bet · GA01KrU6 · 1986-12-31 00:00:00 — Till koordinerandeland utsågs , vars inrikesministerium tillsatte en kommitté bestående avmedicinskt sakkunniga från de fyra länderna. I apn7y967överlämnade kommittén betänkandet (NU 1967:16)Boksning-ens medicinske skadevirkninger. Kommitténs undersökningar och övervägandenutmynnade i en rad förslag till nya säkerhetsföreskrifter för boxningen. Manansåg sig dock kunna tills vidare avstå från att föreslå förbud mot boxning.Betänkandet remissbehandlades i de fyra berörda länderna. En redogörelse förbetänkandets innehåll lämnas i bilaga 1. Vid session år 1968redovisades vilka insatser som från dansk och svensk sida planerades iboxningsfrågan. Efter förslag av juridiska utskottet ansågs det irekommendationen upptagna spörsmålet färdigbehandlat för rådets del. Vid samma session väcktes ett medlemsförslag (A 195/j) medhemställan . att skulle rekommendera regeringarna i ,, och att i lag förbjuda professionell boxning i resp.land. Förslaget remissbehandlades i de fyra länderna och bereddes i rådetsjuridiska utskott. Medlemsförslaget togs upp vid rådets sjuttonde session imars 1969. Juridiska utskottets majoritet hade föreslagit, att rådet skullerekommendera regeringarna i de fyra länderna att söka genomföra om möjligtlikartade säkerhetsföreskrifter för att minska eller utesluta faran för skadorvid såväl amatörboxning som professionell boxning. 1 * 1986187.13 saml. minoritethade i reservation föreslagit, att rådet skulle bifalla medlemsförsla- KrU1986/87:6 get. Rådet biföll reservationen och rekommenderade regeringarna i defyra länderna att i lag förbjuda professionell boxning i resp. land(rekommenda-- tion nr 6). Sedan infört förbud mot professionellboxning och intresset för saken i de övriga länderna visat sig vara begränsat,avskrevs rekommendationen 1972. yid 28:e session 1980väcktesånyoförslagvarihemställdesatt skulle rekommendera att vidtaåtgärder för att enhetliga säkerhetsföreskrifter för amatörboxning infördes iNorden. Förslagsställarna - två svenskar - anförde bl. a. att föga syntes hagjorts för att införa de säkerhetsföreskrifter som föreslogs 1967 av nordiskamedicinska expertkomrnittén. Förslagsställarna hänvisade också till att fråganom boxningens berättigande som sport och lämpligheten av ett generellt förbudmot boxning länge varit föremål för debatt i . Medlemsförslaget remissbehandlades i , ,och samt bereddes liksom 1969 i juridiska utskott. Utskottet uttalade i sitt betänkande (A 547/j). att det fanns behov av ytterligare säkerhetsföreskrifter för amatörboxningen och att det borde gälla en nedre åldersgräns för amatörboxning ; denna borde kunna uppnås på inom hela , Med hänsyn till att så varierande åldersgränser tillämpades i de berörda länderna lägsta gränsen - förordade utskottet dock att man i första hand borde försöka att genomföra en nedre åldersgräns . Utskottet framhöll vidare att nordiska medicinska expertkommitténs förslag till säkerhetsföreskrifter borde införas i samtliga berörda nordiska länder. Utskottet förklarade sig införstått med att detta skulle komma att innebära begränsade möjligheter för nordiska . boxare att delta i internationella turneringar. Särskilt med hänsyn därtillfann utskottet betydelsefullt att de nordiska länderna genomförde likartade säkerhetsföreskrifter så att inte möjligheterna för idrottsligt utbyte mellande nordiska länderna försvårades. Ett internationellt idrottsligt umgänge be gränsat till boxare från , , och borde - med . . hänsyn till de säkerhetsmässiga fördelar som kommer att vara förenade med enhetliga säkerhetsföreskrifter - tillfredsställa boxningssportens utövares krav på internationell erfarenhet, ansåg utskottet. Utskottet föreslog att rekommenderade ministerrådet att vidta åtgärder för att genomföra likartade säkerhetsföreskrifter för amatörboxning i , , och . I debatten uttalade en av medlemmarna i juridiska utskottet, att utskottets förslag inte skulle tolkas så att man i bordesänka åldersgränsen från 17 till . Han ansåg vidare att 17- årsgränsen är den eftersträvansvärda minimiåldern men att endast 15- . årsgränsen i andra länder än är politiskt genomförbar. antog juridiska utskottets rekommendation i enlighet med vad utskottet föreslagit (rek. nr 12/1980). Med anledning av rekommendationen utarbetade de nordiskahälsodirek- törerna en rapport till Nordiska socialpolitiska kommittén. Rapporten remitterades till, de nordiska nationella idrottsorganisationerna och hälso vårdsmyndigheterna. Kommittén konstaterade härefter att man för närva- 10 randeknappast kunde driva frågan vidare med tanke på de skilda synsätt som KrU1986/87:6 förelåg i fråga om amatörboxning i de nordiska länderna. Medhänvisning till vad som anförts ansåg ministerrådet för sin del att arbetet meduppföljningen av rekommendationen borde avslutas. juridiskautskott överlade med justitieministrarna i de nordiska länderna ochkonstaterade härefter att arbetet fortsatt mot enhetliga säkerhetsföreskrifteroch att vissa resultat hade uppnåtts sedan rekommendationen antogs men att vidnuvarande tidpunkt det knappast var möjligt att komma vidare. Efter förslag avutskottet beslöt vid session att rekommendationenskulle anses färdigbehandlad för rådets vidkommande. l september har antagit en rekommendation(1047/1986) om boxning. I rekommendationen förordas bl. a. insatser för att ökasäkerheten och minska riskerna inom boxningen. Rekommendationen kommer i förstahand att behandlas av . Uppgifter angående reglerna om matchuppehåll m.m. Av den föregående framställningen framgår att frågan omvillkoren för att ett samhällsingripande mot amatörboxningen skall underlåtasnära förknippats med innehållet i och tillämpningen av säkerhetsföreskrifternaför denna sportgren. Den på initiativ av tillsatta medicinskaexpertkommittén lade i sitt betänkande fram vissa förslag tillsäkerhetsföreskrifter, vilka preciserades i 16 punkter. Beträffande den imotionen upptagna frågan om visst tidsuppehåll mellan matcherna för en amatörboxareavlämnade expertkommittén följande förslag: Antal kämpe pr. dag m. v. Uanset om det samlede antal kämpe reduceres, er detväsentligt, at der er et tilstraskkeligt interval mellem kampene. For tiden kanen bokser komme ud for at udka;mpe op til 4 kämpe i l0bet af en weekend,herunder tre kämpe , hvilket medf0rer sasrlig risiko for hjerneskader.Bokserne må vjere i god kondition f0r hver match. Undertiden fiar kun den eneaf bokserne haft en forudgående kamp, eller også har han haft en väsentlighårdere match end hans nye modstander. Det ville fra et medicinsk synspunkt vxre önskeligt, atder forlöb mindst 1 uges mellemrum mellem hver kamp, og at i hvert fald ingenbokser havde mere end 1 kanip inden for samme dögn. anförde följande (SOU 1982:22 s. 92): För att undvika skador är det inom flera idrottsgrenarviktigt att inte tävla Detta gäller särskilt boxning, där ett ögonblicks oskärpa kan Det har redan framhållits att det av medicinska rapporter . framgår,att boxare som tävlar ofta och löper en särskild risk attdrabbas av bestående men. De regler och den praxis som gäller, synes i 11 , huvudsak tillgodose kravet på atttävlingsintensiteten inte blir alltför KrU 1986/87:6 omfattande. För dengenomsnittlige amatörboxaren i tycks ej heller antalet matcher per åreller totalt utgöra en sådan särskild risk som här avses. Däremot finns ettfåtal framstående boxare vars flitiga tävlande kan diskuteras ursäkerhetssynpunkt. Det är enligt utredningens mening av största vikt attsjudagarsregeln efterföljs och att undantag görs endast vid större turneringar.Med den kontrollmöjlighet som boxningsförbundet har genom startbokssystemettorde sådana regelöverträdelser lätt kunna upptäckas och beivras enligtidrottens straffbestämmelser. -1 detta sammanhang kan man för övrigt ejunderlåta den reflexionen att "karantänregler" borde finnas ocksåinom vissa andra idrottsgrenar där våld mot huvudet inträffar. I sina tävlingsbestämmelser tog Svenska boxningsförbundet- i enlighet med förslaget av den medicinska expertgruppen - inföljande bestämmelse om matchning: Enligt rekommendation som togs av 1969, får en boxare med svensk startbok intematcha oftare än en gång . Från denna regel kan endast Svenska Boxningsförbundets V.U. eller styrelse lämna dispens. Sedvanliga mästerskapsturneringar och internationella turneringarär självfallet undantagna. Enligt Svenska boxningsförbundets nuvarandetävlingsbestämmelser gäller bl. a. följande om matchning: En boxare skall avhålla sig från tävlingsboxning i minst 5dygn efter en genomförd match. Vid av sanktionerad turneringfår resp. boxare dock delta i högst en match . Förlorande boxare fårdock i inget fall delta i ytterligare matcher i samma turnering efterförlusten. Genom den i detta ärende behandlade motionen har aktualiseratsdels frågan om innehållet i säkerhetsföreskrifterna för amatörboxningen ochtillämpningen av dessa, dels den mera övergripande frågan om huruvidaaniatörbox-ningen bör förbjudas i vårt land. Av den föregående utförliga framställningen framgår att såväli som i övriga åtgärder för att förhindra skador hos personersom ägnar sig åt boxning fått stor uppmärksamhet under de senaste årtiondena.Sedan mitten av 1950-talet är all boxning förbjuden på . lade ennordisk medicinsk expertkommitté fram ett betänkande med bl.ä. ett16-punktsförslag till säkerhetsföreskrifter för amatörboxningen. Professionellboxning är förbjuden i vårt land och i har så sent som antagit en rekommendation omboxning som syftar bl. a. till åtgärder för att öka säkerheten och minskariskerna vid boxning. Rekommendationen kommer i första hand att behandlas avEuroparådets ministerkommitté. Krav på en utvidgning av förbudet i vårt land mot professionellboxning till att avse även amatörboxning har hitintills avvisats av . dettaställningstagande kan sammanfattas på följande sätt. Trots de hälsoris- KrU1986/87:6 ker som ärförknippade med amatörboxningen måste den anses som mindre farlig änden professionella boxningen. Ett förbud mot amatörboxning kan undvarasunder förutsättning dels att de säkerhetsföreskrifter som i 16 punkterlades fram av den nordiska medicinska expertkommittén iakttasutan något väsentligt undantag, dels att säkerhetsföreskrifterna inte Det sist sagda innebär att resultatet av den medicinska forskningsom pågår på olika håll rörande skadeverkningarna vid boxning kan ge anledningtill en omprövning av ställningstagandet i förbudsfrågan. Utskottetvill tillägga att självfallet även ändrade värderingar i samhället kan komma attpåverka bedömningen av amatörboxningen. Då det gäller att ta ställning till frågan om huruvidamotionen bör föranleda något initiativ av , kan utskottet till enbörjan konstatera att tillsatt en arbetsgruppbestående av representanter för förbundet, dess forskningsråd. och med uppgift att dels seöver och utveckla regler och säkerhetsbestämmelser, dels initieraforskningsprojekt för att förbättra säkerheten inom boxningssporten. Vidarefinns skäl framhålla att - enligt vad som närmare preciseratsi remissyttrande -vidtagit en radåtgärder för att öka säkerheten inom amatörboxningen. Att sådana åtgärdervidtagits står i överensstämmelse med synsättet att det är viktigt attidrottsrörelsen själv vidtar åtgärder för att ytterligare minskaskadeverkningarna för boxarna. 1 anslutning härtill vill utskottet återge vaddåvarande justitieministern anförde om säkerhetsföreskrifterna föramatörboxningen i proposition 1969:118: De säkerhetsföreskrifter som har föreslagits av den nordiskakommittén berör olika skyddsfrågor och man måste räkna med att inte allaförslag kan genomföras . a. kan de tekniska undersökningarna blitidskrävande. Det får förutsättas att , som i viss månkontrollerar verksamhet, följer utvecklingen. ske genom regelgranskande och anslagsbeviljandeverksamhet. Målet för den utveckling mot nya säkerhetsbestämmelser somRiksidrottsförbundet och har förklarat sig beredda att arbetaför bör vara att samtliga föreskrifter som den nordiska kommittén harföreslagit genomförs. är medvetet om sitt ansvar påområdet framgår av förbundets remissyttrande. I detta sammanhang finns med hänsyn till vad som anförs imotionen särskilt anledning att ta upp frågan om regler ommatchuppehåll. En bestämmelse om sju dagars matchuppehåll ingick i en av dennordiska medicinska expertkommitténs 16 punkter, och 1982 framlagdabetänkandet av boxningsutredningen uttalas bl. a. att det är av största viktatt sjudagarsregeln efterföljs och att undantag görs endast vid störreturneringar. Mot den nu angivna bakgrunden måste det enligt utskottetsmening betecknas som i hög grad anmärkningsvärt att - som framgår av den tidigare redovisningen - , som är ett av de till Riksidrottsförbun det anslutna förbunden, ansett sig kunna ändra den s. k. sjudagarsregeln till 13 en femdagarsregel.Denna bedömning gör utskottet i medvetande om att KrU 1986/87:6Boxningsförbundet infört regler som bl. a. innebär krav på rapportering som germöjlighet till avstängning även vid andra matcherän sådana som slutar med knockout. Utskottet utgår från att tar upptill prövning frågan om en återgång till sjudagarsregeln. En sådan prövningsynes med hänsyn till ansvar lämpligen kunna ske ianslutning till den ovan angivna arbetsgruppens arbete. gjorde en genomgång av hur de vidtiden för utredningsarbetet gällande säkerhetsbestämmelserna tillämpades. Dentid som förflutit efter framläggandet av utredningsresultatet är relativt kort,vilket talar emot att det i detta sammanhang skulle tas ett riksdagsinitiativtill en kartläggning av det slag motionärerna begär. Utskottet är därför inteberett att nu förorda en särskild kartläggning av tillämpningen avsäkerhets-bestämrhelserna för amatörboxningen. Vid denna bedömning utgår utskottetfrån att erforderligt material rörande tillämpningen av dessa bestämmelserkommer att vara tillgängligt då den i det följande behandladeredovisningen föreligger av de studier som Idrottens forskningsråd initierat.Ett material av angivet slag kan exempelvis tas fram inom ramen för det arbetesom den ovan nämnda arbetsgruppen utför. Risken för skador vid idrottsutövning är inte något som ärunikt för boxningen. Den skillnaden föreligger emellertid att skador inom andraidrotter beror på regelbrott eller icke avsiktliga åtgärder medan skador inomboxningen främst är en följd av att boxningsreglerna innebär bl. a. att en avde möjlgheter en boxare har att vinna en match är att genom träffar påmotståndaren göra honom försvarslös så att han inte kan fortsätta matchen inomviss tid. uttrycker sig på följande sätt i sittremissyttrande över motionen: Tveklöst premieras slag som syftar till att genommekaniskt våld nedsätta hjärnans funktioner hos motståndaren. Läkaresällskapeterinrar om att Sällskapet i sitt yttrande över boxningsutredningens betänkanderedovisat som sin grundsyn att all boxning bör förbjudas, eftersom ettundvikande av skador icke är förenligt med boxningens mål och eftersom de förboxningen speciella funktionsförändringarna i hjärnan genom upprepade skador ärsvåra att påvisa. I sitt i detta ärende avgivna yttrande uttalarLäkaresällskapet sammanfattningsvis att amatörboxningen även med gällandesäkerhetsföreskrifter medför risker för direkta och allvarliga hjärnskador. Deti många sammanhang utsagda behovet av inskränkningar i utövningen kunderealiseras genom ett beslut om att slag mot huvudet förbjuds. Som närmare redovisats av pågår -eller har slutförts - en rad projekt i vårt land som satts i gång på initiativav Idrottens forskningsråd och som syftar till en ökad kunskap om boxningensmedicinska effekter. Av de pågående undersökningarna finns det skäl att särskiltnämna en longitudinell studie av unga boxare: amatörboxningpåvisbara tecken på skada eller funktionsförändring i centrala nervsystemet?Man beräknar att denna studie kommer att pågå men att deövriga projekten slutförs . Depågående projekten är viktiga inte rhinst med hänsyn till att den 1 kunskap omboxningens effekter som finns oftast är baserad på KrU 1986/87:6undersökningar av professionella boxare. I överensstämmelse med vadRiksidrottsförbundet anfört i sitt yttrande anser utskottet att det finns skälatt avvakta resultatet av projekten. Utskottet förutsätter attRiksidrottsförbundet gör en sammanfattande redovisning av vad som framkommer ide olika projekten. En sådan redovisning bör i förening med bl. a. deundersökningar som redovisats av kunna utgöra en god medicinskgrund för en utvärdering som klarlägger boxningens risker och - omproffsboxningsför-i budet inte utvidgas till att avse även amatörboxning -bedömningen av behovet av ytterligare säkerhetsföreskrifter. Det får, sedanRiksidrottsförbundet gjort sin redovisning, ankomma på regeringen att taställning till i vilka former de närmare övervägandena rörande amatörboxningensframtid bör komma till stånd. Utskottet anser att sådana överväganden inte fårbegränsas till att avse de medicinska skadeverkningarna av boxningen. Enövergripande diskussion måste komma till stånd där även etiska aspekter påboxningen tas upp. I enlighet med det anförda anser utskottet att någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen inte är erforderlig. Motionenssyfte får emellertid anses tillgodosett genom vad. attriksdagen avslår mofion ]985/86:Kr309. Närvarande: (), (),(), (), (), (),(), (), (), GunnelLiljegren (m), (), (), AlexanderChrisopoulos (vpk), () och (). Redogörelseför innehållet i betänkandet (NU KrU1986/87:6 1967:16)Boksriingens medicinske skadevirkninger Bilaga i (enligt proposition1969:118 s. 10-15) I betänkandet lämnas vissa uppgifter om boxningssporlensomfattning i de nordiska länderna. Uppgifterna grundar sig på informationer somkommittén lät inhämta från boxningsorganisationerna i de berördaländerna. Av redogörelsen framgår, att antalet boxningsklubbar för amatörboxarevar i 97, 321, 47 och 119. Antalet boxare ochantalet matcher i ungefärliga tal framgår av följande uppställning: Antal boxare matcher med Summa 9 350 24 6 900 70 Som förut har nämnts är all boxningförbjuden på genom lag av . Av de föreskrifter till skydd för boxarnas säkerhet somgäller i , , och redogörs i betänkandet för deviktigaste. Bestämmelserna reglerar åldersgränser, viktklasser, utrustning,tävlingsregler, läkarkontroll m. m. De flesta föreskrifterna har fastställtsav boxningsorganisationerna själva. De svenska amatörboxningsreglerna harutarbetats av , som leder amatörboxningen i Sverige.Förbundet är medlem i , som fortlöpändekontrollerar boxningsförbundets verksamhet bl. a. genom att godkänna desstävlingsföreskrifter. Association Internationale de Boxe Amateur (AIBA) harhand om de internationella boxningsföreskrifterna inom amatörboxningen. Deinternationella och svenska reglerna har upprepade gånger ändrats under detsenaste årtiondet, varigenom amatörboxningen efter hand fått en mildarekaraktär. Av de regler som gäller för amaiörboxningen i återgesföljande av kommittén nämnda. Regler om boxarens ålder m. m. Åldersgränsen förtävlingsdeltagande är . Enligt AlBA:s regler får ingen under deltai internationell tävling. Tävlingsdeltagarna indelas i tio viktklasser från fill och däröver. Innan en nybörjare tillåts att delta i tävling måstehan ha fått någon tids undervisning och träning. gäller attingen får delta i tävling utan att ha startbok. Denna ställs ut av boxningsförbundetefter föregående läkarundersökning samt innehåller en redogörelse för bl. a.denna och andra läkarundersökningar samt genomgångna matcher. Startbokengranskas av förbundet, som också för ett centralt register överalla tävlingsboxare. Föreskrifter finns bl. a. omhandskarnas vikt och utförande, förbud mot hårda bandage samt obligatorisktbruk av underlivsskydd,tandskydd och boxningshjälm (huvudskydd). I de andra KrU 1986/87:6 nordiska länderna krävs inte huvudskydd vid boxningen. Regler finns om ringens storlek och inhägnad samtom golvets beskaffenhet. Det föreskrivs att ringgolvet skall vara belagt med1,5-1,filt eller gummi. Däröver skall det finnas en hårt spändsegelduk. Tävlingar skall i förväg anmälas tillförbundet. En boxare får inte delta i mer än 20 matcher (i 25matcher). En match omfattar som regel tre ronder med en minutspaus mellan varje rond. I matcher mellan juniorer omfattar varje rond . En boxare kan vinna matchen genom att han segrar på poäng ellergenom knockout, genom att hans motståndare ger upp eller ådrar sig diskvalifikationeller också genom att ringdomaren avbryter matchen på grund av att motståndarenhar skadats eller utklassats. En match döms av en ringdomare och treeller fem poängdomare. Ringdomaren uppehåller sig i ringen och kan varna ellerdiskvalificera deltagare i matchen. Hans regeltolkning kan inte överklagas.Poängdomarna skall finnas utanför ringen och kan inte ingripa i matchensförlopp. Innan en boxare får delta itävlingsboxning, skall han, som redan har nämnts, ha undersökts av läkare ochtandläkare. I de övriga nordiska länderna krävs inte undersökning avtandläkare. Vidare skall varje boxare som har blivit avstängd ett årläkarundersökas och därvid godkännas av läkaren för tävlingsboxning, innan hanåter får boxas. Vid tävlingar skall läkare alltid vara närvarande. Han kan getävlingsdeltagare startförbud och får, om han tillfrågas av ringdomaren, avgöraom en skadad boxare är istånd att fortsåtta matchen. En boxare som har slagitsknockout skall undersökas av läkare. Reglerna om avstängning(karantänsbestämmelserna) innebär, att en boxare efter knockout tvingas tillviss tids vila. Således får en boxare som har slagits knockout inte tävla,träna eller utöva annan idrott på minst en månad. En boxare, 'som har slagitsknockout två gånger under loppet av , får inte tävla, träna ellerutöva annan idrott efter den andra knockouten. Slutligengäller att den boxare, som har blivit utslagen , inte får tävla ellerträna , räknat från den tredje knockouten. Om en boxare under enmatch blir nedslagen en eller eller får många slag, kan han avläkaren eller ringdomaren beordras vila från boxning och träning under en tidav minst en månad. Sådan avstängning kan beordras vare sig boxaren har fåttslagen i huvudet eller på kroppen. De återgivna reglerna gäller alltså för amatörboxningen iSverige. I fråga om den professionella boxningen gäller i allt väsentligt detsamma beträffande personlig utrustning, om ringdomaren och hans befogenheter samt i fråga om viktklassindelning och tävlingsregler. Professionella boxare använder dock ofta lättare handskar och matcherna kan vara upp till 15 ronder. Huvudskydd används inte. Något startbokssystem finns inte men i stället måste både boxare och promotor före tävling ha licens. Sådan ges i av en kommission, vars sammansättning bestäms av boxningsförbundet. Kommis sionen representerar förbundet i European Boxing Union, den organisation 1' somhandlägger frågor rörande den professionella boxningen i . För KrU1986/87:6 att en boxare skall få licens krävs läkarundersökning. Läkare skallnärvara Bilaga 1 under tävlingsmatch. I en översikt över boxningens medicinska skadeverkningarframhåller kommittén, att den i enlighet med sina direktiv från detdanskäinrikesminis-teriet har begränsat sitt arbete till en på tidigareundersökningar och litteratur grundad sammanställning rörande sådana skadeverkningar!Kommittén säger sig ha tagit hänsyn till att vissa av de nu gällandesäkerhetsföreskrifterna har genomförts först , framför allthela startbokssystemet, och att delar av det äldre materialet i medicinsklitteratur om boxningsskador därför inte längre år representativa. Till en början redogör kommittén för vilka olika skadorsom uppkommer vid boxning och nämner därvid olika former av yttre huvudskadorsamt akuta och permanenta hjärnskador. Kommittén konstaterar, att huvudtrauma(huvudskador) kan förekomma vid olika sporter men att hårda trauma aldrigtillnärmelsevis upprepas i den utsträckning som förekommer vid boxning. Akutahjärnskador vid boxningsmatcher kan passera obemärkt även för den medicinsktsakkunnige. Också kroniska skador kan i början vara symtomlösa. Ett utpräglatpunch-drunk-tillstånd är emellertid' lätt att konstatera.