaktvårdsomräde. Den starkaste kritiken mot lagstiftningen omjaktvårdsområden framförs i motion Jo774 (c). Motionärerna tar främst sikte påde rättigheter som, tillkommer ägare av mindre markområden inom ettjaktvårdsomräde. exempelanförs pä hur sådana medlemmar hindrats från att JoU1986/87:15 utöva sin jakträtt på den egna fastigheten. Motionen utmynnar ien hemställan om förslag om ändringar i JVOL som kan leda till en förstärkningav den enskildes rättssäkerhet. Även Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare har vid enuppvaktning inför utskottet redovisat vissa missförhållanden i fråga omtillämpningen av JVOL. I likhet med vad som anförs i propositionen (s. 53 f.)anser utskottet det angeläget inte minst frän viltvårdssynpunkt att en ökadnybildning av , jaktvårdsområden kommer till stånd. Det bör, som föredragandenuttalat, undersökas om det finns några särskilda hinder mot en sådan utveckling.De uppgifter som framkommit i motionerna och i annat sammanhang tyder enligtutskottets mening på att det finns vissa brister i lagstiftningen som motverkaren ökad nybildning av jaktvårdsområden men som också ger möjlighet att i ettexisterande jaktvårdsområde reglera jaktutövning m.m. pä ett sätt som innebäratt vissa medlemmars intressen åsidosätts. I propositionen aviseras emellertidett uppdrag till att närmare följa och studera verksamhetenmed bildandet av jaktvårdsomräden. På grundval av en sådan studie skall verketanalysera vilka faktorer som påverkar jaktvårdsområdesbildningen och redovisavilka hinder som eventuellt måste undanröjas eller vilka andra åtgärder sombör vidtas för att få till stånd en ökad områdesbildning. Utskottet utgår frånatt de synpunkter som framförs i de ovan redovisade motionerna beaktas i dettasammanhang. Något särskilt riksdagsuttalande härom synes inte påkallat. Ianslutning till motion Jo779 bör påpekas att propositionen innehåller förslag omändring av 29 8 JVOL som innebär att en jaktvärdsområdesförening skallunderrätta om beslut att utesluta en fastighet urjaktvårdsområdet. Ändringen är föranledd av en framställning frånnaturvårdsverket som hänvisat till att bör ha kännedom ombeslutade uteslutningar för att ha en aktuell kunskap om jaktvärdsomrädenasomfattning. Samtliga nu aktuella motioner fär anses besvarade med vad utskottetanfört. Regeringensförslag tillstyrks såvitt avser 29 8 JVOL. Upplåtelse av jakträtt m. m. Under denna rubrik behandlas frågor om prissättning och utbud av jakttillfällen m. m. och om upplåtelse av jakträtt. I propositionen framhålls att samhället bör stödjajaktintresset genom att skapa så goda förutsättningar som möjligt för jakten. Ett sätt att lämna ett sådant stöd är att genom en lagreglering förbättra villkoren vid jakträttsupp låtelser. Det har förts en livlig debatt om avgifterna vid upplåtelse för jakt och eventuella åtgärder för att dämpa avgiftsökningen. Av beredningens redovisning framgår att problemet riied höga och kraftigt stigande upplåtelseavgifter främst gäller jaktmarker i närheten av de större tätorterna. Det gäller också upplåtelser i vissa eriskilda fall därprissättningen på ett uppseendeväckande sätt avvikit ifrån den mera allmänt tillämpade. Vadbeträffar arrendeavgifterna vid upplåtelse av mark för älgjakt har den JoU1986/87:15 särskilde utredaren undersökt prisutvecklingen från den tidpunkt dåberedningen avslutade sin undersökning. Även utredaren kommer till det resultatetatt den allmänna prisnivån inte kan anses vara oskäligt hög, men att detförekommer anmärkningsvärda undantag. Med hänvisning till några exempel påovanligt höga upplåtelseavgifter, inte sällan som ett resultat av ettanbudsförfarande, har det i olika sammanhang ifrågasatts om inte en allmänpriskontroll borde införas. Föredraganden medger att det kan finnas tendenser till enutveckling som leder fill att företrädesvis ekonomiskt starka personer färmöjlighet att jaga. Denna utveckling bör emellertid brytas med andra medel änen regelrätt priskontroll. I den frågan finner föredraganden det tillräckligtatt som beredningen har gjort hänvisa till de praktiska hinder som föreliggermot en effektiv kontroll. Bl.a. försvårar de otaliga variations- ochkombinationsmöjligheterna när det gäller avtalsvillkoren vidjakträttsupplåtelse införandet av ett hanterligt kontrollsystem. En vissmöjlighet att få upplåtelseavgiftens skälighet prövad bör emellertid finnas. Ett av de främsta medlen för att dämpa prisutvecklingenbör vara att öka utbudet av jakttillfällen och då helst i former som inteverkar prisuppdrivan-de. Med hänsyn till den stora betydelse jakten ochviltvården har som rekreafionskälla är det önskvärt att möjligheterna tilljaktutövning tas till vara. Det kan därför vara motiverat att från detallmännas sida främja ohka åtgärder som ökar utbudet av jaktfillfällen. Mot denbakgrunden har den särskilde utredaren haft i uppdrag att överväga och föreslååtgärder för att efterfrågade jaktmöjligheter skall kunna erbjudas och attdetta kan ske pä rimliga villkor. Den särskilde utredaren har undersökt vilket utrymme detfinns för ytterligare upplåtelser av älgjakt på mark i det allmännas ägo och påbolagsmarken. Enligt utredaren finns det inte någon helt outnyttjad älgmarktillgänglig, åtminstone inte i någon större omfattning. Däremot finns detutrymme för fler jägare på den mark som används för älgjakt. Den bedömningen,som delas av flertalet av remissinstanserna, har lagts fill grund för förslagtill hur dessa jaktmöjligheter skall ställas till jägarnas förfogande. Ytterligare upplåtelser kan antingen ske genom att nyajägare tas in i etablerade jakfiag eller genom att jakt erbjuds i form avkorttidsupplåtelser. Det är främst på mark i allmän ägo som den sistnämndaupplåtelseformen kan vara aktuell. Jaktlag på såväl allmän som privat mark kanemellertid också erbjuda korttidsjakt dels genom att ta emot jaktgäster, delsgenom att i andra hand upplåta jakttillfällen som jaktlagets medlemmar intesjälva utnyttjar. Det är lättare att administrera och marknadsföra sådanaupplåtelser om medlemmarna i jaktlaget bildat ett jaktvårdsomräde. Föredraganden vill liksom utredaren understryka vikten avatt domänver ket anpassar sitt jaktutbud så ätt efterfrågan på jakttillfällen kantillgodoses så långt det är möjligt. Av domänverkets remissyttrande framgår också att verket är berett att medverka för att åstadkomma ett ökat jaktutbud. För att ge flera personer möjlighet till älgjakt men även annan jakt i de former som utredaren anvisat krävs emellertid också att jägarna med större öppenhet än är beredda att utöka det egna jaktlaget med ytterligare medlemmar '8 eller päannat sätt ställa ytterligare jaktmöjligheter till förfogande. För att JoU1986/87:15 stimulera en sådan utveckling krävs utbildning och information. Detbör vara en uppgift för jägarorganisationerna att svara för sådana insatser.Medel ur jaktvårdsfonden kommer att ställas till förfogande för ändamålet. Medel ur jaktvårdsfonden bör vidare användas för attstödja en intensifierad och utökad förmedlingsverksamhet. Förmedlingsverksamhetenbör tas om hand av en lokal samrädsgrupp. Frågan om bildande av sådana grupperåterkommer föredraganden till i samband med behandlingen avadministrationsfrågorna. Ytterligare en väg att bereda flera jägare tillgång tilljakt är att upplåta mark till en jaktförening i stället för till enskildapersoner. Om skilda jaktintressen är företrädda bland föreningens medlemmar,kommer jakten att bedrivas i olika former och efter olika slags vilt, ochdärmed bör jaktmarken kunna utnyttjas effektivare. I fråga om den samhällsägdamarken har flera kommuner, däribland kommun, valt en form förföreningsupplåtelse som är till fördel för viltvården. kommunupplåter huvuddelen av sina marker till en viltvårdsförening som verkar förutbildning av jaktintresserade personer i viltvård och därtill hörande frågor.Kommunen svarar för kostnaderna för material till fasta anläggningar förviltvård medan föreningen har ansvaret för och bekostar utbildningen av jägareoch allt fältarbete som krävs för viltvården. För att fullgöra de olikauppgifterna skall föreningen utse ett visst antal funktionärer.Föreningsmedlemmarna får jaga efter att ha löst dagkort vars pris bestäms medhänsyn till viltart och jaktområde. Enligt föredraganden är det till fördel förjägare och jaktintresserade om upplåtelser i liknande former blir vanliga bådenär det gäller mark och annan mark. För markägarna innebärupplätelseformen att de kan räkna med en från viltvårdssynpunkt välskött mark.Som beredningen har påpekat bör jägarorganisationerna kunna biträda vid denföreningsbildning som behövs för att upplåtelser till jakt- ellerviltvårdsföreningar skall bli mera allmänt förekommande. har isitt remissyttrande över beredningens betänkande förklarat att verket kommeratt eftersträva att i större utsträckning upplåta jakträtten till jaktklubbar istället för till enskilda personer. För att underlätta bildandet av klubbartillhandahåller domänverket ett tryckt förslag till stadgar. Ett ökat utbud av jaktfillfällen kan också åstadkommasgenom att marker som inte alls eller bara i viss utsträckningutnyttjats för jakt ställs till ägarnas förfogande. Exempel på marker som förnärvarande utnyttjas bara delvis är de stora arealer pä vilka endast älgjakt bedrivs. Beredningen har föreslagit att det utarbetas ettnormsystem för prissätt ning av jakträttsupplåtelser. Syftet är att få till stånd en allmän fillämpningav ett system, enligt vilket vissa bestämda faktorer läggs till grund förberäkning av upplåtelseavgiften. Enligt förslaget bör systemet bygga på att en arealavgift betalas för smäviltjakten och att därutöver olika tilläggsavgifter betalas för jakten efter klövvilt. Tilläggsavgifterna bör inte tas ut i form av förskottsavgifter. Vill man använda prissättningen för att åstadkomma en ökad avskjutning bör det i stället ske genom att avgifter tas ut med enfallande avgiftsnivå för det antal djur nyttjanderättshavaren har rätt att fälla. 4 1986/87. Föredraganden ansluter sig till förslaget. Det bör vara enuppgift för JoU 1986/87:15 jägarorganisationerna att utarbeta och ge spridningåt ett normsystem av det slag som beredningen har förordat. Om man kan få tillstånd en allmän tillämpning av ett system, enligt vilket vissa bestämdafaktorer läggs till grund för beräkning av upplåtelseavgiften, ökarmöjligheterna att göra jämförelser med andra upplåtelser och bedöma avgiftensskälighet. Värdet ay ett sådant normerande system skulle öka ytterligare omorganisationerna dessutom periodiskt publicerade sammanställningar övertillämpade upplåtelseavgifter för olika delar av landet. I en vpk-motion frän allmänna motionstiden1986,1985/86;Jo732, uttrycks farhågor för att ekonomiska intressen alltmer görsig gällande i den svenska jakten. Denna utveckling är till nackdel både förviltvården och för jägarna. Liknande synpunkter framförs i motion Jol20 (vpk)yrkande 4. Båda motionerna innehåller krav på lagstiftning om förbud motanbudsförfarande vid utarrendering av jakt. I den förstnämnda motionen finnsockså ett yrkande om en priskontroll (prisreglering) av arrendepriserna förälgjakt. Även i motion Jo787 (s) anförs synpunkter påprisutvecklingen. Motionärerna anför att jakten alltmer kommersialiseras ochatt vi kommer allt längre bort från arbetarrörelsens mål att ekonomin inte fårvara ett hinder för en stimulerande rekreation. Kostnaderna förjakträttsupplåtelser och andra kostnader för jakten måste enligt motionen päallvar ses över med syftet att få en effektiv priskontroll. Utskottet delar föredragandens bedömning att det finnstendenser till en utveckling som leder till att företrädesvis ekonomiskt starkapersoner får möjlighet att jaga. Så till vida instämmer utskottet även i desynpunkter som framförs i motionerna 1985/86;Jo732, Jol20 och Jo787. En ohämmadprisutveckling är inte till fördel vare sig för viltvården eller jägarna. Somföreslagits i propositionen bör emellerfid denna utveckling brytas med andramedel än en regelrätt priskontroll. Det är angeläget att de åtgärder somredovisas i propositionen kommer till stånd och prövas. I avbidan på resultatetav de olika insatser som nämnts är utskottet nu inte berett att förorda någontyp av offentligrättslig priskontroll, utöver den prövning av avgiftensskälighet som innefattas i förslaget om stärkt besittningsskydd vidjakträttsupplåtelse (se nedan). Utskottet utesluter dock inte att frågan om enpriskontroll kan behöva aktualiseras på nytt, om de föreslagna åtgärderna inteförmår dämpa prisutvecklingen. Vad utskottet anfört om priskontroll bör gesregeringen till känna. Härigenom tillgodoses till stor del syftet med motionJo787 samt yrkande 1 i motion 1985/86:Jo732. Förslaget i de båda vpk-motionerna om lagstiftning motanbudsförfarande vid utarrendering av jaktmark m.m. är utskottet, på skäl somdelvis sammanfaller med de ovan redovisade, inte berett att biträda. Utskottetavstyrker således motion 1985/86: Jo732 yrkande 2 och motion Jol20 yrkande 4. ,-. JoU 1986/87:15 Som anförts ger regeringsförslaget möjlighet att ivissa fall få till stånd en prövning av arrendeavgiftens skälighet i arrendenämnden(19 8). Enligt specialmotiveringen torde arrendenämndens prövning av avgiftensstorlek främst få grundas på en jämförelse med den prissättning som i allmänhettillämpas i regionen. Nämnden bör kunna fä ledning för sin bedömning bl. a.genom uppgifter om den prisnivå som gäller för upplåtelser pä statens markeroch bolagsmarkerna. Andra frågor som rör villkoren vid upplåtelser av jakträttär upplätelseti-dens längd och nyttjanderättshavarens möjligheter att få dentiden föriängd. Frågorna har diskuterats med hänvisning till att en förstärkträtt att få behålla en upplåten jakträtt kan förutsättas stimulera tillviltvårdsåtgärder som vanligen ger resultat först på . Enligt föredraganden finns det med hänsyn till viltvårdenstarka skäl för att ge den som innehar jaktmark med nyttjanderätt ett visstbesittningsskydd. Detta skydd bör emellertid begränsas till att gälla fall närjakträttsupplåtelsen redan från början givits en bestämd, längre varaktighet.Skyddet bör utformas efter mönster av vad som gäller i fräga omjordbruksarrenden som är förenade med besittningsskydd. Ett avtal omjakträttsupplåtelse som slufits som överstiger skallförlängas automatiskt om avtalet inte sägs upp. Förlängningen bör gälla en tidsom motsvarar den ursprungliga upplåtelsetiden, dock längst . Även närfastighetsägaren säger upp avtalet bör nyttjanderättshavaren i allmänhet harätt till förlängning. Fastighetsägaren skall dock bli löst från avtalet närdet föreligger sådana omständigheter som beredningen har hänvisat till i sittförslag (se 178 lagförslaget). Godtar inte nyttjanderättshavaren en uppsägningbör det åligga fastighetsägaren att hänskjuta tvisten till arrendenäriinden ochdärigenom få ett beslut i frågan. Även tvister om upplätelsevillkoren för enny avtalsperiod bör hänskjutas fill arrendenämnden. Enligt motion Jol26 (m) yrkandena 2 och 4 är jakten främsten fritidssysselsättning och rekreation. De sociala och ekonomiska skäl som ärgrunden för besittningsskyddet vid jordbruksarrende föreligger ej vidjakträttsupplåtelse. Nuvarande regler om jaktarrende får anses tillräckliga.Motionärerna yrkar avslag på lagförslaget i motsvarande del (15-2288). Liknande synpunkter framförs i motion Jo746 (c). Vidarepåpekas att lagförslaget kan resultera i ett minskat utbud av långsiktigajakttillfällen och en ökning av arrendenämndernas arbetsbörda. Även i dennamotion yrkas avslag på förslaget i motsvarande del. Genom regeringens förslag kommer för flertalet nya jakträttsupplåtelseratt gälla regler som nära ansluter till dem som gäller vid jordbruksarrende. Det finns en viss risk att den föreslagna ordningen kan leda till att vissa fastighetsägare i fortsättningen väljer att upplåta jakträtt genom avtal som endast gäller tills vidare eller för viss bestämd tid, som inte översfiger ettår. Utskottet utgår emellertid ifrån att flertalet markägare bör vara intresserade av att få en nyttjanderättshavare som är villig att åta sig en effektiv och c. långsiktigviltvård pä fastigheten. Som i propositionen framhållits bör JoU 1986/87'15fastighetsägarna i allmänhet ha ett starkt intresse av att teckna avtal pä enbestämd tid som inte är alltför kort. Med de föreslagna reglerna behöverfastighetsägaren inte heller befara att han skall undandras möjligheterna att ien framtid tillgodose sitt eget eller närståendes jaktintresse. För nyttjanderättshavareninnebär bestämmelserna främst att han kan undgå att tvingas godta villkor sominte är skäliga för att behålla sin jaktmark. Med det anförda tillstyrker utskottet regeringens förslagi förevarande delar och avstyrker motionerna Jol26 yrkandena 2 (delvis) och 3samt Jo746. Föredraganden anser i likhet med beredningen att detföreslagna älgjaktssystemet bör gälla också för jakten inomrenskötselområdena. Det är självfallet angeläget från älgvårdssynpunkt attälgjakten också inom dessa områden bedrivs som en produktionsanpassad jakt. Detligger också ett stort värde i att få en för hela landet enhetlig ordning förälgjakten. Av mycket stor betydelse är också att det för älgjakten kommer attgälla sådana regler att den kan genomföras på ett från säkerhetssynpunktfullgott sätt. De nuvarande jaktliga förhållandena inomrenskötselomrädena beskrivs i propositionen (s. 45 f.) på följande sätt. Medlemi sameby fär jaga på utmark inom de delar av byns betesområde söm hör tillrenbetesfjällen eller lappmarkerna, när renskötsel är tillåten där. Dennajakträtt, som givetvis är underkastad de begränsningar som följer avjaktlagstiftningen, gäller pä både statlig och privat mark. Av intresse förälgjakten är i första hand dels markerna på renbetesfjällen i ochovanför odlingsgränsen i och , dels de markernedanför odlingsgränsen i de båda sistnämnda länen där renskötsel får bedrivasåret runt. Den jakträtt som tillkommer medlemmarna i en sameby ingår i denbruksrätt som renskötselrätten utgör. Emellertid har samerna inte ensamrätt tilljakten. Märkägaren har den jakträtt som följer med äganderätten till marken ochsamerna kan till stöd för sin jakträtt hänvisa till att den ingår i renskötselrätten. Såvitt gäller markerna på renbetesfjällen och markernaovanför odlingsgränsen kan enligt rennäringslagen lantbruksnämnden besluta omupplåtelse av markägarens jakträtt på kronomarken. En förutsättnings för ensådan upplåtelse är att den kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln.Vidare krävs att upplåtelsen är förenlig med god jaktvård och kan ske utanbesvärande intrång i samernas rätt till jakt. Det sistnämnda innebär bl. a. attupplåtelsen inte får avse en ensamrätt till jakt inom ett visst område somutesluter samernas rätt att jaga inom samma område. Den avgift som bestäms vid upplåtelsentillfaller till hälften samefonden och till hälften samebyn. Nedanförodlingsgränsen förvaltas kronomarken av domänverket. För domänverketsupplåtelser gäller inte de nyssnämnda restriktionerna av hänsyn tillrennäringen. Inom betesområden ovanför odlingsgränsen finns ocksåprivatägd mark. I är ungefär en tredjedel av marken ovanförodlingsgränsen i enskild ägo. Motsvarande andel i är ungefär entiondel. Också inomde enskilt ägda markerna pä ömse sidor om odlingsgränsen finns JqU 1986/87:15 en "dubbeljakträtt". I motionerna J0II8 (m), Jol21 (fp) och Jol29 (c)ifrågasätts den i propositionen gjorda redovisningen av jakträtten inomrenskötselområdena. Motionärerna vänder sig främst mot uttalandet attlantbruksnämnden kan besluta om upplåtelse av markägarens jakträtt påkronomarken. Enligt motionerna bör uttala att propositionen i dennadel inte innebär något ställningstagande i anhängiggjorda eller kommanderättstvister mellan staten och samerna angående innehållet i den bruksrätt somrenskötselrätten utgör. I motion Jol 18 yrkas dessutom att 10 8 lagförslagetjämkas så att uttrycket "samernas rätt att jaga" ersätts med"samernas jakträtt". Representanter för harmuntligt och skriffiigt anfört synpunkter pä regeringsförslaget från bl. a.juridiska, historiska och folkrättsliga utgångspunkter. läns fjällbygd har med hänsyn bl.a. till vissa säkerhetsaspekter gjort invändningar mot förslaget om"överlappande licensområden". Utskottet erinrar om att de materiella bestämmelserna omsamernas jakträtt m. m. finns i rennäringslagen (1971:437). Den nu aktuellabestämmelsen i lagförslaget, 10 8 tredje stycket jaktlagen, innehåller endasten hänvisning till de särskilda bestämmelserna i rennäringslagen. Det avsnitt ipropositionen som motionärerna åsyftar innefattar en redovisning bl. a. avrennäringslagens och rennäringsförordningens bestämmelser om upplåtelse avjakträtt på renbetesfjällen och inom områden ovanför odlingsgränsen som stårunder statens omedelbara disposition. Det bör framhållas att frågan huruvidavissa rättigheter tillkommer samerna på annan grund än rennäringslagstiftningenm. m. i första hand skall avgöras av domstol. Det arbete som pågår isamerättsutredningen kommer givetvis ocksä att få betydelse i frågor som rörsamernas rättsliga ställning. De överväganden resp. lagförslag som den nuaktuella propositionen innefattar bör enligt utskottets mening inte uppfattassom annat än en redovisning av rennäringslagens bestämmelser och bör ej hellerpåverka bedömningar som görs i annat sammanhang av hithörande frågor. anfört får anses tillgodose syftet med mofionerna Jol 18 yrkande 2,Jol21 yrkande 3 och Jol29. Med hänvisning fill det ovan anförda tillstyrker utskottetvidare regeringens förslag till lydelse av 108 tredje stycket jaktlagen ochavstyrker motion Jol 18 yrkande 1. Utskottet övergår härefter fill frågan om älgjaktensbedrivande inom renskötselområdena.