bet · GA01SfU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Motionärerna begär därför att regeringen skyndsamtlägger fram förslag till ersättningssystem med fri etableringsrätt förprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster inom sjukförsäkringens ram och frianslutningsrätt till sjukförsäkringen för fritidspraktiker så attförsäkringsersättningen följer patienterna. Även i motion 562 framhålls att dets. k. Dagmarsystemet har lett till minskad valfrihet för patienterna. Denförsäkrade får allt mindre möjligheter att påverka hur ersättningarna frånsjukförsäkringen skall disponeras. Motionärerna anser ati: ersättningen frånsjukförsäkringen bör baseras på en ersättning som utgår i :förhållande till denvärd som bedrivs, och de begär således förslag med fördelning av ersättningenfrån sjukförsäkringen till vårdgivaren efter vårdprestation. 1 syfte attstimulera en ökad privatpraktikeretablering begär motionärerna också förslagmed rätt till fri anslutning av läkare och sjukgymnaster till sjukförsäkringen. Motionärerna i motion 1985/86:559 av m.fl.begär i yrkandena 1-3 uttalanden i olika hänseenden från inför kommandeöverenskommelser mellan staten och sjukvårdshuvudmännen. Således bör beslutrörande ersättningar till sjukvårdshuvudmännen omfatta mer än ett budgetår isyfte att möjliggöra en effektiv flerårsplanering för landstingen. Vidare börriksdagen understryka vikten av att man vidareutvecklar den individualiseradeersättningen i syfte att eliminera regionala ojämlikheter. En administrativförenkling bör också genomföras genom att man sammanför alla de i dagsärredovisade bidragen till en allmän sjukvårdsersättning. I motionen framhållsockså vikten av en kvalificerad utvärdering av det nya ersättningssystemetseffekter. En sådan utvärdering bör enligt motionärerna även sikta till ettvidare utredningsarbete för att pröva möjligheter till besparingar och effektiviseringarinom hälso- och sjukvården och därmed näraliggande verksamheter. I yrkande 7begärs därför att en utredning tillsätts med nu angivet syfte. Utskottet behandlar i detta sammanhang ävenmotionsyrkanden från den allmänna motionstiden med anknytning tillsjukvärdsersättningen. I motion Sf220 av m. fl. begärs i yrkande 1en utredning om ett ändrat finansieringssystemsom innebär att sjukvårdsförsäkringen omfattar alla och SfU 1986/87:1 ersätterlandstingsskatten som den främsta finansieringskällan för hälso- ochsjukvården. I ett första steg skall sjukvårdsförsäkringen omfatta den öppnavården, i ett andra steg även vården vid sjukhem och värdhem för att fulltutbyggd även omfatta sjukhusvärden. Avgifterna till försäkringen bör därviderläggas av den enskilde och vara proportionella mot inkomsten. Ersättningenfrån försäkringen skall utges till vårdgivaren och vara likvärdig för vård ioffentlig och privat regi. I yrkande 2 begär motionärerna att nu gällanderegler för ersättning från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännenavskaffas. Motionärerna i motion Sf336 av m. fl. tar uppfrågan om ersättning till landstingen för att de differentierade avgifterna vidsjukhusvärd slopats fr. o. m. . Mot bakgrund av riksdagensuttalande i anslutning härtill om att ersättningen till landstingen var attbetrakta som en övergångskompensation motiverad av att staten ändrade deekonomiska förutsättningarna för landstingen för begär motionärerna(yrkande 8) att någon särskild ersättning för inte skall utgå. Vidarebegär sistnämnda motionärer förslag om att ersättningen till vårdgivaren frånsjukförsäkringen skall relateras till utförd vårdprestation (yrkande 9) samtförslag om fri anslutning av läkare och sjukgymnaster till sjukförsäkringen(yrkande 10). Såvitt gäller den i propositionen redovisadeöverenskommelsen om vissa ersättningar från sjukförsäkringen tillsjukvårdshuvudmännen vill utskottet anföra följande. I 2 kap. lagen om allmän försäkring (AFL) återfinns bl. a.bestämmelser om ersättning till olika vårdgivare för hälso- och sjukvård.Gemensamt för dessa ersättningar är att regeringen bemyndigats att fastställagrunderna för dem. Således har regeringen bemyndigande att träffa det slag avöverenskommelse som är i fråga såvitt denna inte förutsätter någon ändringi AFL eller annan lag. Mot denna bakgrund anser utskottet att intebör gå in i prövning av de grunder för ersättning som överenskommits mellanföreträdare för regeringen och för . I propositionen har begärts bemyndigande attikläda staten vissa ekonomiska förpliktelser under nästa budgetår i enlighetmed överenskommelsen. Enligt utskottets mening är detta inte erforderligt medhänsyn till de bemyndiganden som gavs vid riksdagsbeslutet . När det gäller framtida överenskommelser vill utskottetinledningsvis erinra om sitt principiella ställningstagande i samband med attdet nya ersättningssystemet infördes (se SfU 1983/84:31). Utskottet ansåg därvid att förändringarna låg i linje medsträvandena att med försäkringsmedel bättre fördela och förstärka utbudet av den öppna värden och att de borde kunna medverka till att hälso- och sjukvårdslagens (HSL) målsättning om en god hälso- och sjukvård för alla medborgare på lika villkor skall kunna uppfyllas och att underlätta sjukvårdshuvudmännens planering av vården. Mot bakgrunden av att ansvaret för befolkningens hälso- och sjukvård lagts på sjukvårdshuvudmännen ansåg utskottet det både riktigt och rimligt att dessa har ett inflytande över hur de trots alltbegränsade ekonomiska och personella resurserna fördelas, såväl mellan de olika ,, sjukvårdshuvudmännensom inom resp, geografiska områden. Utskottet SfU 1986/87:1 framhöll vidare attdet fria läkarvalet i verkligheten är förbehållet patienterna i vissastorstadsområden, eftersom den offentliga vården i dessa områden har godtillgång på läkare och det övervägande antalet privatpraktiker etablerat sigdär. Genom att resurserna styrs jämnare över hela landet ansåg utskottet attett fritt läkarval kunde bli en realitet även för den övrigabefolkningen. Utskottethar nu ingen anledning frångå denna principiella uppfattning. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna561 och 562 i nu behandlade delar samt motionerna Sf220 yrkande 2 och Sf336yrkandena 8-10. Såvitt gäller yrkandena om utredning och förslag omändringar i reglerna om skatte- och avgiftsfinansiering av hälso- ochsjukvården har vid ett flertal tidigare tillfällen på förslag avutskottet avslagit motioner härom (se senast SfU 1984/85:20). Utskottet harhärvid framhållit att om en större del av sjukförsäkringens kostnader skullebetalas via sjukförsäkringen i stället för med landstingsskatt skulle dettainnebära en avsevärd förändring av landstingens roll och ansvar beträffandehälso- och sjukvården. Beträffande en individualisering av sjukförsäkringsavgifternahar utskottet hänvisat till att de tidigare individuella premierna slopadesgenom den s, k. Hagaöverenskommelsen mellan ochsocialdemokraterna, och utskottet har för sin del inte funnit anledning frångådenna överenskommelse. Utskottet avstyrker med det anförda bifall även tillyrkande 1 i motion Sf220, I fråga om de uttalanden i olika hänseenden som begärs imotion 559 vill utskottet anföra följande. I den mån inga speciella hinderföreligger förutsätter utskottet att man - liksom varitfallet - träffar överenskommelser som omfattar rner än ett budgetår. När detgäller vikten av att eliminera regionala skillnader vid fördelningen avsjukförsäkringsmedel konstaterar utskottet att skillnaderna minskar genom överenskommelsenför , och utskottet förutsätter även i denna fråga att vikten av enfortsatt utjämning beaktas även fortsättningsvis utan något riksdagensuttalande. Beträffande frågan om att sammanföra alla de särredovisadebidragen till en allmän sjukvårdsersättning vill utskottet framhålla att -såsomredovisats ovan - flera av dem fr. o. m. ingär i den allmännasjukvårdsersättningen. Att sammanföra samtliga bidrag till en allmänsjukvårdsersättning skulle dock enligt utskottets mening kunna minska statensmöjligheter att påverka utvecklingen i vissa hänseenden. Utskottet är därförinte berett att ställa sig bakom en sådan begäran. Utskottet avstyrker med detanförda bifall till motion 559 i nu behandlade delar. I fräga om den i motion 559 begärda utredningen villutskottet framhålla följande. I den överenskommelse mellan regeringen och sjukvårdshuvud männen som ligger till grund för det nya ersättningssystemet har parterna enats om en uppföljning och analys av planerad och faktisk utveckling av hälso- och sjukvården och användningen av ersättningarna. Därutöver skulle vissa huvudområden successivt bli föremål för en närmare analys. a. framgår under avsnittet nedan om läkarförsörjning m. m. har analyser i olika avseenden redan gjorts och övervägs inom hälso- 12 Utskottet förutsätter att arbetet med uppföljningen SfU1986/87:1 av det nyaersättningssystemet fortgår såsom planerat och att man därvid övervägermöjligheter till besparingar och effektiviseringar inom hälso- och sjukvården.Att tillsätta en särskild utredning såsom begärts i motionen anser utskottetinte påkallat, och utskottet avstyrker således bifall till motion 559 även idenna del. Läkarförsörjning m, m. I tre motioner, som väckts med anledning av propositionen,tas upp frågor om läkarförsörjningen i . m. fl. begär imotion 1985/86:559 yrkande 4 att beslutar att av regeringen begärainitiativ till överläggningar mellan och isyfte att utarbeta åtgärdsprogram för ett effektivt decentraliserat ansvarstagandeför solidarisk läkarförsörjning i enlighet med vad som anförs i motionen.Motionärerna anför att en god vård ger människor möjlighet att välja mellanolika vårdgivare, men konstaterar att möjligheterna att väljavårdgivare varierar avsevärt i landet. Nyinrättade befattningar harkoncentrerats kring slutenvården, varför läkartillgången inom slutenvården ökatpå öppenvårdens bekostnad. I motionen påpekas vidare att nya tjänster ihuvudsak inrättats på orter med regionsjukhus/länssjukhus, varigenom läkartätaområden tillförts ytterligare läkarresurser medan läkarsvaga områden blivitutan. Enligt motionärerna bör därför varje landsting åta sig att visa storåterhållsamhet med att inrätta nya läkartjänster i välförsedda områden. Även deprivata vårdgivarna bör enligt motionärerna vara beredda att delta i arbetetför att förverkliga en solidarisk läkarförsörjning. Detta innebär för denärmaste åren att nuvarande etableringsregler bör bibehållas i läkartätaområden med väl utbyggd offentlig och privat vård. Däremot anser motionärernaatt privatläkaretablering bör stimuleras i de underförsörjda delarna av landet,och de begär i yrkande 5 ett tillkännagivande i enlighet härmed. Även i motion 1985/86:561 av m. fl. anförsatt en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen förutsätter att läkarbristen hävs i underförsörjda områden. Läkarbristen kan enligt motionärerna motverkas på i huvudsak två sätt. För yrkespraktiker bör särskilda glesbygds tillägg och andra stimulansinsatser, t, ex, investerings- och utbildningsstöd, prövas. Vidare bör en särskild glesbygdsförhöjning av sjukförsäkringens ersättningstaxa införas utöver en mer generellt tillämpad avtrappningsbar etableringstaxa. Enligt motionärerna bör dessutom en taxehöjning genomfö ras. Förutom stimulanser av skilda slag anser motionärerna att sjukvårdshu vudmännen, fram till dess att läkarförsörjningen är godtagbar i hela landet, måste visa stor återhållsamhet med att inrätta nya tjänster, främst i orter med läns- och regionsjukhus. Detta förutsätter dock enligt motionärerna fri etableringsrätt för privatpraktiker och fri anslutningsrätt till sjukförsäkring en av fritidspraktiker. Med hänvisning till det anförda begärs i yrkande 2 ett skyndsamt förslag till åtgärder som främjar rekryteringen av yrkespraktiker i första hand till underförsörjda områden samt i yrkande 3 ett tillkännagivande av motionens förslag till åtgärder med syfte att komma till rätta med snedfördelningenav läkartjänstei inom den offentliga vården. SfU 1986/87:1 I motion 1985/86:562 av m. fl. begärsockså förslag till åtgärder för att stimulera läkarrekryteringen tillläkarglesa områden (yrkande 4). Motionärerna konstaterar att det s. k.Dagmarsystemet medfört att de ekonomiska resurserna från sjukförsäkringen nufördelas jämnare än vad som var fallet. Däremot har inte den regionalafördelningen av läkare och sjukgymnaster förbättrats. För läkarfördelningen ärdet enligt motionärerna av stor betydelse hur många tjänster som inrättas iolika delar av landet. Motionärerna konstaterar att det under de senaste åreninrättats väsentligt fler läkartjänster än vad som motsvaras av antaletutexaminerade läkare och att detta försvårat rekryteringen i regioner med olikarekryteringssvårigheter. Det finns därför anledning att iaktta återhållsamhet mednya läkartjänster så länge det är brist på läkare. Motionärerna anser vidareatt man för att stimulera läkarförsörjningen i läkarglesa områden måste införapositiva åtgärder, exempelvis genom att ge ett särskilt investeringsstöd, enhögre ersättning från sjukförsäkringen och en möjlighet till avskrivning avstudieskulden för läkare som arbetar i dessa områden. Utskottet behandlar i detta sammanhang även den under denallmänna motionstiden väckta motionen Sf340 av m.fl. 1 motionenbegärs snara åtgärder för förbättring av de ekonomiska möjligheterna attbedriva privat vårdverksamhet. Motionärerna, som berör situationen för såvälläkare som sjukgymnaster och tandläkare, anser att taxorna generellt måstehöjas. Dessutom anser motionärerna att vid nyetablering av privat läkarpraktiki glesbygd bör en högre taxa medges under förslagsvis en tioårsperiod, men ävendärefter bör läkartaxan i glesbygd vara högre än i landet i övrigt. Utskottet behandlar i detta sammanhang ytterligare femmotionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Samtliga dessa motioner tar uppläkarbristen i glesbygd och gemensamt för motionärerna är vidare att de såsomrekryteringsfrämjande åtgärd föreslär nedskrivning av studieskulden. MargaretaAndrén m. fl. begär i motion Sf336 yrkande 11 ett tillkännagivande om att såsomen stimulansåtgärd bör de rekryteringsbefrämjande effekterna av en nedskrivningav studieskulder för läkare som arbetar i glesbygd övervägas. Motionärerna imotion Sf292 av och och av UllaOrring begär en utredning, medan såväl i motion Sf313 av som imotion Sf333 av m.fl. begärs förslag om att läkare som förbindersig att upprätthålla tjänst i en av läkarbrist drabbad regionskall få en del av studieskulden avskriven. har i sitt yttrandeutförligt redovisat hur läkarförsörjnings-frågorna på olika sätt är föremål föruppmärksamhet frän såväl regeringens som sjukvårdshuvudmännens sida. Av dennaredovisning kan följande nämnas. En läkarbemanningsundersökning har gjorts avsocialstyrelsen i samarbe te med . Läkarbemanningsundersökningen genomför des . Av undersökningen framgår att antalet läkare ökat med drygt 2 000 personer eller . ökadeläkarantalet har medfört en genomsnittligt sett ökad läkartäthet. SfU1986/87:1 Variationerna här är dock stora mellan enskilda landsting. Jämförtmed tidigare undersökningar uppvisar de landsting som tidigare hade högavakanssiffror fortfarande ett högt vakansläge. Generellt sett har glesbygdslänenalltjämt en sämre vakanssituation än övriga områden. Vidare har en arbetsgrupp inom meduppgift att analysera läkarförsörjningen i i början av juni 1986till hälso- och sjukvårdsberedning överlämnat rapportenLäkarförsörjning i (Ds S 1986:9). I rapporten läggs bl. a. framförslag till olika försöksåtgärder. Arbetsgruppen föreslår att utredningsarbetetskall fortsätta med en uppföljning och utvärdering av försöksverksamheten ochframläggande av eventuella slutgiltiga förslag. När det gäller åtgärder pålängre sikt tar arbetsgruppen upp bl. a. frågor om läkarnas vidareutbildning,forsknings- och utvecklingsarbete, regionalpolitiska åtgärder och olikapersonalsociala åtgärder. Sålunda föreslår arbetsgruppen bl.a. att staten låterutreda möjligheterna att avskriva delar av studieskulderna vid tjänstgöringinom glesbygd. Arbetsgruppen föreslår också att berörda arbetsmarknadsparterdiskuterar en förbättring av arbetstids- och tjänstgöringsförhållanden etc.för läkare i glesbygd, möjligheterna till studieresor och olika ekonomiskastimulansåtgärder. Därvid nämns bl.a, en mer differentierad och individuelllönesättning. När det gäller åtgärder på kort sikt föreslås bl, a. en nationellkampanj för att manifestera en gemensam uppfattning om primärvårdens ochallmänmedicinens betydelse och om vikten av att särskilt uppmärksammaglesbygdens läkarproblem. Av socialutskottets yttrande framgår vidare attLandstingsförbundets styrelse har beslutat en rekommendation till landstingenom åtgärder för att förbättra läkarförsörjningen. Enligt rekommendationen skalldet totala antalet nya tjänster inom landstingen begränsas till högst 300 perår. Varje huvudman föresläs fä öka sin andel av antalet inrättade tjänster medhögst . Regionlandstingen får öka . Begränsningen skallbestå till dess att antalet helt vakanta tjänster understiger , dvs. Slutligen har i en utredningsrapportlämnat en rad förslag till stimulansåtgärder för rekrytering av läkare iglesbygd. Förbundet har därvid föreslagit åtgärder på det familjesocialaområdet, i fråga om arbetstider och tjänstgöringsförhållanden, utbildning ochforskning och när det gäller ekonomiska stimulanser av olika slag. Bland desistnämnda kan nämnas avskrivning av studieskulder för läkare i glesbygd, störreutrymme för individuell lönesättning och höjning av nyetableringstaxor förprivatpraktiserande läkare. har med hänvisning till sitt av riksdagengodkända betänkande - SoU 1985/86:16 - uttalat att den ojämna fördelning av läkare som råder och som bekräftas av läkarbemanningsundersökningen är en allvarlig orättvisa som i längden inte kan accepteras. Mot bakgrund av att läkarförsörjningsfrågorna på olika sätt - såsom redovisats - är föremål för såväl regeringens som sjukvårdshuvudmännens uppmärksamhet samt att också och är engagerade i pågående utredningsverksamhet anser socialutskottet det inte nu erforderligt med 15 någotinitiativ från sida. Socialförsäkringsutskottetkan för sin del konstatera att regeringen och SfLI1986/87:lsjukvårdshuvudmännen redan är uppmärksammade på samtliga de åtgärder somföresläs i motionerna. Med hänsyn bärtill instämmer socialförsäkringsutskotteti socialutskottets bedömning och avstyrker således bifall till motionerna 559yrkandena 4 och 5, 561 yrkandena 2 och 3, 562 yrkande 4, Sf340, Sf336 yrkande11, Sf313, Sf333, Sf292 och Sf307, Utskottet behandlar i detta samrnanhang tvåmotionsyrkanden som berör läkartaxan, I motion 1985/86:559 av ,fl, anförs att nuvarande taxeutformning för piivatläkarvård missgynnar läkarevid små praktiker i förhållande till läkare vid läkarhus, eftersom densistnämnda kategorin har en förhöjd taxa, t syfte att underlätta etablering avsmå läkarpraktiker bör, enligt motionärerna, kommande förhandlingar mellanriksförsäkringsverket och medföra en anpassning av privatläkartaxanutanför läkarhus till läkarhustaxan. Motionärerna begär i yrkande 6 etttillkännagivande i enlighet härmed. Även i motion 1985/86:562 av BengtWesterberg anförs att det är en brist i läkartaxan att ersättningen tillprivatläkare som arbetar utanför läkarhus är väsentligt lägre än för läkare somarbetar i läkarhus. Enligt motionärerna finns det därför skäl för regeringenatt se över läkartaxans utformning, och de begär i yrkande 5 etttillkännagivande härom. Enligt beslut av riksdag bestäms fr.o.m. den 1januari 1975 arvodet till privatpraktiserande läkare som är anslutna till denallmänna sjukförsäkringen av reglerna i läkarvårdstaxan (1974:699). Taxanfastställs av regeringen efter förslag från . För attundvika att övergången till taxebindning skulle medföra en oskäliginkomstminskning för enskilda läkare som tidigare tillämpat en högrearvodesnivå än vad taxan medgav, infördes vid de nya bestämmelsernas tillkomstövergångsvis en möjlighet för läkarna att efter individuell prövning ta ut ettförhöjt arvode. Bl.a. fick läkare vid gruppmottagning etablerad före år 1973utan särskilt beslut tillämpa en arvodeshöjning . Även efterträdaretill sådan läkare kunde under viss förutsättning få rätt till sammaarvodeshöjning. Reglerna var avsedda att tillämpas övergångsvis och skulle påsikt avvecklas. Nivån på arvodeshöjningen för läkare vid gruppmottagning harhärefter successivt minskat och uppgår fr. o. m. . Såsom ovan framgår har avsikten varit att påsikt avveckla arvodeshöjningen för läkare i gruppmottagning, och den medgivnahöjningen har i konsekvens härmed minskat undan för undan. Med hänsyn härttllanser sig utskottet inte kunna förorda en sådan åtgärd för att minskaskillnaderna i arvode för läkare i resp. utanför läkarhus som begärts imotionerna, nämligen en generell arvodeshöjning för läkare utanför läkarhus,utan frågan om kommande taxehöjningar får prövas i sedvanlig ordning. Utskottetavstyrker följaktligen bifall till motionerna 559 yrkande 6 och 562 yrkande 5. Frågan om deltids- och fritidspraktiserandepsykoanalytikers och psykotera-peuters rätt att tillhöra försäkringen efterutgången av togs upp motionsledesi samband med regeringens förslag om nya regler för anslutning SfU 1986/87:1 avprivata vårdgivare till ersättningssystemet (prop. 1983/84:190, SfU 31, rskr,393), Utskottet underströk därvid angelägenheten av att tillgången påpsykoanalytisk behandling och utbildning inte minskade. Utskottet anslöt sigockså till vad som framhölls i socialutskottets yttrande SoU 1983/84:4 y,nämligen att frågan måste beaktas i sjukvårdshuvudmännens fortsatta planering.Ersättningsfrågan borde emellertid vara en angelägenhet mellanfritidspraktikerna och resp. sjukvårdshuvudman. Av den förevarande propositionen framgår att och ochpsykoanalys i en skrivelse till har tagit upp frågan ompsykoanalytikernas möjligheter att bedriva sin verksamhet. a. begärs attläkarpsyko-analytiker ges möjlighet att arbeta deltid i offentlig tjänst ochdeltid privat. Departementschefen hänvisar tillsocialförsäkringsutskottets ovan redovisade uttalande och framhåller för egendel det angelägna i en god tillgång till psykoterapeutisk behandling samtunderstryker också det angelägna i att denna fråga behandlas på ett positivtsätt i sjukvårdshuvudmännens planering. Hon är emellertid inte beredd att nuföreslå några särskilda regler vad gäller läkarpsykoanalytikernas anslutningtill försäkringen. tar i motion 1985/86:560 upp olikakonsekvenser av det s. k. Dagmarsystemet för psykoanalytiker och psykoterapeuter. I motionen anförs bl.a. följande. För fritidspraktiker innebär systemet att de inte kan ansluta sig till sjukförsäkringen. De kan dock få ersättning från . Däremot har ett flertal s. k. fritidspraktiker endast kunnat sluta avtal med som medger så få besök - maximalt fem besök - att psykoanalytisk praktik, där varje patient normalt kommer på fyra fem besök , är möjlig för denna grupp. Kandidater i psykoanalytisk utbildning, som är läkare och ännu inte hunnit etablera sig som praktiker, har under sin utbildning vanligtvis tagit sina handledda fall som fritidspraktik. Denna utväg är nu på grund av begränsningen av antalet besök stängd, och allt fler kandidater i psykoanalytisk utbildning kommer troligen inte att kunna verka som fritidspraktiker till förfång för både patienter och för utbildningen. Sedan det nya systemet genomfördes har inte en enda psykoanalytiker kunnat etablera sig som praktiker, eftersom det i realiteten råder etableringsstopp i , där all psyko analytisk utbildning äger rum. Många psykoanalytiker vill arbeta som deltidspraktiker för att också kunna ställa sina arbetsinsatser och kunskaper till förfogande inom allmän psykiatrisk verksamhet - som ständigt anlitade handledare och utbildare. Det finns ett fåtal lämpliga deltidstjänster inom allmänpsykiatri och dessa har av hävd kunnat förenas med deltidspraktik. 1 lagstiftningen finns det numera hinder för tillskapande av nya sådana tjänster, vilka skulle vara ytterst ändamålsenliga både för det allmännas tillgång till psykoanalytisk kompetens och för psykoanalysens bedrivande.