bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Som framgått ovan har i partimotioner från moderatasamlingspartiet, och tagits upp de invändningar motPBL-förslaget som framförts i lagrådsyttrandet den 12 mars 1985.1centerpartiets partimofion 1985/86:69 yrkande 1 hemställs att riksdagenbeslutar avslå förslaget till ny PBL och hos regeringen begära ett nytt förslagsom är förenligt med grundlagen. I ett nytt förslag skall enligt motionärernabeaktas även de övriga förslag som förs fram i motionen. I folkpartietspartimotion 1985/86:80 hemställs i yrkande 2 att begär ett nyttförslag som är förenligt med grundlagen. I moderata samlingspartietsparfimotion 1985/86:66 yrkande 1 såvitt nu är i fråga hemställs att riksdagenavslår propositionen bl. a. därför att PBL-förslaget strider mot grundlagen. Syftet med de ovannämnda motionerna får anses tillgodosettgenom den inom utskottet utarbetade lagrådsremissen och lagrådets yttrande överremissen. Den oklarhet om PBL-förslagets förenlighet med grundlagen somtidigare funnits har tveklöst undanröjts. Det saknas därför skäl att av dennaanledning begära ett nytt regeringsförslag om en PBL. Enligt bostadsutskottetsuppfattning bör med anledning av vad som som anförts avbostadsutskottet och av lagrådet och med avslag på partimotionerna 1985/86:66(m) yrkande 1 såvitt nu är i fråga, 1985/86:69 (c) yrkande 1 och 1985/86:80(fp) yrkande 2 anta de ändringar i PBL-förslaget som föreslagits i utskottetslagrådsremiss med de jämkningar som lagrådet förordat avseende Ikap. 3 §,4 kap.1 §samt 5 kap. 2och33 §§. En redaktionell ändring i 4 kap. 1 § förordas.Lydelsen av paragraferna framgår av bilaga 1 fill detta betänkande. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen ifrågor om markanvändning och bebyggelse Utskottetbehandlar här huvuddragen av förhållandet mellan allmänna och enskildaintressen enligt propositionen. Utskottet redovisar därvid och tar ställningtill regler som för vissa ändamål ger det allmänna befogenhet att tvångsvis tamark eller rättigheter i anspråk (expropriation) resp. för regler som regleraranvändningen av marken och därmed enskilda ägares eller rättighetshavaresrådighet över denna. Utskottet berör därvid också tillämpligaersättningsprinciper. Enligt förslaget i proposifionen följer av detaljplanskyldighet för ägare eller innehavare av särskild rätt till mark att motersättning (6 kap. 17 §) eller i vissa fall utan annan ersättning än enförväntad, motsvarande nytta av planen (6 kap. 18 och 19 §§) avstå mark ellerrätt till mark, som enligt planen skall användas för annat än enskiltbebyggande. Denna expropriativa verkan av planen överensstämmer i stort med vadsom följer redan av gällande rätt. Reglerna motsvaras av rättighet förmarkägare eller innehavare av särskild rätt att påkalla inlösen av sådan markeller sådana rättigheter som inte kan utnyttjaspå grund av planen (14 kap. 1 och 2 §§). Att detaljplan kan' få expropriativ verkan har i förslagetytterligare beaktats genom att den från 2 kap. 12 § första stycketexpropriationslagen hämtade avvägningsregeln: att fördelar med etttvångsmässigt ianspråktagande skall överstiga nackdelar, har förts över tillPBL som en förutsättning för att detaljplan skall få ges ett innehåll som harexpropriativa effekter. Vidare föreslås att de som kan beröras avexpropriationseffekter skall ha en särskilt markerad ställning i förfarandetvid utarbetande och antagande av en detaljplan (5 kap. 24 § första stycket 3och 25 § tredje stycket). Den särskilda frågan om skyldighet att avstå från mark förallmänna platser eller byggnader utan ersättning föreslås löst på det sättetatt får pröva om avståendet är skäligt med hänsyn till nyttan avplanen och övriga omständigheter. Planen får inte antas förrän dennaskälighetsprövning lett till lagakraftvunnet beslut. Några invändningar mot propositionsförslaget har inteanförts i motioner eller på annat sätt rörande reglerna i fråga om mark somskall användas för annat ändamål än enskilt bebyggande. Inte heller har någramofionsyrkanden riktats mot de föreslagna följdreglerna i 6 kap. 20-23 och 25§§. Utskottet tillstyrker propositionsförslaget i denna del i sak. Tvåjusteringar av närmast redaktionell art bör dock göras. I 20 § första stycketbör ordet "" bytas till "kommunen" eftersomansvaret för plangenomförandefrågorna i övrigt i kapitlet lagts på kommunen.20 § andra stycket bör föras till 19 § som ett fjärde stycke för attbestämmelserna skall få ett naturligare sammanhang. Detta ger en följdändringäven i 13 kap. 4 §. Den expropriativa effekt som planer enligt 6 kap. 24 §föreslås få för mark för enskilt bebyggande efter genomförandetiden skallutskottet återkomma till. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.3Regler om tillståndsprövning m.m. Den nuvarande byggnadslagen innehåller ett generellt kravpå tillstånd för att mark skall få användas för bebyggelse. För tätbebyggelsehar detta tillståndskrav gällt sedan lagen infördes . utvidgadestätbebyggelsebegreppet och infördes också tillståndsplikt för glesbebyggelse.Civilutskottet uttalade i detta sammanhang "att utnyttjande av mark föräven glesbebyggelse förutsätter planmässigt övervägande från samhällets sidaoch att det sålunda tillkommer samhället att avgöra var och när även glesbebyggelsefår ske" (CU 1971:26s. Endast vissa anläggningar eller anordningarsamt vissa åtgärder i anslutning till en- eller tvåbostadshus får enligt nuvaranderegler tillkomma utan lov. Att fillstånd fordras beror på det grundläggande kravet påatt mark som skall användas för bebyggelse skall vara från allmän synpunktlämplig för ändamålet. Även i ett land som med internationellt sett enrelativt låg befolkningstäthet finns det anledning att hushålla med demarkresurser som står till förfogande. Motstridiga intressen imarkanvändningsfrågor gör sig gällande inte bara i och omkring tätorterna, därdet varit uppenbart att sådana konflikter måste regleras genomplanläggning. den orördamarken berörs i hög grad av olika önskemål och hänsynstaganden. Intresset avbevarande av byggnader eller bebyggelsemiljöer har vuxit sig starkare undersenare år, men måste vägas mot bl.a. behovet av ett rationellt utnyttjande ochdärav följande krav på rivning och förnyelse. För att lösamarkanvändningskonflikterna och även för att tillse att kvaliteten på det sombyggs håller en viss standard måste finnas en ordning där samhällsorganentilläggs befogenhet att pröva och avgöra konflikterna. En sådan ordning skulleinte fungera om viktiga åtgärder kunde få tillkomma utan föregåendefillståndsprövning. Utvecklingen mot en mer omfattandetillståndsprövning har inte försiggått endast på byggnadslagstiftningensområde. Den har varit kanske ändå mer framträdande i fråga om naturvårds- ochmiljöskyddslagstiftningen. Strandskyddet har permanentats, tillståndspliktutan motsvarande rätt till ersättning har införts för täktverksamhet (1974) ochsenast för vissa markavvattningsföretag (1986) för att nämna några exempel frånnaturvårdslagens område. Att utvecklingen sålunda gått i riktning mot meromfattande krav på tillstånd innebär i och för sig inte att det finns ett behovav att tillståndspröva allfing. En viktig uppgift för en ny plan- ochbygglagstiftning är att avgränsa vilka åtgärder som kan lämnas utanför dettillståndsplikfiga området. En princip bör härvid vara att så långt möjligt begränsatillståndspliktens omfattning. Liksom planläggningen redan i praktiken harkommit att bli en angelägenhet finns det starka skäl som talar för attäven frågor om hur vidsträckt lovplikten skall vara inom vissa ramar böranförtros åt kommunerna. Utskottet återkommer till denna fråga (avsnitt 10). BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.4Hänsynstagande till enskilda intressen. En generellt utformad tillståndsplikt av det slag somföreskrivits i BL och föreslås i PBL innebär inte att äganderätten till marki det tillståndspliktiga hänseendet är utsläckt. Såväl planläggning som tillståndsbesluti enskilda ärenden skall tillkomma efter en avvägning av allmänna och enskildaintressen. Det bör i första hand vara en myndighets uppgift att göradenna avvägning, och den skall ske med beaktande av regeringsformens krav pålikhet inför lagen, saklighet och opartiskhet. Nyttjandet av enskild egendomtillkommer ägaren med uteslutande av annan som inte härleder sin rätt fråndenne. Det intresse som ägaren kan ha av att använda mark för bebyggelse skallkommunen alltså väga in i sin prövning såväl vid planläggning som vid beslutom lov eller förhandsbesked. Enligt propositionens förslag - 1 kap. 5 § - skall vidprövning av frågor enligt PBL både allmänna och enskilda intressen beaktas ominte annat är särskilt föreskrivet. 11 kap. 6 § anges att mark, för att denskall få användas för bebyggelse, skall vara från allmän synpunkt lämpad förändamålet. Lämplighetsprövningen sker vid planläggning eller i ärenden ombygglov eller förhandsbesked. I motion 1985/86:67 (m) yrkande 1 och i folkpartietspartimotion 1985/ 86:80 yrkande 3 a förordas att 1 kap. 6 § ges följandelydelse: "Rätten att använda mark för bebyggelse kan av hänsyn tillallmänt intresse inskränkas Erforderlig intresseavvägning sker vid planläggning eller i ärendenom bygglov eller förhandsbesked." Motionärerna anser att regeln i 1 kap. 6§ inte är invändningsfri och att regeln stämmer mindre väl överens medEuropadomstolens tolkning av artikel 1 i första tilläggsprotokollet tillEuroparådets konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna (). Enligt den nämnda artikeln är konventionsstaterna berättigadeatt reglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännasintresse. Av konventionen följer att lagstiftningen måste utformas så att detfinns utrymme för en avvägning mellan allmänna intressen och den enskilda rätttill egendom som enligt konventionen skall lämnas okränkt. Hur långt detallmänna intresset påkallar en reglering av nyttjandet av t.ex. mark förbebyggelse är således en fråga som varje fördragsslutande stat själv har attavgöra inom de gränser som konventionen sätter. har, bl.a. idomen i målet and vs (punkt 69),där på grund av en kombination av långvariga expropriationstillståndoch nybyggnadsförbud förklarades ha kränkt artikel 1, likväl uttalat attstaterna har en betydande handlingsfrihet i frågor om stadsförnyelse ochstadsplanering. En lagstiftning som förenar ett generellt krav påtillstånd med skyldighet att ta hänsyn också till enskilda intressen är, enligtutskottets mening, fullt förenlig med egendomsskyddet i ,så som detta tolkats i domar av . Uppfattningen i motionerna 67(m) och 80 (fp), att regleringen i 1 kap. 6 § i propositionsförslaget intestämmer överens med konventionen, kan utskottet inte dela. Utskottet vill dessutom framhålla att den utformning sommotionärerna föreslagit skapar oklarhet om de bedömningsgrunder som skall gällavid de kommunala besluten i markanvändnings- och bebyggelsefrågor. Den föreslagnaregeln kan ge intrycket att det enskilda intresset att bebygga mark skall haprioritet vid bedömningen och att man vid avvägningen kan tänka sig situationerdär från allmän synpunkt klart olämplig bebyggelse skall medges därför att densökta åtgärden är lika klart lämplig för en berörd enskild. Enligt utskottetsmening följer av den i propositionen föreslagna lydelsen av 1 kap. 6 § att iden angivna situationen tillstånd skall vägras. Vad motionärerna avsett ärovisst. I båda motionerna framhålls att någon saklig ändring i förhållande tillpropositionsförslaget inte avses, men i fp-motionen uttalas dessutom att denenskildes ställning bör framhävas tydligare i lagen och att enskilda intressenbör vägas på ett likvärdigt sätt gentemot allmänna. En lagstiftning som uppbärsav så oklara och inbördes svårförenliga motivuttalanden kan utskottet inteföreslå att genomföra. Motionerna 1985/86:67 (m) yrkande 1 och1985/86:80 yrkande 3 a avstyrks sålunda. BoU 1986/87:1 3 Förhällandet mellan allmänna och enskildaintressen i frågor om markanvändning och bebyggelse 3.5 Omprövningsbara tillstånd. 3.5.1 Innebörden imder genomförandetiden Förslaget att detaljplaner skall åsättas en vissgenomförandetid mellan fem och får för kommunen på det sättet att denenligt 6 kap. 26 § är skyldig att upplåta allmänna platser inom områden som ärbebyggda inom genomförandetiden. I fråga om mark som enligt planen skallanvändas för enskilt bebyggande är det en uppgift för i första hand markägarnaatt genomföra planen (jfr prop. s. 75, 219). Markägarna skall alltså ha rätttill bygglov - byggrätt - enligt planen. Detta har i lagförslagets 5 kap. 5 § förstastycket uttryckts så att lov skall sökas inom genomförandetiden för att planenskall få genomföras. Rätten till bygglov är dock endast på så sätt avhängig avgenomförandetiden att en ansökan om lov, som görs innan tiden börjat löpa, kanvägras (prop. s. 570). Bifall till ansökningen är däremot inte beroende av attansökan görs innan genomförandetiden gått ut. Det framgår av den föreslagnalydelsen av 8 kap. 11 § första stycket 1 att det förhållandet attgenomförandetiden har löpt ut inte är något hinder mot att bygglov lämnas.Ansökningar om bygglov skall i enlighet härmed bifallas även efter genomförandetiden.Det skall ske så länge planen gäller, dvs. intill dess att den ändras ellerupphävs genom lagakraftvunnet beslut. avses visserligen få enmöjlighet enligt 8 kap. 23 § att, om arbete påbörjats för att ändra ellerupphäva en plan, besluta om anstånd med avgörandet av lovfrågan tillsplanarbetet avslutats. Om planärendet inte avgjorts frånansökningen, måste dock avgöra lovfrågan utan dröjsmål. Detbetyder att ansökningen måste behandlas enligt den gällande planen och bifallasom den överensstämmer med denna. Som framgått av det anförda är den föreslagna lydelsen av5 kap. 5 § första stycket inte helt förenlig med 8 kap. 11 § första stycket 1.Utskottet föreslår en mindre omarbetning av de båda bestämmelserna så att detklarare framgår att rätt till bygglov enligt planen föreligger så länge dennagäller oeh att endast det förhållandet att genomförandefiden inte börjat löpautgör hinder mot bygglov. Vidare bör det i 5 kap. 5 § tilläggas att eftergenomförandetidens utgång, planen fortsätter att gälla tills den ändras ellerupphävs. De nu föreslagna ändringarna av lagtexten innebär i sak ingen annanordning än den som föreslås i propositionen. Innebörden av reglerna om genomförandetid kan snararebeskrivas så att planen innan gått ut - också innan tiden börjat löpa- i princip inte får ändras eller upphävas. Principen är dock inte utanundantag. Om nya förhållanden av stor allmän vikt, vilka inte kunnat förutsesvid planläggningen, uppkommer, får planen ändras, men då blir kommunen ocksåskyldig att betala ersättning för den skada som markägare och innehavare avsärskild rätt lider (5 kap. 11 § första stycket och 14 kap. 5 § förstastycket). Genomförandetiden är således en garantitid för markägarna m.fl. Hurkommunen än agerar i förhållande till planen, skall de hållas ekonomisktskadeslösa. Det börpåpekas att förutsättningarna för ändring eller upphävande av en BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse plan undergenomförandetiden inte bara gäller mark för enskilt bebyggande. De gäller ocksåför allmänna platser. Om en planåndring medför t.ex. att en park inte längreskall användas som sådan, skall alltså en eventuell marknadsvärdeminskning påkringliggande fastigheter ersättas. Nyttan av en planändring för kringliggandefastigheter, t.ex. om ett grönområde tillskapas, bör också beaktas närersättningens storlek beräknas för eventuella skador av planändringen (jfrprop. s. 835). 3.5.2 Innebörden efter genomförandetiden Den nuvarande ordningen utmärks av att byggnadsloven ärtidsbegränsade medan den tillåtlighetsprövning som sker genom planläggninggäller tills planen upphävts eller ändrats. Det bör betonas att dagenslagstiftning inte fillförsäkrar någon markägare en "evig" byggrätt.Vad som är omstritt är inte om utan i vilken utsträckning en byggrätt fårinskränkas genom en planändring, utan att markägaren tillförsäkras någon formav kompensation. Ett intrång i byggrätt kan bli ersättningsgillt antingen genomatt det nya planinnehållet får expropriativa effekter och sålunda utlöserinlösenskyldighet (48 § BL) eller genom att en ändrad stadsplan fastställs medexpropri-ationsvillkor (45 § BL). Enligt propositionsförslaget skall en detaljplan eftergenomförandetidens utgång kunna ändras eller upphävas, utan att de rättighetersom uppkommit genom planen beaktas (5 kap. 11 § andra stycket). Motsvarandegäller för fastighetsplan, men detta planinstrument lämnas tills vidare utanförutskottets resonemang. Regeln för planändring är alltså ett undantag frånhuvudregeln om intresseavvägning. Sedd utan sammanhang med de förändringar iövrigt som PBL innebär för de enskildas ställning i rättsligt avseende, kanregeln synas innebära en försvagning från enskild synpunkt. I de motiveringarsom anförs i motion 66 (m) till förmån för ett generellt avslagsyrkande påpropositionen görs också gällande att förslaget medför en avsevärt svagareposifion för markägaren än . Det sägs vidare att den lösenrätt förkommunen som föreslås gälla efter genomförandetiden beträffande mark som intebebyggts i enlighet med planen ger kommunerna möjlighet att för en billigpenning komma över mark i en omfattning som gör att förslaget kan kallas"det största marksocialiseringsförslaget någonsin". I skrivelser till utskottet har anförts att den föreslagnaregleringen i det nu aktuella hänseendet är från enskild synpunktotillfredsställande eller orättvis. Bl.a. har hävdats att rätten att utförakompletteringsåtgärder och att återuppföra förstörda byggnader inte gertillräckliga garantier för enskilda och att det behövs en ordning där endomstol får förordna en förlängd genomförandetid i fall där vissaomständigheter föreligger, t. ex. oförutsedda svårigheter att finansiera ettgenomförande inom tiden. I en skrivelse görs gällande att det skulle saknas enbeslutsordning för lovprövningen i fall där en detaljplan upphävs. Regler bordedärför enligt skrivelsen tillskapas som innebär att en kommun alltid är skyldigatt anta en ny plan efter en upphävd. I en annan skrivelse föreslås attgenomförandetiden för befintlig bebyggelse skall få löpa tills bebyggelsen ärsaneringsmogen. Förslageti propositionen om genomförandetid måste ses både i samman- BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse häng medandra regler i PBL och mot bakgrund av den ställning som enskilda markägare ochövriga sakägare har enligt den nuvarande ordningen. Det nu rådande systemetkännetecknas av en viss osäkerhet om hur långt byggrätten får inskränkas genomplanändring. Detta är olyckligt eftersom det ofta föreligger ett stort behov avatt arbeta om äldre planer. Detta behov i förening med den nämnda osäkerhetenom vad som är rättsligt möjligt har föranlett många kommuner att ansöka omnybyggnadsförbud inom planområdena för att få rådrum för vidare utredning.Många exempel kan anföras på att dessa nybyggnadsförbud blivit långvariga.Under förbudstiden råder ett synnerligen ovisst rättsläge för enskilda markägare.För att få använda marken för bebyggelse fordras dispens från förbudet.Eftersom det nybyggnadsbegrepp som används i BS omfattar även om-, till- ochpåbyggnad samt andra ändringar av befintliga byggnader, kan markägaren alltsåhindras från att vidta även mindre åtgärder som från hans synpunkt ter sigangelägna för ett rationellt nyttjande eller bekvämt boende på fastigheten.Någon rätt till ersättning för en enskild som drabbas av nybyggnadsförbud finnsinte. Olägenheterna med nybyggnadsförbud är också av annat slag.I många äldre planområden förekommer väl tilltagna byggrätter för t. ex.uppförande av friliggande bostadshus, vilka byggrätter dock endast till vissdel utnyttjats. Om området kräver investeringar i t.ex. vatten- ochavloppsanläggningar kan nybyggnadsförbud ha utfärdats i avvaktan på att dessaanläggningar skall komma till stånd. Det ringa faktiska utnyttjandet avbyggrätten innebär att det inte finns ekonomiska förutsättningar att göra dessainvesteringar. Den inaktuella planen medverkar således till att ett låst lägeuppstår. Det torde finnas en bred uppslutning bakom målsättningenatt nybyggnadsförbuden bör avskaffas. En grundförutsättning är dock attkommunerna får andra möjligheter att ompröva planer som förlorat sinaktualitet. Det torde nämligen också råda stor samstämmighet om att det inteens inom ramen för mycket välgjorda planer går att förutsägasamhällsutvecklingen på . Det måste sålunda vara möjligt att efteren ompröva även enskilda icke utnyttjade byggrätters storlek. Även moderata samlingspartiet synes införstått med attplaner kan behöva ändras. Utgångspunkten sägs i partimotion 1985/86:66 vara attkommunen skall betala full ersättning för förlorad byggrätt. Motionärerna villinte avskaffa nybyggnadsförbuden, utan bara att kommunerna skall vara meraktiva i sitt planarbete. Enligt utskottets uppfattning går det dock inte att byggaen från enskild synpunkt rättssaker ordning på nybyggnadsförbud. a. medfördessa ingen ersättningsrätt och det måste - även med en mer restriktivtillämpning när det gäller att förlänga nybyggnadsförbud - vara ovisst hur långtid det kan ta att utarbeta ändrade planer. Nybyggnadsförbuden medför ocksånackdelar från allmän synpunkt, genom att de - t. ex. på det sätt som beskrevsnyligen -medverkar till låsta planförutsättningar. En reformerad ordning förnybyggnadsförbud avvisas alltså av utskottet. Någon annan lösning på problemet med att planer och däravuppkommande rättigheter måste kunna omprövas, än den som framlagts ipropositionen har inte presenterats. Propositionen har tvärtom i dettahänseende fått anslutning i och partimotioner.Utskottet finner BoU1986/87:1 3 Förhållandel mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse attsystemet med detaljplaner som får omprövas efter genomförandetiden är enlämplig ordning som dessutom tillgodoser skäliga anspråk på rättssäkerhet frånenskild synpunkt. Systemet innebär sålunda en väsentlig förstärkning av denenskildes rätfigheter i förhållande till nuvaranderegler. Endast mycket viktiga och tidigare oförutsedda förhållanden kan, somnämnts, föranleda att planen ändras eller upphävs (5 kap. 11 § första stycket).Sakägare, som drabbas av skada genom en sådan förtida planändring, har rätttill full ersättning eller, om synnerligt men vid användningen uppkommer,inlösen av fastigheten - även om skadan inte består i att markanvändningenändras från enskilt till allmänt ändamål. Begränsningar i byggrätten ersättsalltså fullt ut (14 kap. 5 § första stycket). Denna avsevärda förstärkning avden enskildes ställning får hållas i åtanke när man granskar rättsläget frånenskild synpunkt efter genomförandetiden. Planen får ju då enligt 5 kap. 11 §andra stycket ändras utan beaktande av de rättigheter som uppkommit genomplanen. Att genomförandetiden gått ut utlöser, beträffande planer beslutadeefter PBL:s ikraftträdande, också de expropriativa verkningar som anges i 6kap. 24 §, dvs. rätt för kommunen att lösa in fastigheter som inte stämmeröverens med fastighetsplan och mark som inte bebyggts i huvudsaklig enlighetmed detaljplanen. Den kritik som gäller rättsläget för enskilda efter genomförandetidentorde i viss mån bygga på missförstånd. Kritikerna torde inte heller rättbeakta den ovissa ställning som byggrätten har enligt dagens plansystem. Det ärdock motiverat att närmare granska vilka regler som enligt PBL i skildahänseenden blir tillämpliga när byggrätt berörs av planändringar.