bet · GA01JuU34 · 1986-12-31 00:00:00 — om anslag till utredningar m.m. 1986/87:100, bil. 4, A 3, jämte motioner) m. m. Regeringen har i proposition 1986/87:100 bilaga 4 ()under punkt A 3 (s. 32) föreslagit att till Utredningar m. m. för budgetåret1987/88 anvisa ett reservationsanslag av . Imotion 1986/87;Ju410 av () hemställs, såvitt nu är i fråga, attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom en verklighetsanpassning av påföljdssystemet (yrkande 2). Imotion 1986/87:Ju506 av () hemställs, såvitt nu är i fråga, attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförsdels om forskning och utvärdering av olika behandlingsmetoder (yrkande 4), delsom könsrollernas betydelse för brottsligheten (yrkande 5). Imotion 1986/87:Ub43 av m. fl. (c) hemställs, såvitt nu är ifråga, att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad imotionen anförs om forskning kring skillnaden i brottsbenägenhet hos kvinnoroch män (yrkande 5). Imotion 1986/87:Ju602 av () hemställs att beslutaratt hos regeringen begära förslag till en ändring av nödvärnsreglerna ibrottsbalken, innebärande att rätten till nödvärn förstärks, så att straffrihetblir det normala i stället för undantaget, även för s. k. nödvärnsexcess. Imotion 1986/87;Ju603 av () hemställs att hosregeringen begär att bötesstraff skall kunna verkställas genom uppbörd. Imotion 1986/87:Ju606 av () hemställs att hosregeringen begär en utredning om ett system med fakultativ frigivning som kankopplas till motprestation i form av studier eller yrkesutbildning. Imofion 1986/87: Ju607 av m.fl. (m) hemställs med hänvisning fill vadsom anförts i motion 1986/87:K206 att som sin mening ger regeringentill känna vad som i motionen anförts om tidpunkten för lagstiftning omstraffansvar för tjänstefel. 1 1986/87. I motion1986/87:Ju618 av () hemställs atl JuIJ1986/87:34 beslutar om sådan ändring i betalningsordningen för böter, viten ochvissa rättshjälpskostnader att analoga kravrutiner med ordningsbolen tillämpas. I motion 1986/87:Ju624 av m. fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om påföljd vid upprepade våldsbrott. I motion 1986/87:Ju627 av () och IngvarEriksson (m) hemställs att begär att regeringen framläggerförslag om återinförande av ämbetsmannaansvaret för samtliga tjänstemän ioffentlig förvaltning. 1 motion 1986/87;Ju632 av () och OlleAulin (m) hemställs att som sin mening gei regeringen till känna vadsom anförts i motionen dels om statens ansvar alt skydda medborgarna från enallt grövre våldsbrottslighet (yrkande 1), dels om strängare straff vidvanebrotlslighet och skärpta regler vid villkorlig frigivning (yrkande 2). I motion 1986/87;Ju633 av ()hemställs, såvitt nu är i fråga, att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om nödvärnsrätten (yrkande 1). 1 motion 1986/87: Ju635 av () hemställs,såvitt nu är i fråga, all som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skärpta regler vid villkorlig frigivning och om strängare straff vid upprepad brottslighet (yrkande 2). ' I motion 1986/87:Ju636 av () och RolfClarkson (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande reglerna försluten psykiatrisk vård (yrkande 4). I motion 1986/87:Ju703 av ()hemställs att beslutar om sådan ändring i 30 kap. 13 §rättegångsbalken att rättelse av dom kan ske vid förbiseende avtillgodoräknande av häktningstid. I motion 1986/87:Ju704 av ()hemställs atl beslutar om sådan ändring i 35 § lagsökningslagen(1946:808) atl utgångspunkten för återvinningstalan i mål ombetalningsföreläggande preciseras. I motion 1986/87:Ju717 av m. fi. (m)hemställs med hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87;Sk723, såvitt nuär i fråga, att hos regeringen begär förslag om införande avstraffansvar för tjänstefel (yrkande 1). I motion 1986/87:Ju801 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär en utredning av de totala kostnaderna församhället i vad gäller brott mot enskilda. I motion 1986/87:Ju802 av m. fl. (m) hemställs,såvitt nu är i fråga, dels att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om statens ansvar för att skydda medborgarnamot brott (yrkande1), om allmänpreventionens brottsavhållande betydelse (yrkande JuU1986/87:34 2) och omsträngare straff vid vanebrottslighet (yrkande 9), dels att beslutaratt ändra och lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt såatt den obligatoriska villkorliga frigivningen upphävs (yrkande 10), dels attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförts om stramare skyddstillsyn (yrkande 11) och dels att riksdagenhos regeringen anhåller om utredning i avsikt att klarlägga de totalakostnaderna för brott mot enskilda (yrkande 14). I motion 1986/87:Ju808 av m. fl. (c)hemställs, såvitt nu är i fråga, dels att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts om påföljd för våldsbrott(yrkande 10), dels att beslutar att de före den Ijuli 1983 gällandereglerna för villkorlig frigivning skall återinföras (yrkande 11). I motion 1986/87: JuSlö av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförts om åtgärder för att begränsa kriminaliteten (delvis). Regeringens förslag under detta anslag innebär en ökningmed drygt 2 milj. kr. i förhållande till vad som anvisats förinnevarande budgetår. Totalt föreslås drygt 21,5 milj. kr. för nästa budgetår. har fem kommittéer slutfört sina uppdragmedan en ny kommitté - juristkommissionen med anledning av mordet på tillsatts; se härom även utskottets betänkande JuU 1986/87:19 s. 7 ff ochproposition 1986/87:109 bilaga 1, JuU 28. Utskottettillstyrker regeringens förslag till medelsanvisning. Påföljder för psykiskt störda lagöverträdare I två motioner tas upp frågan om påföljder för psykisktstörda lagöverträdare, främst dem som begår allvarliga våldsbrott. I den enamotionen (624) görs gällande att det finns fall där en psykiskt stördvåldsverkare anses kunna dömas varken till sluten psykiatrisk vård eller tillfängelse. anses då inte heller häktning kunna ske. Enligt motionärernabör en lagändring ske så att det i sådana fall alltid döms till en vårdpåföljd.- I den andra motionen (636) förespråkas bl. a. att den som har dömts tillsluten psykiatrisk vård skall få avtjäna också ett fängelsestraff eftervårdtidens slut. Enligt 31 kap. 3§ (BrB) kan rätten förördnaatt den dömde skall överlämnas till sluten psykiatrisk vård, om föreskrivenmedicinsk utredning visar att han kan ges vård med stöd av lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). LSPV förutsätter bl.a. att vård på sjukhus skall vara oundgängligen påkallad lill följd av att detföreligger vissa i lagen angivna omständigheter i fråga om den psykiskt sjuke.Om den dömde visserligen är psykiskt störd vid tillfället för domen men intebegick själva gärningen under inflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet ellerannan själslig abnormitet av så djupgående natur, att den måste anses JuU1986/87'34 jämställd med sinnessjukdom, får överlämnande till slutenpsykiatrisk vård ske bara om det föreligger särskilda skäl till det (31 kap. 3§ andra punkten BrB). Enligt 31 kap. 4§ BrB får rätten, om mera ingripandeåtgärd av särskilda skäl inte är påkallad, förordna att den som har begåttbrott och är i behov av psykiatrisk vård eller tillsyn skall överlämnas tillöppen psykiatrisk värd. Enligt föreskrift i 33 kap. 2 § BrB får för brott somnågon har begått under inflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annansjälslig abnormitet av så djupgående natur, att den måste anses jämställd medsinnessjukdom inte tillämpas andra påföljder än överlämnande till särskild vårdeller, under vissa förutsättningar, böter eller skyddstillsyn. a. fängelseär alltså uteslutet som påföljd. Frågan om påföljder för psykiiikt störda lagöverträdarehar efter BrB:s fillkomst övervägts i flera olika sammanhang utan att dethittills skett några genomgripande lagstiftningsåtgärder. tillsattesden s. k. för att utreda frågan om påföljder för psykisktavvikande lagöverträdare m. m. och föreslå åtgärder för att avhjälpa brister idet rättspsykiatriska utredningsväsendet. Kommittén föreslog i betänkandet (SOU1977:23) Psykiskt störda lagöverträdare en rad åtgärder, främst i fråga om ettförändrat användningsområde för sluten psykiatrisk vård resp. fängelse sompåföljd för brott. Kommitténs förslag, som remissbehandlades, har inte letttill lagstiftning. - avgav en arbetsgrupp inom (den s. k. ASV-gruppen) en rapport innehållande ett förslag tillrättspsykiatrisk regionvård. Rapporten tog upp förslag bl. a. till en ökadsamverkan mellan den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten ochverksamheten med vård av de psykiskt störda lagöverträdarna. Förslaget som harremissbehandlats är alltjämt föremål för överväganden. - Därefter har frågan ompåföljder för de psykiskt störda lagöverträdarna övervägts av socialberedningen(S 1980:07). I betänkandet (SOU 1984:64) Psykiatrin, tvånget ochrättssäkerheten har beredningen föreslagit bl. a. en ny påföljdskombination.Det bör enligt kommittéförslaget vara möjligt för domstolen att somden dömer en psykiskt störd lagöverträdare till fängelse förordna att den dömdetills vidare skall genomgå rättspsykiatrisk vård. När den dömde inte längrebehöver sådan psykiatrisk vård "dygnet runt" skall han enligtförslaget kunna föras över till fängelse för att avtjäna återstoden avstrafftiden. Socialberedningens betänkande har remissbehandlats. På grundval av bl. a. det här redovisadeutredningsmaterialet pågår nu inom överväganden både om enhelt ny psykiatrisk tvångslagstiftning men också om ett förändratpåföljdssystem för psykiskt störda lagöverträdare och om en förändradrättspsykiatrisk undersökningsorganisation (jämför JuU 1986/87:1 y). Arbetetbedrivs i samarbete mellan social- och justitiedepartementen. Det har frånregeringskansliet upplysts att arbetet är inriktat på att ett lagförslag underhösten 1987 skall remitteras till lagrådet. Utskottet konstaterar att frågan om påföljder för psykisktstörda lagöverträdare sedan åtskilliga år är föremål för uppmärksamhet och attdet också vid flera fillfällen har lagts fram förslag till ändringar. Frågan ären av de svårasteoch mest grannlaga inom straffrätten, något som utgör en förklaring JuU1986/87:34 fill dentid översynsarbetet har tagit. Det är enligt utskottets mening angelägetatt även på detta område erhålla ett regelsystem som är anpassat filltidens förutsättningar och krav. Utskottet utgår därför från att de pågåendeövervägandena inom snart leder till förslag till riksdagen.Mot den bakgrunden ser utskottet inte något skäl för att nu tanågra initiativ i de frågor som motionärerna har tagit upp. 624 och636 i här berörd del bör därför avslås. I detta avsnitt behandlas ett antal motionsvägen väcktafrågor rörande det straffrättsliga påföljdssystemets utformning och innehåll. Samma frågor behandlades av utskottet , och dålämnades i utskottets betänkande en utföriig redogörelse för gällande regler ipåföljdssystemet och för lagstiftningsarbetet på området (JuU1985/86:35 s. 3-7). Här får hänvisas till denna redogörelse. I ett par av de nu aktuella motionerna berörspåföljdssystemet från mer allmänna utgångspunkter. Sålunda framhållsallmänpreventionens betydelse för brottsbekämpningen i mofionerna 410 och 802.Den sistnämnda motionen betonar också, liksom motion 632, det ansvar som vilarpå staten att på olika sån hålla ned brottsligheten. De nuvarande reglerna för villkorlig frigivning kritiserasi ett flertal motioner. I motionerna 606, 632, 635, 802, 808 och 816 krävsskärpta regler för villkorlig frigivning; en återgång till den ordning somgällde års ändringar föreslås i flera av motionerna. I motion 606förordas ett system med fakultativ villkorlig frigivning kombinerad med krav pånågon form av motprestation från den dömdes sida t. ex. i form av arbete ellerutbildning. Frågan om straffmätning vid återfall tas upp i motionerna632,635,802 och 808. I motionerna görs uttalanden fill förmån för att återfalli princip bör föranleda strängare straff. De frågor som de nu behandlade motionerna aktualiserar harvarit föremål för behandling av utskottet vid tidigare tillfällen, senast, somär nämnt, i samband med budgetbehandlingen . I sitt av riksdagengodkända betänkande avstyrkte utskottet vid det tillfället motioner rörande nuaktuella frågor med att hänvisa till fängelsestraffkommitténs huvudbetänkande(SOU 1986:13-15) Påföljd för bron, som då hade framlagts. Sedan utskottsbehandlingen harfängelsestraffkommitténs förslag remissbehandlats och är för närvarandeföremål för fortsatta överväganden inom . Enligt vadutskottet inhämtat bedrivs arbetet med sikte på att förslag skall avges i tvåetapper. Enligt dessa planer skall under innevarande år avges förslagbeträffande påföljdsval och straffmätning och i återstående frågor,bl. a. om straffskalor och villkorlig frigivning. Beträffande frågan om påföljdsbestämning vid återfall villutskottet i sammanhanget anföra följande. För att beakta återfallets betydelse vid ådömande avfängelsestraff finns två alternativ för domstolen. Den skärpta reaktionen föråterfallet kan r 1986/87. åstadkommasantingen genom förverkande av villkorligt medgiven frihet JuU 1986/87:34 ellergenom förhöjd straffmätning. Domstolen kan använda båda dessa alternativantingen vart för sig eller . Rättsläget i vissa sådana återfallssituationersynes vara mindre tillfredsställande. är närfängelse har ådömts och det sedan blir fråga om att för nya brott döma Då kan det vara oklart vilken inverkan den fidigarebrottsligheten skall ha på straffmätningen (SOU 1986:14 s. 424). fanns i BrB (26 kap. 3 §) en bestämmelse omförhöjt straffmaximum vid vissa fall av återfall i brott. Denna bestämmelseupphörde alt gälla . Uttalanden av departementschefen i denproposition som låg till grund för ändringen (prop. 1975/76:42) har ansetts somett påpekande att ändringen innebar att återfall framgent skall ha minskadbetydelse även vid straffmätning inom den vanliga straffskalan. Utskottet harför närvarande inte underlag för att uttala huruvida domstolarna vidstraffmätningen tar hänsyn till tidigare brottslighet men utskottet vill inteutesluta att benägenheten att ta hänsyn av denna art skiftar mellan olikadomare och domstolar. I vart fall lär praxis i denna fråga vara oklar. Det är enligt utskottets mening väsentligt med en klarreglering av denna centrala fråga som är av stor betydelse för en enhetligpraxis. Inte minst av rättssäkerhets- och rättviseskäl utgår utskottet från attdenna fråga beaktas i det arbete som pågår inom . Som framgått av den redogörelsen är de imotionerna aktuella frågorna föremål för överväganden inomregeringskansliet med sikte på att förslag skall kunna avges och . Därmed avstyrker utskottet vad som yrkas ompåföljdssystemet i allmänhet i motionerna 410, 632 och 802. Utskottet anser vidare såvitt gäller villkorlig frigivningatt yrkandena härom i motionerna 606, 632, 635, 802, 808 och 816 bör avslås. Enligt utskottets mening bör inte heller yrkandena imotionerna 632, 635, 802 och 808 om straffmätning vid återfall vinna riksdagensbifall. Vissa frågor om forskning på det kriminalpolitiska området I motion 506 förordas att det kommer till stånd forskningoch utvärdering av olika behandlingsmetoder. Utgångspunkten är att skildasynsätt har lett till en rik fiora av behandlingsmetoder,beträffande vilkas effektivitet vi borde ha goda kunskaper. I motion 506 tas vidare upp könsrollernas betydelse förbrottsligheten. Enligt motionären är den låga kvinnokriminäliteten ett faktumsom borde kunna ligga till grund för slutsatser om hur det brottsförebyggandearbetet bör bedrivas generellt. Liknande synpunkter ligger bakom önskemålet imotion Ub43 om att det bör komma till stånd forskning kring skillnaderna ibrottsbenägenhet mellan kvinnor och män. Frågan om vilka behandlingsformer som - från olikautgångspunkter - är de mest fördelaktiga har varit en huvudfrågainom kriminalpolitiken. Att så alltjämt är fallet framgår t. ex. av att fråganägnas uppmärksamhet i såväl frivårdskommitléns som fängelsestraffkommitténsnyligen avgivna huvudbetänkanden. Åven inom den rättsvetenskapliga ochkriminologiska forskningenhar frågan rönt intresse, och den är ständigt aktuell inom den JuU1986/87'34 pågående forskningen. Ett problem för forskningen på detta område är att det -av naturliga skäl i princip inte låter sig göra att med försök pröva olikabehandlingsmetoders effektivitet. Inom sker emellerfidfortlöpande en viss utvärdering av de olika behandlingsformer som används inomkriminalvården, och så långt det är möjligt söker man dra slutsatser också avannan verksamhet som pågår i syfte att rehabilitera kriminellt belastadepersoner inom ramen för t.ex. lokala projekt eller annan försöksverksamhet. Även fortsättningsvis är det enligt utskottets mening avstor betydelse att uppmärksamhet i skilda sammanhang ägnas åt principerna förbehandlingen av kriminalvårdens klienter. Med hänsyn till den betydelse förpåföljdssystemet och strafflagstiftningen i stort som dessa frågor har kan manockså utgå ifrån att berörda myndigheter och institutioner följer utvecklingenoch vid behov vidtar de åtgärder som den fortsatta utvecklingen kräver. Någonytterligare åtgärd med anledning av motion 506 i nu berörd del ärenligt utskottets mening inte erforderlig. Inom den juridiska forskningen har under de senaste årenkunnat förmärkas ett ökat intresse såväl internationellt som här i landet -för frågan om de olika könens betydelse för brottsutvecklingen. Att frågan nuför tiden är föremål för särskild uppmärksamhet framgår t. ex. av att två av desenaste häftena av brottsförebyggande rådets tidskrift har innehållitartiklar som gällt frågan om "kvinnor och brott". Något forskningsprojektmed just den inriktning som avses i motionerna lär, enligt vad utskottetinhämtat, inte vara aktuellt men man kan räkna med att fråganfortlöpande är föremål för uppmärksamhet vid berörda institutioner. Detta ärockså enligt utskottets mening angeläget. Utskottet har förståelse för tankegångarna bakom de nuredovisade motionerna men finner med hänvisning till redovisade uttalandenatt någon ytterligare åtgärd från sida med anledning av de aktuellamotionerna inte erfordras. Motionerna 506 och Ub43 i här behandlade delaravstyrks således av utskottet. I motionerna 801 och 802 begärs en utredning av samhälletstotala kostnader för brott mot enskilda. Enligt utskottets mening torde det föreligga en radsvårigheter att på ett tillförlitligt sätt beräkna de totalasamhällskostnaderna för denna brottslighet. Såvitt utskottet känner till finnsdet inte heller någon aktuell officiell kartläggning av dessa kostnader. Attkostnaderna måste vara betydande är dock ställt utom allt tvivel. Även om det i och för sig kan finnas intresse av attnärmare få belagt vilka kostnader för det allmänna och för det enskilda sombrott riktade mot de senare orsakar, ställer sig utskottet, dock tveksamt tillmotionsönskemålet. Genom brottsstatistiken får man en god uppfattning ombrottslighetens omfattning. Enligt utskottets mening måste också andra faktorerän de rent ekonomiska tillmätas betydelse när det gäller att bedöma behovet avbrottsförebyggande insatser. Brottslighetens skadeverkningar spänner över ettsynnerligen vidsträckt område och varierar i hög grad beroende på vilken typ avbrott det gäller. Att mot den bakgrunden koncentrera intresset till de rent ekonomiskaskadeverkningarna och samhällskostnaderna kan från JuU 1986/87:34kriminalpolitisk synpunkt vara olyckligt. I sammanhanget förtjänar det ocksåatt beaktas att en forskning av det slag som motionärerna förespråkar tordevara tämligen resurskrävande med tanke på ämnets omfattning. Utskottetsslutsats blir således att de nu behandlade yrkandena i motionerna 801 och 802bör avslås. Uppbördav domstolsböter m. m. Imofionerna 603 och 618 kritiiieras den nuvarande ordningen i fråga om betalningav bl. a. böter som ådömts av domstol. Motionärerna efterlyser en möjlighet förden bötfällde att frivilligt kunna betala böterna utan att indrivning företasav kronofogdemyndigheten. Böterådöms av domstol. Bötesstraff kan också åläggas av åklagare genomstrafföreläggande och av polisman genom föreläggande av ordningsbot. Enligt1§ bötesverkställighetslagen (1979:189) verkställs bötesstraff genom uppbördeller indrivning. Regeringen bestämmer i vad mån verkställighet skall skegenom uppbörd. Uppbördinnebär att den bötfällde frivilligt erlägger betalning till den myndighet somregeringen bestämmer (4§). Uppbörd får ske så snart det ifrågavarandeavgörandet har meddelats (2§). Omuppbörd inte sker skall kronofogdemyndigheten driva in böterna (6§).Indrivningen inleds genom att den bötfällde avkrävs betalning (7§). Utmätningkan sedan tillgripas (9 §). Indrivningen får inte ske förrän domen har vunnitlaga kraft eller föreläggandet har godkänts (2§). Regeringenhar som sagts befogenhet att bestämma i vad mån uppbördsförfarandet skallanvändas (1§). I 3§ bötesverkställighetsförord-ningen (1979:197) har regeringenföreskrivit att uppbördsförfarandet skall användas vid verkställighet avbötesstraff på grund av föreläggande. Någon föreskrift om att uppbörd får skeäven i fråga om böter som ådömts av domstol har inte meddelats. Vadnu sagts innebär att böter som ådömts av domstol kan betalas endast genomindrivning av kronofogde. Samma ordning tillämpas beträffande viten och vissarättshjälpskostnader. Vidbötesverkställighetslagens tillkomst fanns redan i tillämpning ettsärskilt uppbördsförfarande för böter som ålagts inom ordningsbots- ochstrafföreläggandesystemen. Förfarandet innebär att den misstänkte i sambandmed att föreläggandet utfärdas ges fillfälle att frivilligt betala böterna tillrikspolisstyrelsen över postgiro. Vid arbetsrutinerna används ADB-teknik. Iförarbetena till bötesverkställighetslagen (se prop. 1978/79:40 s. 23 f)berörde departementschefen fördelarna med uppbördssystemet. a. uttaladesatt det ligger helt i linje med de strävanden man haft inomstraffprocesslagstiftningen och även kriminalvårdslagstiftningen attverkställigheten av en påföljd kommer så snabbt som möjligt efter brottet. Detsades vidare att man genom uppbördssystemet kan reducera sådan ofrivillig"kreditgivning" från statens sida som förekommer inom indrivningssektorn.Vidare underströks att användning av ADB för all bötesupp-börd leder tillrationalisering av verkställigheten. sig bakom ett uttalande avchefen för vid bötesverk- JuU 1986/87:34 ställighetslagenstillkomst enligt vilket den centrala uppbörden när den är fullt utbyggd iprincip bör inbegripa även böter, viten m. m. som har ådömts av domstol, i denmån systemtekniska eller kostnadsmässiga skäl inte lägger hinder i vägen (prop.1978/79:40 s. 23 f, LU 10, rskr. Utskottethar och behandlat motionsyrkanden av i stort sett sammainnebörd som de föreliggande (JuU 1984/85:38 s. 17 ff och JuU 1985/86:35 s. Utskottet, som i sitt av godkända betänkande avstyrktebifall fill motionsyrkandet under hänvisning till pågående överväganden inomregeringskansliet, uttalade då följande. Detär enligt utskottets mening närmast en självklarhet att den som av domstol dömstill ett bötesstraff bör kunna på ett enkelt sätt frivilligt betala böterna.Utskottet vill särskilt framhålla att den dömde har ett berättigat krav på attmed minsta möjliga krångel kunna göra rätt för sig gentemot det allmänna. Enbötfälld bör inte heller i onödan bli föremål för en sådan åtgärd somindrivning, vilken otvivelaktigt för den enskilde kan framstå som en ingripandeoch obehaglig åtgärd. Till vad nu har sagts kommer det förhållandet att ettförenklat system för inbetalning av domstolsböter synes vara ekonomisktmer fördelaktigt för staten än nuvarande ordning. Det sagda innebär attutskottet delar motionärens uppfattning om behovet av en reform för betalningav böter som ådömts av domstol.