bet · GA01BoU8 · 1986-12-31 00:00:00 — En motsvarandeföreskrift i 6 kap. 16 § anger att åtgärder som inte kräver lov inte heller fårstrida mot en fastighetsplan. Detta innebär t. ex. att om en detaljplan ellerområdesbestämmelser innehåller en begränsning av den högsta tillåtnabyggnadsarean, får man inte uppföra skärmtak eller komplementbyggnader sommedför att denna area skulle överskridas. Inte heller får man uppföra flerbyggnader på en tomt än som kan vara angivet i en plan. Om det finns enfastighetsplan, får man inte uppföra komplementbyggnader över gränslinjerenligt planen eller på område som är avsett för gemensamhetsanläggningar. Häruppkommer alltså genom PBL en skillnad i förhållande till dagens regler. Beträffande stads- och byggnadsplaner, som enligt PBLkommer att gälla som detaljplaner, har det i 17 kap. 4 § tredje stycket PBLföreskrivits att 39 § BS skall tillämpas som bestämmelse i planen, om inteplanen innehåller andra regler. Därigenom kommer denna paragrafs olikabestämmelser om förläggande till gatulinje eller inre förgårdslinje,om som en minsta avstånd från tomtgräns och om minstaavstånd mellan byggnader på samma tomt, att bli tillämpliga även på lovbefriadeskärmtak och komplementbyggnader, om inte planen redan innehåller andra bestämmelsereller ändras så att reglerna i 39 § BS sätts ur kraft. Övergångsregeln medföratt i och för sig kan medge undantag från reglerna i 39 § BS,men också att en grannes medgivande inte medför lovbefrielse i de fall enkomplementbyggnad läggs närmare gränsen än . från den byggandes synpunkt innebär PBL sålunda attbygglovbefrielsen ökar i vissa avseenden. Komplementbyggnader får uppförasäven för bostadsändamål, dvs. som t. ex. gäststugor och småövernattningsstugor. grannarnagår med på det, får skärmtak och komplementbyggnader förlag- BoU 1986/87'8 gasnärmare gränsen än eljest utan att behöver kopplas I andra avseenden innebär PBL att möjligheten att utförade här aktuella åtgärderna blir beroende av fler regler än . a. områden med stads- och byggnadsplaner som inte innehåller några reglersom träder i stället för bestämmelsen i 39 § BS. I dessa planområden kommer somen planbestämmelse att gälla de relativt komplicerade reglerna i 39 § BS om hurkomplementbyggnader skall placeras på tomten. I den mån det inte blir praktisktatt följa dessa regler, kommer bygglov att krävas, eftersom åtgärderna dåkommer i konflikt med en planbestämmelse. har visserligenmöjlighet att ge dispens från placeringsreglerna i 39 § BS enligt paragrafenstredje stycke, men man kommer inte ifrån den bygglovprövning som bestämmelsernai 8 kap. 4 § i princip syftar till att eliminera. Vidare kommer planbestämmelser i dagens stads- ochbyggnadsplaner om högsta tillåtna byggnadsarea eller antal byggnader på en tomtatt efter PBL;s ikraftträdande kunna begränsa uppförandet av skärmtak ochkomplementbyggnader i förhållande till vad som anses gälla , när dessaåtgärder inte träffas av förbudet mot nybyggnad i strid mot plan. Även ombygglov söks för en sådan åtgärd, gäller att undantag från planbestämmelser kanmedges endast om undantaget kan anses som en mindre avvikelse, som inteäventyrar syftet med planen (8 kap. 11 § femte stycket PBL). Även i fortsättningen kan en plan innehålla sådana reglerom avstånd till gränsen att det inte finns något tillåtet utrymme på tomten fören komplementbyggnad. Vill man ändå uppföra en sådan byggnad, krävs lov. Vidlovprövningen kan som nämnts endast mindre avvikelser från planen tillåtas. Atten byggnad skjuter in något på s. k. punktprickad mark har angetts som exempelpå en sådan mindre avvikelse (PBL-propositionen s. 714). Såväl regeringen som , efter förslag frånbostadsutskottet, har strävat efter att införa ytterligare lättnader itillståndsplikten för småhusbebyggelse. De här beskrivna effekterna i fråga omstads- och byggnadsplane-områden som övergår till att vara detaljplaneområdenenligt PBL står i mindre god överensstämmelse med denna allmänna strävan. Denhar inte heller varit avsedd. Givetvis kan även detaljplaner och områdesbestämmelser somantas eller ändras enligt PBL innehålla regler om högsta tillåtna byggnadsareaeller antal byggnader på en tomt. Planbestämmelser av det nu nämnda slagetmedför inte - till skillnad från avståndsbestämmelser i en plan - att lovpliktkommer att gälla för åtgärderna, men planen kan ändå begränsa möjligheten attuppföra skärmtak och komplementbyggnader, eftersom även lovfria åtgärder skallfölja planbestämmelser. Detta förhållande kan kommunerna emellertid ta hänsyntill i de nya planerna och ge dessa en lämplig utformning i fråga om möjligheternaatt utnyttja bygglovfriheten. En kommun som t. ex. . anser att 160 kvadratmeterär en lämplig största byggnadsarea per småhustomt kan sålunda ange huruvidadetta mått inkluderar eller exkluderar ett skärmtak om högst 12 kvadratmeteroch komplementbyggnader om högst . Effekternapå bygglovfriheten av att de nya reglerna träder i kraft blir 10. såledesframträdande huvudsakligen inom dagens stads- och byggnadsplane- BoU1986/87:8 områden. Det framstår inte som motiverat att det inom sådana områdenskall gälla en delvis utvidgad, i stället för en minskad, tillståndsplikt ifråga om yttre åtgärder som rör småhus. De oönskade effekterna kan visserligen undanröjas medövergångsregler som avser just de här nämnda gamla planområdena. Nackdelen meden övergångsregel är dock att det kommer att gälla olika bestämmelser i gamlaplanområden och i nya. Redan härigenom kan det uppstå missförstånd hosallmänheten. Risken för"missuppfattningar ökar i den utsträckning somgamla planer delvis ändras efter ikraftträdandet. Därvid kan oklarhet uppkommaom huruvida och när planen övergått till att bli en PBL-plan. Enplanbestämmelse om högsta tillåtna byggnadsarea kan vidare som en följd av ensådan övergång bli ett hinder för uppförande av komplementbyggnader, även omavsikten med planändringen måhända var att tillgodose helt andra syften.Nackdelarna får anses så stora att utskottet inte vill förorda en lösning somavser enbart gamla planer. I stället föreslår utskottet att de här behandladebygglovfria åtgärderna rörande en- och tvåbostadshus - omfärgning. anordnandeav uteplaiser och skärmtak samt uppförande av komplementbyggnader - skall fåutföras oavsett vad som anges i gamla eller nya planbestämmelser, inkl. deövergångsvis gällande placeringsreglerna i 39 § BS. I fråga om placering skall gälla bara 4,5-metersregeln.Denna regel kan grannarna medge undantag från med den verkan att bygglov inteheller behövs för en placering närmare gränsen..Innehåller planen andra placeringsregleroch vill någon t. ex. uppföra komplementbyggnader eller skärmtak i strid motdessa, bör det vara möjligt. Det planstridiga i åtgärderna bör inte utlösanågon lovplikt. Lovplikten minskas således i omfattning, men dessutom blir regelsystemetmer lättförståeligt. För att de bygglovfria åtgärderna på detta sätt skall tasundan från räckvidden av detaljplane- och områdesbestämmelser fordras enändring av reglerna i 5 kap. 36 § och 6 kap. 16 §, som föreskriver att ävenlovfria åtgärder skall följa planer. Dessutom bör 8 kap. 4 § tredje stycketandra meningen upphävas. Liksom kommer dock egenskapskraven för byggnader,som regleras i 3 kap., att vara tillämpliga också för lovfria åtgärder. Detinnebär att småhusinnehavaren själv har att bedöma om en tänkt åtgärd uppfyllerkraven och att - om åtgärden utförs i strid mot kraven - rättelse kan bliaktuell i efterhand. Byggnader, som är särskilt värdefulla från historisk,kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt eller som ingår i ettbyggelseområde av denna karaktär, får enligt 3 kap. 12 § inte förvanskas.Sådana byggnader skall också enligt 3 kap. 13 § tredje stycket underhällas såatt deras särart bevaras. Det vilar sålunda ett speciellt ansvar på innehavarenav ett sådant särskilt värdefullt småhus att tillse att lovfria åtgärder inteutförs på eller invid byggnaden på ett sådant sätt att bevarandekravetäventyras. Det kan påpekas att om någon i förväg vill få kommunensbedömning av en tilltänkt lovfri åtgärd, står det honom fritt att ändå söka bygglov. Därmed undviker han risken för att kommunen i efterhand begär t. ex. att ett vanprydande uthus eller skärmtak vid skyddsvärt kulturhus tas bort, om H byggnadendärmed har förvanskats. Genom en lovprövning klarläggs även BoU 1986/87:8hur åtgärderna förhåller sig till grannarnas intressen. För omfärgning av ett småhus eller komplementbyggnad somär beläget inom ett detaljplaneområde gäller enligt 8 kap. 6 § första stycket 2att krav på bygglov skall kunna införas av kommunen, om området utgör envärdefull miljö. Denna möjlighet bör enligt utskottets mening kvarstå. Någonändring i förhållande till dagens regler är sålunda inte avsedd. Om lovpliktinförs, blir också eventuella bestämmelser i detaljplanen om hur byggnadernasexteriörer bör vara beskaffade tillämpliga (5 kap. 36 § första stycket och 8kap. 11 §). Samband med de här behandlade normalt bygglovbefriadeyttre åtgärderna har bygglovfriheten inom inte samlad bebyggelse för mindretillbyggnader enligt 8 kap. 4 § andra stycket punkt 1. Detsamma gäller ävenstyckets punkt 2, som avser vissa inre åtgärder. Som redan har angetts gällerden här aktuella friheten från bygglov även inom detaljplan, åtminstone innanplanområdet bebyggts i den utsträckningen att 10-20 hus - och därmed samladbebyggelse - har kommit till stånd. har i en skrivelse tillutskottet påpekat att utformningen av reglerna på denna punkt medför attbygglovplikt inträder successivt inom planområdet, men att det blir oklart närdetta sker. Oklarheten blir en belastning både för markägare och för kommunen.Den kommer att få betydelse bl. a. för om reglerna av påföljder och ingripandenenligt 10 kap. PBL skall tillämpas eller ej. Utskottet finner att reglerna även på denna punkt har fåtten olycklig och inte avsedd utformning. De skäl som motiverar vissbygglovfrihet inom inte samlad bebyggelse föreligger inte inom detaljplaneradeområden där avsikten normalt får förutsättas vara att reglera just den samladebebyggelse som normalt sett skall komma till stånd inom ganska kort tid.Reglerna i 8 kap. 4 § andra stycket bör därför enligt utskottets mening ändrasså att bygglovfrihet för mindre tillbyggnader och inre åtgärder inom inte samladbebyggelse inte gäller inom detaljplaneområde. En annan sak är att kommunenäven i fortsättningen genom en detaljplan bör kunna upphäva lovplikten föråtgärderna (8 kap. 5 §). I samband med justeringen av 8 kap. 4 S andrastycket börockså klarläggas att även komplementbyggnader till småhus inom inte samladbebyggelse skall vara i samma mån som småhusen befriade från lovplikt i frågaom mindre tillbyggnader och inre åtgärder. Utskottet har ovan beskrivit vad som är att anse somsamlad bebyggelse. Till förtydligande härav vill utskottet anföra att med husinom samlad bebyggelse avses bostadshus men också andra byggnader som inte ärkomplementbyggnader till bostadshus, t. ex. butiker och industribyggnader. De tvister om gatukostnadsersättning som enfastighetsdomstol kan få att bedöma rör tillämpningen i enskilda fall av kommunens beslut om vilken ersättning fastighetsägarna skall betala för anläggande eller förbättring av gator eller andra allmänna platser inom ett område (6 kap. 31 §) eller vid en viss gata (6 kap. 32 §). Giltigheten av besluten som sådana kan inte prövas av 12 domstolen.Den frågan kan däremot enligt bestämmelserna i 13 kap. 2 § BoU 1986/87:8 förstastycket 4 och andra stycket göras till föremål för kommunalbesvär. Vad domstolen har att bedöma i ett gatukostnadsmål är delsfrågan huruvida den ersättning som enligt 6 kap. 31 § eller 32 § belöper påvarje fastighet skall jämkas enligt 6 kap. 33 § därför att kostnaderna äroskäligt höga eller avser onormala åtgärder, dels frågor om betalningsvillkorenenligt 6 kap. 35 §, däribland frågor om tidpunkt för betalning, om avbetalningoch om ränta. Beträffande ansvaret för rättegångskostnader i gatukostnadsmålföreslogs i PBL-propositionen (s. 406, 851) att i princip rättegångsbalkensregler-via en hänvisning till lagen om domstolar i fastighetsmål - skulle varatillämpliga (15 kap. 8 § andra stycket). Dessa innebär i korthet att förlorandepart får betala både sin egen och motpartens rättegångskostnader. Medhänvisning till att det ofta kan vara svårt för den enskilde fastighetsägarenatt avgöra vilken gatukostnadsersättning som kan anses skälig för hansfastighet och vilka betalningsvillkor söm kan anses rimliga för honom, ansågdepartementschefen dock att domstolen med stöd av en undantagsregel borde hamöjligheten att förordna att kommunen skall stå för kostnaderna eller attkostnaderna skall kvittas mellan parterna, även om fastighetsägaren förlorar målet.Förutsättningen var att fastighetsägaren haft skälig anledning att få tvistenprövad av domstol. Den föreslagna undantagsregeln skulle gälla även i mål ombetalningsvillkor och i mål om ersättning som har väckts av kommunen. (PBL-betänkandet s. 161) ansåg atträttegångskostnadsfrågor borde regleras på samma sätt som i de fall som avsesi 15 kap. 6 §. Den bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln i PBL attexpropriationslagens regler skall gälla i mål om inlösen och intrångsersättning,såvitt avser bl. a. rättegångskostnader. Undantaget innebär attfastighetsägaren eller en rättighetshavare skall kunna förpliktas betala egnakostnader om han inlett en rättegång om inlösen eller ersättning utantillräckliga skäl. Har rättegången uppenbart inletts utan skälig grund, fårdomstolen dessutom förplikta honom att ersätta motparten dennesrättegångskostnader. - Hade i stället expropriationslagen varit tillämplig,skulle kommunen i princip ha varit skyldig att betala båda parternas kostnaderi första instans, oavsett vem som väckt talan och vem som förlorat målet där. Beträffande rättegångskostnader i mål om gatukostnaderföreslog bostadsutskottet emellertid också en specialregel som innebär att imål som rör endast betalningsvillkoren, dvs. där ersättningsbeloppets storlekinte ifrågasätts, skall regler gälla. beslutadeenligt utskottets förslag till lagtext. Om fastighetsägaren förlorar ett mål om enbartbetalningsvillkoren enligt 6 kap. 35 §, får han alltså som huvudregel betalaegna och kommunens rättegångskostnader. Vad som dock är i någon månoklart är vad som skall gälla om fastighetsägaren vill ha en domstolsprövningav jämkningsfrågor enligt 6 kap. 33 §, dvs. om han anser att gatukostnaden äroskäligt hög eller åtgärderna har en i förhållande till användningen av hansfastighet onormal omfattning m. m. Om enfastighetsägare väcker talan mot kommunen om jämkning enligt 6 13 kap. 33 §,t. ex. med anledning av att han fått en räkning av kommunen, blir BoU1986/87'J 15 kap. 6 § tillämplig på grund av hänvisningen i 15 kap. 8 §. Vemsom skall betala rättegångskostnaderna blir alltså beroende av om han inletträttegången med tillräckliga skäl eller ej. Om fastighetsägaren däremot inte vidtar någon åtgärd medanledning av kommunens räkning och inte betalar denna, är det kommunen som blirtvungen att väcka talan för att få sin fordran indrivningsbar. I ett sådant mål bör fastighetsägaren kunna göra invändningarom att ersättningen bör jämkas. Eftersom fastighetsägaren i detta fall inte kansägas ha "inlett rättegången" blir emellertid tillämpningen av 15kap. 6 § tveksam. Inte heller den i propositionen föreslagna lagtexten, somanger att rättegångskostnaderna skall bedömas i förhållande till omfastighetsägaren haft skälig anledning att få tvisten prövad av domstolen,framstår som utformad för det fall tvisten prövas på kommunens initiativ. Utskottet anser att de nu beskrivna otydligheterna börundanröjas. Avsikten med den nya regleringen är enligt såväl regeringens sombostadsutskottets förslag att fastighetsägaren skall kunna få prövade avdomstol de skäl som han anser kan finnas för en jämkning av dengatukostnadsersättning som belöper på hans fastighet. Detta bör gälla oavsettvem av parterna som anhängiggör tvisten vid domstol. Endast om fastighetsägarenkommer med otillräckligt grundade påståenden inom ramen för en jämkningstvist,bör han riskera att få bära sina egna rättegångskostnader. Därmed avsespåståenden som grundas på felaktiga sakuppgifter, inte endast det förhållandetatt fastighetsägaren gjort en annan rättslig bedömning av jämkningsmöjligheternaän den domstolen stannat för. Är påståendena uppenbart ogrundade, bör han kunnaförpliktas att betala också kommunens kostnader. Detta synsätt ansluter näratill de tankegångar som i mål om inlösen och intrångsersättning bär upp regelni 15 kap. 6 §. Regeln i15 kap. 8 § andra stycket bör ges följande utformning I mål som avses i första stycket skall bestämmelserna ilagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål tillämpas. I mål om jämkning aversättning enligt 6 kap. 33 § skall dock beträffande rättegångskostnaderexpropriationslagen (1972:719) tillämpas. Förlorar fastighetsägaren ett sådant mål,kan domstolen förordna att han skall bära sina egna kostnader om han grundatsin talan i målet på otillräckliga skäl. Har hans talan uppenbart saknat skäliggrund, får domstolen dessutom förplikta honom att ersätta kommunen dessrättegångskostnader. En följd av den nu föreslagna regeln är att i mål som rörendast betalningsvillkoren enligt 6 kap. 35 § kommer regleratt gälla. Om kommunen t. ex. ansöker om betalningsföreläggande och utslag gesmot fastighetsägaren, får denne alltså normalt betala rättegångskostnaderna imålet. Hemställan BoU 1986/87: 1. beträffandePBL och enskilda rättigheter attriksdagen avslår motionerna 1986/87:Bo205 yrkande 9, 1986/ 87:Bo258 yrkande 11,1986/87:Bo423 yrkande 3, 1986/87:Bo508 yrkande 3, 1986/87;Bo509 och1986/87:Bo510, 2. beträffandedet generella strandskyddet m. m. attriksdagen avslår motion 1986/87:Bo205 yrkande 10, attriksdagen avslår motion 1986/87:Bo507, 4. beträffandeanpassning av bostäderna till allergikers behov att avslår motion1986/87:Bo511, 5. beträffandede handikappades möjligheter att påverka samhällsplaneringen attriksdagen avslår motion 1986/87:Bo518 yrkande 1, 6. beträffandevattenförsörjningen i byggtövsprocessen att avslår motion1986/87:Bo505, 7. beträffandebygglovfrihet för vissa yttre åtgärder rörande småhus att antarförslag till lag om ändring i (1987:10) såvitt avser 5 kap.36 §, 6 kap. 16 § och 8 kap. 4 § enligt bilaga, 8. beträffanderättegångskostnader i gatukostnadsmål attriksdagen antar förslag till lag om ändring i (1987:10)såvitt avser 15 kap. 8 § enligt bilaga. Närvarande: (), (), Maj-LisLandberg (s), (), (), (), PerOlof (), (), (), (), (), (), (vpk), MargaretaGärd (m) och (). PBL och enskilda rättigheter (mom. 1) , och (alla m)anser att dels den del av utskottets betänkande på s. 3 som börjar"De frågor" och på s. 4 slutar "och Bo510 (m)" bort lyda: Utskottet anser i likhet med vad som anförs i moderatasamlingspartiets partimotion Bo205 att på avgörande punkter bör revideras. Till grund för revisionen bör läggas följande grundsatser. och därmedbyggrätt bör gälla utan tidsbegränsning. Översiktsplaneringen BoU 1986/87: börbli frivillig för kommunerna och inriktas på utformningen av olikautvecklingsalternativ. Planer bör inte få användas för att detaljreglera vilkentyp av handel som skall få bedrivas. Systemet med områdesbestämmelser börutmönstras ur lagen. Utanför planlagd mark behövs ingen lämplighetsprövning aven- och tvåbostadshus. Allt intrång i äganderätten från statens ellerkommunernas sida bör kompenseras med ersättning så att ägare hålls heltskadeslösa. Motion Bo205 bör i enlighet härmed bifallas av riksdagen.Vad som anförts i övriga här behandlade motioner bör också läggas till grundför reformarbetet. dels utskottet under 1 bort hemställa 1. beträffande PBL och enskilda rättigheter .. attriksdagen med bifall till motion 1986/87:Bo205 yrkande 9 och med anledning avmotionerna 1986/87:Bo258 yrkande 11, 1986/87:Bo423 yrkande 3, 1986/87:Bo508yrkande 3, 1986/87:Bo509 och 1986/ 87:Bo510 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört. PBL och enskilda rättigheter (mom. 1) och (båda fp) anseratt dels den del av utskottets betänkande på s. 3 som börjar"De frågor" och på s. 4 slutar "och Bo510 (m)" bort lyda: Utskottet instämmer i den kritik av plan- och bygglagensom framförts i motion Bo258 (fp). Den översyn av lagen som begärs i yrkande 11är välmotiverad. Vid översynen bör följande punkter läggas till grund förförslag om ny utformning av lagstiftningen. o Den enskildes ställning börframhävas tydligare. I stället för att i lagen skriva attmark får bebyggas om det är lämpligt ur allmän synvinkel bör lagenutformas så att det finns en rätt att bygga men att den kan inskränkas beroendepå allmänna intressen. Härigenom utformas lagen i enlighet med angående skydd för de mänskliga rättigheterna.o Genomförandetiderna skall normalt vara . Minimitiden skall vara 10 år och någon maximitid skall inte finnas. o Kommunen skallinte ges möjlighet att utan normalt expropriationsförfa- rande lösain mark som inte har bebyggts sedan genomförandetiden har o Kommunernas möjligheter att besluta attåtgärder får vidtas utan krav på bygglovbör utökas väsentligt, t. ex. avseende byggande av garage, förråd o Alla skall ha rätt att göra mindretillbyggnader eller mindre ombyggnader även om åtgärderna strider mot detaljplan eller andrabestämmelser. o Det skall vara lättare att få bygglov i områden som inte ärdetaljplanerade. o Kommunen skall inte kunna vägra bygglov medhänvisning till attkommunen avser att upprätta en detaljplan. oKommunens beslut om förhandsbesked om rätt att bygga skall gälla i minst BoU 1986/878 o Det skall inte vara möjligt att i en detaljplanreglera handelns utveckling. o Organisationer som berörs av en plan skall hamöjlighet att påverka planarbetet och rätt att överklaga beslut. o Ersättningentill fastighetsägare för vissa bebyggelsereglerande åtgärder som t. ex.att vägra rivningslov och skydd för kulturhistoriskt värdefulla fastigheter bör utformas så att enskildas rätt bättretillvaratas. o Planer som är fastställda efter 1978 skall ges engenomförandetid på tio år efterikraftträdandet av PBL. Ersättningsreglerna till markägare i områden med äldreplaner med nybyggnadsförbud bör bli generösare. o Klimatdata bör beaktas vidbebyggelseplanering. Vad utskottet här har angett bör med bifall tillmotion Bo258 (fp) som sin mening ge regeringen till känna. Även de synpunktersom anläggs i övriga i detta avsnitt behandlade motioner bör kunna beaktas iöversynsarbetet. dels utskottet under 1 bort hemställa 1. beträffandePBL och enskilda ränigheter attriksdagen med bifall till motion 1986/87:Bo258 yrkande 11 och med anledning avmotionerna 1986/87:Bo205 yrkande 9, 1986/87:Bp423 yrkande 3, 1986/87:Bo508yrkande 3. 1986/87:Bo509 och 1986/ 87:Bo510 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört. Det generella strandskyddet m. m. (mom. 2) , och (alla m)anser att dels den del av utskottets betänkande som på s. 4 börjar"Inom de" och på s. 5 slutar "det anförda" bort lyda: Utskottet ansluter sig till det synsätt på utformningen avfritidsmiljön som förespråkats i moderata samlingspartiets partimotiön Bo205yrkande 10. Det bör således vara möjligt att bygga väsentligt fler fritidshus ide stora områden av landet där inte några speciella restriktioner behövs avhänsyn till natureller kulturvärden. Det generella strandskyddet bör ersättasmed en ordning där får möjlighet att förordna om strandskydd därdet är speciellt motiverat. Detta bör med bifall till motion Bo205yrkande 10 som sin mening ge regeringen till känna. dels utskottet under 2 bort hemställa 2. beträffandedet generella strandskyddet attriksdagen med bifall till motion 1986/87;Bo205 yrkande 10 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört. Rekreationspolitiken(mom. 3, motiveringen) BoU 1986/87:8 , och (alla m)anser att den del av utskottets betänkande på s: 5 som börjar"Utskottet har" och slutar "avstyrks sålunda" bort lyda: Utskottet kan inte instämma i den uppfattning.