bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Naturiigtvis måste ellerregeringen i övrigt fortlöpande hålla sig informerad om vad som händer iutredningen. Det är en praktisk fråga hur man vill ordna det. Man kan ordna detmer eller mindre spektakulärt. BertilFiskesjö: Jag har en avslutande fråga av mer allmän karaktär som jag inte vet om riksåklagaren vill kommentera men som jag ställde till med anledning av vad som framgick av det papper som vi har fått från honom. Han var bl. a. kritisk mot det sätt på vilket det inledande spaningsarbetet hade bedrivits. Han skriver där: "En annan väsentlig bristi spaningsarbetet, som jag ansåg mig kunna konstalera genom samtal med olika befattningshavare, var att motivfrågor ej utretts på etttillfredsställande sätt med utgångspunkt från offrets förhållanden." I ett svar pä mina frågor utvecklade han ytterligare sinasynpunkter på KU 1986/87:33 detta. Det år uppenbart att han var mycketmissbelåten med det sätt på vilket Bilaga A 7 man vid de inledandeundersökningarna hade sökt säkra tänkbara motiv. Harriksåklagaren någon synpunkt på detta? : Då kommer man utanför ämnet för det härförhöret. Men jag kan lämna ett svar som har viss anknytning till vad förhöretgäller. Polisens bristande lyhördhet för åklagarens önskemål ochkrav när det gällde förundersökningen var en av de frågor som jag tog uppganska ofta med och som ingick i kraven på bättre kanalermellan polis och åklagare. : Jag har en kompletterande fråga: Kan denorganisation som spaningsledningen fick ha medverkat till att åklagarensberättigade krav på ett fullödigt utredningsmaterial inte har tillgodosetts? : Det är en värdering man gör. Jag kan inteuttala mig om hur det skulle ha skett i ett annat sammanhang. Antag att manhaft en mindre organisation men att ändå suttit som spaningsledare.Resultatet hade kanske blivit detsamma. Det behöver inte vara en funktion avden stora och tunga organisationen. : Jag har en fråga kring ledarskapet förundersökningen. I vilka skeden har polisen resp. åklagaren varit den verkligaundersökningsledaren? Har åklagaren varit undersökningsledare för helabrottmålet eller bara för del av det? : Det är en fråga som har behandlats i olikasammanhang. K.G. stod inledningsvis till förfogande för polisen. Detbehövde nämligen finnas en åklagare som polisen kunde repliera på underarbetets gång. Förundersökningen inleddes alltså av polismyndigheten somförundersökningsledare. K.G. inträdde då man började få misstankarriktade mot en viss person. Om ett mål inte är av enkel beskaffenhet skallåklagare i ett sådant läge inträda som förundersökningsledare. Han varförundersökningsledare i den del av målet som rörde 33-åringen. Man kan diskutera om det finns möjlighet att dela upp enförundersökning på det viset. Utgångspunkten och kärnan i förundersökningen ärsjälva brottet, i det här fallet mordet. Det finns inget uttryckligt hinderenligt mot att dela upp en förundersökning på det vis somskedde. Å andra sidan kanske man kan säga att ordalagen i iförsta hand tar sikte på att man har ett odelat förundersökningsledarskap. Detär naturligt med tanke på att , såsom jag sade förut, är"skriven för gråtjuvar". När tog över förundersökningsledarskapet - jag villminnas att det skedde - stod kvar somförundersökningsledare beträffande 33-åringen. tog först över det somicke avsåg 33-åringen, och när den delen föll bort blev hanförundersökningsledare för hela målet. : har nämnt brottets speciella karaktär. KU1986/87:33 Borde inte riksåklagaren ha blivit undersökningsledare med hänsyntill att Bilaga A 7 det var landets statsminister som mördats? Harjustitiedepartementet tryckt på om detta, eller har man kanske tvärtomunderlåtit att ge till känna en sådan inställning? Den synpunkten har förts fram isamtal när det blev en konflikt mellan polis och åklagare. Då antyddes i någrasammanhang att man kunde överväga att RÅ skulle ta över. Men vi har sedangammalt hävdat att RÅ inte har någon lämplig organisation för att ta översådana mål. Jag tyckte att det låg på rätt nivå. K.G. är enutomordentligt erfaren åklagare och har dessutom erfarenhet av brott mot riketssäkerhet som kunde komma in i bilden. Han var chef för den kammare somhandlägger den typen av mål. När det sedan gick över till kan man intefinna någon bättre ledare för förundersökningen. Han är en utomordentligtskicklig och erfaren åklagare. Jag har hävdat att den här verksamhetenegentligen inte hör hemma inom . Att det sedan ändå har kommitdärhän beror på yttre omständigheter. Det är mera en konsekvens av denutveckling som skedde sedan. Man kan säga att det motsvarar utvecklingen somskedde efter krisen i sli'tet av april. : Polisen och ledningsgruppen tycks ha haften oerhört stark ställning. Kan man då inte tänka sig att del hade blivit enjämnare status med riksåklagaren på den andra sidan och att åklagarmyndighetenhade fått större möjlighet att arbeta? : Det tror jag inte. Skall jag varauppriktig så vill jag såga att problemet egentligen låg på polissidan. Det ärvår uppfattning allmänt sett att polisen icke har funnit sig i sin roll i dettasammanhang. Den har velat gå in på åklagarnas område. Problemet har varit inte har funnit sig i sin roll. : Är det bedömning attledningsgruppens starka ställning i hög grad beror på att man hade enrepresentant för i ledningsgruppen och medvetet elleromedvetet sett det som en möjlighet att ställa åklagarmyndigheten åt sidan? : Ne], inte alls. I varje fall har jag ickeupplevt det så, och jag tror inte heller att har upplevt det så när hanvar förundersökningsledare, att spaningsledningen skulle ha utövat ettspeciellt tryck genom att det farins en observatör från justitiedepartementetdär. Däremot har det utåt höjt spaningsledningens status. Det avgörande förspaningsledningen, utöver den stora organisationen, är det personliga momenteti form av chefen för spaningsledningen, . : nämnde vid flera tillfällenatt han inte hade blivit påverkad i någon riktning men dock upplevt en psykologisk press. Det sades att vid sammanträffandet när överprövningen bestämdes var det som nämnde det ordet, men riksåklagaren hade samma tanke . Var det inte fråga om något liknande i det fallet? MagnusSjöberg: Nej. Det har jag också sagt till JK. Jag gjorde en helt KU1986/87:33 självständig bedömning. Det var naturligt med tanke på denuppenbara Bilaga A 7 konflikt som rådde i den här frågan. Jag skulle vilja tillägga att det inte finns någonbegränsning gällande vem som kan begära överprövning. Det är kanske svårt attlänka sig att regeringen begär överprövning hos RÅ, men jag vill inte heltutesluta det. Svårigheten där ligger dock i att regeringen är överriksåklagaren högste åklagare. Skulle regeringen vilja ha en överprövning,skulle den formellt ta över målet själv och sedan överlämna det till åklagare,men det är en opraktisk gång. : Men talar inte dessa höga ämbetsmän ådepartementets vägnar? : Oberoende av hur man ser det rentteoretiskt eller juridiskt-tekniskt betydde det för mig ingenting om det varJohan eller någon annan som sagt det. Det var för mig självklart i densituationen att antingen måste jag eller överåklagaren gå in och göra ensjälvständig bedömning med stöd av den praxis som finns när det gäller överprövning.Det var ingen tvekan om detta. : Det har framgått att åklagarens arbetekoncentrerades till fallet med 33-åringen. Kan del innebära att det s.k.huvudspåret som funnits med fick en mindre noggrann prövning urrättssäkerhetssynpunkt? : Nej, det tror jag inte har haft någoninverkan. Man kan nog säga att det i början var 33-åringen som var aktuell ochatt utredningsarbetet var inriktat på honom i första hand. När den delen föllbort började man mer intensivt inrikta sig på huvudspåret. Det är minuppfattning. Jag känner inte till i detalj hur turerna har gått, men jag haruppfattat det så att först var 33-åringen mest intressant. När det visade siginte vara ett bärigt spår gick man över till ett annat spår. Jag tror det vardå som polisen satte in sin intensifierade utredningsverksamhet mothuvudspåret. Man hade planer på att göra ett stort tillslag relativt tidigtunder hösten. Sedan blev det uppskjutet gång på gång, och det blev så småningomen mycket mindre aktion än man ursprungligen planerat. Det var för den man fickgodkännande av åklagarsidan. : Min första fråga gäller huruvida det ären personlig kris eller om krisen har berott på sakförhållandena. Vilken ärriksåklagarens bedömning? : Delvis är det naturligtvis en personligkris. K.G. nämnde för mig någonting som jag inte visste tidigare,nämligen att han tidigare hade haft en konflikt med - jag vill minnasatt det var i ett säkerhetsmål. Sedan är det en kris på så sätt att polisens iblandtydliga strävan att agera självständigt har exponerats. Jag återkommer till vadjag sagt tidigare, att polisen icke har velat finna sig i sin roll att varabiträde till åklagaren såsom förundersökningsledare. : Min nästa fråga gäller sammanträdet hos justitieminis- KU1986/87:33 tern , då det förekom en dispyt mellan ochHans Bilaga A 7 . Yttrade sig justitieministern eller tjänstemän frånjustitiedepartementet i frågan? : Jag vill minnas att jag har skrivit i minaanteckningar att justitieministern förhöll sig passiv utom så till vida att hanförsökte återföra samtalet till något så när ordnade former. : Så justitieministern yttrade sig inte isak i dispyten som gällde konfrontationer? : Nej, inte vad jag kan minnas . Men detvar en pinsam stämning. : Jag fick uppfattningen att K.G.Svensson när han gick till mötet bestämt sig för att fördubbla antaletkonfrontationer. Riksåklagaren sade att när överprövningen gjordes skulle manfördubbla konfrontationerna. Blir det då ett fyrtiotal? : Har det förhållandet att det fanns enobservatör i ledningsgruppen gjort att har påverkatsjälva utredningen? : Inte som jag upplevt det. Det tror jagicke. Jag har för min del utnyttjat informatören på sä sätt att jag ville atthan skulle verka för att vi fick bra kontakter mellan polis och åklagare. Iviss mån gav det resultat. : Jag har en kort fråga som gällerjustitieministerns ingripande för att ändra organisationen. Tyckerriksåklagaren att det ingripandet av justitieministern borde ha gjortstidigare? : Det är tveksamt. Först uttalade JK ochsedan sade jag att man borde ha en annan organisation på polisens sida. Sedanfällde ett yttrande där han underkände bevisvärdering närdet gällde huvudspåret. Sedan kallades vi till justitieministern. I sammanträdetdeltog , och jag samt från statsrådsberedningen ochjag tror att också var med. Det var, kan man säga,.en motsvarighettill det sammanträde som hölls med . Det var ettförsök att få polis och åklagare att komma "on speaking terms". Mangav då ut en presskommuniké om att det fanns förutsättningar för ett fruktbartsamarbete. Justitieministern gjorde ett försök att få till stånd en vettigordning, men det sprack . : Jag blir förvånad när riksåklagarensäger att det inte är en lämplig nivå att riksåklagaren är med. har vihamnat på den nivån. Är det en felaktig nivå? : Allt måste bedömas från de förutsättningarunder vilka man tillgriper en viss ordning. Det var regeringen som hade bestämt detta. I det läget vardet kanske den KU 1986/87:33 bästa lösningen. Man lyfte upp det från denlokala eller regionala nivån till Bilaga A 7 den centrala. RPS blevpolismyndighet i mening, och riksåklagaren blev åklagare irättegångsbalkens mening. Då fick man en kongruens mellan de två myndigheterna. : Vi granskar ju regeringens hela behandlingav ärendet och inte bara inledningsskedet. Var det enligt RÅ:s mening en braorganisation vi fick genom den uppgörelse som träffades mellanrikspolisstyrelsen och under medling eller förhandling avstatsministern då justitieministern var med? : Det var icke en uppgörelse som träffadesmellan RÅ och RPS. Vi lade fram ett gemensamt förslag på uppdrag av regeringen.Det förslaget skulle avse ledning, samordning och resursutnyttjande för denfortsatta utredningen. : Stämmer enligt uppfattningdet som har hänt därefter, med en särskild referensgrupp, med det förslag somni lade fram för regeringen? : Nej, det gör det inte. Ursprungligen hadevi ett förslag om bara en uppflyttning med RPS å ena sidan och RÅ å andra sidanoch där vissa organisatoriska frågor berördes. Under arbetets gång fogades detsedan till en grupp - jag vill minnas den kallades samordningsgrupp. Den skullebestå av RPS och RÅ - i första hand cheferna men med möjlighet att sätta inersättare - och cheferna för polismyndigheten i och åklagarmyndigheteni , alltså och . Den gruppen skulle hjälpa till medorganisatoriska frågor, men i första hand skulle den vara en samrådsgrupp. Detvar ett försök att få en anknytning till den ordning som tidigare gällt. : Innebär detta att det som har blivitverklighet skiljer sig från det som var avsikten? Är ni nöjda med den tingensordning som gäller? Om ni inte är det: Har ni framfört synpunkter på dettafrån RÅ:s sida? : Avsikten var att vi skulle få enorganisation som fungerar praktiskt. Ordningen med en samarbetsgrupp innebaratt man skulle ha en viss återanknytning till vad som gällt tidigare, kanskeäven taktisk innebörd. Den ordning som sedan slutligt tillskapades medverkadejag inte till. Jag har dock med emfas hävdat gentemot statsrådsberedningen -där talade jag med -, gentemot justitieministern - jag taladepersonligen med honom - och gentemot rikspolischefen - jag talade personligenockså med honom - att det var ett oundgängligt krav från åklagarsidan attgruppen, antingen den skulle kallas stab, referensgrupp eller samarbetsgrupp,inte skulle ha operativa funktioner. Det har jag också fått klart uttryckt iden instruktion eller PM som gick ut från RPS angående den nya organisationen, : Är det förhoppning eller ivarje fall uppfattningatt med den nya organisationen kommer den typ av konflikter som vihaft icke att uppstå? Ni kommer att bevaka att intentionerna uppfylls I77 12 1986/87 4saml. : Ja, detgör vi. Eiet råder nu ett bra samarbete mellan Axel KU 1986/87:33 Morath,biträdande RÅ, och , avdelningschef på , som Bilaga A 7direkt företräder polismyndigheten. : Den avslutande frågan skulle jag också ha ställt. Innebär då deinitiativ som i slutskedet togs av regeringen i nära samarbete med partiernaatt man har fått en bättre balans mellan polis och åklagare och möjlighet tillett konstruktivt arbete för att få fast mördaren? MagnusSjöberg: Det är min uppfattning, men under den absoluta förutsättningen attstaben eller referensgruppen icke har några operativa funktioner. : Efter den här långa utfrågningen ber jag att få tacka riksåklagarenför de uttömmande svar vi har fått på våra frågor. De har underlättat vårtarbete. Utfrågningav följande företrädare för KU1986/87:33 krigsmaterielinspektörenJörgen samt och , : Jag vill hälsa välkomna till utskottet detre företrädarna för krigsmaterielinspektionen , och . Vi brukar ge dem som vi inbjudit möjlighet att inleda.Utskottet har bestämt att vi disponerar ärendet på så sätt att vi först tar uppfrågor som berör och sedan frågor som berör för att deolika avsnitten inte skall blandas ihop. Först lämnar jag ordet till JörgenHolgersson och ber honom kommentera de ärenden som berör export tillIndonesien. : Först kanske jag får presentera migsjälv, eftersom det är första gången som jag har förmånen att vara införutskottet och det brukar vara en militär som företräderkrigsmaterielinspektionen. Jag är jurist och kommer från , men jaghar också, som framskymtat, en viss militär bakgrund inom pansartrupperna. Jaghar arbetat med dessa frågor och har vid olikatillfällen vikarierat för den tidigare krigsmaterielinspektören. Mot bakgrundav att jag fick rycka in hastigt i samband med död har jag valt- och fått utskottets godkännande - att ta med mig två medarbetare för att viskall kunna täcka in så mycket som möjligt. I en sådan här situation är detklart att vi kanske inledet är vi helt medvetna om - kommer att kunna svara påalla de frågor som utskottsledamöterna ställer. Det var mycken kunskapkoncentrerad till den framlidne krigsmaterielinspektören personligen, och jaggör inte anspråk på att kunna täcka in allting. , som deltog i den utredning som gjordesi slutet och , då han arbetade på heltid förden s.k. , och sedan har arbetat på krigsmaterielinspektionen,kan täcka in en del och slå för kontinuiteten. , som är jurist och knöts till inspektionen år1985 som en förstärkningsresurs, står för den statistiska bearbetningen av detmaterial som vi har. Den fråga som har ställts rörande tillämpningen avriktlinjerna i samband med Indonesienärendet, som jag förstår att vi skallbehandla först, kanske kan bilda bakgrund till att jag säger några ord omkrigsmaterieHnspektionen. Krigsmaterielinspektionen är en gammal myndighet. Jag förmodar att utskottets ledamöter känner till attbakgrunden till den lagstiftning som kom var att Boforshöll på att köpas upp av utländska intressenter. Det var Kruppkoncernen som lågbakom en uppköpsverksamhet gentemot företaget. Det räddades, om man får användadet uttrycket, till genom en insats av den dåvarande statsministernHansson i samverkan med näringslivet, som ställde upp med pengar. På detsättet kunde hållas kvar i svensk ägo. sammanhangettillkom också en lagstiftning som reglerade krigsmaterielin- KU 1986/87:33 spektionens verksamhet. Krigsmaterielinspektionen hade i det läget till syfte attse till tillverkningen vid enskilda krigsmaterielproducerande företag.Lagstiftningen som sådan gick ut på att man införde förbud - det hade funnitsäven tidigare - mot att tillverka krigsmateriel utan regeringens godkännande.Samma regler gäller fortfarande. Det är alltså regeringen som bestämmer vilkasom får tillverka krigsmateriel här i landet. 1 dagsläget finns det ungefär 120företag som har tillstånd att tillverka krigsmateriel. 60 av dem är verksamma,resten är K-företag och andra företag vars produktion ligger i malpåse. Avdessa 60 är ungefär 15 - 20 företag stora tillverkare. Denna verksamhet, somrör själva produktionsdelen, står under tillsyn av krigsmaterielinspektionen.Den tillsynen utövas genom regelbundna besök från inspektörens sida påtillverkningsföretagen. Tillverkningsföretagen är ålagda att i princip varjemånad deklarera vissa uppgifter till inspektionen. Inspektionen har ocksålaglig rätt att hos företagen ta in de upplysningar och handlingar som behövsför verksamheten. Därför är det ett naturligt led i inspektionens verksamhetatt på handläggarnivå ha nära nog dagliga kontakter med tillverkningsföretagenoch alltså där ta in de uppgifter som behövs. Efter kom också export in i bilden. Denhade inte varit framträdande tidigare. Alla känner till bakgrunden till att manhar gjort den bedömningen att det behövs en viss export för att vårsäkerhetspolitiska linje skall kunna fullföljas. producerar visjälva här i landet av den försvarsmateriel som vi behöver - 30%importeras. KMLs roll i exportsammanhang blev att utgöra ettberedningsorgan inom för krigsmaterielexportärendena. De hadetidigare handlagts på olika enheter men sammanfördes då till inspektionen.Både tillverkningssidan och exportsidan sysslar med materiel som går underbeteckningen krigsmateriel. Det bedömdes lämpligt utifrån den utgångspunktenatt man, om man hade detta på olika händer, skulle kunna få olika praxis förvad som gällde för att vara krigsmateriel. Det var alltså en anledning till attdetta samlades på en hand. En del av inspektionens verksamhet är alltså knuten tillatt bedöma vad som är krigsmateriel inom den ram som är fastlagd av riksdag ochregering. Det finns en förteckning över krigsmateriel som upptar 16 punkter.Tolkningen i det enskilda fallet görs av krigsmaterielinspektionen eller avregeringen. Verksamheten med att vara ett beredningsorgan för exportfrågor harunder åren vuxit. Det sammanhänger med att andelen export av den svenskaförsvarsproduktionen har ökat och i vissa fall uppgår till omkring hälften avden produktion som förekommer. Detta har gjort att tyngdpunkten iinspektionens arbete har förskjutits från den mer militärt inriktadeverksamheten mot exportfrågorna. Det har också medfört att inspektionensresurser har fått förstärkas. Man skall komma ihåg, när man ser tillbaka på vad som harhänt och det som skall diskuteras här, att inspektionen så sent som var en enmansmyndighet, som bestod av krigsmaterielinspektören och viss assistentpersonal. Sedan har myndigheten successivt förstärkts. var den förste handläggaren som kom in i verksamheten. personer knutna tillverksamheten. Det är klart att det inte är riktigt hela KU 1986/87:33sanningen,föromjagskallberättalitetomhurdenhärverksamhetenbedrivs Bilaga A 8också med inriktning på exportsidan, kan jag nämna att beredningen av ärenden iregeringskansliet inte bara sker inom ramen för inspektionens resurser, utan vitillvaratar givetvis också den kunskap som finns på andra håll. Den viktigastedelen i detta är det samrådsförfarande som förekommer med UD:s politiskaavdelning. Av de ärenden som kommer in till krigsmaterielinspektionen, ca 2000 ärenden/år, kommer ungefär 200 upp till regeringens prövning varje år.Värdemässigt rör det sig om av de totala beloppen förtillståndsgivning. Resten är småärenden som gäller utförsel av enstaka vapenosv. Som krigsmateriel räknas även älgstudsare o.d. som man har för personligtbruk men som vid försäljning och utförsel måste bli föremål förtillståndsgivning. Sådana vapen hanteras också inom ramen för den härverksamheten. Avslutningsviskan jag säga när det gäller inspektionen och dess resurser att de senaste årenspåfrestningar givetvis har medfört att ett behov av förstärkning har gjort siggällande. Det har åtgärdats på olika sätt: dels har åtgärder vidtagits påpersonalsidan, dels har vi kunnat så att säga låna in resurser från rättssidanpå UD:s handelsavdelning osv. Samrådsförfarande har också utnyttjats mellan krigsmaterielinspektionenoch , som jag nämnde tidigare, och även andradepartement, i första hand försvarsdepartementet men även industridepartementetnär det gäller de statiiga företag som har export. De statiiga företagen ärnämligen inte underkastade tillståndsgivning för den del som hör ihop medtillverkningen; endast i fråga de underkastade KMLs ochregeringens ställningstaganden. Därmedhoppas jag att jag har givit en bakgrund till frågan om exporten till utgår ifrån att den promemoria som vi lämnade till utskottet i december1986 med anledning av den anmälan till som då hadegjorts har funnits tillgänglig för utskottets ledamöter. Jag vill bara peka påvissa huvudpunkter i denna PM. Till promemorian är fogad en detaljredogörelseför behandlingen av de ärenden där exporttillstånd har beviljats. Svenskförsvarsmaterielindustri har under första delen av 1970-taletbedrivit marknadsföring av sina produkter i . Sedan indonesiskamyndigheter hade fattat beslut om ett nybyggnadsprogram kom in i bilden,och anmälde man att man hade slutit ett kontrakt i början pååret. Om det var ett eller flera kontrakt törs jag inte säga, men det avsågdels pjäser för tre fregatter som skulle byggas på ett varv i , delspjäser till patrullbåtar som skulle byggas i . Dessa ansökningarbehandlades, och beviljade regeringen utförseltillstånd fördenna materiel. Sedan förlängdes beslutet på olika sätt åren 1979 och 1980.Samråd ägde givetvis rum på vanligt sätt med i dessaärenden. Leveransen skedde fram till andrakvartalet 1979. Därefter har ohka beslut fattats på sätt som redovisas ipromemorian. Enav de frågor som finns med i materialet gäller hur man skall se på den här typen av försäljning av materiel. De riktlinjer som finns för regeringens 181 agerandenär det gäller exporttillstånd är intagna i en proposition KU1986/87:33 Debekräftades sedan i en proposition i samband med Bilaga A 8 lagstiftningsom trädde i kraft . Det är så, vilket givetvis alla kännertill, att det är helt förisjudet att exportera krigsmateriel. regeringenkan inom ramen för dessa riktlinjer göra undantag. omregeringsbeslut avses undantag från det här förbudet. alltsådispens och utfärdar licens för utförseln. I riktlinjerna talas det om att man behandlarreservdelar på ett annat sätt än materielen i övrigt.