bet · GA01KU2 · 1986-12-31 00:00:00 — Beträffande utredningens förslag angående JO:s ställninghos disciplinmyndigheten (bet. 8.6.6.5) framförs invändningar från JK ochförsvarets civilförvaltning. JK är tveksam till utgångspunkterna för utredningensförslag att JO och JK skall ges en partsliknande roll i ärende hosdisciplinmyndighet som dessa anmält dit och anför följande. Det kan enligt minmening inte vara riktigt att på detta sätt skapa ett domstolsliknandeförfarande hos myndigheterna. Dessa bör, sedan JO eller JK anmält ärendet dit,självständigt ta ställning med anledning av anmälan. JO:s eller JK;sutredningsresurser bör ej tas vidare i anspråk innan disciplinmyndighetenfattat sitt beslut med anledning av anmälan. Mina kritiska synpunkter har ocksåavseende på förfarandet i statens ansvarsnämnd. Nämnden skall enligt min meningagera som arbetsgivarorgan och inte som domstol. Vad jag sagt nu rörprincipiella frågor som också behandlades av tjänsteansvarskommittén 1983 (bet. s. 298 ff). Jag beklagar att frågan inte fåttytterligare belysning i regeringsförslaget med anledning av betänkandet (prop.1984/85:117). Om en bestämmelse i enlighet med utredningens förslag skallinföras kan det enligt min mening ifrågasättas om den inte bör tas in i istället för i JO-instruktionen och lagen om justitiekanslerns tillsyn. Denriktar sig ju till respektive myndighet och inte till JO eller JK. Bestämmelsenskulle exempelvis kunna tas upp i 15 kap. . (Det kan anmärkas att även rättshjälpsnämnden i ,som i sakligt hänseende inte har någon erinran mot förslaget, ifrågasätter omden ifrågavarande bestämmelsen bör intagas i JO-instruktionen resp. Försvarets civilförvaltning avstyrker i sittremissyttrande utredningens ifråga varande förslag i den del det innebär att JO skall ha rätt att närvara vid muntliga förhör i disciplinärenden som JO anmält till myndigheten. I remissyttrandet anger civilförvaltningen följande skäl härför. Ärenden om disciplinansvar är en arbetsgivaruppgift och verket förutsätter att myndig hetschefer och styrelser även i dessa ärenden känner det ansvar som åligger dem och vidtar de åtgärder som krävs för att varje ärende skall handläggas i överensstämmelse med gällande föreskrifter. Det ligger också i verksled ningarnas intresse att verksamheten bedrivs på ett korrekt sätt och att åtgärder vidtas mot försumliga tjänstemän. Skulle i något fall så inte vara fallet enligt JO:s uppfattning har han möjlighet att få ärendet prövat av domstol. - Ett av skälen till det nuvarande systemet för tjänsteansvar i offentlig verksamhet var att i så stor utsträckning som möjligt jämställa de offentiiganställda med de privatanställda. Utredningens förslag skulle kom ma att innebära ett avsteg från dessa tankar. - anser attdet nuvarande partsförhållandet, arbetsgivare - arbetstagare bör bibehållas oförändrat. Utredningens förslag skulle sannolikt inte få några positiva ,,, effekternär det gäller rättssäkerheten eller allmänhetens tilltro till det KU1986/87:2 sanktionssystemsom tillämpas i den offentliga verksamheten. skullesannolikt, om det genomförs, komma att innebära ett utnyttjande av JO:s redanbegränsade resurser på ett sätt som skulle komma att få mycket - Det torde vidare enligt verkets uppfattning varasällsynt att en myndighet skulle ha en annan ståndpunkt än JO i ett ärende somJO efter egen utredning anmäler till myndigheten. gäller attvälja den lämpligaste disciplinpåföljden i det enskilda fallet bör myndigheternasjälva med den personkännedom de har vara bäst lämpade att göraavvägningarna i de enskilda fallen. uppfattningbör således utredningens förslag i denna del inte genomföras. framlagda förslag om att slopa i 16 kap. 3§ andra stycket första meningen intagen begränsning av JO:s och JK:stalerätt i beslut i disciplinfrågor (bet. 8.6.6.6; s. 217 f.) tillstyrks avbl,a, arbetsdomstolen, kammarrätten i , (förvaltningsdirektören), RÅ och . Kammarrätten anger isitt remissvar att den anser det närmast abderitiskt att JO och JK inte skallfå med bindande verkan göra den i lagrummet angivna bedömningen. RÅ anser denaktuella bestämmelsen, sedd isolerad, i och för sig godtagbar. Insatt i ettvidare sammanhang, särskilt i jämförelse med vad som gäller när enskild partför talan och vid s.k. särskild åtalsprövning, framstår den enligt RÅ däremotsom både ologisk och i sak mindre välgrundad. RÅ biträder därför utredningensförslag om ändring av den ifrågavarande bestämmelsen. i , och förslaget. Enligt rättshjälpsnämnden talar rent principiella skäl mot att disciplindomstol skall vara bunden av frågan huruvida disciplinpåföljd är påkallad från allmän synpunkt. Enligt mening är det av hänsyn till den enskildes rättssäkerhet att föredra att frågan om allmänintresset av disciplinpåföljd kan prövas av både JO och disciplindomstolen. Enligt TCO finns det inte anledning att upphäva den ifrågavarande bestämmelsen. TCO fortsätter: Utredningen har anmärkt, att det inte i de fall där arbetstagaren är kärande och JO svarande synes föreligga något hinder mot att fastställa disciplinmyn dighetens beslut om disciplinpåföljd, även om domstolen inte anser att sådan påföljd är påkallad från allmän synpunkt. Denna skillnad framstår som svårförståelig för utredningen (s. 217). - TCO delar utredningens uppfattning i detta hänseende men anser för sin del att en lagändring bör ske varigenom domstolen kan beakta ifrågavarande hinder mot åläggande av disciplinpå följd även då det är arbetstagaren som överklagat beslutet härom. 1 sammanhanget får TCO vidare ansluta sig till uttalandet JO-utredning att det "synes lämpligt att föreskriva att domstolen skallålägga eller skärpa disciplinpåföljd endast om det är från allmän synpunkt motive rat. Därigenom markeras att det inte är några specifika arbetsgivarintressen som skall tillvaratas utan medborgarnas intresse av korrekt tjänsteutöv ning." Förslagetom att slopa i 16 kap. 3 § andra stycket andra meningen 1986/87'2intagna begränsningar av JO:s och JK.s talerätt i avskedande- och avstäng-Bilaga 1 ningsfrågor (bet. 8.6.6.6, s.218 f.) fillstyrks av bl.a.arbetsdomstolen, hovrätten över och , JK, riksdagensförvaltningskontor (förvaltningsdirektören), och Sverigesadvokatsamfund. De båda hovrätterna motiverar sina ställningstaganden med attdet i stadgandet angivna begreppet myndighetsutövning i praxis fått enbegränsad uttolkning. TCO går emot förslaget. TCO framhåller att det, om den ifrågavarandebestämmelsen upphävs, kan befaras att antalet av JO förda mål i domstol omavskedande kommer att öka och detta inte minst om det "nya" begreppetmyndighetsutövning införs i 20 kap. 1 § BrB. TCO, som anser att detta voreolyckligt, anger vidare följande. Frågan om arbetstagaren genom brott visat sigolämplig för sin befattning bör i första hand ensamt vara förbehålletarbetsgivarens prövning. Endast för de grövsta brotten kan JO:s överpröv-nirigav anställningsförhållandet vara befogad. Har inget brott begåtts skall JOsjälvfallet inte ha någon behörighet att befatta sig med frågan om avskedande. () anger att den är tveksam tillförslaget att helt slopa andra stycket i 16 kap. 3 § . RPS ifrågasätter -mot bakgrund av uttalanden om att JO och JK i fortsättningensjälva, utan författningsreglering, skall iaktta vissa begränsningar då deöverväger att fullfölja ett ärende - om inte en sådan, för den enskildebetydelsefull, begränsning i JO:s och JK:s handlingsfrihet trots allt bör kommafill uttryck i författningstext. Ytterligare en av utredningen under 8.6.6.6 upptagenfråga, gällande yo.-j' talerätt i en speciell situation, tas upp iremissyttrandet från kammarrätten i , som anför följande. Kammarrättenär ense med utredningen om att JO och JK bör ha rätt att till arbetsdomstolenöverklaga domar när de själva har fört talan vid tingsrätten som kärande m.fl.fall (bet. s. 217). Kammarrätten anser dock att denna behörighet börförfattningsregleras. 8.6 Kritik; vägledande uttalanden Vad anfört i fråga om kritik; vägledandeuttalanden (bet. 8.6.7) har i allmänhet inte föranlett någon erinran ellernågra särskilda uttalanden från remissinstansernas sida. I några av remissvarenberörs dock ämnet. Vissa av de därvid anförda synpunkterna återges nedan. (Detbör anmärkas att det även på andra håll i remissammanställningenåterfinns olika synpunkter i saken.) Kammarrätten i : Mot bakgrund av vad utredningenuttalar (bet. s. 125) i samband med frågan om JO:s krifikrätt vill kammarrätten framhålla att, eftersom ämnesområden är så oerhört vidsträckta, risk alltid kan föreligga att uttalanden görs som sedermera visar sig inte vara bärande. Frekvensen av sådana fall synes dock ha varit ytterst ringa. Det är ändå av stor vikt att JO inte endast har fillgång till erforderlig expertisinom ämbetet när det gäller de större områdena utan att han även har möjligheter 133 att anlitautomstående experter för mer udda frågor. Av särskild vikt är att KU1986/87:2 JO integer sig in på en egen bedömning i förväg av frågor som kan komma att Bilaga1 bli eller- i synnerhet - är föremål för domstols prövning (jfr den fråga som behandlasi regeringsrättens beslut , avd 1, mål nr 5190/1984). : Det är mycket viktigt att JOkommer med berättigad kritik och att JO:s kritik är välgrundad. JO måste därförfå resurser att utreda de ärenden som han tar upp. Kritik som uppfattas såsomoberätfigad - vilket förekommit - ger dåligt anseende och dålig effekt åt helaJO:s verksamhet. Inte minst därför instämmer förbundet i vad utredningen anförpå s. 225 nederst rörande innebörden av lämplighetsuttalanden av JO. -Förbundetanser att uppföljning av tidigare ärenden kan bli betydelsefull för JO:sauktoritet och verksamhet. ordförande, som instämmer i vadutredningen anfört i fråga om krifik och vägledande uttalanden, påpekar attJO-ämbetet i dessa delar intet har att lära av utländska kollegor. Krifikförekommer hos dem endast sparsamt och vägledande uttalanden görs sällan elleraldrig. Övriga befogenheter m.m. (bet. 9.1 Framställningar om författningsändring Utredningens överväganden angående JO:s framställningar omförfattningsändring (bet. 8.7.2) tas upp av kammarrätten i ,. Medborgarrättsrörelsen, SAF och Företagareförbundet.I det följande redovisas de anförda synpunkterna. Kammarrätten i : Det kan sättas i fråga om intemetoden att skicka en kopia av jO:s beslut fill berört statsdepartement ellerriksdagsutskott blivit alltför vanlig på bekostnad av ordningen med formligaframställningar. Den förra metoden är godtagbar endast när det gäller merperifera frågor. Som utredningen anger (bet. s. 230) kan direktaframställningar från JO "inte negligeras av regeringen eller riksdagenutan måste bli föremål för något slag av åtgärd". Häri ligger - från synpunktenav ämbetets auktoritet -en styrka. Framställningarna kommer rimligen attobserveras på ett annat sätt än de formlösa översändandena. Massmedia och andrafår anledning att följa upp frågan. Uppgiften (bet. s. 230) att det främstaskälet till den påtalade utvecklingen är JO:s begränsade resurser kan integärna vara riktig, eftersom sakfrågan i det särskilda fallet har samma viktoavsett om JO gör en framställning i ämnet eller nöjer sig med att sända översitt beslut för kännedom. (): Nuvarande praxis med"informella" framställningar om författningsändringar synes vara ändamålsenlig. Möjlig heten för JO att välja mellan att vända sig till riksdag eller regering bör kvarstå. Huruvida JO i framställningar skall skicka kopia för kännedom till 134 vederbörandeutskott är en ordningsfråga vars praktiska behov torde KU 1986/87:2vara begränsat, varför LRF finner det rimligt att regler härom inte förs ini Bilaga 1 JO-instruktionen. Medborgarrättsrörelsen: Av betänkandet framgår att JO istort sett upphört att begagna sina möjligheter att i framställning tillriksdagen eller till regeringen påkalla ändring i gällande lagstiftning. Såsomvisas av utredningen var denna möjlighet tidigare relativt ofta utnyttjad. Detär uppenbart att JO under sin granskning av rättstillämpningen på skildaområden måste stöta på många fall där de gällande reglerna framstår som mindreändamålsenliga. kan de vara onödigt ingripande, i andra fall kan de hablivit obsoleta. Ej sällan kan en regel i gränsfall leda till resultat som inteöverensstämmer med lagstiftarens intentioner. Inte minst i skatterätten kanresultaten vara stötande för rättskänslan. - Ett viktigt led i JO:s verksamhetborde vara att för sin huvudman, , som enligt gällande regeringsformbär ansvaret för rättsläget, rapportera om regler som visat sig ej hålla måttetoch anmäla behovet av lagändring. Utredningens inställning till denna del avJO:s arbete förefaller halvhjärtad. Närmast synes utredningen som på de flestaandra punkter tycka att allt är bra som det är. Enligt vår mening bör JO somövervakare av rättstillämpningen sätta in helt annan kraft än f.n. på att verkaför att rättsreglerna får ett materiellt tillfredsställande innehåll, JO skullehär kunna - utan att beträda politiskt kontroversiell mark - göra betydandeinsatser för rättsordningens förbättring, SAF betonar att JO:s ifrågavarande initiativrätt utgör enviktig form av återrapportering till som JO använt alltförlitet. SAF anser att JO bör stimuleras att bruka den. uriderstryker betydelsen av att JOanvänder sina i instruktionen angivna möjligheter att påtala brister i självalagstiftningen. Förbundet anger vidare bl.a. att JO borde åläggas att till sinhuvudman , som är det organ som stiftar lag, anmäla alla brister ilagsfiftningen som JO iakttar. Att göra sådana påpekanden måste bli enskyldighet för JO, inte som endast en i det närmaste obegagnad möjlighet. 9.2 Rätt till tolkningsbesked Utredningens överväganden angående frågan om att tilläggaJO rän till tolkningsbesked i lagfrågor m.m. (bet. 8.7.3.1) behandlas särskilti några av remissyttrandena. Nedan återges de i saken framförda synpunkterna. JO konstaterar att avvisat allaförslag till breddning av JO:s befogenheter under hänvisning till att sådanaförändringar skulle "urholka JO:s ställning som extraordinärt organ somstår vid sidan av de ordinarie myndigheterna". JO anser att sålänge begreppet "extraordinärt organ" inte definierats, något som ejskett i utredningsbetänkandet, är det oegentligt att med hänvisning tillbegreppet avvisa alla förslag om funkfionsförändringar. Enligt JO Nilssonrimmar det alldeles utomordentligt väl med hans uppfattning om JO:s roll ochverksamhet att JO ges bl.a. i avsnitt8.7.3 diskuterade särskilda befogenheter. (Se även JO under KU1986/87:2 avsnitt 4.3 i remissammanställningen återgivna synpunkter.) Juridiska fakultetsstyrelsen vid : Värtatt överväga ytterligare är också uppslaget att ge JO rätt att påkallatolkningsbesked av de högsta domstolarna. 1 dagens utredningsläge finns detemellertid inte underlag för några reformer av sådan art som har berörts här. Kammarrätten i är ense med utredningen (bet. s.233 ff.) om att frågan om rätt att erhålla auktoritativa tolkningsbesked ilagfrågor inte kan prövas isolerad för JO och därför inte bör tas upp i dettasammanhang. i anger atträttegångsutredningen kommer att avlämna ett betänkande därfrågor av det slag som behandlas i förevarande avsnitt utförligt kommer att behandlas. Medborgarrättsrörelsen: Praktiskt synnerligen viktigt äratt JO medverkar till att gällande rätt snabbt och enkelt blir föremål för klar tolkning, när tvekan föreligger om dess verkliga innebörd. På denna punkt nöjer sig utredningen i huvudsak med att redovisa status quo och uttrycker sin tillfredsställelse med JO:s efterhand väl utvecklade metod att i sina beslut göra uttalanden i skilda tolkningsspörsmål. kan dessa uttalanden innefatta kritik mot den myndighet som hemfallit åt en annan tolkning än den JO anser vara den riktiga. instämmer JO med myndigheten och godtar dennas tolkning. Utredningen berör emellertid inte det centrala faktum att JO:s uttalanden inte är annat än rättsligt helt oförbindande meningsyttringar härrörande från en mer eller mindre sakkunnig person. Uttalandena anger hur JO tycker att aktuella rättsregler skall tolkas. De avses skola verka främst genom tyngden i JO:s argumentation. - Det torde i och för sig vara riktigt att förvaltningen ide flesta fall följer de uttolkningar av olika regler som JO gör. Men det finns också aktuella exempel på att förvaltningsmyndigheter och befattningshava re har tagit avstånd från JO:s bedömningar. Av domstolarna har JO:s uttalanden aldrig uppfattats som några riktlinjer utan närmast som utlägg ningar likartade dem som återfinns i vetenskapliga författares produktion. Det händer av och till att en JO-tolkning avser en rättsfråga som i ett senare skede kommer upp som prejudikatfråga i någon av de högsta domstolarna. Dessa känner sig då på intet sätt bundna av den tolkning till vilken JO i något tidigare sammanhang kan ha kommit fram. I deras överläggningar noteras givetvis JO:s ställningstagande, men det händer ej sällan att prejudikatin stansen kommer till en helt annan bedömning än JO. Ett mera uppseende väckande sådant fall inträffade då efter ett JO-beslut regeringsrätten kom till en helt annan ståndpunkt än den som JO intagit. Saken gällde fondstyrelsernas ställning inom allmänna pensionsfonden. Regeringsrätten fann sådan styrelse vara offentlig myndighet, medan JO kort innan underkänt denna uppfattning, låt vara på skäl som inte var särskilt övertygande. - Det rådande systemet med JO-uttalanden, som ej är förankrade i rättssystemet, som ämbetets huvudsakliga verkningsmedel kan inte anses tillfredsställande. JO:s uttalanden måste på ett eller annat sättges en anknytning till rättsväsendet i övrigt. Vad som erfordras är att JO bereds möjlighet att själv direkt medverka i utbildningen av rättspraxis och därvid 136 hävda denmeningen han anser bäst överensstämma med lagstiftarens KU 1986/87:2intentioner. En ordning behövs som gör det möjligt för JO att få sina Bilaga 1tolkningsförslag slutligt prövade av den instans som enligt rättsordningen haratt ta slutlig ställning i rättstillämpningsfrågan. Så skedde i viss omfattningtidigare då JO förde talan om ansvar för tjänstefel under påstående att denåtalade tjänstemannen tolkat en lagregel oriktigt. I brottmålet måste dådomstolen prejudiciellt uttala sig i tolkningsfrågan. Av och till förekom attHD som domstol i brottmål i sista instans fann att den åtalade tjänstemannenstillämpning av lagen inte var felaktig och ogillade JO:s talan för tjänstefel.1 och med att det allmänna tjänstefelet avskaffats har denna väg att fåriktigheten av en JO-ståndpunkt domstolsprövad i realiteten försvunnit.-Utredningen redovisar i sitt betänkande vissa uppslag till utvidgade befogenheterför JO. Några sammanfattar utredningen under rubriken . Enligt dessa tankar skulle JO tillerkännas en särskildrätt till en av JO framlagd tolkning av en aktuell rättsfråga. Meningen är attJO skulle ungefär som vid förhandsbesked enligt olika förfaranden i skatterätten,kunna formulera ett tänkt fall och få besked om dess behandling. Erfarenheternafrån dessa förhandsbesked är goda. Utredningen avvisar emellertid utanegentliga sakskäl alla tankar i denna riktning med en hänvisning tillrättegångsutredningens arbete. Denna utredning sysslar ej med JO:s verksamhet,varför hänvisningen knappast är övertygande. -Uppenbarligen skulleJO-uttalandena få den tyngd som behövs om JO hade möjlighet att få sinatolkningar bedömda av de instanser som enligt gällande rättsordning har ansvarför prejudikatbildningen inom det rättsområde JO-uttalandet rör. Utredningensavvisande hållning kan ej godtas. Föreliggande förslag bör tas upptill sakprövning och verklig utredning. Målet måste vara att råda bot på demissförhållanden som är en konsekvens av att JO:s uttalanden för närvarandesaknar rättslig betydelse. - Med utredningens förslag sänks nivån ytterligaregenom att JO-uttalanden skall kunna föras inte endast av JO själv utan även avnågon av rättscheferna. Det förtjänar också understrykas att JO-uttalandenalltid är enmansavgöranden. Sådana får sällan samma kvalitet som de tolkningarvilka framgår ur en kollegialt sammansatt domstols överläggningar och beslut. svenska prejudikatinstanserna deltar normalt fem högt kvalificerade dornarei avgörandet. Regeringsrättens ledamöter: JO:s rätt att göra förrättstillämpningen vägledande uttalanden är grundad på instruktionen ochsålunda på lag. JO har emellertid inte därmed tillagts någon rätt att medbindande verkan avgöra innebörden i gällande rätt. Detta tillkommer i ställetandra organ, främst högsta domstolen och regeringsrätten. Dessa organ kan kommaatt bedöma en rättsfråga på annat sätt än JO. JO:s vägledande uttalanden avseremellertid i praktiken huvudsakligen sådana förhållanden som normalt inteprövas av prejudikatdomstolarna. Detta är en tillfredsställande ordning som ihuvudsak eliminerar risken för konflikt mellan uttalanden av JO och avdomstolarna. i : Tanken att JO skulletilläggas rätt till tolkningsbesked är intressant. Frågan är dock både komplicerad och 137 omfattandeoch torde inte kunna bedömas utan en ingående utredning. En KU 1986/87'2sådan bör också komma till stånd och det framstår enligt rättshjälpsnämn- Bilaga 1 dens uppfattning som ändamålsenligt att den anförtros den pågåenderättegångsutredningen. SAF: Det är viktigt att JO kan medverka till att gällanderätt snabbt och enkelt blir föremål för klar tolkning när en regels innebörd äroklar. En sådan utveckling har länge förespråkats av bl. (se t. ex. betänkandet sid 234). Man får inte glömma att JOs uttalanden ärrättsligt oförbindande meningsyttringar, som dock erhåller sin särskilda tyngdgenom den auktoritet och den insikt som skall uppfattas vara förbunden medJO-ämbetet. En rätt för JO att få till stånd lagförklaring av vederbörandeprejudikatinstans skulle förstärka insatser för lagtolkning.Utredningen avvisar dock tankar i denna riktning med en hänvisning tillrättegångsutredningens arbete. Eftersom denna utredning inte sysslar medJO-ämbetet är hänvisningen svårförklarlig. : Vad som diskuteras (avsnitt8.7.3.1) om tolkningsbesked är intressant, och sådana skulle kunna utgöra ettvärdefullt komplement till den nya ramlagstiftningstekniken. Det synes dockvara riktigt att som utredningen gör hänvisa frågan till rättegångsutredningen. ordförande anser att frågan om att ge JOden ifrågavarande befogenheten är väl värd att övervägas. Enligtremissyttrandet skulle ett närmare inträngande i anglo-saxisk rätt kunna geuppslag till frågans lösande. 9.3 Rätt att besluta om skadestånd m.m. Utredningens under avsnitt 8.7.3.2 redovisade övervägandenangående förslag om att ge JO rätt att besluta om skadestånd från det allmänna,att i extraordinär väg överklaga myndighetsbeslut liksom att besluta att myndighetsbesluttills vidare inte får verkställas (inhibition) behandlas i ett 15-talremissvar. vid ,justitierådet m.fl., justitierådet m.fl., iKopparbergs län. , regeringsrättens ledamöter,samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid och ansluter sig till utredningens uppfattning att deifrågavarande särskilda befogenheterna inte bör införas. I det följanderedovisas några av dessa remissinstansers synpunkter. vid universitetanger att den i allt väsentligt kan ansluta sig till utredningens kritik motförslagen i föreliggande form men finner det anmärkningsvärt att utredningeninte själv lämnar något konstruktivt bidrag i frågan. m.fl. och justitierådet m.fl.anger bl,a, att man bör hålla fast vid att är en institution av extraordinär natur, I yttrandena anförs vidare följande, I konsekvens med vad vi har uttalat om principiella funktion delar vi utredningens uppfattning att 138 JO intebör tillföras uppgifter eller ärenden som skulle omvandla JO till en KU1986/87:2 vanlig myndighet (se avsnitt 8,7,3.2). Regeringsrättens ledamöter anför i saken följande. Det fåranses tillfyllest att JO i fall av skadeståndsanspråk kan hänvisa den klagandetill JK och att det numera är möjligt för enskild att enligt skadeståndslagen istor utsträckning yrka skadestånd direkt av det allmänna i stället för attbehöva vända sig mot den befattningshavare som felat.