bet · GA01FiU7 · 1986-12-31 00:00:00 — En rufinmässig förlängning avnuvarande lagstiftning skulle emellertid innebära att regering ochriksbanksfullmäktige ges möjlighet att utan hörande återinföra deolika regleringsinstrumenten. Detta vore enligt utskottets mening olämpligt.Det finns därför skäl att omarbeta den nuvarande lagstiftningen till en renberedskapslag för de instrument som behövs för extraordinära situationer. Dettabör kunna ske som erfordras för att införa en ny riksbankslag.Vad utskottet nu anfört om inriktningen av det fortsatta kreditpolitiskareformarbetet bör som sin mening ge regeringen till känna. dels utskottets hemställan under 1 och 2 bort ha följandelydelse: 1. beträffande fortsatt giltighet av lagen omkreditpolitiska medel att med bifall till motionerna 1986/87:Fil03yrkande 1, 1986/87:Fil04 yrkande 1 och 1986/87:Fil05 yrkande 1 avslårproposi-fionens förslag och antar följande Lagomfortsatt giltighet av lagen (1974:922) om kreditpolitiska Härigenom föreskrivs.att lagen (1974:922) omkreditpolitiska medel, som gäller till utgången av , skall ha fortsattgiltighet till utgången av . 2. beträffande det fortsattakreditpolitiska reformarbetet att med anledning av motion1986/87:Fil04 yrkande 4 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört, Bemyndigande att meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp (), (), (),(), (), () och () anser att dels den del av utskottets yttrande som på s. 10 börjarmed "vill" och på s. 11 slutar med "yrkande2" bort ha följande lydelse: Utskottet anser i likhet med vad som anförs i motionernaoch i den avvikande meningen i lagutskottets yttrande att bemyndigandet för regering en att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp innebär en långtgående fullmakt att av kreditpolitiska skäl ingripa mot konsumentkredi terna och därmed sätta konsumentkreditlagen ur spel. Formellt sett ger bemyndigandet möjlighet att helt förbjuda köp som inte sker mot kontant betalning. Enligt utskottets mening kan en så vittgående fullmaktslagstift ning av flera skäl inte accepteras. Bl.a. kan regeringens möjligheter att med stöd av bemyndigandet strama åt handeln på kredit få allvarliga effekter på den fria prisbildningen och leda till inte godtagbara ingrepp i enskilda konsumenters levnadsvillkor. Särskilt allvarlig kan situationen bli för mindre kapitalstarka konsumentgrupper. Redanpå grund av anförda skäl ställer sig utskottet avvisande till att FiU 1986/87:7regeringen skall ges det begärda bemyndigandet. Härtill kommer att reglering avkonsumentkrediter enligt kreditpolitiska utredningen inte är något effektivtkreditpolitiskt instrument. Enligt utskottets mening bör kreditmarknaden imöjligaste mån vara fri från regleringar. Om det i vissa mycket speciellasituationer skulle vara motiverat med ett ingrepp mot konsumentkrediter bördetta ordnas genom att regeringen ges ett tidsbegränsat bemyndigande för detaktuella fallet. Pågrund av det anförda delar utskottet motionärernas uppfattning att något nyttbemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp inte bör ges. I enlighet härmed bör 30 § i konsumentkreditlagenupphöra att gälla. Utskottet förordar således att med bifall tillmotionerna Fil03 yrkandena 2 och 3, Fil04 yrkandena 2 och 3 samt Fil05 yrkande2 avslår de i propositionen framlagda förslagen till lag med bemyndigande attmeddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp och till lag omändring i konsumentkreditlagen. delsutskottets hemställan under 3 och 4 bort ha följande lydelse: 3. beträffandebemyndigande att meddela föreskrifter om betalnings villkor vid kreditköp att med bifalltill motionerna 1986/87:Fil03 yrkande 2, . 1986/87:Fil04 yrkande 2 och1986/87:Fil05 yrkande 2 avslår i proposition 1986/87:27 framlagt förslagtill lag med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp, 4. beträffandeändring i konsumentkreditlagen att med avslagpå propositionen och med anledning av motion 1986/87:Fil03 yrkande 3 samt medbifall till motion 1986/ 87:Fil04 yrkande 3 antar följande Lag omändring i konsumentkreditlagen (1977:981) Härigenomföreskrivs att 30 § konsumentkreditlagen (1977:981) skall upphöra att gällavid utgången av . LAGRÅDET Utdrag ur FiU 1986/87:7 Närvarande: f. d. justifierådet , regeringsrådetDahlman, jusfitierådet . Enligt protokoll vid sammanträde harriksdagens finansutskott beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag tilllag med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp samt förslag fill lag om ändring i konsumentkreditlagen (1977:981),vilka förslag upptagits i regeringens proposifion 1986/87:27 om fortsattkreditpoli-fisk lagstiftning. Förslagen har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet. Förslaget till lag med bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp Enligt 8 kap. 3 § regeringsformen skall föreskrifter omförhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden förenskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiskaförhållanden, meddelas genom lag. 18 kap. 7 § stadgas emellertid attregeringen utan hinder av 3 § kan efter bemyndigande i lag genom förordningmeddela föreskrifter om annat än skatt, om föreskrifterna avser något av vissai 7 § uppräknade ämnen, bl. a. kreditgivning och näringsverksamhet. Den föreslagna lagen är uppenbarligen avsedd att inom angivna ramen ge regeringen ett bemyndigande, som skall kunna utnyttjasnär det bedöms vara nödvändigt från allmän synpunkt eller närmare bestämt avsamhällsekonomiska skäl. Att bemyndigar regeringen att i sådanasituationer utfärda föreskrifter, som stramar åt näringsidkares möjligheter attge kredit i den yrkesmässiga verksamheten, synes vara fullt förenligt medregeringsformens regler för normgivning. Bemyndigandet får emellertidsjälvfallet utnyttjas endast inom den tidigare angivna ramen, dvs. för attmeddela föreskrifter av offentligrättslig art; föreskrifterna får däremot inteingripa i enskilda personers inbördes ekonomiska förhållanden och därmed inteheller i avtal som har ingåtts eller som ingås mellan näringsidkare ochkonsumenter (jfr 8 kap. 2 §). Från de synpunkter som lagrådet har att beakta finns medhänsyn till det anförda i princip inte något att erinra mot den föreslagna bemyndigandela gen. Vad beträffar utformningen av lagen må emellertid erinras om ett uttalande i propositionen (1973:90 s. 209) med förslag till ny regeringsform. Enligt uttalandet borde, när fråga var om föreskrifter som kunde beröra mera väsentliga medborgarintressen, mera preciserat ange de ramar inom vilka regeringen skulle få röra sig. Ingrepp av nu ifrågavarande slag, vilka kan få återverkningar för ett mycket stort antal näringsidkare och 15 konsumenter,får anses avse ett väsentligt medborgarintresse. Mot denna FiU 1986/87:7bakgrund kan enligt lagrådets mening anföras motiv för att i förevarande fallytterligare precisera det föreslagna bemyndigandet. Av detta bör lämpligenframgå att det får av regeringen utnyttjas endast i den utsträckning som bedömsvara nödvändig av samhällsekonomiska skäl. Vidare torde bemyndigandet börabegränsas till att avse kreditgivning i yrkesmässig verksamhet. Att regeringenskulle kunna ge föreskrifter även i fråga om privatpersoners kreditgivning ochlåta myndigheternas tillsyn omfatta rent privata transaktioner kan knappastvara påkallat från samhällsekonomisk synpunkt; något sådant är uppenbarligeninte heller avsett. Första meningen i lagförslaget kan förslagsvis ges följandelydelse: "Regeringen får, i den utsträckning som bedöms vara nödvändig avsamhällsekonomiska skäl, meddela föreskrifter om de betalningsvillkor som iyrkesmässig verksamhet säljare eller kreditgivare skall tillämpa gentemotkonsumenter vid kreditköp av varor, tjänster eller andra nyttigheter". Förslaget till lag om ändring i konsumentkreditlagen(1977:981) Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. 1986/87:2 y om fortsatt kreditpolitisk lagstiftning (prop. 1986/87:27) FiU1986/87:7 Bilaga 2 har berett lagutskottet tillfälle attyttra sig över proposition 1986/87:27 jämte eventuella motioner. I propositionen föreslår regeringen ()att skall anta i propositionen framlagda förslag till ]agom fortsattgiltighet av Ingen (1974:922) om kreditpolitiska medel, 2. lag medbemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp, 3. lag om ändringi konsumentkreditlagen (1977:981). Med anledning av propositionen har väckts motionerna1986/87:Fil03, 1986/87:Fil04 och 1986/87:Fil05. I motion Fil03 av m. fl. (fp) yrkas 1. att riksdagenmed ändring av regeringens förslag beslutar om förlängning av giltighetstidenför lagen om kreditpolitiska medel (1974:922) med , 2. att riksdagenavslår regeringens förslag om fortsatt bemyndigande till regeringen att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp, 3. att riksdagenavslår lag om ändring i konsumentkreditlagen (1977:981). I motion Fil04 av m.fl. (m) yrkas 1. att denfortsatta giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medelbegränsas till , dvs. till utgången av , 2. att förslagettill lag med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp avslås, 3. att 30 § ikonsumentkreditlagen (1977:981) upphävs samt 4. att vad som imotionen anförts om det fortsatta kreditpolitiska reformarbetet ges regeringentill känna. I motion Fil05 av () och ()yrkas 1. att beslutar med ändring av vad ipropositionen föreslås att lag om fortsatt giltighet av lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel skall ha fortsatt giltighet till utgången av . 2. att avslår förslaget i proposition 1986/87:27om lag med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp. På begäran av finansutskottet har lagrådet yttrat sig överde i propositionen framlagda förslagen till lag med bemyndigande att meddelaföreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp och lag om ändring i konsumentkredit- FiU1986/87:7 lagen. har beslutat att avge yttrande överpropositionen och motionerna såvitt avser frågan om bemyndigande att meddela föreskrifterom betalningsvillkor vid kreditköp. får anföra följande. Regler om krediter till konsumenter finns ikonsumentkreditlagen (1977:981). Lagen gäller kredit (betalningsanstånd ellerlån) som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk och som lämnas eller erbjudskonsument av näringsidkare i dennes yrkesmässiga näringsverksamhet. Lagen ärockså tillärhplig på kredit som lämnas av någon annan än en näringsidkare omkrediten förmedlas av näringsidkaren som ombud för kreditgivaren. Bestämmelserna i lagen är av både näringsrättslig ochcivilrättslig natur och omfattar såväl krediter som lämnas utan direkt sambandmed köp av varor, dvs. fristående krediter, som kreditköp. Med kreditköpförstås enligt lagen köp av vara då säljaren lämnar köparen anstånd med någondel av betalningen. Kreditköp föreligger också då betalningen helt eller delviserläggs med belopp som köparen får låna av säljaren eller av annan kreditgivarepå grund av en överenskommelse mellan kreditgivaren öch säljaren. Som kreditköpräknas vidare vissa avtal om uthyrning m. m. Vid kreditköp skall enligt 8 §konsumentkreditlagen i princip av varans kontantpris betalas kontant(kontantinsats). Av 9 § följer att en näringsidkare som underlåter att ta utkontantinsats kan meddelas ett vitesförbud av att fortsättahärmed. Enligt 30 § gäller dock reglerna om kontantinsats och ingripande avmarknadsdomstolen inte sådana kreditköp för vilka regeringen meddelatföreskrifter med stöd av lagen (1975:90) med bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar ellerav lagen (1985:580) med behnyndigande att meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp. Enligt de båda bemyndigandelagarna får regeringen meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar resp.betalningsvillkor sorn säljare eller kreditgivare skall tillämpa gentemotkonsument vid kreditköp av varor, tjänster och andra nyttigheter. Lagen med bemyndigande att meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kreditköp antogs av (prop.1984/85:217, LU 1984/85:44) och trädde i kraft . Den ersatte enlag som gav regeringen bemyndigande attmeddela föreskrifter om betalningsvillkor endast vid kontoköp. Bakgrunden tilllagstiftningen var att den ekonomiska utvecklingen år1985 gjort det nödvändigt att begränsa sådan konsumtionsökning som byggde påett ökat utnyttjande av krediter. Syftet med den nya lagen var att regeringenskulle få möjlighet att vidta åtgärder beträffande också andra kreditköp änkontoköp för att begränsa den lånefinansierade privata konsumtionen. Med stöd av bemyndigandelagarna utfärdade regeringen år1985 tre förordningar om betalningsvillkor vid yrkesmässig bilförsäljning, vidkontoköp resp. vid vissa andra kreditköp. Förordningarna gällde till utgångenav då de upphävdes av regeringen. Vid riksdagsbehandlingen av förslaget till 1985 årsbemyndigandelag övervägde lagutskottet frågan om lagen borde tidsbegränsas. stannadeemellertid för att så inte borde ske. Utskottet beaktade därvid bl. a. FiU1986/87:7 att de två dåvarande bemyndigandelagarna beträffande bilförsäljningenoch kontoköpen inte var tidsbegränsade. Enligt utskottets mening var detemellertid angeläget att bemyndigandet inte kvarstod längre än som varnödvändigt. Utskottet förutsatte därför att - om den ekonomiska utvecklingenvisade att det efter inte längre fanns något behov av skärptaregler för konsumentkrediterna - regeringen för framlade förslag omatt lagen upphävdes. Skulle det endast beträffande någoneller några kreditformer behövas ett bemyndigande borde regeringen i ställetframlägga förslag om en ny och mindre långtgående lagstiftning. Om det däremotenligt regeringens bedömande även efter fanns ett behov avlagen borde regeringen i skrivelse till redovisa skälen för sinbedömning. I enlighet med önskemål återkom regeringen ifrågan . I proposition 1985/86:150 framhöll föredragande statsrådetatt det fortfarande fanns ett behov av en bemyndigandelag avseendekonsumentkrediter, vilken gör det möjligt för regeringen att snabbt kunnaingripa med konsumtionsdämpande åtgärder när detta är motiverat av ekonomiskpolitiskaåtgärder. I yttrandet (LU 1985/86:4 y) till finansutskottet över propositioneni denna del förklarade sig lagutskottet på närmare anförda skäl delaföredragande statsrådets uppfattning. Utskottet förordade därför att tremotionsyrkanden angående upphävande av bemyndigandelag skulleavstyrkas. I sitt av godkända betänkande (FiU 1985/86:30) anslöt sigfinansutskottet till. lagutskottets bedömning och avstyrkte bifall tillmotionsyrkandena. Enligt finansutskottet borde en samordning övervägas mellanbemyndigandelagarna och lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel. Sistnämndalag har en giltighetsfid av , och giltighetstiden skulle enligt densenaste förlängningen utgå . Finansutskottethemställde därför att bemyndigandelagarna skulle upphöra att gälla vid dennatidpunkt. I den nu aktuella propositionen föreslås attgiltighetstiden för den kréditpolitiskä lagen förlängs till utgången av år1989. Förslaget i propositionen innebär vidare att reglerna om bemyndigandeför regeringen att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässigbilförsäljning och vid kreditköp samlas i en lag, vars giltighetstid samordnasmed den kreditpolitiska lagens. Den nya bemyndigandelagen skall alltså upphöraatt gälla vid utgången av . Vidare inskränks bemyndigandet beträffandebilförsäljning till att avse endast betalningsvillkor som tillämpas gentemot konsument. I motion Fil03 (fp) hänvisas till vad som anfördes i enmed anledning av proposition 1985/86:150 väckt motion. Motionärerna i motionFil04 (m) framhåller att kreditmarknaden i görligaste mån bör vara fri varfördet begärda bemyndigandet ej bör ges. 1 motion Fil05 (c) hävdas att förslagetinnebär ett alltför långtgående bemyndigande att ingripa med kreditbegränsningaroch därmed sätta konsumentkreditlagen ur spel. Motionärerna ifrågasätter ocksåhuruvida ett sådant bemyndigande är förenligt med regeringsformens föreskrifterom normgivningsmakten. I yttrandeöver propositionen i aktuell del framhåller lagrådet att den 19 föreslagnabemyndigandelagen uppenbarligen är avsedd att inom ramen för FiU 1986/87:7 regeringsformensbestämmelser om normgivningsmakten ge regeringen ett bemyndigande,som skall kunna utnyttjas när det bedöms vara nödvändigt frånallmän synpunkt eller närmare bestämt av samhällsekonomiska skäl. Att bemyndigar regeringen att i sådana situationer utfärda föreskrifter,som stramar åt näringsidkares möjligheter att ge kredit i den yrkesmässigaverksamheten, synes enligt lagrådet vara fullt förenligt med regeringsformensregler för normgivning. självfalletendast utnyttjas för att meddela föreskrifter av offentligrättslig art; föreskrifterna får däremot inte ingripa i enskilda personers inbördes ekonomiskaförhållanden och därmed inte heller i avtal som har ingåtts eller som ingåsmellan näringsidkare och konsumenter. Med hänsyn till det anförda anser lagrådet att det - frånde synpunkter som lagrådet har att beakta - i princip inte finns något atterinra mot den föreslagna bemyndigandelagen. Vad beträffar utformningen av lagenerinrar emellertid lagrådet om ett uttalande i propositionen (1973:90 s. 209)med förslag till ny regeringsform. Enligt uttalandet borde, när fråga var omföreskrifter som kunde beröra mera väsentliga medborgarintressen, riksdagenmera preciserat ange de ramar inom vilka regeringen skulle få röra sig. Ingreppav nu ifrågavarande slag, vilka kan få återverkningar för ett mycket stortantal näringsidkare och konsumenter, får enligt lagrådet anses avse ettväsentligt medborgarintresse. Mot denna bakgrund kan enligt lagrådets meninganföras motiv för att i förevarande fall ytterligare precisera det föreslagnabemyndigandet. Av detta bör lämpligen framgå att det får av regeringenutnyttjas endast i den utsträckning som bedöms vara nödvändig av samhällsekonomiskaskäl. Vidare torde bemyndigandet böra begränsas till att avse kreditgivning iyrkesmässig verksamhet. Att regeringen skulle kunna ge föreskrifter även ifråga om privatpersoners kreditgivning och låta myndigheternas tillsyn omfattarent privata transaktioner kan knappast vara påkallat från samhällsekonomisksynpunkt; något sådant är uppenbarligen inte heller avsett. Lagrådet föreslåratt första meningen i lagförslaget ges följande lydelse: "Regeringen får,i den utsträckning som bedöms vara nödvändig av samhällsekonomiska skäl,meddela föreskrifter om de betalningsvillkor som i yrkesmässig verksamhetsäljare eller kreditgivare skall tillämpa gentemot konsumenter vid kreditköp avvaror, tjänster eller andra nyttigheter." instämmer i vad lagrådet sålunda anfört.Lagutskottet vill härutöver framhålla att det inte nu finns anledning att göra någon annan bedömning i fråga om behovet av den föreslagna lagstiftningen än den som gjorde för . Utskottet vidhåller således uppfatt ningen att det finns ett behov av en bemyndigandelag avseende konsument krediter, vilken gör det möjligt för regeringen att snabbt kunna ingripa med konsumtionsdämpande åtgärder, när detta är motiverat av ekonomisk politiska skäl. Utskottet ser det som en fördel att bemyndigandena föreslås samlade i en lag med samma begränsade giltighetstid som lagen om kreditpolitiska medel. får härigenom tillfälle att i samband med ett ställningstagande till frågan om fortsatt giltighet av sistnämnda lag pröva om det fortfarande finns behov av ett bemyndigande för regeringen att kunna 20 ingripa med föreskrifterom bejgränsningar av konsumentkrediter. Med FiU.1986/87:7 hänsyn fill att denföreslagna lagen ger regerifigen en tämligen långtgående fullmakt att ingripamot kreditköp och därmed i viss mån sätta, konsument- , kreditlagen ur spelvill utskottet liksom tidigare stryka under att bemyndigandet inte är avsettatt tas i bruk annat än i nödfall. Utgångspunkteii bör vara att bemyndigandetså långt möjligt inte skall behöva utnyttjas och om så sker endast för enbegränsad period. I likhet med vad lagutskottet anförde då frågan prövadesförra gången förutsätter utskottet vidare att regeringen, då föreskrifter med stödav lagen skall utfärdas, noga överväger vilka kreditköpsformer som behöverregleras och i författningstexten försöker precisera dem. Utskottet vill ocksåhänvisa till sitt fidigare uttalande om vikten av att regeringen därvid tarhänsyn fill. de särskilda probleni som till följd av en kreditåtstramning kandfabba vissa branscher av näringslivet och mindre kapitalstarka konsumenter. Medhänvisning till det anförda förordar lagutskottet att antar deframlagda lagförslagen med den ändring som föreslagits av lagrådet. MotionernaFil03, Fil04 och Fil05 bör avslås i motsvarande delar. Stockholmden På lagutskottets vägnar (), (), (). (), (), (), (), AllanEkström (m), (), (), (),(), (), () och EwaHedkvist (). Per-OlofStrindberg (m), (), Marfin (), (), BengtHarding (), () och () anser att dendel av utskottets yttrande som börjar på s. 4 med "Lagutskottetinstämmer" och slutar på s. 5 med "motsvarande delar" bort haföljande lydelse. Lagutskottetvill för sin del framhålla att det nu föreslagna liksom det nuvarandebemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp innebär en långtgående fullmakt att av kreditpolitiska skäl ingripamot konsumentkrediterna och därmed sätta konsumentkreditlagen ur spel. Formelltsett ger bemyndigandet möjlighet att helt förbjuda köp som inte sker motkontant betalning. Enligt utskottets mening kan en så vittgåendefullmaktslagstiftning inte accepteras av flera skäl. a. kan regeringensmöjligheter att med stöd av bemyndigandet strama åt handeln på kredit fåallvarliga effekter på den fria prisbildningen och leda till inte godtagbaraingrepp i enskilda konsumenters levnadsvillkor. Särskilt allvarlig kansituafionen bli för mindre kapitalstarka konsument- 21 Redanpå grund av anförda skäl ställer sig utskottet avvisande till att FiU1986/87:7 regeringen skall ges det begärda bemyndigandet. Härfill kommei-attvad som anförs i propositionen inte ger belägg för att det fortfarande finnsett behov av lagstiftningen. Utvecklingen av samhällsekonomin tyder närmast påatt några kreditåtstramningar inte är erforderliga . " Pågrund av det anförda delar utskottet motionärernas uppfattning att något nyttbemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkreditköp inte bör gés. I enlighet härmed bör 30 § konsumentkreditlagen upphöraatt gälla. Utskottet förordar således att med bifall till motionernaFilÖ3 yrkandetia 2 och 3, Fil04 yrkandena 2 och 3 samt Fi 105 yrkandena 2 delsavslår de i propositionen framlagda förslagen till lag med bemyndigande attmeddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp och till lag om ändringi konsumentkreditlagen, dels antar följande förslag till lag om ändring ikonsumentkreditlagen. Lag omändring i konsumentkreditlagen (1977:981) Härigenom föreskrivs att 30 § konsumentkreditlagen(1977:981) skall upphöra att gälla vid utgången av . Innehåll FiU1986/87:7 Inledning ................. ......................... ......... 1 Propositionen ... ............................ 2 Fortsatt giltighet avlagen (1974:922) om kreditpolitiska medel.............................................................. 6 ; Bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvill kor vid kreditköp...................... . 8 ..-...;....,..................... --------- 11 Fortsatt giltighet av jagen omkreditpolifiska medel (m, fp, c) 12 Bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp (m, fp, c) .................................... 13 Lagrådets yttrande.......................................... 15 yttrande (LU1986/87:2 y)............. 17