bet · GA01FiU10 · 1986-12-31 00:00:00 — Under stora delarav utnyttjades prisregleringar i försöken att dämpa inflationen.Den faktiska utvecklingen visar att detta inte lyckades. Enligt utskottetsuppfattning kan problemet med den alltför snabba prisutvecklingen inte lösasgenom återinförda regleringar utan måste angripas med mer grundläggande åtgärder. leder den ekonomiska analysen iårets finansplan till en stark betoning av den ekonomiska tillväxten. Utskottet delar bedömningen att en stabil och snabb tillväxt är en förutsättning för full 75 sysselsättning, stiganderealinkomster, låga prisstegringar, rättvis fördelning FiU 1986/87:10 ochregional balans. Utskottetdelar den bedömning som görs i finansplanen att sammansättningen mellankonsumtion och kapitalbildning måste förskjutas, så att investeringar ochnettoexport svarar för en större del av den totala ekonomiska tillväxten.Samtidigt tvingas emellertid utskottet konstatera att de senaste årensutveckling har varit den motsatta. Ungefär nio tiondelar av den ekonomiskatillväxten bärs upp av konsumtion. Utskottet finner detanmärkningsvärt att regeringen trots detta inte föreslår någon omläggning avden ekonomiska politiken. Denallvarligaste utvecklingen gäller nettoexporten och bytesbalansen.Bytesbalansen förbättrades visserligen till följd av bättrebytesförhållanden med omvärlden. Större delen av förstärkningen kan dockhänföras till oljeprisfallet. Hade oljepriset legat kvar på samma nivå somunder 1985, hade bytesbalansen visat ett underskott på ca 5 miljarder kronor.Utskottet noterar att fortsätter att förlora marknadsandelar påvärldsmarknaden liksom på den svenska hemmamarknaden. Detta beror i storutsträckning på den höga inflationstakten i . Utskottetkonstaterar att regeringens ekonomisk-politiska strategi i alltför storomfattning baseras på konsumtionsledd expansion. En sådan politik utdömdes avregeringen i dess första finansplan 1983. Ävenhushållssparandets utveckling utgör ett problem. Det svenska hushållssparandethar varit obefintligt eller t. o. m. negativt. Det låga sparandetbidrar till att pressa upp räntenivån vilket hämmar investeringarna. Utskottetanser det dessutom vikfigt att hushållen bygger upp en egen buffert för attkunna möta oförutsedda utgifter. Eget sparkapital ger en ekonomisk trygghet,varvid individen står friare och starkare gentemot arbetsgivare och myndigheter. Utskottetmotsätter sig därför den politik som regeringspartiet företräder varsinriktning varit att överflytta sparandet från denprivata till den offentliga sektorn med tydlig avsikt att utöva en störrestatlig kontroll över investeringarna. Utskottet anser att sparandepolifikenbör syfta till ett decentraliserat enskilt ägande. En aktiv politik somstimulerar sparandet i hushållssektorn är nödvändig. Utvecklingenav bruttoinvesteringarna är inte heller tillfredsställande. Den snabba pris-och kostnadsutvecklingen har medverkat till att tvinga fram en stor positivräntedifferens i förhållande till omvärlden. Det höga ränteläget harsjälvfallet verkat återhållande på industrins investeringsvilja. Utskottetkonstaterar att avkastningen på finansiella placeringar överstiger lönsamhetenpå industriella satsningar. Denenda åtgärd i syfte att dämpa lönestegringstakten som aviseras i finansplanenär samtal med arbetsmarknadens parter. Utskottet finner inte denna åtgärdtillräcklig för att komma till rätta med de grundläggande balansproblemen. Idetta sammanhang vill utskottet också betona vikten av att den typ av "förhandlad inkomstpolitik" som den s.k. förordarinte aktualiseras i . I rapporten förordas att regeringen tar plats vid 76 arbetsmarknadsorganisafionernasförhandlingsbord som en tredje part och FiU 1986/87:10 att förhandlingarnaskall omfatta allt som påverkar löntagarnas inkomster som sociala reformer,skatter, priser och annat. Utskottet avvisar bestämt dylika tankegångar. Istället anser utskottet att rollfördelningen mellan regeringen ocharbetsmarknadens parter måste göras tydligare. Regeringen sätter likhetstecken mellan ökad tillväxt ochökad produktion i industrin. Utskottet anser det förvisso angeläget med enfortsatt expansion av industrisektorn. Till följd av den privatatjänstesektorns betydelse för bl.a. sysselsättningen bör även denna sektortillåtas expandera. Tillväxten i tjänstesektorn begränsas bl.a. genom högaskatter, offentliga monopol och etableringshinder. Sammanfattningsvis anser utskottet i likhet med vad somhävdas i motionerna Fi215 (m), Fi216 (fp) och Fi228 (c) att regeringens politiksom den presenteras i finansplanen i allt väsentligt saknar förslag tillåtgärder som skulle kunna medverka till en mera positiv framtida utveckling.Såväl utvecklingen av priser och löner som kapitalbildningen är sämre än i detsämsta alternativet i de treårskalkyler som presenterades av regeringen undervåren 1986. Utskottet finner det därför anmärkningsvärt att inga korrigeringarföreslås i den ekonomiska polifiken. Den "tredje vägens" politik ägerinte längre trovärdighet. Allmänna riktlii\jer för den ekonomiska politiken ' Utskottet anser att den avgörande svagheten i regeringenspolitik är att den långa internationella tillväxtperioden intehar utnyttjats för att ta itu med de grundläggande strukturproblemen i svenskekonomi. I likhet med motionerna Fi215 (m), Fi216 (fp) och Fi228(c) förordar utskottet en politik som skapar bättre förutsättningar förtillväxt och därigenom sfigande välfärd. Detta är viktigt inte minst för attåstadkomma en regionalt balanserad utveckling inom landet. Tillväxten måste komma hela landet till del. Målet börvara en decentraliserad samhällsstruktur där det råder balans såväl inom sommellan olika regioner. Uppnås inte detta skapas problem såväl istorstadsområdena som i glesbygderna. Investeringar i form av utbildning och forskning spelar enallt viktigare roll i vår samhällsutveckling. Utbildning och forskning på högnivå är av avgörande betydelse för möjligheter att för framtiden hävdasig som ledande industrination. Utskottet vill därför ge utbildning ochforskning särskilt hög prioritet i den långsikfiga tillväxtstrategin. Utskottet vill betona att en viktig förutsättning för entillväxtfrämjande pohtik är att staten respekterar hushållens och företagenskrav på stabila spelregler. Den kortsiktighet och ryckighet som kännetecknat denekonomiska politiken har förstärkt osäkerheten för företagareoch anställda. Detta innebär att färre vågar ta risker varvid långsiktigasatsningar och investeringar tenderar att utebli. Pensionsskatten är ett sådantbeslut som bidrar till att skapa osäkerhet även bland dem som inte är direktberörda. Eriligt utskottets uppfattning är det därför väsentligt att iframtiden avstå frånsådan polifisk nyckfullhet varpå pensionsskatten är ett exempel. Utskottet anser att ekonomisk tillväxt bäst främjas i ettekonomiskt system som bygger på ett decentraliserat beslutsfattande.Marknadsekonomin är det oöverträffade sättet att ta fill vara den skaparlust,arbetsvilja och kompetens som finns spridd bland miljontals enskilda människoroch företag. Enligt utskottets mening skulle en revitalisering av den svenskaekonomin kunna möjliggöra en tillväxt avsevärt över det . Den ekonomiska politiken bör därför enligt utskottetsmening inriktas på att undanröja tillväxthinder. Detförsta tillväxthindret rör skattepo\\tiker\. Utskottet anser att en lägre inflation på både kort ochlång sikt är av avgörande betydelse för att uppnå och iipprätthålla en hög ochbalanserad fillväxttakt och full sysselsättning i landets alla regioner. Denekonomiska politiken måste därför inriktas på att skapa så goda förutsättningarsom möjligt för löneavtal som bevarar företagens konkurrenskraft som. löntagarna får höjda reallöner. I finansplanen föreslås emellertid en höjningav arbetsgivaravgifterna, vilket försvårar nästa avtalsrörelse. Utskottet vill dessutom betona vikten av att sänkamarginalskatterna på arbetsinkomster. Dagens höga marginaleffekter leder tillhöga nominella löneökningskrav för att något skall bli kvar efter skatt. Dettagör det svårare för parterna på arbetsmarknaden att sluta avtal på ensamhällsekonomiskt lämplig nivå. Höga marginaleffekter leder dessutorn till lågarbetskraftsrörlighet mellan branscher och yrken, vilket i sin tur försämrararbetsmarknadens möjlighet att fungera väl och därför hämmar tillväxten. Utskottet anser också att skatteskalan skall återges ettfullständigt inflationsskydd för att säkerställa att gjorda marginalskattesänkningarblir bestående. Förmögenhetsskatten på arbetande kapital i familjeföretag böravskaffas. Slutligen anser utskottet att den senaste asymmetriska höjningen avden statliga fastighetsskatten genast måste återtas. Utskottet konstaterar att skattetrycket på hushållen harökat kraftigt sedan i-egeringsskiftet. Utskottet motsätter sig en förtsättningav denna utveckling. De svenska hushållens problem är inte att de har för fåskatter och för lågt skattetryck. Problemet är i stället att det samladeskatteuttaget och den stora statliga upplåningen tar i anspråk en alltför stordel av nationens samlade resurser. Utskottet anser ätt ytterligareskattehöjningar inte kan accepteras. I stället måste vi få fill stånd ensänkning av de skatter som indirekt eller direkt belastar sparande och arbete. Småföretag har en central uppgift i den tekniskautvecklingen och har stor betydelse för skapandet av nya arbetstillfällen. Deär sålunda en av nycklarna till ekonomisk tillväxt. Skattepolitikens utformningär av stor betydelse för småföretagens utveckling och överlevnad. I det lillaföretaget där ägaren själv är verksam spelar skatteuttagen en förhållandevisstörre roll än i ett stort företag som oftast har "passiva" ägare.Därför är det viktigt att skapa goda betingelser för småföretagandet, bl.a.genom en småföretagarvänlig skattepolitik. .Utskottet anser för det andra att finanspolitiken ävenfortsättningsvis måste bedrivas med stor stramhet. Eftersom skattetrycket inte får höjas måste den nödvändiga stramheten skapas genom en restriktiv utgiftspolitik. Sålundabör statsbidragen till arbetslöshetskassorna begränsas, subvenfio- FiU1986/87:10 nerna på bostadsområdet minskas etc. Utskottet förordar en ytterligare sanering av statensskuldbörda. Således bör ett antal statliga företag utförsäljas ochbörsintroduceras. Denna åtgärd är visserligen av engångskaraktär, men den kanenligt utskottets mening upprepas under ett flertal år. Det är också angelägetatt undersöka om vissa andra reala statliga tillgångar med låg direktavkastning men en god realvärdestegring kan utförsäljas. Staten skulle då kunnatillgodogöra sig det kapitaliserade värdet av den framtida avkastningen.Exempel på sådana tillgångar är kraftverk och skogar. För det tredje måste den offentliga sektornavmonopoliseras. Genom lagstiftning och subventioner har den offentliga sektorni praktiken erhållit monopol på produktionen av ett flertal tjänster, t.ex.barnomsorg, utbildning och sjukvård. På dessa områden finns därför storahinder för nyetableringar. Ut.skottet anser det väsentligt att allamöjligheter till ökad konkurrens och ökad effekfivitet tas till vara. Det kanske genom att såväl privata som kooperativa alternativ erbjuds som alternativtill de offentliga institufioner-na. Inom den kommunala sektorn kan effektiviteten ökas bl.a.genom ett större inslag av anbudsförfarande och entreprenader. En störrevariationsrikedom i tjänsteutbudet befrämjar inte bara effektiviteten utanleder dessutom till en ökad valfrihet för konsumenter och näringsidkare samtger större möjligheter för dem som arbetar i den offentliga sektorn att väljaarbetsgivare. En fjärde typ av tillväxthinder som utskottet anser måsteavskaffas utgörs av den byråkrati och regleringsapparät som byggts upp underefterkrigstiden. Valutaregleringen bör avskaffas av främst två skäl. Fördet första kan en fullständig avreglering leda fill att räntan sjunker. För detandra kommer fria kapitalrörelser, både fill och från , att tvinga framen mera disciplinerad ekonomisk politik. Utskottet anser också att prisregleringen skall.avskaffas.Prisregleringslagen kom till som en beredskapslag och skall enbart utnyttjasunder extrema förhållanden. Den socialdemokratiska regeringen utnyttjar dennaregleringsbyråkrati som ett traditionellt medel inom den ekonomiska politiken.Som nämnts har regeringen för fjärde gången sedan regeringsskiftet1982 infört ett generellt prisstopp. Enligt utskottets mening innebär sådanaständiga ingrepp att marknadsekonomins prismekanismer sätts ur spel. Utskottet vill i det här sammanhanget att ettprisstopp endast-skjuter inflationsproblemet framför sig. Effekten av ettlångvarigt prisstopp blir en ineffektiv resursallokering, utebliven automatiskproduktionsanpassning till förändringar i efterfrågan, bristande informationom efterfrågans faktiska storlek etc. Slutsatsen är att sådana ingrepp iprisbildningen endast skadar samhällsekonomin. Tillämpningen avprisregleringslagen bör således upphöra. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla vikten av attden statliga detaljregleringen gentemot kommuner och landsting avskaffas. ring avstatsbidragens utformning är enligt utskottets mening angelägen för FiU1986/87:10 att möjliggöra för enskilda kommuner och landsting att utformaverksamheten på det sätt som passar bäst i resp. fall. En sådan förändringskulle också innebära betydligt större möjligheter till förnyelse ocheffekfivitetshöjningar inom den kommunala sektorn. Såväl ungdomsarbetslösheten som antalet långtidsarbetslösaär fortfarande ett problem. Det är därför angeläget attarbetsmarknadslagstiftningen ses över. Exempelvis skulle ökade möjligheter tillprovanställningar kunna förbättra arbetsmarknadens funktionsduglighet. Ytterligare ett hinder utgörs av den hårt regleradebostadssektorn. Utskottet förordar lägre skatter, en översyn av byggnormernaoch minskade subventioner för att revitalisera denna marknad. Slutligen måste det socialistiska experiment som dekollektiva löntagarfonderna utgör avslutas. Därmed frigörs kapital inomföretagen till nyinvesteringar. Fondsocialismens upphörande bör åtföljas av enförstärkning av den enskilda äganderätten. Fondernas avveckling bör därför skegenom att fillgångarna används som sparpremier för ett individuellt sparande iaktier. Utskottet har tidigare redovisat några synpunkter på denstatliga lönepolitiken. Därutöver anser utskottet att det är väsentligt attden ekonomiska polifiken medverkar till att skapa incitament till en bättrefungerande lönebildning. Utskottet anser att det är arbetsmarknadens parter som ifria förhandlingar skall komma fram till lönenivå, lönestruktur och andraanställningsvillkor. Men det är uppenbart att den ekonomiska politiken påverkarförutsättningarna för dessa förhandlingar. Som tidigare nämnts anser utskottetatt höjningar av arbetsgivaravgifterna bör undvikas eftersom sådana driver upplönekostnaderna. Utskottet vill betona vikten av att de statligalöneförhandlingarna inte får tillåtas bli löneledande samt att statens agerandei dessa förhandlingar präglas av större stabilitet och konsistens. Enligt utskottets mening är det nödvändigt att finna ettsystem där arbetsmarknadens parter ges incitament för att sluta löneavtal sominte skapar arbetslöshet. bör statsmakterna stå fast vid sitt ansvarför dem som ändå blir arbetslösa. Ett inslag i en sådan politik är enreformerad arbetslöshetsförsäkring. Enligt utskottet krävs förändringar isystemet så att dels en större del av finansieringen belastar parterna, bl,a.genom högre egna avgifter. En sådan reform skulle understrykaarbetsmarknadspolitikens roll som en integrerad del av den ekonomiska politiken. Vad utskottet här anfört innebär att utskottet inte kantillstyrka den inriktning av den ekonomiska politiken som förordas i motionFi217 yrkande 1 av (). Den ekonomiska politik som förordas i motion Fi226 (vpk)innebär en socialistisk politik som totalt avviker från vad utskottet ovanförespråkat. Kommunisterna förespråkar sålunda bl.a. ett nationelltindustrialiseringsprogram i samhällelig regi, kraftig expansion av denoffentliga sektorn, samhällelig styrning av investeringarna samt storaskattehöjningar. Utskottet avvisar en sådan ekonomisk politik och avstyrkersålunda motion Fi226 yrkande 1. delsutskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse: FiU 1986/87:10 1.beträffande de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken a) attriksdagen med avslag på regeringens förslag i proposition 1986/87:100 bilaga 1mom. 1 och motionerna 1986/87:Fi217 yrkande 1 och ]986/87:Fi226 yrkande 1 i härberörd del och yrkandena 3, 4 och 5 samt med anledning av motionerna1986/87:Fi209 yrkandena 1 och 2, 1986/87:Fi215 yrkande 1, 1986/87:Fi216yrkandena 1 och 4 samt 1986/87:Fi228 yrkande 1 i denna del och yrkandena 5 och6 godkänner vad utskottet anfört och som sin mening ger regeringen detta tillkänna. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken(mom. 1 a) i (vpk) anser att dels den del av utskottets yttrande på s. 32 som börjarmed "De senaste" och slutar med "vissa regioner" bort utgå, dels den del av utskottets yttrande på s. 34 som börjarmed "Utskottet delar" och slutar med "och grupper" bortutgå, dels den del av utskottets yttrande som på s. 34 börjarmed "Utskottet vill framhålla" och på s. 35 slutar med "förstor" bort utgå, dels den del av utskottets yttrande på s. 38 som börjarmed "Vad sedan" och slutar med "dämpats kraftigt" bortutgå, dels den del av utskottets yttrande på s. 38 som börjarmed "Att " och slutar med "låg nivå" bortutgå samt dels den del av utskottets yttrande som på s. 39 börjarmed "Utskottet har" och på s. 41 slutar med "yrkande 1"bort ha följande lydelse; Det finns, enligt utskottets mening, inget att erinra motde i motion Fi226 (vpk) angivna målen och den prioritering av dessa somredovisas i motionen. Detta innebär att utskottet inte kan godta den inriktningav den ekonomiska politiken som presenteras i propositionen. Som utskottet serdet har i själva verket regeringen successivt anpassat sin politik till denuppläggning som har föreslagits i de borgerligapartimotionerna. Som exempel kan nämnas att socialdemokraterna alldeles efterregeringsskiftet med all rätt hårt kritiserade moderata samlingspartietför mycket kraftiga besparingar i budgeten och att vår välfärd hotadesdärigenom. är emellertid situafionen den, att skillnaden mellan moderatasamlingspartiet, som vidhåller sina besparingsförslag, och regeringen i dettaavseende praktiskt taget har försvunnit. Differensen dem emellan i besparingaruppgår för /88 endast till . Utskottet vill dock framhålla att till skillnad från sinaborgeriiga föregång are har regeringen bemästrat problemet med underskott i den offentliga sektorn. Detta har varit en nödvändighet. Långvariga, kontinuerliga under skott är skadliga för offentliga verksamheters roll och grundval. 6 1986/87. Detta motsäger emellertid inte påståendet att de negativaeffekterna på FiU 1986/87:10 ekonomin av underskotten i statsbudget och ibytesbalans har påtagligt förstorats av regeringen. Underskottet istatsbudgeten har överdrivits genom att man inte brytt sig om att informera omstatsbudgetens förändrade roll innebärande att när staten i ökande gradtransfererar till andra delar av den offentliga sektorn, uppträder naturligenett redovisningsmässigt underskott i. budgeten. I den totala s.k. konsolideradeoffentliga sektorn är underskottet för nästa budgetår mindre än de förutsedda investeringarna.Även om offentliga investeringar inte är kommersiellt vinstgivande,är det dock helt normalt och sunt att låna till merparten av dem. Det tordedärför inte, enligt utskottets uppfattning, finnas något verkligt skäl attytterligare minska det redovisningsmässiga underskottet i statsbudgeten. Någotkonjunkturpolitiskt skäl för detta lär därutöver, enligt utskottets mening,inte heller uppträda den närmaste framtiden utan läget kan väntas blidet motsatta. När det gäller förhållandet mellan näringsliv ochoffentliga verksamheter har regeringen skapat en konstlad motsättning. Denoffentliga sektorn betraktas som "belastande", en sektor som måstelämna utrymme för "produktiva" verksamheter. Utskottet finner dettasynsätt obegripligt och vill understryka att den gemensamma sektorn måste sessom en oundgänglig produktionsfaktor i ett högt industrialiserat samhälle avvår typ. Det är även oroande att regeringens ekonomiska politiktill stora delar innebär en ensidig satsning på exporten. Naturligtvis harSverige en ekonomi med begränsad nationell bas och behöver därför enförhållandevis stor sektor för internationellt varu- och tjänsteutbyte.Exporten behövs för att betala importen. Men exporten tenderar också - somföljd av produktionsprocessernas funktionella och geografiska uppsplittring -att generera ökad import. Det finns en övre nivå, vid vilken denna utvecklingslår över i former av ekonomisk ensidighet och internationella beroenden, somfår negativ verkan på den nationella ekonomins utveckling och sammansättning.Dessa frågor handlar också om det politiska oberoendet. Det innebär att man medskäl kan hävda, att den nationella tillväxten bör ges en annan tyngd i den ,kommande ekonomiska utvecklingen. Enligt utskottets uppfattning har den syn som anges ipropositionen på underskottens, offentliga sektorns och exportens roll iekonomin således skapat eller accentuerat flera problem för regeringen.Klassklyftorna har ökat. Arbetslösheten har, trots regeringens höga ambition inomdetta område, inte kunnat bemästras. Den offentliga sektorn har svårt attfullgöra sina uppgifter inom flera områden, exempelvis inorn vård- ochutbildningsområdet. Med hänvisning till det anförda vill utskottet framhållaatt den s.k. tredje vägens politik alltmer har fjärmat arbetarrörelsen från dess viktigaste mål. Den ekonomiska politiken måste därför ges en annan inriktning, som innebär arbete åt alla, social rättvisa och en jämnare inkomstfördelning. Det nafionella oberoendet måste försvaras och den internationella solidariteten förbättras. Även de alltmer påträngande miljöproblemen är en verklighet från vilken ingen kan bortse. Dessa måste därför också vara vägledande för den ekonomiska politiken på det sättet, att inga ekonomiska frågor avgörs 2 utan atthänsyn tas till de ekologiska förhållandena. FiU 1986/87:10 De viktigaste inslagen i en sådan politik kan sammanfattaspå följande sätt: - En utbyggnad avden gemensamma sektorns socialt och samhällsekonomiskt vikfiga delar måste ägarum, med en förnyelse av industriproduktionen. - Ettindustrialiseringsprogram bör genomföras där de nödvändiga investeringarnafinansieras genörh indragning av medel från näringslivet. - Kraftigainsatser krävs för kvinnor och ungdom för deras rätt till arbete ochförsörjning. - Den regionalautarmningen måste brytas genom en medveten styrning av investeringar. - Transnationaliseringpå kapitalets villkor måste motarbetas, som industrin utvecklas medinriktning mot hemmamarknaden. - I det kortareperspektivet krävs åtgärder för att kraftigt minska undandragandet av skattoch för att utjämna skillnaderna mellan utdebiteringen i landets kommuner ochlandsting. Progressionen i skattesystemet måste åter bli en realitet. - I detlängreperspekfivet bör skatten på arbetsinkomster huvudsakligen ersättas med enproduktionsbeskattning. - Storfinansensmakt och ägande måste brytas. I första hand genom nationaliseringar avaffärsbanker, investmentbolag, kreditinstitut och de privatägdaförsäkringsbolagen. Mot bakgrund av vad utskottet anfört tillstyrks deninriktning av den ekonomiska politiken som anges i motion Fi226 (vpk) yrkande 1i här aktuell del samt yrkandena 3, 4 och 5. Motionerna Fi215 (m), Fi216 (fp),Fi209 (fp), Fi228 (c) och Fi217 av () avstyrks i här berördadelar. dels den del av utskottets yttrande som på s. 41 börjarmed "Företrädarna för" och på s. 43 slutar med "dennauppfattning" bort ha följande lydelse: Företrädarna för fyra partier i utskottet,socialdemokraterna, moderata samlingspartiet, och angav ibetänkande FiU 1985/86:10 (s. 25-27) gemensamt vissa allmänna utgångspunkterför förhandlingarna på det statliga området.