bet · GA01TU22 · 1986-12-31 00:00:00 — om ändringar i väglagen och lagen om enskilda vägar (prop.1985/86:118) I betänkandet behandlas i propositionen 1985/86:118föreslagna ändringar i väglagen och lagen om enskilda vägar. Ändringarnainnebär att väglagstiftningen samordnas och anpassas till plan- och bygglagenoch lagen om hushållning med naturresurser. Vidare innebär ändringarna iväglagen att vissa beslutsbefogenheter förs över från tillväghållningsmyndigheterna. Regeringens lagförslag har fogats som bilagal(s.l3) till detta betänkande. Utskottet tillstyrker i allt väsentligt de föreslagnaändringarna. Mot bakgrund av de ändringar som på bostadsutskottets initiativgjorts i om ersättning till markägare vid markintrång ochrättegångskostnader i mål om inlösen m.m. föreslår dock trafikutskottet vissaändringar och fillägg. Vidare föreslär utskottet en i förhållande tillpropositionen annan besvärsordning i vissa tillståndsfrågor. Utskottet föreslår att de nya bestämmelserna träder ikraft med den nya dvs. Utskottets förslag till ändringar och fillägg ilagstiftningen framgår av bilaga2 (s. 38) till betänkandet. Till betänkandet har fogats en reservation (fp) och ettsärskilt yttrande (fp) och (m). I proposition 1985/86:118 föreslår regeringen() att antar av lagrådet granskadeförslag fill 1. lag om ändringi väglagen (1971:948), 2. lag om ändringi lagen (1939:608) om enskilda vägar. Lagförslagen har tagits in som bilaga 1till betänkandet. Rörande proposifionens huvudsakliga innehåll hänvisas tillvad som anförs i det följande under rubriken på s. 3 Ändringarnaföreslås träda i kraft . 1 1986/87.15 samt. I motion 1985/86:457 (m) hemställs att avslårpropositionen. I motion 1985/86:458 (fp) hemställs 1. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförtsangående det angelägna i att ha en handlingsberedskap att göra justeringar iplan- och bygglagen (1987:10), PBL, och därfill hörande följdlagstiftning, 2. att riksdagenbeslutar att avslå förslaget om ändring i 47 och 61 §§ väglagen i avvaktan påatt ersättningsbestämmelsen i PBL beslutats, 3. att riksdagenmed ändring av propositionens förslag beslutar att talan motväghållningsmyndighetens beslut skall få föras hos , 4. att beslutar att 45 §väglagen skall ha följande lydelse. Intill ett vägområde får inte utan länsstyrelsenstillstånd 1. uppförasbyggnader, göras tillbyggnader eller utföras andra anläggningar elleranordningar eller vidtas andra sådana åtgärder som kan vara till olägenhet förvägens bestånd, drift eller brukande, 2. finnasanbringade ljusanordningar som försämrar ljusförhållandena för trafiken påvägen. I samband med tillstånd får meddela deföreskrifter som behövs. Ett tillstånd kan när som helst återkallas. Bestämmelserna i första stycket gäller inte inom områdenmed detaljplan och inte heller ifråga om åtgärder för vilka bygglov krävs. Om tillstånd saknas eller har återkallats fårlänsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs. Intill ett vägområde får inte utan länsstyrelsenstillstånd finnas anbringade ljusanordningarsom försämrar ljusförhållandena för trafiken på vägen. I samband med tillstånd får meddela deföreskrifter som behövs. Ett tillstånd kan när som helst återkallas. Om tillstånd saknas eller har återkallatsfår meddela beslut om att rättelse skall ske genomväghållningsmyndighetens försorg. I samband med ett sådant beslut fårlänsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs. I motion 1985/86:459 (c) hemställs 1. att riksdagenbeslutar avslå förslaget om förändrad besvärsordning inom vägområdet, 2. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförtsbeträffande tillståndsgivningen för skyltar efter väg. De av regeringen föreslagna ändringarna i väglagen utgörsdels av ändringar föranledda av (1987:10), PBL, och lagen(1987:12) om hushållning med naturresurser, NRL, dels av ändringar som grundaspå en framställning av , dels av vissa ändringarbetecknade som i huvudsak redaktionella. De föreslagna ändringarna i lagen om enskilda vägar äruteslutande följdändringar till PBL. Proposifionens huvudsakliga innehåll kan sammanfattas somföljer. a Väglagen knyts an till NRL. Vägar får inte byggas i strid motdetaljplan eller områdesbestämmelser. Byggnader, andra anläggningar,anordningar eller åtgärder utanför vägområdet, för vilka bygglov krävs, skallinte längre prövas enligt väglagen av . Tillstånd av länsstyrelsenbibehålls dock för sådana anläggningar, anordningar och åtgärder som inte ärbygglovspliktiga. Tillstånd beträffande byggnader,andra anläggningar, anordningar eller åtgärder inom vägområdet beslutas avväghållaren i stället för av ; Därav följer att också kommuner somär väghållare enligt väglagen, s. k. egna väghållare, tar över länsstyrelsensbeslutsbefogenheter i fråga om åtgärder m. m. inom vägområdet. Väghållaren ges möjlighet att tabort sådana byggnader, andra anläggningar eller anordningar inom vägområdetför vilka tillstånd saknas. Besvärsordningen förenklas.Vägverket blir enda och sista besvärsinstans för tillståndsbeslut avseendeåtgärder inom vägområdet. - tillstånd attansluta enskild väg (39 §) - avspärrning avenskild väg (40 §) - trafikföreskrifterför enskild väg (41 §) - tillstånd attvidta åtgärder m. m. inom vägområdet (43 §) - tillstånd attdra ledningar inom vägområdet (44 §) - tillstånd attuppföra byggnader m.m. inom fastställt vägområde för planerad väg (48§). Förutom de förslag till ändringar som lagts fram ipropositionen behandlas i detta betänkande frågor omvissa ändringar iväglagarnas bestämmelser om intrångsersättning samt om rättegångskostnader imäl om inlösen och i mål om intrångsersättning. Dessa ändringar haraktualiserats till följd av att ersättningsbestämmelserna i i vissahänseenden modifierats av i förhållande till regeringens förslag ochinte har kunnat beaktas i propositionen. Dessutom behandlas en terminologiskfråga som aktualiseras till följd av den slutliga utformningen av PBL. 1 motion 1985/86:457 (m) hemställs om avslag påpropositionen. När motionen avlämnades var varken PBL eller NRL slutbehandladeav . Med hänvisning till att moderata samlingspartiet motsätter sigbåda dessa lagar anser motionärerna att inte heller följdlagstiftningen tilldem bör införas. En eventuell iframtida justering av väglagen och lagen omenskilda vägar börenligt motionärerna ges en annan utformning. YU 1986/87:22 Sedan antagit regeringens och bostadsutskottetsförslag om PBL och NRL bör även väglagen och lagen om enskilda vägar ändras.Utskottet avstyrker därför motionen. I motion 1985/86:458 (fp) begärs att ger tillkänna vad som anförs i motionen om en handlingsberedskap hos regeringen för attsnabbt kunna ändra i PBL:s följdlagstiftning om så skulle visa sig behövligt. Imotionen anförs att lagsfiftningen är komplicerad varför oförutsedda problemeller ofullkomligheter snabbt bör kunna rättas till. Utskottet anser det självklart att brister ilagstiftningen bör rättas till så snart det efter erforderlig beredning går attgöra. Ett tillkännagivande av det begärda slaget är enligt utskottets meninginte erforderligt. Utskottet avstyrker följaktligen motionsyrkandet i fråga. Allmänna principer för samordningen av NRL och PBL med väglagen och lagen om enskilda vägar m.m. Utskottet vill först ta upp en terminologisk fråga såvittrör begreppen "byggnader, andra anläggningar och anordningar" (seregeringens förslag till lydelse av 43, 45, 47 och 48 §§ väglagen samt 100 §lagen om enskilda vägar). Frågan har aktualiserats genom att bostadsutskottetvid behandlingen av PBL-förslaget (BoU 1986/87:1 s. 96) föreslog att begreppetanordningar skulle utmönstras ur lagtexten i de lagrum där det använts somkomplement till uttrycket andraanläggningar. beslutade iöverensstämmelse med bostadsutskottets förslag varför begreppet anordning inteanvänds i PBL. anser att begreppet anordning utan attmedföra några tillämpningsproblem pä motsvarande sätt bör utmönstras också urväglagstiftningen så att terminologin i väglagarna sä långt som möjligtstämmer överens med PBL:s. Vad som stadgas om andra anläggningar än byggnaderfår anses omfatta också anordningar. Utskottet förordar därför att de nuaktuella lagrummen ändras i enlighet härmed. I övrigt har utskottet inget att erinra mot den anpassningsom föreslås i väglagstiftningen till PBL:s termer och uttryck. Utskottettillstyrker att anpassningen till PBL sker på det sätt som föreslagits ipropositionen. Uttrycket "besvär" bör dock utmönstras ur väglagen ienlighet med de principer som tillämpas efter förvaltningslagens ikraftträdandeden (73-75 §§ och rubriken närmast före 71 §). I propositionen föreslås en samordning mellantillståndsprövningen enligt PBL och tillståndsprövningen enligt väglagen såvittgäller åtgärder utanför vägområdet. Föredraganden konstaterar därvid att detinte finns skäl att behålla de nuvarande kraven i väglagen på tillstånd avlänsstyrelsen när det gäller byggnader och andra anläggningar, inkl. ledningar,samt åtgärder intill vägar, i den mån de enligt PBL skall prövas avbyggnadsnämnden. För det fall att bygglov inte krävs, föreslås att dennuvarande ordningen med krav på länsstyrelsenstillstånd skall behållas. Med hänsyn till de värden som det /87:22 allmännavägnätet representerar har det ansetts erforderligt att föreslå en skyldighetatt söka tillstånd hos för sådant som kan äventyra vägensbestånd, drift eller brukande och som inte skall bygglovprövas enligt PBL.Förslaget skall enligt föredragande departementschefen ses som en naturligkonsekvens av nyordningen i PBL som innebär att skyldigheten att sökabygglov kommer att kunna varieras genom kommunala beslut. I motion 1985/86:458 (fp) yrkas att väglagen skallutformas så att tillstånd av inte erfordras i de fall kommunenbeslutat att bygglov inte krävs. Enligt motionärerna bör gälla dengrundprincipen att, när kommunen beslutat att bygglov inte behövs för vissabyggnader eller åtgärder, fastighetsägaren inte skall behöva söka tillståndhos andra myndigheter. Utskottet anser i likhet med föredraganden att kraven iväglagen på fillstånd av för att uppföra byggnader och andraanläggningar infill eller i närheten av allmänna vägar bör upphävas i den månbygglovsplikt råder enligt PBL. Däremot bör skyldigheten att söka tillstånd hoslänsstyrelsen finnas kvar i den mån bygglovsplikt inte råder enligt PBL.Utskottet tillstyrker sålunda förslaget i propositionen och avstyrker motioneni denna del. Tillstånd till åtgärder inom vägområdet är, då staten är väghållare, dentill hörande regionala förvaltning som regeringen bestämmer och, dåen kommun är väghållare, den kommunala nämnd som kommunfullmäktige utserdärtill. Med vägområde menas det område som väghållaren tagit i anspråk försjälva vägen och för anordning som stadigvarande behövs för vägens bestånd,drift eller brukande. Enligt gällande bestämmelser är det som iflertalet fall beslutar föreskrifter som gäller ordning och säkerhet inomvägområdet. Hit hör bl. a. frågor om fillstånd att ansluta enskild väg tillallmän väg och att vidta åtgärder och ha anläggningar inom vägområdet. Ärendenahos länsstyrelserna bereds och föredras genom försorg. I propositionen föreslås att beslutanderätten förs överfrän länsstyrelserna fill väghållningsmyndigheterna. Härigenom skulle man göra rationaliserings vinster för staten och förenkla för allmänheten utan att rättssäkerheten sättsi fara. Det är naturligt - framhåller föredraganden - att den myndighet som beslutar om byggande och drift av väg också är bäst skickad att bedöma vad som bör fillåtas att förekomma inom ett vägområde. Detta är också ett skäl för att behålla det nuvarande systemet med en prövning också enligt väglagen för sådana åtgärder som kräver bygglov. Utskottet anser att övervägande skäl talar för attbeslutsbefogenheten när det gäller tillstånd till åtgärder inom vägområdetflyttas över från till väghållningsmyndigheten. Utskottet kaninte se annat än att en sådan ändring medför resursbesparingar ocheffektiviseringar. I de fall staten är väghållare har för övrigtväghållningsmyndigheterna redan nu ett betydande inflytande på länsstyrelsensbeslut i tillståndsfrågor. Utskottet tillstyrker sålunda föredragandens förslagi denna del. I mofion1985/86:459 (c) framhålls att de fillståndsärenden m. m. som hör till TU1986/87:22 vägområdet har stor lokal betydelse inte minst för näringslivetsutveckling. Detta gäller t. ex. skyltning där ett tillstånd ofta är enförutsättning för att en småföretagare eller en butiksägare i en glesbygd skallkunna bekantgöra sin existens. Det är därför viktigt, framhåller motionärerna,att man i beslut om skyltning efter väg tar hänsyn till regionalpolitiska ochsysselsättningspolitiska krav. Enligt motionärernas mening sker ofta enalltför strikt bedömning uteslutande från vägsynpunkter. Med anledning av motionen vill utskottet framhålla att närreklamskyltar satts upp utan tillstånd detta ibland kan vara ett uttryck förett påtagligt behov av vägvisning. I sådana fall bör åtgärder vidtas för atttillgodose behovet. De beslutande bör sålunda vara lyhörda för de önskemål somframställs av t. ex. lokala näringsidkare och andra som för sin utkomst är mereller mindre beroende av hur vägvisningen till deras försäljningsställen äranordnad. Med det anförda får syftet med motionsyrkandet anses varatillgodosett varför det inte påkallar någon särskild åtgärd från riksdagenssida. befogenheter i övrigt inom vägområdet Nuvarande bestämmelser i väglagen gerväghällningsmyndigheten möjligheter att med hjälp av kronofogdemyndigheten tabort trafikfarliga anläggningar och anordningar inom vägområdet. Denna ordninghar enligt föredraganden visat sig vara ineffektiv eftersomkronofogdemyndigheten sällan har tillräckliga resurser för att biträda väghållaren.I propositionen föreslås att väghållningsmyndigheten får möjlighet att självvidta åtgärder för att åstadkomma rättelse då anläggningar har tillkommit elleråtgärder har vidtagits inom vägområdet utan tillstånd. Utskottet har inte något att erinra mot förslaget i dennadel, varför det tillstyrks. I avsnitt 4 har utskottet tillstyrkt attbeslutsbefogenheten när det gäller tillstånd till åtgärder inom vägområdetflyttas över från till väghållningsmyndigheten. Länsstyrelsensbeslut i dessa frågor kan enligt nuvarande ordning överklagas till regeringen. I propositionen föreslås att väghällningsmyndighetensbeslut skall få överklagas till och att beslut i ettsådant ärende inte skall få överklagas vidare. I motion 1985/86:458 (fp) hemställs att medändring av propositionens förslag beslutar att talan motväghållningsmyndighetens beslut skall få föras hos . Enligtmotionären bör besvären behandlas av en instans som står fri från vägmyndigheternaoch därigenom har förutsättningar att fatta opartiska beslut. Även lagrådetdelar denna bedömning och föreslår att som skall varabesvärsinstans. bör, menar motionärerna, med ändring av regeringensförslag besluta att väghållningsmyndighetens beslut skall överklagas hoslänsstyrelsen.' I motion1985/86:459 (c) hemställs att beslutar att avslå förslaget TU1986/87:22 om ändrad besvärsordning. Motionärerna framhåller att väglagen ärett viktigt instrument i samhällsplaneringen och när det gäller att slå vakt omett folkligt inflytande över lagens tillämpning. Den nya besvärsordning somföreslås i propositionen innebär enligt motionärerna att blir endabesvärsinstans på en rad viktiga områden. Ordningen innebär att alla frågorkommer att prövas inom egen organisation. En bättre ordning vore,anser motionärerna, med en besvärsordning som innebär att ochregeringen blir besvärsinstanser. Utskottet anser att det finns vissa effektivitetsskäl förden i propositionen föreslagna ordningen. Inte minst frånrättssäkerhetssynpunkt men också sett från enskildas synpunkter är detemellerfid väsentligt att överprövningen ankommer på en instans som förutomatt den har saklig kompetens på området - tillika är opartisk och garanterarett folkligt och regionalt inflytande. De ärenden varom här är fråga är typisktsett sådana där det krävs en avvägning mellan olika intressen. Sådana lämplighetsbedömningarär inte självklara för en sektorsinriktad myndighet som . Man kanenligt utskottets meriing inte bortse från att kan komma att seordnings-och säkerhetsfrågorna ensidigt från de synpunkter verket har attfrämst företräda och att andra intressen inte beaktas i fillräcklig grad. I likhet med motionärerna och fiertalet av deremissinstanser som uttalade sig i frågan föreslår utskottet att länsstyrelsenblir besvärsinstans i stället för vid överklagande av väghållningsmyndighetensbeslut. Med hänsyn till att det kan finnas ett behov av en för hela landetenhetlig praxis och att samordning över länsgränserna kan behövas i vissa fallanser utskottet att beslut skall få överklagas till regeringen. Utskottet föreslår att anta de bestämmelser omöverklagande som i bilaga 2 betecknats som utskottets förslag (73 och 75§§). Avdet anförda följer att syftet med mofionsyrkandena i allt väsentligt blirtillgodosett. Övriga förslag i propositionen De förslag som läggs fram i propositionen och somutskottet inte särskilt behandlat i det föregående lämnas utan erinran frånutskottets sida. Vid sin behandling av PBL-propositiohen föreslogbostadsutskottet 'vissa preciseringar och ändringar i PBL-förslaget när detgäller markägares rätt till ersättning för skador vid markintrång.Bostadsutskottets förslag godtogs av . PBL kom alltså att få en ivissa delar avvikande utformning i förhållande till proposifionen. Fråga uppkommer i detta sammanhang om de avbostadsutskottet utarbetade och av antagna ändringarna i PBL omersättning bör få genomslag också i väglagstiftningen. I väglagen (61 §) ges bestämmelser om ersättning för skadasom uppkommer genom inskränkningar i dispositionsrätt fill mark på grund avatt allmän väg hardragits eller skall dras fram. 1 lagen om enskilda vägar finns en TU1986/87:22 motsvarande bestämmelse (102 §). Principen är att ersättning skallutgå om pågående markanvändning avsevärt försvåras. Denna kvalifikationsgränshärrör fiån en fastighetsrättslig reform (prop. 1972:111, bil. 2, CU27) och gäller också vid markintrång som beslutas med stöd av andra lagar. PBL-propositionen innehöll inget förslag till ändring avden införda ersättningsprincipen. Vid behandlingen av PBL-förslagetansåg bostadsutskottet att principen borde modifieras dels i PBL, dels iföljdlagstiftningen till PBL (BoU 1986/87:1, s. 144). De ändringar som bostadsutskottet förordat innebärsammanfattningsvis att skadans storlek vid intrång i den pågåendemarkanvändningen skall bedömas i förhållande till den del av en fastighet somberörs av intrånget (t. ex. en behandlingsenhet inom skogsbruket eller en åkereller äng på en jordbruksfastighet). Vidare föreslogs regler om att tidigareintrångsbeslut skall beaktas vid skadebedömningen, dvs. attdet är den ackumulerade skadan av flera beslut som skall avgöra omkvalifikationsgränsen för ersättning har överskridits eller ej. Slutligenaktualiserade bostadsutskottet frågan om rättegångskostnadernas fördelningmellan parterna i mål hos fastighetsdomstol om bl. a. intrångsersättning. har numera antagit PBL med de avbostadsutskottet förordade ändringarna. 1 sitt betänkande (BoU 1986/87:4, s.23) om följdlagstiftningen till PBL har bostadsutskottet föreslagit motsvarandeändringar i ersättningsreglerna i lagen (1960:690) om byggnadsminnen,naturvårdslagen (1964:822) och vattenlagen (1983:291). Även-dessa ändringar hargodtagits av . De av bostadsutskottet sålunda förordade ändringarna tordeinnebära att markägares möjlighet att få intrångsersättning något utvidgats iförhållande till vad som gäller . anser att den kvalifikationsgräns som påbostadsutskottets initiativ förts in i PBL, byggnadsminneslagen,naturvårdslagen och vattenlagen också bör införas i väglagstiftningen.Kvalifikationsgränsen i de nu berörda paragraferna bör anges med infogande avorden "inom berörd del av en fastighet" så att ordalydelsen stämmeröverens med andra ersättningsregler vid vägrat tillstånd till bebyggelse m. m. De nu förordade ändringarna torde i praktiken fåsynnerligen begränsad betydelse. För det första är det - enligt vad utskotteterfarit - ytterst sällan som någon fastighetsägare påkallar ersättning medåberopande av de aktuella bestämmelserna. För det andra innebär propositionensförslag att väglagens tillämpningsområde inskränks. Krav på länsstyrelsenstillstånd skall endast gälla utanför områden med detaljplan ochendast för åtgärder som inte kräver bygglov. När prövning inte längre skall skeenligt väglagen blir ensamt avgörande. PBL geremellertid inte rätt till ersättning för vägrat bygglov i den i 61 § angivnasituationen. Den ringa praktiska betydelse som ersättningsreglernasåledes kan antas få medför enligt utskottets uppfattning att detinte finns behov av att införa några regler om ackumulerad skada iväglagsfiftningen. I.motion1985/86:458 (fp) yrkas att förslagen till ändringar av 47 och 61 §§ TU1986/87:22 väglagen skall avslås i avvaktan på att beslutat omersättningsbestämmelserna i . Med hänvisning till vad utskottet nu uttalatom samordning av ersättningsreglerna i PBL och väglagstiftningen avstyrksmotionen i denna del. Rättegångskostnader i vissa fall Nuvarande bestämmelser om rättegångskostnader iväglagstiftningen innebär bl. a. följande. Om en sakägare väcker talan omintrångsersättning eller inlösen och hans yrkande ogillas helt, får han somtappande part enligt regler betala både sina egna ochmotpartens rättegångskostnader (69 § första stycket andra meningen väglagenoch 105 § andra stycket fjärde meningen lagen om enskilda vägar). Om ensakägare haft skälig anledning att få sin talan om intrångsersättning prövad avdomstol kan dock förordnas att han skall fä ersättning för sinarättegångskostnader eller att vardera parten skall bära sin egen kostnad (69 §första stycket sista meningen väglagen och 105 § andra stycket sista meningenlagen om enskilda vägar). Samma principer föreslogs i PBL-propositionen i målom inlösen och skadeersättning enligt PBL (prop. 1985/86:1 s. 406 och s. 849). föreslog emellertid en regel (15 kap. 6§PBL) som innebär att om sakägaren förlorar ett mål rörande bl. a.inträngsersättning som han väckt talan i kan domstolen förordna att han skallbära sina egna kostnader, om han inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Harrättegången uppenbart inletts utan skälig grund, får domstolen dessutomförplikta honom att ersätta motparten dennes rättegångskostnader (BoU1986/87:1, s. 159). förslag godtogs äv . Vid sin behandling av följdlagsfiftningen till PBLuttalade bostadsutskottet att samma regel bör gälla även för andra mål ominlösen och intrångsersättning än de som är aktuella i PBL (BoU 1986/87:4 s.32). delar uppfattningen att sammarättegångskostnadsregler bör gälla för alla mål om inlösen ochintrångsersättning oavsett vilken fastighetsrättslig lagstiftning somtillämpas. Utskottet förordar därför att 69 § väglagen och 105 § lagen omenskilda vägar ändras i enlighet med det anförda. Också de nu förordade ändringarna torde fä synnerligenbegränsad betydelse. Som upplysts tidigare är det ytterst sällan som någonfastighetsägare påkallar ersättning med åberopande av de aktuellabestämmelserna. PBL och NRL skall träda i kraft , dvs. etthalvt år senare än vad regeringen hade föreslagit. Detta har i sin tur medförtden genoiugående jämkningen av förslagen till följdlagsfiftning, att även dennabör träda i kraft den Ijuli 1987. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att också de nuaktuella lagarna träder i kraft . Till följd härav skall förbudenligt 49 § väglagen fortsätta att gälla längst till utgången av (punkt 4 i övergångsbestämmelserna). Med hänsyn till de ändringar utskottet föreslagit vadgäller reglerna om /87:22 rättegångskostnader (69 § väglagen och105 § lagen om enskilda vägar) erfordras ytterligare en övergångsbestämmelse iresp. lag med innehåll att de gamla ersättningsreglerna skall gälla i pågåendemäl. 1. beträffandeavslag på propositionen attriksdagen avslår motion 1985/86:457 (m), 2. beträffande handlingsberedskap för an justeraPBL och därtill hörande lagstiftning