bet · GA01SoU8 · 1986-12-31 00:00:00 — om vård av missbrukare I betänkandet behandlas en motion (m) vari framläggs ettförslag till Lag med särskilda bestämmelser om och sjukvårdensansvar inom missbrukarvården, I motionen hemställs att lagförslaget eftervederbörlig beredning skall ersätta lagen (1981:1243) om vård av missbrukare ivissa fall (LVM), Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till attresultatet av socialberedningens arbete med utvärderingen av LVM bör avvaktasinnan tar ställning till frågor om ändringar i lagstiftningen förmissbrukarvården. Utskottets m-ledamöter reserverar sig och anser attmotionen bör överlämnas till socialberedningen, I betänkandet behandlas vidare två motioner (fp resp, c)om s, k. kontraktsvärd. Även dessa motioner avstyrks. Utskottets m-, fp- ochc-ledamöter reserverar sig mot motiveringen för beslutet. I motion 1985/86:So232 av m.fl. (fp)hemställs att beslutar att hos regeringen begära förslag tillkontraktsvård som ett frivilligt alternativ till tvångsvård. I motion 1985/86:So252 av m. fl, (m)hemställs att hos regeringen begär att förevarande motion efter den imotionen förutskickade beredningen läggs till grund för proposition medförslag till Lag med särskilda bestämmelser om och sjukvårdensansvar inom missbrukarvården, I motion 1985/86:So253 av () hemställs,såvitt här är i fråga (yrkande 4), att som sin mening ger regeringentill känna att narkomanen skall dömas till vård, och att s. k. kontraktsvårdinförs, vilket innebär att om inte vårdprogrammet fullföljs, ersätts detautomatiskt med sluten vård. Nylagstiftning inom missbrukarvården SoU 1986/87:8 I motion 1985/86;So252 framläggs ett omfattandelagförslag, förslag till Lag med särskilda bestämmelser om ochsjukvårdens ansvar inom missbrukarvården. Den föreslagna lagen avses ersättalagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och syftar bl. a.till att underlätta samverkan i vården av missbrukare. Motionärerna framhålleratt debatten inom missbrukarvården huvudsakligen har gällt samhälletsmöjligheter att tillgripa tvång mot missbrukaren, vilket lett till att bl. a. fråganom att finna former för ett mer effektivt utnyttjande av samhällets resurser idet förebyggande arbetet har trängts i bakgrunden. Enligt motionärerna harlagstiftningen kommit att få en alltför negativ prägel och har av missbrukarenkommit att uppfattas som ett mot honom riktat instrument för tvångsutövning.Det i motionen framlagda lagförslaget baseras på det ansvar som samhälletalltid har för missbrukaren och syftar inte ensidigt till en reglering avsamhällets tvångsbefogenheter. Gällande bestämmelser m, m. Enligt socialtjänstlagen (1980:620) har kommunen detyttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälpsom de behöver (3 §), Till socialnämndens uppgifter hör bl, a, att svara föromsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annatbistånd till familjer och enskilda som behöver det (5 §). Nämnden skall ävenstödja den enskilde missbrukaren och se till att han får den hjälp eller vårdsom behövs för att komma ifrån missbruket (11 §); En av socialtjänstlagens viktigaste utgångspunkter är attsocialtjänstens insatser i individuella ärenden skall präglas av frivillighetoch självbestämmande. Socialtjänstlagen innehåller därför - med vissa undantagsom gäller skyddet för underåriga - inga regler om tvångsåtgärder gentemotenskilda människor. Enligt lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissafall (LVM) kan den som till följd av fortgående missbruk av alkohol ellernarkotika är i trängande behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk i vissafall beredas vård oberoende av eget samtycke. Därvid förutsätts att vårdbehovetinte kan tillgodoses enligt socialtjänsttagen eller annan lag samt att denenskilde a) till följd avmissbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller b) till följd avmissbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någonnärstående (2 och 3 §§). Länsrätten beslutar om beredande av vård med stöd av LVM(4 §). utreder om det finns skäl att bereda någon vård enligt LVM.Anses sädana skäl föreligga, skall ansöka om vård (5 §). Vård med stöd av LVM skall upphöra så snart syftet medvården är uppnått och senast efter det att vården påbörjades, ominte beslut har meddelats om förlängning (7 §). högst tvämånader, om den intagne till följd av sitt hälsotillstånd behöver SoU1986/87:8 ytterligare vård eller om det finns andra synnerliga skäl förförlängning. Beslut om förlängning meddelas av hemmets styrelse (16 §). Vården skall inledas på sjukhus om det anses lämpligt medhänsyn till den planerade vården i övrigt och förutsättningar för sjukhusvårdär uppfyllda. Om någon behöver sjukhusvård som inte kan gesgenom hemmets försorg skall vården fortsätta på sjukhus (12 §). Beträffandevårdens innehåll och utformning i övrigt gäller bestämmelserna i socialtjänstlagenom inte annat anges i LVM (14 §). LVM innehåller även regler om s.k. omhändertagande.Polismyndigheten får omhänderta en missbrukare om 1. det ärsannolikt att han kan beredas vård med stöd av LVM och 2. rättens beslutom vård inte kan avvaktas på grund av att han kan antas få sitt hälsotillståndallvarligt försämrat om han inte får omedelbar vård, eller på grund av att detföreligger en överhängande risk för att han till följd av sitt tillstånd kommeratt allvarligt skada sig själv eller någon närstående (8 §). Polismyndighetenskall genast underställa länsrätten beslutet för prövning samt underrättalänsstyrelsen och socialnämnden om beslutet (9 §). Enligt lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatriskvård i vissa fad (LSPV) får den som lider av psykisk sjukdom eller psykiskabnormitet (utom psykisk utvecklingsstörning) oberoende av eget samtyckeberedas sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV om sådan vård är oundgängligenpåkallad med hänsyn till sjukdomens art och grad och till att han a) dels till följdav sjukdomen uppenbarligen saknar sjukdomsinsikt eller till följd av beroendeav narkotiska medel uppenbarligen är ur stånd att rätt bedöma sitt behov avvård, dels kan få sitt tillstånd avsevärt förbättrat genom vården elleravsevärt försämrat om vården uteblir, b) till följd avsjukdomen är farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiskahälsa eller för eget liv, c) till följd avsjukdomen är ur stånd att ta vård om sig själv, d) till följd av sjukdomen har ett för närboende ellerandra grovt störande levnadssätt eller e) till följd av sjukdomen är farlig för annans egendomeller annat av lagstiftningen skyddat intresse som icke avses under b) (1 §). Intagning enligt LSPV grundas på vårdintyg eller pådomstolsförordnande (3§). Socialtjänstlagen och lagen (1980:621) med särskilda bestämmelserom värd av unga (LVU) antogs av med stor majoritet.Samtidigt upphävdes bl. a. barnavårdslagen (1960:97), lagen (1954:579) omnykterhetsvård, lagen (1956:2) öm socialhjälp och lagen (1970:296) om socialcentralnämnd m. m, LVM antogs av (prop, 1981/82:8, SoU1981/82:22, rskr. Regeringens proposition byggde på ett av denparlamentariskt sammansatta socialberedningen (S 1980:07) enhälligt avgivetförslag. LVM Lag om vård av missbrukare i vissa fall (SoU 1981:7). LVM trädde ikraft med socialtjänstlagen och LVU . SoU 1986/87:8 Socialberedningen (S 1980:07) har till uppgift att bl. a.följa och utvärdera socialtjänstreformen. Beredningen erhöll i december 1982nya direktiv (Dir, 1982:106) som ersätter de tidigare utfärdade direktiven, nya direktiven anförs bl, a, följande. Utgångspunkten för beredningens utvärdering bör vara attden nya lagstiftningen skall ligga fast i sina grunddrag. Med hänsyn härtilloch till angelägenheten av att beredningen kan arbeta snabbt är det nödvändigtatt under utvärderingen främst koncentrera arbetet till vissa bestämda områden.Beredningen bör dock ha frihet att ta upp de frågor som aktualiseras under denallmänna uppföljningen. Socialberedningen överlämnade ettdelbetänkande Erfarenheter av LVM och vissa andra socialtjänstfrågor (Ds S1983:16) vilket låg till grund för proposition 1983/84:174 om vissasocialtjänstfrågor som antogs av . Betänkandet innehöllingen slutlig utvärdering av LVM, En sådan kommer att redovisas först i detblivande slutbetänkandet, som beräknas bli klart , Inte hellerbehandlas centrala frågor såsom t. ex. om LVM:s indikationer för tvångsvård,vårdtidens längd, möjligheterna till förlängning av vårdttden m. m. Även dessaanstår till slutbetänkandet. Vidare har socialberedningen avgett betänkandet (SoU1984:64) Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten. Betänkandet harremissbehandlats och frågan om en reviderad psykiatrisk tvångslagstiftningbereds inom . En proposition väntas våren1987, Beredningen överlämnade delbetänkandenaAktuella social-tjänstfrägor (SoU 1986:19) och Barns behov och föräldrars rätt(SoU 1986:20), Betänkandet Aktuella socialtjänstfrågor behandlar frågor omvistelsekommunens ansvar, handikappade och , besvärsmöjligheternaoch , förbättrad socialbidragsstatistik och föreningslivet ochsocialtjänsten. Betänkandet Barnsbehov och föräldrars rätt innehåller en översyn av lagen (1980:621) medsärskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) med förslag till sä omfattandeändringar och kompletteringar att beredningen föreslår en helt ny lag - lag omtvångsomhändertagande av unga (LTU), Betänkandet bereds av ensärskilt tillkallad utredare. Utgångspunkten för förslaget är att åstadkomma ettregelsystem som ger möjligheter till en ökad samordning mellan sjukvården ochsocialtjänsten så att missbrukaren skall kunna få den vårdhan behöver, oavsett om den vården skall ges inom sjukvården ellersocialtjänsten. En förutsättning är också att de förebyggande insatsernaintensifieras och effektiviseras. Ansvaret för att insatserna samordnas samtför de förebyggande åtgärderna skall ytterst ligga på socialnämnden. Denenskilde skall tidigt erbjudas den hjälp och det stöd han behöver för att kommaifrån sitt missbruk. Om den enskilde till följd av sitt missbruk är i behov avvärd enligt lagenskall socialnämnden och sjukvården tillsammans med den enskilde SoU 1986/87:8upprätta en plan för den fortsatta behandlingen, 6 §, I behandlingsplanen börfinnas ett erbjudande om värd i sådant hem som avses i socialtjänstlagen ellerpå sjukhus samt bör anges vilka resurser samhället i övrigt kan erbjuda i detenskilda fallet och vilket ansvar samhället har för att missbrukaren fårekonomisk hjälp och annat stöd. En viktig förutsättning för att samhället skallkunna ebjuda den enskilde den vård han för tillfället bäst behöver är att detfinns någon som har kännedom om hans förhållanden och kontinuerligt följer hansutveckling. skall därför ha möjlighet att utse en kontaktpersonmed uppgift bl. a. att förmedla och underlätta insatser från socialnämnden menockså att hjälpa missbrukaren i kontakter med andra myndigheter. Detta skallkunna ske även mot missbrukarens vilja. Uppkommer fråga om att beredamissbrukaren vård enligt den föreslagna skall en stödperson alltid utses, 5 §. Har missbrukarens vårdbehov inte kunnat tillgodoses påfrivillig väg bör, såsom fallet är , missbrukaren kunna beredas vård motsin vilja. Förutsättningarna skall vara att de förebyggande insatserna visatsig otillräckliga och att missbruket innebär en allvarlig fara förmissbrukarens liv eller hälsa, för annans liv eller hälsa eller om missbruketannars kan medföra allvarliga sociala skadeverkningar för missbrukaren själveller hans anhöriga, 8 §. Beslut om tvångsvård skall fattas av länsrätten, 9 §.Den vård som kan ges enligt lagen skall vara antingen sädan värd som ges påsjukhus eller i sådant hem för vård eller boende som anges i socialtjänstlagen.Ansökan om beredande av värd skall göras av socialnämnden, 10 §. Beslut om värdenligt den föreslagna lagen innebär att socialnämnden bemyndigas att vid behovinom angiven tid och längst föranstalta om att missbrukarenfår behövlig vård, 11 §. Vård med stöd av lagen får beredas missbrukaren mothans vilja från det vård med stöd av lagen inleddes, 12 §,har ett ansvar att under detta år noga följa missbrukarens förhållandenoch medverka till att missbrukaren får den vård och hjälpsom han behöver. har möjlighet att själv besluta om anstånd medverkställigheten av rättens beslut om vård. Har inte nämnden beslutat omverkställighet inom sex mänader efter det att beslutet vann laga kraft har detdock förfallit, 13 §, Missbrukaren bör enligt förslaget liksom nu kunnaomhändertas då hans hjälpbehov är akut. Beslut om omedelbartomhändertagande skall enligt förslaget fattas av socialnämnden. På samma sättsom gäller enligt LVU skall delegering av beslutanderätten kunna ske. Denuvarande grunderna för omhändertagande enligt LVM bör bibehållas kompletterademed att även skyddet för annan skall kunna utgöra skäl för omhändertagande, 14§, Tiden för underställning av beslutet bör förlängas till från dendag då beslutet fattades. Nuvarande regler bibehålls för det följandeförfarandet, 16-17 §§, Ett beslut om vård bör regelmässigt leda till attsocialnämnden föranstaltar om att missbrukaren tas in på sjukhus föravgiftning, I de fall missbrukaren behöver beredas vård enligt LSPV åligger detsocialnämnden att initiera sådan vård som därefter sker enligt LSPV, I de fallannan sjukvård bedöms nödvändig bör socialnämndens bemyndigande efter rättensbeslut innebära en rätt och skyldighet att tillsammans med den som harsjukvårdsansvaret planeraför den fortsatta behandlingen. De missbrukare som inte vårdas SoU 1986/87:8inom sjukvården skall beredas vård vid hem inom . Socialnämndenhar enligt förslaget ansvaret för placeringen av missbrukaren. Vård enligt denföreslagna lagen skall inledas på landstingskommunalt eller kommunalt hem förvård eller boende, då vården i detta skede är förknippad med tvångsbefogenhetersom det bör åvila samhället att ta ett direkt ansvar för. Nämnden skall haansvaret för att kontakta lämpligt hem varefter den som förestår vårdenbeslutar om inskrivning. Nämnden skall därefter ha rätt att besluta omnödvändiga förflyttningar av missbrukaren. Utskrivning från hemmet skall intefå ske med mindre socialnämnden har begärt eller medgivit detta. Socialnämndenföreslås få rätt att begära polishandräckning såväl för att transporteramissbrukaren till sjukhus eller hem för vård eller boende som för att återförahonom dit. Någon kvarhållningsrätt vid sjukhus föreslås inte. Däremot skallenligt förslaget möjlighet öppnas att förhindra att missbrukaren för inalkohol, narkotika eller annat som kan störa vården till sjukhuset. Denuvarande reglerna om särskilda hem för missbrukare som behöver stå undersärskilt noggrann uppsikt bibehålls med de möjligheter till restriktioner förrörelsefriheten som finns. I normalfallet skall vården enligt den föreslagnalagen vara kort och missbrukaren skall sedan enligt förslaget slussas över tillandra vårdformer som t. ex. enskilda värdhem. har vid ett flertal tidigare tillfällenbehandlat motionsyrkanden som berört många av de frågor som samlatförekommer i motionens lagförslag. Detta skedde senast i betänkande SoU1984/85:30 in vård av vuxna missbrukare. Utskottet behandlade då bl. a. fråganom specialindikationerna för tvångsomhändertagande enligt LVM med anledning aven motion (m) om att dessa skulle omfatta även de fall då någon följd avmissbruket kan befaras kom//ia alt allvarligt skada nägon annan och dåmissbruket /nedför allvarliga sociala skadeverkningar. Utskottet uttalade dä(s. 20) bl.a. följande. Utskottet har tidigare behandlatmotionsyrkanden om utsträckt skydd för missbrukares omgivning. I betänkande SoU1982/83:37 framhölls bl. a. äter att i denna del är en kompromissmellan i och för sig oförenliga uppfattningar samt att gällande ordning måsteses som en tillfällig lösning i avvaktan på den mer allsidiga diskussion somkan komma till stånd sedan resultatet av socialberedningens utvärderingföreligger. Utskottet betonade vikten av att sambandet med andralagregler som kan vara av betydelse för att snabbt ingripa mot och avbrytavåldsamma beteenden belyses särskilt. Då utskottet senast behandlade frågan ibetänkande 1983/84:30 anförde utskottet bl. a. att det enligt utskottetsuppfattning finns behov av ett lagstadgat skydd i någon form mot att skadastill följd av någon annans missbruk. regler ger inte tillräckligtskydd i alla de fall som här kan bli aktuella. Utskottet ifrågasatte dock omdessa problem bör lösas inom ramen för en vårdlag av LVM:s karaktär eller omkomplettering bör ske av annan lagstiftning samt utgick från attsocialberedningen ägnar frågan särskild uppmärksamhet. Utskottetansåg mot bakgrund av det anförda inte att borde vidta SoU 1986/87:8någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet, vilket avstyrktes. Utskottet avstyrkte vidare förslaget om att LVM:stillämpningsområde skulle utvidgas så att även allvarliga socialaskadeverkningar skulle kunna utgöra grund för vård. I samma betänkande behandlades också frågan om utredningoch ansökan om värd e/digt LVM på grund av en motton (m) med yrkande om attsocialnämnden och inte skall utreda värdbehovet och ansöka omsådan vård. Utskottet yttrade då (s. 21). Vid sin behandling av LVM beslutade (SoU1981/82:22, rskr. 91) -med frångående av propositionsförslaget men i enlighetmed det förslag socialberedningen lagt fram i sitt delbetänkande SoU 1981:7 -att utredning och ansökan om vård enligt LVM skall göras av . Utskottet framhöll vid sin behandling bl. a. att det avrättssäkerhetsskäl är önskvärt att inte lägga på socialnämnden att själv bedömakvaliteten på och tillräckligheten av sina insatser. Utskottet anförde vidareatt man måste slå vakt om en enhetlig rättstillämpning när det som här gällerfrihetsberövande åtgärder. Även om det slutliga avgörandet åvilar länsrätten,kan socialnämndernas olika utgångspunkter och prioriteringar lätt leda tillatt det i vissa kommuner blir vanligare med tvångsvård än i andra. Det är svårtför domstolen att beakta sådana hänsyn då man ställs inför avgörandet av ettenskilt ärende. Att låta ha ett sammanhållet ansvar för attbedöma i vilken utsträckning man bör kräva fortsatta insatser av socialnämndernabör därför, enligt vad utskottet uttalade, kunna bidra till en jämnare standardpå den frivilliga värden som den enskilde tillförsäkras enytterligare prövning genom en utomstående myndighet. Utskottet ansåg det därförlämpligast att, såsom socialberedningen föreslagit, lägga uppgiften att svaraför utredning och ansökan om vård på . Utskottet anförde vidarebl. a, att måste få tillgång till de kunskaper och erfarenhetersom socialnämnden förvärvat genom sitt arbete med missbrukare. Detta fåremellertid, enligt vad utskottet uttalade, inte leda till att handläggningendrar ut och försenar påbörjandet av vården. beslut om att skullesvara för utredning och ansökan enligt LVM motiverades förutom avrättssäkerhetsskäl också av en önskan att komma till rätta med de långvarigameningsmotsättningarna i dessa frågor, vilka försenat utvecklingen inomvården. Man ville skapa klarhet i de principiella frågorna och därmed ettbättre arbetsklimat för missbruksvården. Utskottet hänvisade senast frågan behandlades (SoU1983/84:30 s. 30) till sitt ställningstagande i betänkande SoU 1982/83:37 s. 22då utskottet bl. a. anförde att enligt utskottets mening vad uttalatom de framtida riktlinjerna för beslutsförfaradet vad beträffar utredning ochansökan om vård borde ligga fast. Erfarenheterna skulle få utvisa om det finnsanledning att senare ta upp frågan pä nytt. Utskottet ansåg inte att det fanns anledning att omprövadet tidigare ställningstagandet och avstyrkte motionsyrkandet. Utskottet behandlade vidare ett yrkande (m) med innebördatt även socialnämnd skall få besluta om omhändertagande enligt LVM.Utskottet avstyrkte motionsyrkandet och hänvisade härvid till sina uttalandeni betänkande SoU 1983/84:30 då utskottet anförde att det var medvetet om attdessa ärenden kräver skyndsam handläggning och att beslut ofta måstefattas med kort varsel, varför det givetvis är angeläget att beslutsförfa- SoU 1986/87:8 randet har en med hänsyn till detta så ändamälsenligt utformningsom möjligt. Utskottet underströk vidare att det är just den omständigheten atten missbrukare motsätter sig vård och kanske måste tvingas därtill som gör attpolisen måste anlitas. Slutligen framhöll utskottet att socialberedningen inomkort kommer att avsluta sin utvärdering av bl. a. LVM, varför utskottet motdenna bakgrund inte var berett att förorda något initiativ i frågan. Frågan om värdUdens längd behandlades med anledning av tvåmotionsyrkanden (m och c). Utskottet uttalade i denna fråga följande (s.22-23). I det delbetänkande (SoU 1981:7) som föregickpropositionen med förslag till LVM uttalade socialberedningen att förslagettill LVM inte borde ses som en definitiv lösning av hithörande frågor. Attstudera hur lagen i praktiken tillämpades såg beredningen som en av deviktigaste uppgifterna vid sin kommande uppföljning av socialtjänstreformen.Frågor som särskilt skulle uppmärksammas var enligt beredningen reglerna omvårdtider och om behovet av ett förenklat beslutsförfarande vid återfall. Vid utskottets behandling av propositionen förelåg bl. a.en motion med yrkande om bestämd vårdtid. Utskottet (SoU1981/82:22) anförde att många olika synpunkter anlagts på frågan om vårdtidenslängd. Enligt utskottets mening kunde det inte komma i fråga att frångå den avberedningen föreslagna och allmänt accepterade provisoriska lösningen av dennakontroversiella fråga. Utskottet erinrade också om att utvärderingen kunde kommaatt ge anledning till justering av reglerna om vårdtiderna. När frågan om vårdtiderna enligt LVM senast behandlades(SoU 1983/ 84:30 s. 32) fanns det enligt utskottets uppfattning ingen anledningför att ompröva sitt tidigare ställningstagande. Utskottet erinradeemellertid om att socialberedningens utvärdering av LVM kan komma att geanledning till justering av vårdtiderna. Mot bakgrund av att utskottet förmodade att inomkort genom socialberedningen skulle ha tillgång till uppgifter om hur lagen ipraktiken tillämpades och därmed även underlag för bedömningen av om det finnsskäl att ändra i bestämmelserna beträffande värdtidens längd, avstyrkteutskottet bifall även till dessa motionsyrkanden. Vidare behandlades i betänkandet ett yrkande om attmöjlighet idl s. k. vilande resolution införs i LVM. Utskottet erinrade om attfrågan behandlats i två tidigare betänkanden (SoU 1982/83:37 och 1983/84:30)varvid utskottets uppfattning varit att vilande resolution liknande den somtidigare fanns i nykterhetsvärdslagen ter sig principiellt främmande försocialtjänstlagens och LVM:s syn på syftet med vården. Utskottet har ocksåställt sig mycket tveksamt till om en sådan möjlighet kan förenas medsocialtjänstens arbetssätt. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med hänvisningtill det anförda samt till att socialberedningen om så visade sig påkallatskulle överväga även denna fråga. 1 sammanhanget kan nämnas att även frågan om inledandesjukhusvärd behandlades. Utskottet erinrade i denna fråga bl.a. om attutskottet i betänkande SoU 1983/84:30 understrukit att det berörda lagrummet(12 § LVM) enligt utskottets mening klart gav vid handen att frågan om lämplighetenav inledande sjukhusvård skulle prövas i varje enskilt fall. SoU 1986/87:8Emellertid kunde bestämmelsen enligt utskottets mening ge upphov tillsvårigheter i de ganska fätaliga fall där den enskilde inte vill ha sjukhusvårdeller ådagalägger avsikt att rymma därifrån så snart tillfälle ges. Utskottetansåg därför att socialberedningen har anledning att särskilt uppmärksammasamordningen mellan denna regel i LVM och andra lagregler, bl. a. i hälso-ochsjukvårdslagen och LSPV. Utskottet erinrade vidare om att socialberedningenbehandlat frågan om inledande sjukhusvård enligt LVM i delbetänkande Ds S1983:16 och bl. a. föreslagit två mindre justeringar av reglerna, vilkasedermera genomförts. Beredningen diskuterade i delbetänkandet för övrigtrisken att en LVM-patient skall avvika från sjukhuset och möjligheten attinföra någon form av kvarhållningsrätt på psykiatrisk klinik.