bet · GA01JoU15 · 1986-12-31 00:00:00 — Motionen innehållervisserligen synpunkter - bl.a. rörande förebyggande åtgärder mot viltskador-sorri enligt utskottets mening är värda att beaktas. De uttalanden som gjortsdels av utskottet, dels i propositionen (bl. a. s. 32) är dock i hög gradägnade att tillgodose syftet med motionen i denna del. Ersättning för viltskador m.m. Vad särskilt beträffar skador av älg, kronhjort ochdovhjort föreslås i propositionen att länsstyrelserna i fortsättningen fårsjälvständigt ansvara för finansieringen av ersättningarna för skada av dessaviltslag på gröda eller trädgårdsodling. Vidare anförs i propositionen följande(s. 110111). Vidare bör enligt min mening skogsägare kunna påräknabidrag när skogsplanteringar utsatts för sä svära skador av älg att enomplantering är nödvändig enligt skogsvärdslagstiftningens föreskrifter omskyldighet att anlägga ny skog. En förutsättning för sådant bidrag bör vara attskogsägaren så långt möjligt försökt skydda planteringen från skador genomavskjutning av älg. Som huvudregel bör gälla att bidrag skall komma i frågaförst när skogsägaren skjutit sin filldelning under den vanliga jakten ochdessutom uttömt möjligheterna att genom särskilda tillstånd till skyddsjaktförhindra att planteringen förstörs. Bidraget bör lämnas för skador sominträffar efter . Det ankommer på regeringen att meddelaföreskrifter om bidraget. Finansieringen av ersättningarna och bidragen bör ske medmedel från fällavgifter som betalas för de tré nämnda djurslagen. avgöra hur stora avgifter som skall tas ut i det egna länet. Länsstyrelsensbeslut i fråga om avgifternas storlek bör självfallet gruridas på en bedömningav hur stort medelsbehovet är för att täcka ersättningarna och bidragen för ,viltskadorna inom länet. Detta innebär att avgiftens storlek kan komiria attvariera över tideri som en följd av förändringar i viltstammen och skadornasomfattning. En viss del av fällavgifterna bör betalas in till regleringsfondenför att bestrida kostnader av gemensam karaktär för viltvården i landet. Dessamedel bör kunna disponeras för att täcka ersättningskostnader m. m. i sädanalän där fällavgifterna inte räcker till på grund av särskilda förhållan- Underde närmaste åren kan behövas tillskott bl. a. till länsstyrelserna i JoU1986/87:15 Skånelänendär skadorna på gröda alltjämt är så stora att intäkterna av fällavgifternai länen inte förslår till att täcka ersättningsbehoven. dockunderstryka att målsättningen i ett lärigre perspektiv måste vara att man inom varjelän har en sådan avskjutning att skadorna kan täckas med medel ur denegna viltskadefonden. I motion Jo716 (m) understryks behovet av ettersättningssystem som ger fillräcklig kompensation ät skogsbrukare som drabbashårt av älgskador. Motionärerna yrkar att ersättning skall kunna utgå oberoendeav de i propositionen angivna villkoren och avse även skador som inträffatföreden . Ytterligare tre motioner, nämligen Jo747 (c), Jo752 (c)och Jo830 (m), tar upp problemen med viltskador i jord- och skogsbruket ochframför förslag rörande ersättningssystemet. I motion Jo747 hemställs om en översyn av nu gällandeförordning (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador, m. m. Motionärernaställer sig bl. a. kritiska till reglerna om beräkning av självrisk för detskadedrabbade företaget. Enligt motionen bör i den begärda översynen nogaanalyseras de brister som ersättningssystemet har i förhållande till de areellanäringarna. Viltskadeförordningen måste värna om aktivt yrkesverksamma brukareoch deras situation vid avvägningen mot t. ex. jaktliga intressen (yrkande 1).Yrkande 2 i motionen berör frågorna om frilevande vildsvin och behandlas i det,följande. Även i motion Jo830 hemställs om en utredning avviltskadeersättningsreglerna med hänvisning bl.a. till de - enligt motionen -oförmånliga bestämmelserna om självriskberäkning. I motion Jo752, som främst berör älg- och hjortskador iskogsbruket, understryks att det i grunden måste finnas en samverkan mellanmarkägare, jaktarrendatorer och myndigheter för att motverka skadorna påskogen. Det är enligt motionen nödvändigt att de förebyggande åtgärderna ochersättningssystemet får en utformning som förbättrar förutsättningarna förskoglig näringsutövning. Det går heller inte att bortse från de ackumuleradeskogsskador som föreligger. För att stimulera skogsägaren till ett aktivtskogsbruk är det nödvändigt att samhället tar sitt ansvar för den situation somuppstått. Motionen utmynnar i yrkanden om ett nytt ersättningssystem för älg- ochhjortskador på skog och att förslag framläggs om hur ackumulerade skogsskadorskall regleras. Bestämmelser om ersättning för viltskador finns bl. a. iförordningen (1980:400) om vissa viltskador och i kungörelse SNFS1982:3. Som framgår av utskottets uttalanden i föregående avsnittär det en grundläggande tanke bakom viltskadeförordningen att var och en är skyldig att tåla ett visst mätt av intrång till följd av förekomsten av vilt. I vårtland med dess förhållandevis stora markområden och i vissa avseenden unika natur bör det finnas utrymme för en art- och individrik fauna. En alltför hög grad av tålighet kan dock inte krävas avdem som drabbas av JoU 1986/87:15 skador. Stora insatser måste därför göras föratt förebygga skador. Detta kan ske på olika sätt. Vissa möjligheter finns attredan i samhällsplaneringen söka förhindra viltskador. De olika näringarna harockså vissa förutsättningar att i sin planering vidta åtgärder som minskareller förhindrar viltskador. Såväl genom produktionsplanering som genom andraåtgärder är det möjligt att ta större hänsyn till risken för viltskador. Ävenmekaniska hinder, skrämselanordningar m.m. kan komma till användning. Jord-och skogsbrukets organisationer har inom sina respektive kompetensområden ettansvar för att, genom en bättre information till näringsutövaren, kunskapernaökas. Även jägarnas organisationer har här en stor uppgift. Skadegörelsensomfattning kan också begränsas genom sedvanlig jakt i fräga om de arter somförekommer i jaktbara stammar. Som framgår av de ovan refererade avsnitten ipropositionen är man från regeringens sida medveten om problemen med ökandeskogsskador och föreslår i enlighet härmed vissa förbättringar i möjligheternaatt erhålla bidrag för skogsskador som inträffar efter den 30 juni 1987.Utskottet är för sin del inte berett att gå längre än regeringeni detta hänseende och avstyrker därför motion Jo716, bl. a. på den grunden attde föreslagna fällavgifterna inte torde ge utrymme för att finansiera ävenersättning för äldre skogsskador. I övrigt hänvisar utskottet till sina uttalanden i dettaoch föregående avsnitt, vilka i hög grad tillgodoser önskemålen i de nu aktuellamotionerna om en anpassning av viltstammarna i syfte att minimera skadorna påskog och gröda. I avbidan på resultatet av den viltvårdspolitik som innefattashäri bör några genomgripande ändringar inte göras i det nu gällandeersättningssystemet. Utskottet utgår givetvis från att regeringen ochnaturvårdsverket även i fortsättningen noga följer viltstammarnas utvecklingoch viltskadornas omfattning. Det är naturligt att också ersättningsreglerna -som närmast hör till regeringens kompetensområde - blir föremål för fortsattaöverväganden. Utöver de uttalanden som utskottet gjort bör motionernaJo747 yrkande 1, Jo752 och Jo830 (i motsvarande del) inte föranleda nägonsärskild åtgärd. Bestånden av frilevande vildsvin beslutade att godta regeringens förslagom en försöksverk samhet med frilevande vildsvin i landet (prop. 1980/81:82, JoU 16, rskr. Beslutet innebar att 50-100 vildsvin tills vidare skulle få finnas kvar i . Stammen skulle hållas under noggrann kontroll. I övriga landet skulle vildsvinen utrotas. Efter riksdagsbeslutet fick i uppdrag att gemensamt med i och efter samråd med . Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare och genomföra en undersökning av den frilevan de vildsvinsstammen i . I uppdrag ingick att undersöka vildsvinens reproduktionstakt, skadegörelsens inriktning och omfattning samt möjligheterna att genom jakt reglera beståndet och att vidta skadeförebyggande åtgärder. har efter riksdagsbeslutet ,, upprättade verket en JoU1986/87:15 slutrapport över undersökningen. finns 75-125 vildsvin i . I övrigalandet finns endast ett mindre antal djur, främst i ,och län. Enligt föredragandens mening talar övervägande skäl föratt de vildsvin som finns i landet inte skall utrotas. I lagrådsremissen haranförts att det under vissa förhållanden kan vara nödvändigt att vidta åtgärderför att förhindra att en viss viltart etablerar sig i landet. Det kan varafråga om att skydda andra viltarter eller andra väsentliga intressen. Sådanaåtgärder kan emellertid inte anses motiverade när det gäller vildsvinen. Vidden bedömningen stöder sig föredraganden på undersökning ochvad som har anförts i remissyttranden över undersökningen. framhåller i sittremissyttrande att det inte har framkommit några erfarenheter avsjukdomsspridning eller smittspridning som skulle utgöra något allvarligarehinder för att acceptera en frilevande vildsvinsstam i . Vidarekonstateras att resultatet av naturvärdsverkets undersökning inte ger stöd föruppfattningen att vildsvinen skulle innebära en särskilt allvarlig ochsvårbemästrad skaderisk för jordbruket. Det område där vildsvinen varit föremålför undersökning består till största delen av arrendegårdar där arrendatorernainte har haft jakträtt. Arreridatorerna har således inte kunnat skydda sinagrödor genom ett ökat jakttryck. Detta är dock inte en typisk bild avförhållandena. I de flesta fall torde brukaren av jorden ha möjlighet attskydda sina grödor genom jakt. Det har visat sig attvildsvinen har en stark reproduktionstakt men att det är möjligt att med enökad jakt kontrollera stammens storlek. Allvarligare skador för jordbruket börföljaktligen kunna motverkas genom ett starkt jakttryck på vildsvinsstammen.Det förutsätts att såväl som länsstyrelserna noga följerutvecklingen av vildsvinsbestånden. Med en lång allmän jakttid bör man kunnaräkna med att den jakt som jakträttshavarna bedriver på eget initiativ får denomfattning som behövs för att allvarligare skador skall undvikas. har framhållit bör vildsvinsjakt vara av stort intresse förjägarna. Skulle det områdesvis uppstå problem ger den föreslagna nya jaktlagenmyndigheterna möjligheter att besluta om nödvändig jakt. Vid remissbehandlingen har i flera fallersättningsfrågorna tillmätts stor vikt. En positiv inställning till fortsattvildsvinsförekomst har därvid gjorts beroende av generösa ersättningsbestämmelser. De skador på gröda som förorsakats av vildsvin harvarierat . Som lägst har som sammanlagd ersättning utbetalats11000 kr. och som mest . Även om skadornas omfattningtotalt sett inte kan betecknas som särskilt omfattande så kan de för enskildajordbrukare få svåra ekonomiska konsekvenser. I sådant fall bör enligtpropositionen ersättning kunna lämnas. Ersättning bör lämnas dä det äruppenbart oskäligt att den skadelidande själv svarar för de kostnader skadanföranleder, t. ex. då han drabbas av skadegörelse trots att han har vidtagitskadeförebyggande åtgärder. Ersättningen bör lämnas ur jaktvårdsfonden. 3 1986/87. Utskottetsöverväganden JoU 1986/87:15 Utskottet delar regeringens bedömning att vildsvinen, somhar ett stort jaktligt värde, i kontrollerade former åter bör bli ett inslag iden svenska faunan. Detta innebär att utskottet avstyrker motion Jol27 (c) iden del motionärerna yrkar att vildsvinsstammen skall utrotas (yrkande 1). Frågan om ersättning för vildsvinsskador tas upp imotionerna.Jol27 (c) yrkande 2, Jo747 (c) yrkande 2 och Jo830 (m). I motionernaanförs att en frilevande vildsvinsstam ej kan tillåtas med mindre det införsett ersättningssystem som ger fullständig ersättning til) främstjordbruksnäringen. Vad utskottet anfört i det föregående om vikten av attbegränsa viltstam marnas storlek gäller självfallet även vildsvinsstammen. Utskottet instäm mer således i vad som anförts i propositionen om jakttrycket på vildsvins- , , stammen och om en noggrann uppföljning av stammens storlek m.m. Utskottet kan tills vidare ställa sig bakom regeringens överväganden i fråga om villkoren för ersättning för vildsvinsskador men utesluter härmed inte - som antytts i det föregående - att ersättningsfrågan,kan komma att kräva förnyade överväganden. Med det anförda föreslär utskottet att motionerna Jol27 yrkande 2, Jo747 yrkande 2 och Jo830 (i motsvarande del) ej föranleder någon särskild åtgärd från sida. Hotade eller sårbara arter Enligt propositionen bör naturvärdsverket utarbeta ettprogram för åtgärder som syftar till att bevara hotade eller sårbara viltarter ochsvara för en samordning av dessa insatser. I dennya jaktlagen tas in en bestämmelse som gör det möjligt att föreskriva ' krav påtillstånd och andra villkor för verksamheten som konservator. För kontroll avverksamheten ges som kontrollmyndighet rätt till tillträde konservators arbetslokaler och lagerutrymmen. Bestämmelser införs som ger stöd för föreskrifter somreglerar handeln med vilt. Straffmaximum för grova brott mot jaktlagstiftningen höjstill fängelse . Därigenom förlängs också preskriptionstiden till femär. I motion Joll7 av och ()anförs att det ständigt ökande rovdjurstrycket inom renskötselområdet gernegativa effekter för rennäringen, såväl ekonomiskt som med hänsyn tillrenskötarnas arbetsmiljö. I motionen redovisas bl. a. statistiska uppgifter omantalet rovdjursdödade renar . Vidare hänvisas till rennäringskommitténsberäkningar och uttalanden om vad viltvårdspolitiken innebär för renskötseln.De i propositionen redovisade åtgärderna är enligt motionen otillräckliga.Rovdjursstammen måste genom ökad avskjutning nedbringas till en nivå som göratt drivkraften bakom en rationell renskötsel inte rubbas. Vidare yrkas enhöjning av de gällaride ersättningsbeloppen för återfunna rovdjursrivna renarså att de faktiska skadorna kompenseras. Representanter för haruppvaktat utskottet i denna fråga och bl. a. redovisat vissa beräkningarangående förlusterna för rennäringen och skäliga ersättningsbelopp förrovdjursrivna renar. Utskottethänvisar i denna fråga till de uttalanden som görs bl. a. på s. 35 i 34 propositionen,till vilka också utskottet ansluter sig. Som föredraganden JoU 1986/87:15anfört är det nödvändigt att rovdjursstammarnas storlek kontrolleras genom vissjakt och att också enstaka skadevällande djur skjuts bort. Ett nyttersättningssystem för dem som drabbas av rovdjursskador inom renskötselområdetövervägs. Det är rimligt att samhället i större utsträckning än taransvaret för den decimering av rovdjursstammarna som kan vara nödvändig.Utskottet är inte berett att förorda en ökad avskjutning av rovdjursstammarna ienlighet med motionen. I avbidan på resultatet av det forskningsprojekt sompågår vid rörande ersättningsfrågorna m.m. anser sigutskottet ej heller böra göra något uttalande om ersättningsbeloppen förrovdjursrivna renar. Utskottet avstyrker således motion Jol 17. I propositionen föresläs också en bestämmelse som gör detmöjligt att dels kräva särskilt tillstånd för den som vill bedriva verksamhetsom konservator, dels fordra att konservatorerna liksom för enförteckning över mottagna djur av särskilt skyddsvärda arter. Det föreslåsvidare en bestämmelse som syftar till att ge en kontrollerande myndighetmöjlighet att få tillträde till arbetslokaler och lagerutrymmen för attkontrollera förteckningarna och vilka djur som finns hos konservatorerna. Förslaget att en kontrollerande myndighet utan vidareskall få tillträde till konservatorernas lokaler och lagerutrymmen har av fleraremissinstanser ansetts vara alltför långtgående. Föredraganden vill ianledning av den kritiken erinra om att det i jaktstadgan tidigare fanns enregel om skyldighet för bl. a. konservatorer att hålla varulager tillgängligaför polisens kontroll. Regeln togs bort uteslutande av formella skäl -bestämmelser av den karaktären skall numera meddelas i lag. Bestämmelser somger möjlighet till liknande kontroll utan att misstanke om brott föreliggerfinns också i annan lagstiftning. Kontrollbestämmelsen skall självfallet inteuppfattas som ett utslag av misstro mot företrädarna för en viss yrkeskår.Föredraganden understryker att en bestämmelse av det här slaget främst tjänarsyftet att avhålla mindre nogräknade personer från att starta verksamhet här ilandet för preparering av djur som åtkommits illegalt. Med hänsyn till attsärskild sakkunskap för kontrollen finns inom länsstyrelsernasnaturvårdsenheter kan det vara lämpligt att i fortsättningen utse länsstyrelsentill kontrollerande myndighet. Förslagen som rör konservatorernas verksamhet har möttinvändningar i flera motioner och i skrivelser som tillställts utskottet avSveriges zoologiska konservatorer samt anställda vid de naturhistoriskamuseerna m.fl. institutioner. I motion Jol21 (yrkande 2) av m. fl. (fp)anförs att förslaget, är ett ingrepp i näringsfriheten och oförenligt medrättssäkerhetens krav. Motionärerna motsätter sig såväl förslaget omtillståndsplikt som förslaget att en myndighet utan att det föreliggermisstanke om brott skall kunna bereda sig tillträde till lokaler därkonservatorerna bedriver sin verksamhet. Liknande synpunkter framförs i motion Jol26 av ArneAndersson i m. fl. (m) där motionärerna bl. a. hänvisar till att konservatorsbranschen på eget initiativ genomför en frivillig auktorisation . Motionen utmynnar i yrkanden om avslag på lagförslaget såvitt avser 37 och 38 88 (yrkandena2 delvis och 5). Enligt yrkande 5 bör i stället de bestämmelser JoU1986/87:15 som reglerar handel med vilt föras över till den nyajaktlagen. Härmed torde bl. a. avses föreskrifterna om förteckningsskyldighetm. m. för vissa näringsidkare i 27 8 jaktstadgan, vilka närmare preciserats inaturvårdsverkets jaktkungörelse. Utskottet anser det i likhet med regeringen angeläget attde hotade och sårbara viltarterna skyddas mot illegal jakt i olika former. Motangivna bakgrund biträder utskottet regeringens förslag att straffmaximum förgrova brott mot jaktlagstiftningen höjs till fängelse. Vidaretillstyrks förslaget om en ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande förregeringen att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor,innefattande bl.a. föreskrifter om förbud mot att föra ut djur avutrotningshotade eller sällsynta arter ur landet. När det gäller kontrollen av konservatorsverksamheten ärutskottet för sin del inte övertygat om att situationen kräver en så långtgåendebestämmelse som avses i 38 8 andra stycket lagförslaget. I detta hänseende harutskottet stöd för sin uppfattning bl. a. i de uppgifter som lämnades i sambandmed en hearing med representanter. Utskottet avstyrkersåledes förslaget att en myndighet skall utan vidare få tillträde tillkonservatorernas lokaler och lagerutrymmen för kontrollverksamheten. Härigenomtillgodoses motionerna Jol21 yrkande 2 (delvis), Jol26 yrkandena 3 och 5(delvis) och Jo734. Utskottet tillstyrker i övrigt regeringens förslag omföreskrifter eller särskilda villkor för yrkesmässig handel med vilt (37 8).Vidare tillstyrks förslagen om kontroll av konservatorsverksamheten i de delarsom ej berörs av utskottets överväganden ovan (38 8 första stycket samt andrameningen i andra stycket). I enlighet härmed avstyrks motionerna Jol2l ochJol26 i motsvarande delar. Vissa viltvårdsfrågor i övrigt Utskottet behandlar under denna rubrik till en börjanregeringens förslag om tillsyn över hundar (68) jämte hithörande motioner. Bestämmelser för hundhållningen finns intagna i 12 8jaktstadgan. Föreskrifterna innebär ett generellt hundförbud den 1mars20 augusti i marker där det finns vilt. Med hundförbud avses att hundenskall hållas under sådan fillsyn att den hindras från att löpa lös.Länsstyrelsen har möjlighet att meddela föreskrifter om hundförbud också underannan tid. Även då hundförbud inte råder skall hundar hållasunder sådan tillsyn att de hindras frän att driva eller förfölja vilt närhundarna inte används för jakt. Till dessa föreskrifter har fogats ett flertalundantagsbestämmelser, främst för att göra det möjligt att träna hundar undertid då hundförbud råder och att under sådan förbudstid använda hund vid jaktoch träning med avseende på vissa viltarter. Beredningens förslag att låta bestämmelsen om hundförbudgälla som huvudregel har irtötts av kritik från fleraremissinstanser. Föredraganden har därför i stället tagit fasta pånaturvårdsverkets förslag som innebär ett förtydligande och i någon män ocksäen skärpning av bestämmelsenom generellt hundförbud under en viss del av året. Med en JoU 1986/87:15entydig föreskrift om koppeltvång under den för viltet känsligaste tidenbehöver det inte uppstå någon tvekan och diskussion om vilken grad av kontrollsom innehavaren behöver ha över sin hund. Paragrafens andra stycke gör det tillsammans medbemyndigandet i 52 8 möjligt att liksom i administrativ ordning delsföreskriva hundförbud också än den i första stycket angivna,dels meddela föreskrifter om undantag från hundförbudet för träning och jakt. I två motioner, Jo829 (m) och Jo831 (m) framförs yrkandenav innebörd att förslaget om generellt koppeltvång bör avslås och att nuvarandebestämmelser i 12 8 jaktstadgan bör tas in i den nya jaktlagen. I motion Jo735(c) framläggs ett förslag till 6 8 jaktlagen som går ut på att hundar börhållas kopplade den aktuella tiden, med rätt att ha hund okopplad under vissa,närmare angivna förutsättningar. Regeringens förslag om ett entydigt koppeltvång under denför viltet känsligaste tiden innebär vissa fördelar bl. a. genom att det skaparökad klarhet om vilken grad av kontroll som hundägare m. fl. måste ha över sinhund. Nackdelarna består främst i att det - med hänsyn till de skiftandeförhållanden under vilka hundar används - skulle krävas ett omfattanderegelverk av undantag från koppeltvånget. Det skulle också bli svårt att på etteffektivt sätt övervaka efterlevnaden av ett generellt koppeltvång. Mot angivna bakgrund förordar utskottet för sin del enlösning som innebär att det i paragrafens första stycke föreslagnakoppeltvånget ersätts med en bestämmelse att hundar den 1 mars-20augusti skall hållas under sådan tillsyn att de hindras från att löpa lösa imarker där det finns vilt. av året skall - i enlighetmed den av regeringen föreslagna ordalydelsen hundar hållas under sådantillsyn att de hindras från att driva eller förfölja vilt, när de inte användsvid jakt. Bemyndigandet för regeringen i paragrafens andra styckeatt meddela avvikande föreskrifter föreslås av utskottet kompletterat medföljande mening; "Om det behövs fill skydd för viltet fär sådanaföreskrifter innebära att hundar skall hållas kopplade." Det bör understrykas att den av utskottet förordadelydelsen av 68 inte i någon väsentlig utsträckning skiljer sig frånregeringsförslaget när det gäller syftet med bestämmelsen i fråga. Den avutskottet föreslagna formuleringen "hindras från att löpa lös"innebär visserligen ej i alla situationer att hunden måste hållas i koppel. Föratt hunden ej skall anses löslöpande fordras dock att den måste vara i principunder samma kontroll som när den förs i band. a. av hänsyn till viltet ärdet viktigt att bestämmelsen tolkas och tillämpas med stränghet. Om hunden inteförs i koppel eller kort lina bör den befinna sig nära innehavaren. Den måsteomedelbart lyda vid tillrop och skall genast kunna återkallas när det behövs. Isammanhanget bör påpekas att en hund som ej hålls under erforderlig kontrollkan utgöra ett orosmoment för viltet oavsett om den i sitt beteende visatstörre eller mindre benägenhet att förfölja vilt. Innehavarens i många fallsubjektiva uppfattning om hundensbeteende får således inte leda till en alltför generös tillämpning av JoU1986/87:15 förevarande bestämmelse. Med utskottets förslag till lydelse av paragrafens andrastycke kan regeringen eller efter bemyndigande förordna omkoppeltvång för områden som är särskilt känsliga för den typ av störningar somnu avses. Det kan t. ex. gälla skärgårdsöar med ett rikt fågelliv m. m. samtmarker i övrigt som är särskilt viltrika eller utgör lokaler för hotade ellersårbara arter.