bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Detta stadgande har kommissionen tagit till intäkt för attrutinmässigt, som den underrättar parterna om att den tar upp enframställning till prövning, förklara att den gärna medverkar till enförlikning. Det år naturligtvis parternas sak att ta stiillning till om de villingå i förUkningsför-handlingar. Inte sällan inträffar det emellertid attkommissionen själv tar initiativ och undersöker om inte en förlikning ärmöjlig. Kommissionen kan i detta läge ha bildat sig en preliminäruppfattning i sakfrågan. Om förlikningsförhandlingar blir aktuella, harkomniissionen möjlighet att underrätta parterna om denna s. "provisional opinion". Att kommissionen har denna möjlighet anserkommissionen följa av regel 47 i dess procedurbestämmelser, som har följandelydelse: "Kommissionen kan, når den finner det låmphgt,överlägga i syfte att nå en provisorisk uppfattning i sakfrågan." En provisorisk uppfattning som kommissionen meddelar äravsedd att tjäna till ledning vid ett ställningstagande till frågan om förlikning. Ståndpunkten är emellertid inte bindande för kommissionen, och det finns alltså inte några garantier för att ett eventuellt beslut verkligen skall få samma innehåll som det preliminära. . , . Förlikningsförhandlingar kan föras på olika sätt. I vissafall kan de skötas av parterna själva, men vanligare är nog att parterna berkommissionen om hjälp. Som tidigare nämnts tar också kommissionen ibland självinitiativ till förlikningsförhandlingar. En provisorisk uppfattning lämnas till parterna iförtroende. Det är alltså inte meningen att den skall ges cffentiighet, och denbinder på intet sätt kommissionen för framtiden, som redan nämnts. Om kommissionen medverkar, instruerar den.normalt sinsekreterare att ta kontakt med båda parter och undersöka vilka möjligheter somfinns för en uppgörelse. I vilken ordning parterna kontaktas och vad sornavhandlas med vardera parten bestämmer då sekreteraren, som fungerar som ettslags mellanhand mellan parterna. Det inträffar också att kommissionen genomsekreteraren föreslår hur en tänkbar förlikning kan formuleras. Att parterna kan komma överens om en uppgörelse i godo äremellertid inte tillräckligt för att ett mål skall kunna avslutas införkommissionen. Som ytterligare förutsättning fordras att kommissionen godkännerförlikningen. Detta återspeglas i texten till den nämnda artikeln("på grundval av respekterandet av de mänskliga rättigheterna, sådana dedefinieras i denna konvention"). Man kan också uttrycka saken så att enförlikning måste stå i överensstämmelse med konventionens syfte och anda.Regeln har tillkommit för att skydda klaganden mot "påtvingade"förlikningar. Bestämmelsen har en viss likhet med vad som gäller när parterna iett indispositivt tvistemål inför en svensk domstol har kommit överens om huren tvistefråga skall lösas. Också iett sådant faU fordras att domstolen med utgångspunkt från kriterier som harbestämts i lagen prövar om dom kan ges i enlighet méd parternasöverenskommelse. Om en förlikning träffas och godkänns av kommissionen,upprättar denna en rapport, som översänds till ministerkommittén för kännedom.I rapporten redovisas innehållet i parternas överenskommelse. När denna rapportavgetts är målet avslutat. Innebörden häri är bl. a. alt parterna inte iefterhand skall uttala sig i frågan vem som vunnit eller förlorat. Principielltkan sägas att kommentarer rörande förlikningen inte bör sträcka sig längre äntill vad som framgår av kommissionens rapport. Parterna får alltså inte uttalasig om huruvida kommissionen har lämnat en "provisional opinion"eller, om en sådan har lämnats, om dennas innehåll. Inte heller får parternauttala sig om det sätt på vilket förhandlingarna har förts. Vad parterna underinga omständigheter får ge sig in på är uttalanden om vad som kunde ha blivitutgången i målet, om saken hade förts vidare och föranlett ett ställningstagandefrån kommissionens sida och sedan gått till avgörande av domstolen ellerministerkommittén. Att förlikningsförhandlingar har inletts innebär givetvisinte någon garanti för att en överenskommelse nås. Om någon uppgörelse intekommer till stånd, skall målet i fortsättningen handläggas som om någraförlikningsförhandlingar aldrig ägt rum. I förlikningsprocedurens natur ligger alltså att någon iefterhand tillgänglig dokumentation över förlikningsförhandlingarnas förloppeller de närmare överväganden som görs under förhandlingarna inte upprättas hosregeringen. I den mån kommissionen upprättar någon dokumentation betraktasdenna som hemlig. Misslyckas förhandlingarna, följer dokumentationen inte medkommissionens akt till domstolen, såvida inte detta uttryckligen begärs ochkonsultationer har hållits med parterna (regel 60 i kommissionensprocedurregler). KU 1986/87:33 Underbilaga till bilaga B 16 Regeringensställningstagande - principiella utgångspunkter Av den föregående redogörelsen följer att regeringen intekan ge offentlighet åt de överväganden som ligger bakom ett ställningstagandetill förmån för en förlikning. Härtill kommer att regeringen inför kommissionenuppträder som part och att alltså en öppenhet kring regeringens övervägandenskulle kunna skada regeringens möjligheter och handlingsfrihet för framtiden. Den omständigheten all förlikning träffats ochförlikningens innehåll är emellertid offentlig. Kommissionen utfärdar somtidigare nämnts en rapport som redogör för innehållet i förlikningen. Dennabrukar också presenteras av kommissionen genom ett pressmeddelande. När regeringen tar ställning till ett förlikningsförslagmåste den beakta samtliga omständigheter av betydelse. Bland dessaomständigheter ingår givetvis vilken risk som föreligger för alt ett mål avgörsgenom ett fällande utslag. En "provisional opinion" från kommissionenkan också ha avlämnats. Denna information från kommissionen blir då givetvisav betydelse. Risken för ett fällande utslag är emellertid endast enomständighet att beakta. Åtskilliga andra måste tas med i bilden. En mycketviktig faktor i sammanhangetär om man i det liige processen befinner sig kan dra några KU 1986/87:33slutsatser rörande den svenska lagstiftningens förhållande tillkonventionen. Underbilaga Om det finns indikationer på att lagstiftningenkan vara i konflikt med någon till bilaga B 16 av konventionens artiklar,är en uppgörelse inte utan vidare alt föredra. Uppgörelsen skulle med säkerhetföljas av flera klagomål, och regeringen skulle till slut komma i en situationdär den tvingas konstatera alt den - trots träffade förlikningar - måsteföreslå ändringar i lagstiftningen utan att läget är helt klarlagt. Detförekommer fall där regeringen har avvisat förlikningsanbud just därför attklagomålet grundar sig på svenska lagbestämmelser vars förenlighet medkonventionen kan sättas i fråga. Här har regeringen i stället intagitståndpunkten att det är bättre att låta målet gå till prövning avkonventionsorganen så att man får ett klart besked i saken. Om å andra sidan slutsatserna inte pekar mot attlagstiftningens förenlighet med konventionen är i fråga, blir läget någotannorlunda. Möjligheterna till förlikning är här oftast större, även om maninte kan göra några generella uttalanden i den riktningen. Det bör dockframhållas att det givetvis inte är ett självändamål att ett avgörande avkonventionsorganen skall komma till stånd i varje mål. Ytterligare omständigheter som påverkar bedömningen ärklagomålets omfattning och det förfarande inför svenska myndigheter somkritiseras av klaganden. När det gäller den senare frågan kan konstateras attklagomålen ofta avser en serie beslut av flera myndigheter (alla inhemskarättsmedel måste ha uttömts innan man får klaga inför kommissionen) och i olikafrågor. Som exempel kan här nämnas just mål som rör omhändertagande av barn. Isådana fall fattas många olika beslut av myndigheter och domstolar. I förstahand är naturligtvis själva omhändertagandebeslutet av betydelse. I målenfattas emellertid ett stort antal andra beslut. Som exempel kan nämnasinterimistiska beslut, beslut om placering i familjehem, beslut om hur ensyskonskara skall placeras, beslut om umgängesrätt, beslut om föreskrifter ochskolgång m. m. Vad saken ytterst kan komma att gälla inför kommissionen slårmed andra ord inte alltid klart. Man kan alltså tänka sig den möjligheten attkommissionen kritiserar något eller några beslut i ett mål medan andra undgårkritik. En avgörande faktor i förlikningsförhandlingarna ärgivetvis förlikningens utformning. Om en förlikning endast avser skadestånd ochrättegångskostnader, blir naturligtvis avgörandet mindre komplicerat.Regeringen måste dock räkna med att en förlikning på sådana villkor kan bliomdiskuterad. Också defta ingår bland de element som övervägs. Om förlikningen - vilket ibland inträffar - också innebäråtaganden om att regeringen skall lägga fram förslag till ändringar ilagstiftningen, kompliceras bilden. Som exempel på en förlikning av det senareslaget kan nämnas uppgörelsen i målet Skoogström mot (förlikningenträffades dock här medan målet låg hos domstolen), där regeringen åtagit sigatt för lägga fram förslag till ändringar i reglerna om häktning ochanhållande. Ett sådant förslag väntas . Förlikningens utformning i skadeståndsdelen är också avbetydelse. a. är det viktigt vem som får del av ett eventuellt skadestånd. Attsamtliga omständigheter prövas i samband med ett förlikningsanbud 604 innebärgivetvis också att regeringen tar med den ekonomiska sidan i bedömningen. Dennaär emellertid ingalunda avgörande. Mot denna kan ställas intresset av altSverige får fram ett avgörande av konventionsorganen. Slutligen bör nämnas altdet också kan vara av en viss betydelse om ett mål är unikt i den meningen attinget annat mål av samma slag förekommer inför kommissionen. Om det finns fleramål av samma typ inför kommissionen, kan regeringen göra bedömningen att någoteller några av dessa kan förlikas, medan ett eller flera ändra förs vidare föratt regeringen skall få fram ett avgörande i frågan. KU 1986/87:33 Underbilaga till bilaga B 16 Med hänsyn till vad som sagts i det föregående kan alltsånågon redovisning av de närmare övervägandena bakom förlikningarna i de bådaaktuella fallen inte lämnas. Detta skulle strida mot de regler- uttryckliga ochunderförstådda - som gäller för förlikningsproceduren inför kommissionen. Omregeringen i en medlemsstat skulle bryta mot dessa regler, skulle detta kunnafå menliga konsekvenser för den framtida verksamheten inom ramen förkonventionssystemel som sådant. Härtill kan fogas att regeringen har ett allmänt ansvarför att lagstiftningen slår i överensstämmelse med konventionen. Kan det pånågot sätt dras slutsatsen att det finns brister i lagstiftningen i dettahänseende, är regeringen folkrättsligt förpliktad att föreslå deändringar som kan behövas. Man får också förutsätta att kommissionen beaktarfrågan om lagstiftningens förenlighet med konventionen når den godkänner enförlikning. regeringensombud inför den europeiska kommissionen och domstolen för de mänskligarättigheterna PM KU 1986/87:33 Affärsbankernasstöd till forskning Anmälan AndersBiörck (m) anmälde för granskning "regeringensöverenskommelse med affärsbankerna angående en 'donation' till en stiftelseknuten till universiteten att utbetalas med 200 milj. kr. under entreårsperiod". från (underbilaga 1) redovisas samtal mellanföreträdare för regeringen och vissa banker rörande stöd till forskning ochutveckling. 1ärendet föreligger vidare minnesanteckningar (underbilaga 2) från sammanträdepå Nordbanken mellan företrädare förutbildningsdepartementet och statsrådsberedningen samt bankrepresentanter. Den13 ställde () en interpellation (1986/ 87:135)till finansministern om affärsbankernas stöd till forskning vid universitet ochhögskolor. Interpellationen besvarades av finansminister den10 (snabbprotokoll 1986/87:68 s. 1 ff.). 1986/87:80 om forskning 1986/87:80 om forskning omnämns affärsbankernas stöd tillforskning bl. a. på s. 31 samt - i bilaga 6 - på s. 6 och 9. PMangående samtal mellan företrädare för 1986/87:33 regeringenoch vissa banker rörande stöd till underbiiagai BankdirektörenCurt G. och finansministern träffades hos Sverigesambassadör i . I deras samtal berördes det ansträngdastatsfinansiella läget och behovet av stöd till FoU. Vid ettmöte ordnat av statsministern väckte han tanken på att bankerna övervägeren kraftfull insats till förmån för sådan forskning vid universitet ochhögskolor som är av särskild betydelse för utvecklingen av det svenska Vid detta möte deltog direktören (), direktören . (SE-banken), direktören (), statsministern och finansministernKjell-Olof . Meddeladeföreträdare för affärsbankerna att frågan om avsättning till forskningsändamålskulle komma att behandlas av . presenterade företrädarna för affärsbankernaförslag till gemensamt pressmeddelande. I mötet deltog: direktören (Nordbanken),direktören , direktören . , direktören , statsministern, finansministern samt sakkunnige (statsrådsberedningen). Vid ettmöte ordnat av statsministern väckte han tanken på avsättning till FoU medföreträdare för föreningsbankerna och sparbankerna. Vid mötet deltog: styrelseordföranden . Åsling,direktören () samtstyrelseordföranden och direktören (), statsministern, finansministern samt sakkunnige OddEngström. Meddeladeföreträdarna för föreningsbankerna och sparbankerna per telefon att man ejfunnit skäl att stödja FoU genom avsättningar. KU 1986/87:33 Redovisades vid enpresskonferens styrelsebeslul rörande Underbilaga 1avsättning till särskilda stiftelser med ändamål att stödja forskningenvid till bilaga 17 universitet och högskolor. företräddes affärsbankerna av direktören , direktörenTom och direktören (). Regeringenföreträddes vid presskonferensen av statsministern och finansministern. var dessutom närvarande direktören . , direktörenSven och sakkunnige . Statsminister har kallat Svenska Bankföreningentill en diskussion om behovet av förstärkning av basresurser till sådanforskning vid universitet och högskolor som är av särskild betydelse förutvecklingen av det svenska näringslivet. Bakgrunden är att även om statsmakterna under kommandebudgetår beslutar om kraftiga anslagsökningar, vilket är önskvärt, kommer förnäringslivets utveckling angelägna forskningsbehov att förbli otillfredsställda.Detta är oroväckande för näringslivets utveckling och därmed för bankerna. Motdenna bakgrund har statsministern väckt tanken på att bankerna överväger enkraftfull insats på detta område. Bankernas resultat kan väntas bli speciellt godabland annat till följd av den ekonomiska utvecklingen, främst de sjunkandemarknadsräntorna. Mot den bakgrunden är det motiverat att bankerna i enansträngd statsfinansiell situation föreslagits medverka genom en unik insatsför att stärka den för näringslivet väsentliga forskningen. Med anledning av ovanstående har styrelsebeslutat föreslå affärsbankerna att sammanlagt avsätta underåren 1987, 1988 och 1989 till stiftelser med uppgift att lämna bidrag, somfyller ovanstående behov. Definitivt beslut om avsättning kommer att fattas ettår i taget och första gången . För kommande beslut förutsättsdels att behoven kvarstår och inte anses kunna täckas med budgetmedel dels attbankernas lönsamhetssituation inte förändras påtagligt genom pålagor ellerandra yttre omständigheter. I de tilltänkta forskningsstiftelsernas styrelser ämnarbankerna erbjuda regeringen att utse ledamöter som företräder forskningen;bankerna utser lika många; ordförande utses av samtliga ledamöter. Med hänsyntill bankernas olika verksamhetsområden avses stiftelsemedlen bli fördelade medbeaktande även av regionala behov. KU 1986/87:33 39 1986/87. KU1986/87:33 Underbilaga 1 till bilaga B 17 Minnesanteckningarfrån sammanträde på Nordbanken . Diskussionernarörde huvudsakl igen för vilka forskningsändamål bankernas forskningsbidragskulle utnyttjas. Enförsta förutsättning för bidragen är att mottagarna är sådana att bidragen kanutgå av obeskattade medel. För detta krävs att bidragen går till "svenskauniversitet och högskolor och till dem hörande institutioner och inrättningarsamt forskningsinstitut som är underställda universitets- och högskoleämbetetsförvaltning" (SFS 1986:152). Bidrag direkt till sådant forskningsinstitutär avdragsgillt som driftkostnad. Flertalet banker tycks beredda att lämnasådana direktbidrag. Någon bank - t. ex. S-E-banken - överväger dock att lämnasina bidrag till en särskild stiftelse, vilken i sin tur i så fall skall lämnamedlen vidare till forskningsinstitutioner. Stiftelsen får då arrangeras så attavdragsrätt åstadkoms, men även i det fallet skall de slutliga bidragsmottagarnafinnas inom den citerade kretsen av forskningsinstitut. Enandra förutsättning för bidragen är att de skall avse forskning av särskildbetydelse för utvecklingen av det svenska näringslivet. Ordet"näringslivet" kan därvid ses tämligen vidsträckt. Entredje förutsättning är att forskningsbidragen kan fördelas så att regionalabehov tillgodoses. Det är inte minst av hänsyn till provinsbankerna viktigt attkunna peka på att resp. banks speciella region gynnas. Det är alltså viktigtatt det finns bidragsprojekt inom varje aktuell region. Detta kan ha betydelsenär bidragsfrågan kommer upp på bankernas bolagsstämmor. Deolika bidragsobjekt som statsmakterna vill ha tillgodosedda bör vara kända vidbankföreningens styrelsesammanträde . Bidragsfrågornakommer då att behandlas inför bankernas bolagsstämmor, vilka äger rum underperioden . Väsentligtär att bidragsfrågorna kan behandlas utan någon vidlyftig byråkratisk omgång.Det är därför lämpligt alt en lista på bidragsobjekt för görs upp inomkanslihuset. Bankerna får sedan inom ramen för denna lista välja ut och mellansig fördela objekt. Utgångspunkten är att 200 milj. kr. skall fördelas år 1987.För att ge bankerna viss valfrihet i fråga om bidragsmoltagare borde listanemellertid innehålla förslag på bidrag överstigande 200 milj. kr., förslagsvispå ca 300 milj. kr. KU1986/87:33 Underbilaga 2 till bilaga 17 Deär införslådda med de av bankrepresentanterna nämnda utgångspunkterna förbidragen. En lista över objekt skall utarbetas och tillställas bankföreningenunder första halvan av februari. Redan vid dén första kontakten mellanstatsministern och vissa bankchefer hade funnits en lista över objekt. Den varnu dock något inaktuell och skall överarbetas med hänsyn bl. a. till vadbankerna framfört vid dagens sammanträde. Någon tungrodd byråkratisk apparatbehöver inte befaras. Sedan fördelningarna mellan olika bidragsmottagarebestämts på grundval av listan och efter bankernas val är det lämpligt att denslutiiga medelsanvändningen inom resp. institution beslutas i samråd medsakkunniga forskare. Bankerna bör dock på ett enkelt sätt även i det skedet fådelta i samrådet. Denärvarande förklarade sig införstådda med följande verksamhetsplan. Inom utarbetas en lista överbidragsmottagare, vilken tillgodoser de av bankerna angivna förutsättningarna. Denna lista tillställs bankföreningen i sådan tidatt den kan föreligga vid föreningens styrelsesammanträde . (Den bör om möjligt finnas hos föreningen omkring före sammanträdet.) Bidragen behandlas i enlighet med varje banksbeslut på bankernas bolagsstämmor. (Den sista äger rum .) När bolagsstämmorna beslutat om bidragen, väljervarje bank () slutgiltigt ut bidragsmottagare inom ramen förlistan. Erforderligt samråd för fördelning sker inom bankföreningen. Vid behovsker också samråd med personer som utser. För detta kanlämpligen skapas en informell samrådsgrupp. Samråd med den bidragsgivande banken äger rum ocksånär den slutliga medelsanvändningen bestäms. Det kan vara av vikt för bankenför att den skall kunna utnyttja bidragets goodwillvärde. Om nödvändiga beslut då fattats är bankerna bereddaatt betala ut bidragen för (tillsammans 200 milj. , Nordbanken(Svenska Bankföreningens ordförande) Departementstjänstemäni statliga verks och företags ku 1986/87:33 styrelser, m.m. Biiaga bis a I anmälan av () begärsatt utskotlet gör en samlad granskning av de regler som gäller och den praxissom utvecklats vad gäller deparlementstjänstemäns medlemskap i verksstyrelseroch motsvarande som sorlerar under vederbörande departement liksomstyrelsepos-ler i företag o.d. som är underställda centrala ämbetsverk.Anmälaren hemställer att KU till granskning tar upp följande tre frågor: Reglerna för jäv vad gäller departementstjänstemänsdeltagande i verksstyrelser och motsvarande som är underställda resp.departement. Förekomsten av tjänstemän med departementsanknytning iverksstyrelser av ovan angivet slag. Omfattningen av formella regeringsbeslut som direkt ärstyrande för den centrala förvaltningens sätt att utföra ålagdaarbetsuppgifter. Avslutningsvis anförs i anmälan att en granskning av detangivna slaget skulle kunna belysa omfattningen av självständigheten resp.styrningen av de centrala ämbetsverken och omfattningen av de ramar som de haratt verka inom. I en PM från (underbilaga 1) behandlasde i anmälan angivna frågeställningarna. I anslutning till den i promemorian lämnade redovisningenlämnas i det följande vissa kompletterande uppgifter. 3.1 Olika slag av i anmälan berörda organ De olika myndigheter, bolag och andra organ som berörs ianmälan kan delas upp i olika grupper enligt det följande: För de myndigheter och andra organ som enligtdepartementsförordningen (1982:1177; senast omtryckt 1986:1417) faller underett departement gäller vid ärendehandläggningen i princip vanligaoffentligrättsliga regler. Detta innebär bl. a. att styrelseledamot i sådantorgan har att agera utifrån det offentligrättsliga regelkomplexet, t.ex.myndighetsinstruktion, lagen om offentlig anställning () och förvaltningslagen.I sammanhanget är av särskilt intresse jävsbestämmelserna i förvaltningslagen(för dessa redogörs i den från överlämnade promemorian). Vad härefter gäller de stadiga bolagen är dessa egnarättssubjekt. De är därför inte underkastade de förvaltningsrältsliga regler m. m. som gäller för myndigheterna. Styrelseledamot i sådant bolag ansvarar enligt aktiebolagsla gens regler. Av intresse i förevarande sammanhang är bl. a. den i 8 kap. 10 § gi2 aktiebolagslagen intagnabestämmelsen enligt vilken styrelseledamot är jävig KU 1986/87:33 atthandlägga frågor rörande avtal mellan honom och bolaget. Enligt Bilaea B 18A bestämmelsen gäller vidare att jäv föreligger i handläggningen av frågor om avtalmellan bolaget och tredje man om styrelseledamoten däri äger ett väsentligtintresse som kan vara stridande mot bolagets. Beträffandestatliga stiftelser gäller bl. a. följande. bildas i regelgenom att regeringen fastställer stadgar för stiftelsens verksamhet ochförvaltning samt utser styrelseledamöter. Stiftelserna får rätlssubjektivitetgenom att regeringen fastställer stadgarna för dem. Statliga stiftelser bildasi allmänhet för att driva viss verksamhet. 1 förvaltningsutredningens betänkande(SOU 1983:39) anges (s. 55) att skillnaden mellan myndighet och stiftelse ärdiffus. Enligt betänkandet består skillnaden närmast i att verksamhet imyndighetsform är bunden av ett relativt fast regelkomplex medan för verksamheti stiftelseform gäller de regler som för varje särskilt fall fastställs istadgarna för stiftelsen. Att det i stort sett saknas generella och tvinganderegler för stiftelser innebär att stadgarna av regeringen kan utformas eftervad som bedöms lämpligt i det enskilda fallet. 3.2Verksledningskommitténs betänkande (SOU 1985:41) Affärsverken och deras företagsamt proposition 1986187:99 betänkande Affärsverken och deras företag (SOU 1985:41)berörs frågan om personalunioner rörande, såvitt här är av intresse, tjänstemani med styrelseuppdrag i statiig verks-eller bolagsstyrelse. 1frågan anges i betänkandet bl. a. följande (s. 77): bör normalt inte ha uppdrag i verks- och bolagsstyrelserinom koncernen. När det av särskilda skäl anses motiverat att sådana tjänstemänskall inneha styrelseuppdrag bör det i så fall vara i verksstyrelsen. Dethänger samman med att kommittén menar att regeringens styrning av bolagenskall ske genom verken.