bet · GA01FiU31 · 1986-12-31 00:00:00 — I motionerna Fill2 (m). Fill3 (c) och Fill4 (fp) resesinga invändningar mot att ett sådant system införs i den statliga sektorn. Bådei motion Fill2 (m) och i motion Fil 14 (fp) hävdas att den aviseradeförändringen i den statliga lönepolitiken måste kompletteras med betydandestimulanser till produktivitetsökningar. I annat fall kan omfattandeförsämringar uppstå i servicen. I motion Fil 13 (c) anförs att ramar inte bör sättasenbart för löneanslagen utan för hela enhetens anslag. Vidare understryker motionärernaatt myndigheternas serviceansvar också fortsättningsvis måste upprätthållas föralla delar av landet. Utskottet har inget att invända mot att ett system införsför löneanslagen i den statliga sektorn som innebär att de räknas upp med belopp som anges vara samhällsekonomiskt försvarsbart. I vad gäller kravet att produktivitets- 36 höjandeåtgärder i den offentliga sektorn skall vidtas vill utskottet framhålla FiU1986/87:30 att sådana åtgärder ingår som ett naturligt led i det löpandearbetet inom den offentliga sektorn. Delvis är detta framtvingat av dentillämpade anslagsmetodiken enligt vilken myndigheternas reala anslag varje årminskas med ett tal motsvarande en tänkt produktivitetsökning. Utskottet vill idetta sammanhang också hänvisa till det pågående arbetet med en förnyelse avden offentliga sektorn (skr. 1984/85:202, FiU 1984/85:35). 1 den reviderade finansplanen redogörs för hur beräkningenav lönemedel för statligt reglerade tjänster bör reformeras. De nyaberäkningsgrunderna innebär bl.a. att löneanslagen räknas upp med belopp somsvarar mot vad som angivits som samhällsekonomiskt försvarbart. Skulle enskillnad uppstå mellan faktiska lönekostnader och anvisade lönemedel lederdetta till att ökade produktivitetskrav ställs på myndigheterna. För vissabidragsanslag -t.ex. statsbidragen till den kommunala undervisningen igrundskola och gymnasium skall på motsvarande sätt löneökningar utöver den avregeringen angivna ramen inte kompenseras. Bred enighet råder om att man för de statligamyndigheterna bör tillämpa ett system enligt den modell som redovisas ipropositionen. I motion Fil 13 (c) anges som ett alternativ att ramen skulleomfatta hela enhetens anslag. En sådan lösning fordrar emellertid, somutskottet ser det, ytterligare överväganden innan den kan tillämpas fullt ut.Utskottet är emellertid inte nu berett att för egen del förorda en merlångtgående lösning än den som föreslås i propositionen. Utskottetavstyrker med det anförda yrkande 3 i motion Fil 13 (c). 1 motion FillO (vpk) avvisas förslaget i propositionen attregeringen i förväg klargör vilket totalt lönekostnadsutrymme den anserföreliggga. Motionärerna anser att regeringens förslag innebär attförhandlingsrätten för de statligt anställda upphör. Utskottet vill bestämt avvisa detta påstående. Förslagetsinnebörd är att förhållandena på den statliga sektorn anpassas till vad somgäller för de privatanställda. Yrkande 13i motion Fill6 (vpk) avstyrks sålunda. 1 motion Fil 16 (vpk) anförs vidare att regeringens iveratt hålla tillbaka löneökningar och offentlig verksamhet resulterar i orimligaoch felaktiga produktivitetskrav. Motionärerna kräver ett nyttproduktivitetsmått för främst vård, omsorg och service som tar hänsyn till verksamheternassamhällsnyttiga effektivitet. Utskottet delar uppfattningen att problemen att mätaproduktiviteten i den offentliga sektorn är stora. och statskontoret har genomfört flera studier av detta slag. Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi () har bedrivit flera projekt som syftat till att utveckla metoder för beräkning av produktivitetsutvecklingen inom olika delar av den offentliga sektorn (Offentliga tjänster - sökarljus mot produktivitet och användare, Ds Fi 1986:13). Flera invändningar har riktats mot ESO:s produktivitetsmätningar. Kritiken går huvudsakligen ut på att de inte på ett rimligt sätt beaktar kvalitetsutvecklingen (jfr -87, SOU 1987:3 s. 173-178). Av långtidsutredningen framgår att har påbörjat ett nytt projekt för att bl.a. utreda kvalitetsutvecklingen i den 37 offentligaverksamheten och hur den påverkar produktivitetsutvecklingen. Med hänvisning fill det anförda anser utskottet attmotionärernas krav i allt väsentligt är tillgodosett. Yrkande 14 i motion Fil16 (vpk) avstyrks sålunda. Avskaffande av det allmänna prisstoppet I motionerna Fil 12 (m). Fil 13 (c) och Fil 14 (fp) krävsatt det rådande prisstoppet slopas. Prisstoppet löser inte inflationsproblemetutan skjuter det framför sig. Ett sådant ingrepp har, menar motionärerna,endast skadliga effekter på samhällsekonomin. Dessutom bidrar prisstoppet tillatt driva upp den privata konsumtionen medan det är i kraft. I nuvarandeekonomiska läge är detta enligt motionärerna ytterligare ett motiv för attupphäva prisstoppet. Utskottet har vid ett flertaltillfällen redovisat sin syn på i vilka sammanhang prisstopp kan utnyttjas istabiliseringspolitiskt syfte (se t.ex. FiU 1986/87:6 s. 2-3). Utskottet hardärvid aldrig hävdat att användning av prisregleringar som enda åtgärd skullekunna hejda en inflationsutveckling. Däremot kan prisreglerande åtgärder ikombination med andra stabiliseringspolitiska åtgärder vara både nödvändigaoch effektiva. infördes ett allmänt prisstopp. Viddetta tillfälle fanns tre motiv för prisstoppet: - att undvikaomförhandling av ingångna löneavtal, - att bidra tillatt bryta inflationsförväntningarna, ~ att förhindra att inträffadeeller förväntade kostnadsökningar automatiskt förs vidare i form av ökadepriser. Det kan nu konstateras att de ingångna tvåårsavtalen inteomförhand-lades. Som framgått av det anförda delar inte utskottetmotionärernas uppfattning att prisstopp är ett verkningslöst medel. Med hänvisning till vad utskottet anfört avstyrksmotionerna Fill2 (m) yrkande 15, Fill3 (c) yrkande 5 samt Fill4 (fp) yrkande 3. 1 motion Fil 12 (m) anförs att det inte är ändamålsenligtatt ha två offentliga organ som genomför samma typ av prismätningar. Eftersomdet är () prismätningar som används icivilrättsliga sammanhang anser motionärerna att statens pris- ochkartellnämnds (SPK) prismätningar bör upphöra. I propositionen anförs att det är viktigt att denofficiella statistiken över prisutvecklingen har en oberoende ställning och högkvalitet. Föredraganden förordar därför att sammansättningen av nämnden förkonsumentprisindex ändras genom att partsrepresentationen utgår och den vetenskapligarepresentationen ökar. Vidare bör SCB:s och SPK:s prismätningar samordnasytterligare genom att gemensamma mätmetoder och mätningar så långt möjligttillämpas och genom att publiceringen sker gemensamt en gång . Det bör understrykas att den samordning som avses ipropositionen främst gäller mätmetoder och redovisning av det statistiskamaterialet. gällerinsamling och bearbetning av data är arbetet till stor del redan FiU1986/87:30 samordnat. Utskottet vill peka på nödvändigheten av att såväl SCBsom SPK måste ha tillgång till det statistiska primärmaterialet i sitt löpandearbete. SPK:s prisövervakning och utredningsarbete kräver i stor utsträckningföretagsspecifika uppgifter. Med det anförda avstyrker utskottet motion Fil 12(m) yrkande 17. I den reviderade finansplanen anförs att penningpolitikensedan lång tid har styrts av hänsyn till yttre balansmål. Syftet har varit attuppnå önskade effekter på valutaflöden och kapitalbalans. Det nämns att sedanår 1984 har målet varit att statens utlandsskuld inte får öka och att dennanorm ligger fast. Penningpolitiken bedrivs i huvudsak genom att påverkamarknadsräntorna. En stark kreditexpansion till följd av den slopadeutlåningsregleringen har sannolikt bidragit till att öka den privatakonsumtionen. För att motverka det höga efterfrågeläget och den förväntadeomsvängningen fill följd härav i bytesbalansen har penningpolitiken varitinriktad på att bevara ett relafivt högt ränteläge. Höjningen av dekortfristiga räntorna ledde till ökad räntedifferens gentemotutlandet och betydande valutainflöden. I motionerna Fil 12 (m), Fil 13 (c) och Fil 14 (fp) samt imotion FillS av () upprepas de framfördakraven att avregleringen av kreditmarknaden bör fortsätta och bli bestående.Valutaregleringen föreslås avskaffad. Mofionärerna anser det särskilt angelägetatt ge möjlighet för valutautlänningar att kunna köpa kronobligafioner. Frågan om fortsatt avreglering på de finansiellamarknaderna tas upp också i motion Fi606 av m.fl. (fp). I motion Fil 12 (m) sägs att att staten inte skalllåna i utlandet skäll gälla även fortsättningsvis med den preciseringen attavståndstagandet gäller upplåning i utländsk valuta. Denna norm innebär attvalutaflöden som beror av t.ex. underskott i bytesbalansen skall fåslå igenom i höjd räntenivå i syfte att stimulera motsvarande upplåning iutlandet av den privata sektorn. Det innebär att ett posifivtvalutaflöde också skall få slå igenom i en läre räntenivå. I motion Fil 14 (fp) anförs att en räntesänkning är mycketangelägen. Det höga ränteläget är troligen ett resultat av en otillräckligtstram finanspolitik. Förutom att avskaffa valutaregleringen föreslås enutförsäljning av statliga företag, vilket skulle bidra till att dämparäntenivån. I motionerna berörs också vissa frågor om sparande ochhushållens medverkan för att finansiera budgetunderskottet. Dessafrågor harutskottet behandlat i ett särskilt betänkande (FiU 1986/87:24) om sparande. Utskottet delar den i propositionen framfördauppfattningen att staten inte skall nettolåna utomlands, dvs. statensutlandsskuld får inte öka. Utskottethar behandlat (FiU 1986/87:27) mofioner av sammamotionärer med yrkanden om att avskaffa valutaregleringen. I FiU 1986/87:30betänkandet tillstyrker utskottet med vissa smärre förändringar att valutaregleringenförlängs att gälla t.o.m. utgången av . Det harunder de knappa som gått sedan yrkandena behandlades sist inteframkommit något som föranlett utskottet att ändra sin uppfattning. I motion Fil 13 (c) yrkas både att valutaregleringenavskaffas och att den del av valutaregleringen som förbjuder valutautlänningaratt köpa svenska kronobligationer skall avskaffas. Som motiv för det sistnämndayrkandet anförs dels att därigenom skulle kunna hålla en betydligtlägre räntenivå, dels att valutarisken flyttas till de utländska placerarna. Även denna fråga behandlas i det nämnda betänkandet (FiU1986/87:27) liksom i ett antal tidigare betänkanden. Det är enligt utskottet inte givet att en möjlighet förutlänningar att köpa kronobligationer skulle innebära lägre räntor sett över enlängre period. Utskottet har utvecklat detta resonemang ,senast i betänkandet FiU 1986/87:10. Motionärerna anför att en fast växelkurs måste vara enorubblig norm för växelkurspolitiken. Tolkas denna norm bokstavligt finns detinte någon valutarisk för staten. Utskottet anser att det inte är ettförsvarbart argument för ett land med fasta växelkurser att hävda att statenundviker valutarisker genom att ge ut kronobligationer i utlandet. De argument som motionärerna framför är således intehållbara. Utskottet avstyrker motion Fil 13 yrkande 9. Frågor om avregleringen på kreditmarknaden behandladeutskottet senast i betänkande FiU 1986/87:10 som antogs av den 11mars 1987. Utskottet anförde att avsikten med den genomförda kreditpolitiskaregleringen självfallet inte är att den skall vara av tillfällig ellerbegränsad natur. Det innebär emellertid inte att hela den kreditpolitiskalagstiftningen kan avskaffas. En regering måste, anförde utskottet, för attkunna föra en ansvarsfull ekonomisk politik ha tillgång till effektivakreditpolitiska hjälpmedel. Utskottet har alltjämt samma uppfattning ochavstyrker därmed motion Fi606 yrkande 1. I motion Fil 16 (vpk) anförs att räntepolitiken haravgörande betydelse för inflationsutvecklingen och för statsbudgetens saldo.Det är enligt motionärerna nödvändigt med en övergång till lågräntepolitik.Den främjas genom en sänkning av diskontot. Som utskottet anfört styrs penningpolitiken av hänsyn tillyttre balansmål. Det kraftiga valutainflödet har medförten nedgång i de korta räntorna. När valutainflödet sedermera har avtagit harräntorna återigen stigit. Ränteutvecklingen är således i mycket hög gradberoende av rådande valutasituation. I vad gäller diskontot har utskottet tidigare konstaterat(FiU 1986/87:10) att det genom de förändringar som skett pä kreditmarknaden inte längre har samma normerande betydelse som . Hushållens in- och utlåningsrän tor i bank är dock alltjämt i stor utsträckning knutna till diskontot. Det är dock sannolikt att bankerna och kreditinstituten kommer att utveckla andra jämförelseräntor på samma sätt som skett i andra länder. dockdiskontot antas ha en viss betydelse eftersom det ofta ingår i och piU1986/87:30 reglerar innebörden i vissa överenskommelser och civilrättsligaavtal. Det ankommer på riksbanksfullmäktige att besluta om diskontot. Utskottetavstyrker med det anförda motion Fill6 yrkande 26. 1 motion Fil 16 (vpk) begärs förbud mot options- ochterminsaffärer eftersom denna spekulation, som motionärerna benämner det, intetillför samhällsekonomin något av värde. Regeringen beslutade tillkalla ensärskild utredare för att utreda frågor som rör optioner avseende bl.a.finansiella instrument (dir. 1987:1). 1 utredarens uppdrag ingår att kartläggaoch beskriva handeln med optioner och andra liknande finansiella instrumentsamt sätta in denna form av handel i ett samhällsekonomiskt perspektiv.Utredaren bör dessutom lämna förslag på hur marknaden för optioner m.m. skallvara organiserad och vilka regler som skall gälla för handeln där. Utskottetavstyrker med hänvisning härtill motiori Fil 16 yrkande 5'. Investeringsfonderna bör, föreslås det i motionerna Fil 12(m) och Fil 14 (fp), släppas fria. Mofivet i motion Fi 114 (fp) är attinvesteringarna bör stimuleras. 1 motion Fill2 (m) motiveras förslaget med attdet är lämpligt att bedriva stabiliseringspolitik som syftar tillatt kortsiktigt utjämna svängningar i den internationella konjunkturen. Såvälinvesteringsfonder som investe-ringsreseryen bör därför vara frisläppta. Utskottetvill med anledning härav anföra följande. Regeringen beslutade i regionalpolitiskt syftefattat beslut om ett nytt frisläpp av investeringsfonder förbyggnadsinvesteringar, där storstadsinvesteringar har undantagits. Dettabeslut, i kombination med fortsatta möjligheter att ta i anspråkinvesteringsfonderna för maskininvesteringar i stödområdet, avsåg att främja enregionalt sett jämnare utveckling över landet. beslöt regeringen att tillkalla en utredningom reformerad företagsbeskattning (dir. 1985:30) som skall se överföretagsbeskattningen. 1 detta uppdrag ingår att utvärderainvesteringsfondernas effektivitet och utnyttjande. Med hänvisning till att det får förutsättas attutredningen kommer att pröva formerna för investeringsfondernas utnyttjandeavstyrker utskottet motion Fil 12 (m) yrkande 4 och motion Fil 14 (fp) yrkande6. De senaste årens gynnsamma budgetutveckling består. Pånågra få år har budgetunderskottet, mätt som andel av BNP, minskat med 10procentenheter. För nästa budgetår beräknas underskottet motsvara endast 3,0 %av BNP. Medan statens utgifter ökade med i genomsnitt har den genomsnittliga ökningstakten begränsats till 9 %per år . Dämpningen beror dels på en stram budgetpoli- tik; delspå det förbättrade konjunkturläget. FiU 1986/87:30 Statens inkomster ökade med i genomsnitt mellan1976 och 1982. Under den därpå följande fyraårsperioden steg den genomsnittligaökningstakten till . Uppgången har delvis sin grund i den högreekonomiska tillväxten. Den sammanhänger emellertid också med att löner ochprivat konsumtion ökat i en alltför snabb takt för att långsiktigt varaförenlig med samhällsekonomisk balans. Budgetutvecklingen /87 och 1987/88 Utmärkande för de senaste årens utveckling har också varitatt för varje budgetår har under loppet av året ett successivt allt lägreunderskott framkommit i de budgetprognoser som fortlöpande görs. Så är fallet även för /87. Ikompletteringspropositionen anges underskottet nu till ,vilket är mindre än vad som finns upptaget istatsbudgeten för samma budgetår. Denna statsbudget fastställdes av ijuni 1986. Därefter har utgifterna, inklusive statsskuldräntor, justerats uppmed , medan inkomsterna i olika omgångar räknats upp med11,. Av inkomstökningen beror på attolika former av statliga lån, och då främst bostadslån, har betalats tillbaka ien omfattning som inte förutsetts. En gynnsam vinstutveckling i näringslivet harbidragit fill att skatteinkomsterna från juridiska personer ökat med 2,2miljarder kronor. En betydande del av inkomstförbättringen sammanhänger medatt den nominella löneutvecklingen och ökningen av den privata konsumfionenstigit snabbare än väntat. Detta återspeglar sig i inkomstskatten och imervärdeskatten som räknats upp med 4,4 resp. ,huvudsakligen till följd av att löne- och konsumfionsantagandena fått omprövas.Enbart dessa båda poster svarar alltså för 2/3 av den redovisadesaidoförbättringen. En alltför snabb pris- och löneutveckling har såledesbidragit till att budgetunderskottet minskat snabbare än väntat. I ett kortareperspektiv ger en sådan utveckling visserligen upphov, till ökadeskatteinkomster, men förbättringen kommer sedermera - allt övrigt lika - attförbytas i sin motsats, och det av två skäl. För det första är ökningen avskatteinkomsterna till en del endast skenbar eftersom den med visseftersläpning bortfaller genom avräkningen mot kommunalskattemedel. För detandra får svenskt näringsliv genom kostnadsökningarna ett sämre konkurrensläge,vilket bromsar tillväxten i ekonomin och med viss fördröjning också återverkarpå den statliga budgetens utgiftssida genom bl.a. ökat behov av arbetsmarknadspolitiskainsatser. Den saidoförbättring som efter hand framkommit i dereviderade prognoserna över 1986/budgetutfall bör sålunda enligtutskottets mening snarare ses som en varning än som ett tecken på engynnsammare utveckling. Förbättringen minskar således på intet sätt kraven påfortsatt stramhet i budgetpolitiken. Utskottet kan mot denna bakgrund inte dela den uppfattningsom kommer till uttryck i motionFiU6 (vpk). Där framhålls att detverkliga budgetunder- 42 skottetinte är såsom uppges utan ca . FiU1986/87:30 Med hänsyn härtill anser motionärerna att den nu föreslagnapolitiken får en återhållande effekt som hämmar såväl en minskning avarbetslösheten som den ekonomiska tillväxten. Motionärerna har tagit fasta på beräkningarna i denreviderade nationålbudgeten enligt vilka underskottet i statens finansiellasparande kommer att begränsas till . Det ären väsentlig , förbättring i jämförelse då underskottet legatpå en betydligt högre nivå. Sålunda uppgick underskottet i det finansiellasparandet till . Året därpå hadedet minskat till . Den fortsatta förbättring som nuframkommer för förklaras dock främst av inkomsterna från engångsskattenpå livförsäkringsbolagens förmögenheter - inkomster som väntas uppgå till 15miljarder kronor och som skall användas för att minska upplåningsbehovet.Enligt utskottets mening kan emellertid den inkomstförstärkningen inte tas tillintäkt för att införa lättnader i budgetpolitiken. Utskottet återkommer längrefram i detta betänkande till övriga budgetpolitiska förslag i motion Fill6(vpk). De i kompletteringspropositionen redovisade beräkningarnaav budgetutfallet /87 kan komma att behöva jämkas i vissa avseenden.Det har nämligen visat sig att de fyllnadsinbetalningar som gjordes i slutet avapril 1987 blivit mer omfattande än man räknat med. Därtill kommer att man nuräknar med att statsskuldräntorna under innevarande budgetår skall begränsasfill , vilket är mindre än tidigare.Det är enligt utskottets mening därför rimligt att utgå ifrån attbudgetunderskottet under innevarande budgetår blir väsentligt lägre än vad somanges i kompletteringspropositionen. Budgetsaido för budgetåren 1985/86-1987/88 Miljarderkronor, löpande priser -46,8 -43,2 -33,6 -36,9 -30,5 Även för /88 redovisas nu ett lägrebudgetunderskott än vad som angavs i budgetpropositionen . Då beräknades underskottet till . Såsom framgår av ovanstående tabell anges i kompletteringspropositionen nu ett saldo för detta budgetår som är lägre. Även i detta fall är det emellertid rimligt att räkna med att saldot blir ytterligare något lägre, bl.a. med hänsyn fill förnyade beräkningar av statsskuldräntorna. Det är fortfarande oklart i vilken utsträckning riksdagenkommer att FiU 1986/87:30 godkänna det budgetförslag somkompletteringspropositionen utgår ifrån. Utskottet redovisar på sedvanligt sätten beräkning över statsbudgetens inkomster för nästa budgetår i ett särskiltbetänkande (FiU 1986/87:36). På motsvarande sätt avger utskottet ocksåsärskilda betänkanden över utgifterna på statsbudgeten (FiU 1986/87:37) samtstatsskuldräntorna under /88 (FiU 1986/87:38). Vad gällerbudgetutfallet för nästa budgetår hänvisar utskottet till dessa betänkanden. De utvecklingsalternativ som skisseras i åretslångtidsbudget överensstämmer i stort med den bild som framkommit vidmotsvarande beräkningar . Det innebär att i det redovisadelågalternativet fortsätter budgetunderskottet att minska under de närmasteåren, medan man i högalternativet erhåller ett successivt försämratbudgetsaido. Årets långtidsbudget täcker perioden fram /92.Liksom tidigare gäller att långtidsbudgeten inte är en prognos utan en teknikför att belysa den automatik som finns inbyggd i statsbudgeten. Ilångtidsbudgeten visas sålunda hur statens utgifter och inkomster utvecklasunder enbart till följd av redan fattade beslut och gjordaåtaganden. Metodiken har emellertid förfinats i årets beräkningar, och manförutsätter nu en anpassning även av vissa bidrag och skatter som saknarindexanknytning men som erfarenhetsmässigt brukar jämkas med hänsyn fillprisutvecklingen. Så t.ex. förutsätts numera att barnbidragen höjs i takt medkonsumentprisindex liksom skatterna på alkohol och tobak. Vidare förutsättsatt inkomstskattekvoten är . I det gynnsammare beräkningsalternativet lågalternativet överens- stämmer förutsättningarna i stort med det s.k. balansalternativet iårets långtidsutredning, dvs. de nominella pris- och löneökningarna blir mycketlåga och tillväxten god. Högalternativet däremot innebär att priser och lönerökar något snabbare som den reala tillväxten begränsas till . Detbör dock påpekas att det på intet sätt är frågan om några anmärkningsvärdapris- och löneökningar i detta alternativ. Under periodens tre sista år antassålunda priserna stiga och timlönen . Budgetsaido i långtidsbudgeten enligtlågalternativet Löneökning3,, prisstegring och BNP-tillväxt 2,. Inhemska räntenivånfallande till under slutåret. 57;5' -30,5 -32,0 -27,1 -17,9 -19,9 i % av BNP Källa: Rev. finansplan, bil. Genomlångtidsbudgeten slås än en gång fast vilken avgörande betydelse den FiU1986/87:30 allmänna ekonomiska utvecklingen har för statsfinansernasutveckling. De tämligen små skillnaderna i beräkningsförutsättningarna för debåda alternativen illustrerar på ett slående sätt hur nödvändigt det är med engod tillväxt samt låga pris- och löneökningar för att ansträngningarna att fåner. budgetunderskottet skall lyckas. Lågalternativet ger upphov till en vissfortsatt förbättring medan budgetunderskottet i högalternativet ånyo ökar isåväl nominella som reala termer. Budgetsaldots utveckling /87-1991/92 enligtlångtidsbudgeten Miljarderkronor, löpande priser 60 55 50 45 40 35 30 25 1986/87 1987/88 1988/89 1989/90 1990/91 1991/92 Man måste vid en bedömning av resultatet vara medveten omatt långtidsbudgeten är en mekanisk konsekvensberäkning, i vilken hänsyn intetas till det dynamiska samspelet mellan budgeten och samhällsekonomin i stort.En något mindre gynnsam allmänekonomisk utveckling skulle leda till attsaidoförsämringen i högalternativet blir större än vad beräkningarna utvisartill följd av minskade inkomster och stigande utgifter. Mot denna bakgrund är det oroande att de senaste årensekonomiska utveckling snarare överensstämmer med förutsättningarna förhögalternativet än med dem som gäller för lågalternativet.