bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Regleringen av markens användning och bebyggelsen inom delar av kommunen sker genom detaljplaner. Varje kommun skall ha en aktuell översiktsplan, somomfattar hela kommunen. Översiktsplanen skall i stort ange hur mark- ochvattenområden är avsedda att användas och hur bebyggelseutvecklingen bör ske. Den närmare regleringen av markensanvändning och bebyggelsen inom delar av kommunen sker genom detaljplaner. För begränsade områden av kommunen som inte omfattas avdetaljplan får områdesbestämmelser antas, om det behövs för att syftet medöversiktsplanen skall uppnås eller för att säkerställa att riksintressenenligt lagen (0000:000) om hushållning med naturresurser m. m. tillgodoses. Fastighetsplaner får antas för att underlättagenomförandet av detaljplaner. För samordning av flera kommuners planläggning fårregionplaner antas. 4 kap. Översiktsplanen skall utgöra underlag för beslutom användningen av mark- och vattenområden. 1. grunddragen i den avsedda användningenav mark- och vattenområden samt riktlinjer för tillkomst, förändring ochbevarande av bebyggelse, 2. hur kommunen avser att tillgodoseriksintressen enligt lagen (0000:000) om hushållning med naturresurser m. m. Översiktsplanen skall utgöra en redovisning av allmännaintressen vid beslut om användningen av mark- och vattenområden. 1. grunddragen i den avsedda användningen av mark- ochvattenområden. 2. hur kommunen avser att tillgodoseriksintressen enligt lagen (0000:000) om hushållning med naturresurser m. m. 5 kap. 2 § Vid utformningen av en detaljplan skall skälig hänsyn tastill befintliga bebyggelse-, äganderätts- och fastighetsförhållanden som kaninverka på planens genomförande. I de delar som planen medför att mark eller särskild rätttill mark kan komma att tas i anspråk enligt 6 kap. 17-19 §§ skall planen dessutomutformas så att de fördelar som kan vinnas med den överväger de olägenheter somplanen orsakar enskilda. Regeringensförslag Utskottets förslag BoU 1986/87:1 Detaljplanen får inte omfattaen Bilaga 11:1 större område än som är befogat med Lagrådsremiss:hänsyn till syftet med planen och den Bilaga tid för au genomföra den somskall bestämmas enligl 5 H. 5 kap. 33 § Bestämmelserna i 20-31 §§ skall Bestämmelserna i 79 S om fasiig- tillämpasnär områdesbestämmelser hetsförteckning och bestämmelserna antas, ändras eller upphävs. / 20-31§§ skall tillämpas när områ- desbestämmelserantas, ändras eller upphävs. BoU1986/87:1 Bilaga 12 Lagrådets yttrande Närvarande:f.d. justitierådet , regeringsrådet , jusfitierådet . Enligtprotokoll vid sammanträde har bostadsutskottbeslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till vissa ändringar i det iproposition 1985/86:1 framlagda förslaget till ny plan- och bygglag (PBL). Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: Bakgrunden till remissen är, att lagrådet i sitt yttrandeden över ett enligt regeringens beslut tilllagrådet remitterat förslag till plan- och bygglag (PBL-förslaget) ifrågasatteom inte kommunernas planläggningsbefogenheter enligt förslaget kunde ansesinnefatta meddelande av föreskrifter i den mening som avses i 8 kap.regeringsformen (RF). Om så var fallet, var förslaget inte förenligt med RF:sregler om normgivning. Lagrådet fann sig nödgat att konstatera, att förslageti vad det avsåg kommunernas befogenheter att i planbestämmelser regleramarkanvändning och bebyggelse "knappast torde vara förenligt medgrundlagen". Lagrådet uttalade, att det fanns två sätt att nå en säkeröverensstämmelse med RF. Det ena var, att dels ändra 8 kap. 7 § första stycket3 RF så att det enligt lagrummet blev möjligt att delegeranormgivningsbefogenheter avseende föreskrifter om markanvändning ochbyggnadsföreskrifter av annat än detaljbetonat slag, dels reglera kommunernaskompetens på området i överensstämmelse med delegationsföreskrifterna i 8 kap.RF. Det andra sättet var att revidera förslaget i sak i erforderliga delar,vilket dock innebar värderingar och ställningstaganden som det inte ansågstillkomma lagrådet all göra. Med anledning av lagrådets yttrandeden har bestämmelserna om kommunernas befogenheter att fattabeslut om markanvändning och byggande ändrats i vissa delar i propositionenslagförslag i förhållande till det till lagrådet ursprungligen remitteradeförslaget. Ytterligare ändringar föreslås i förevarande remiss frånbostadsutskottet. Samtliga ändringar avser att klarlägga, att kommunernasifrågavarande befogenheter inte innefattar normgivning. Syftet är alltså, attpå det av lagrådet sist angivna sättet uppnå att PBL står i säkeröverensstämmelse med . Detta föreslås ske på det sätt ettenhälligt konsfitutionsutskott föreslagit i det till remissen fogade yttrandetfill bostadsutskottet (KU 1985/86:8 y), nämligen genom att dels klargöra attinnehållet i översiktsplanerna inte utgör ett bindande planeringsunderlag, delsändra föreskrifterna om områdesbestämmelser och detaljplan på ett sådant sättatt avgränsningarna av berörd personkrets blir mera preciserade. Som utvecklats i lagrådets yttrande kanlagregler om rätt för kommunerna att reglera markanvändning och att ge annat ändetaljbetonade föreskrifter om utformningen av byggnader m. m. anses varagrundlagsenliga endast under förutsättning, att regleringen inte utgörföreskrifter -normer - i RF:s mening. I lagrådets yttrande (propositionensbilagedel s. 210,211 och 213) och i propositionen (s. 87-90) behandlasinnebörden av RF;s begrepp "föreskrift". Som närmare utvecklats iyttrandet och propositionen avses med föreskrifter i RF:s mening rättsregler.Dessa kännetecknas i princip av att de är bindande för myndigheter ochenskilda. Vidare kännetecknas de av att de inte avser bara ett visst konkretfall utan att de har generell giltighet. I propositionen (s. 90) uttalas - mot bakgrund av en därlämnad redovisning för syftena med den grundlagsreform som ledde till 1974 årsRF och för beslut (KU 1975/76:51, rskr. 362) att anta prop. 1975/76:112 med förslag till lagom kungörande av lagar och andra författningarattplanbeslut enligt dagens byggnadslagstiftning är att se som en form avrättstillämpning som enligt grundlagen inte är förbehållen . mening vinner denna ståndpunkt också visst stöd av ändringen 1976 i 8kap. 7 § RF, när till uppräkningen av delegeringsbara ämnen tillfogades"utformning av byggnader, anläggningar och bebyggelsemiljö" (se prop.1975/76:109 s. 162 f, KU 1975/76:56 s. 41, KU 1976/77:1, rskr. 1976/77:2). Omman 1976 hade uppfattat antagande av planer enligt byggnadslagstiftningen somnormgivning, hade man sålunda sannolikt medtagit detta ämne i uppräkningen i 8kap. 7 § RF. Ståndpunkten får även anses vara den förhärskande i doktrinen (seuttalandet av professor i bilagan till det till remissenfogade yttrandet KU 1985/86:8 y s. 20). Även lagrådets yttrande den 12 mars1985 synes utgå från denna ståndpunkt, såvitt gäller instituten stads- ochbyggnadsplan. De skäl som sålunda kan åberopas till stöd för atttillämpningen av dagens stads- och byggnadsplaneinstitut inte utgör normgivningutan att hithörande beslut i stället är att betrakta som förvaltningsbeslut ienskilda fall anser lagrådet ha sådan tyngd att ståndpunkten får godtas. Dettabör enligt lagrådets mening vara en utgångspunkt vid bedömningen av förevarandeärende. En annan utgångspunkt för bedömningen bör vara, att manfår förutsätta att de organ som enligt PBL skall fatta beslut om de i lagenreglerade planinsfituten därvid lojalt följer lagens föreskrifter sådana de ärav lagstiftaren avsedda att tillämpas. Detta är en allmän förutsättning föroffentlig maktutövning, ytterst grundad på stadgandet i 1 kap. 1 § tredjestycket RF: "Den offentliga makten utövas under lagarna." När lagrådet i sitt yttrande ifrågasatteom PBL-förslaget stod i överensstämmelse med RF:s föreskrifter, anfördelagrådet som en huvudgrund att översiktsplaner enligt PBL-förslagets regler ivissa, av lagrådet i yttrandet närmare angivna situationer, när planeninnehåller bestämda och preciserade direktiv, framstår som bindande för deorgan som med översiktsplanen som underlag skall fatta beslut om användningenav mark och vatten samt om kommunens närmare planläggning. BoU 1986/87:1 Bilaga 12 Lagrådets yttrande I propositionen understryks att översiktsplanen utgör ettinstrument för kommunfullmäktige att på ett samlat sätt uttrycka kommunensprincipiella uppfattning om vilka av de i lag angivna allmänna intressena sominom olika områden framstår som aktuella att vägas mot de enskilda intressenavid bl. a. tillståndsprövning. I anslutning till dessa uttalanden föreslårbostadsutskottet i förevarande remiss några ändringar i proposifionens förslagtill bestämmelser om översiktsplan i 1 kap. 3 § och 4 kap. 1 § PBL. De föreslagna ändringarna i 4 kap. 1 § PBL innebärföljande. I första stycket sägs att översiktsplanen skall utgöra en redovisningav allmänna intressen vid beslut om användningen av mark- och vattenområden, istället för propositionens förslag att planen skall vara underlag för dessabeslut. Vidare ändras ingressen till andra stycket från proposifionens"Planen skall angeAv planen skall framgå". Dessutomförkortas styckets punkt 1 så att den omfattar endast orden "1.grunddragen i den avsedda användningen av mark- och vattenområden,".Sålunda utgår de enligt propositionens förslag därefter i punktenföljande orden "samt riktlinjer för tillkomst, förändring och bevarande avbebyggelse,". Ändringarna syftar till att tydligare markera, attöversiktsplanen tar sikte på att redovisa de allmänna intressena och att deninte innefattar någon avvägning mot de enskilda intressena. framhållit i remissen understryks härigenom attöversiktsplanen inte skall vara bindande för de efterföljande besluten. Vid denprövning som föregår dessa beslut skall nämligen enligt den i 1 kap. 5 § PBLangivna huvudregeln även enskilda intressen beaktas. Även de av bostadsutskottet föreslagna ändringarna i 1kap. 3 § PBL har till syfte att understryka att översiktsplanen inte är bindande.Till första stycket fogas enligt utskottets förslag meningen:"Översiktsplanen har inte bindande verkan." Andra stycket, som enligtpropositionens förslag avser "den närmare regleringen" av markensanvändning och bebyggelsen, föreslås av utskottet få följande lydelse:"Regleringen av markens användning och bebyggelsen inom delar av kommunensker genom detaljplaner." I remissen förekommer vissa med det remitteradelagförslaget (bilaga 1) mindre väl förenliga uttalanden angående utformningenav bestämmelserna i 4 kap. 1 § PBL om innehållet i översiktsplan. Vidgranskningen har lagrådet utgått från vad som tagits upp i lagförslaget. Lagrådet finner, att de av bostadsutskottet föreslagnaändringarna i 1 kap. 3 § och 4 kap. 1 § PBL tydligare än propositionens förslagklargör att översiktsplan inte är bindande. Genom det föreslagna tillägget till1 kap. 3 § första stycket fastslås detta uttryckligt. Innebörden i tilläggetmåste anses vara, att översiktsplan över huvud taget inte är rättsligtbindande. Enligt lagrådets mening är detta förhållande avgörande förgrundlagsfrågans bedömning. För att det skall vara fråga om en föreskrift iRF:s mening krävs som redan nämnts bl. a., att föreskriften skall vara bindandeför myndigheter och enskilda, dvs. att den skall föranleda rättslig bundenhet.Med de föreslagna ändringarna i förhållande till PBL-förslaget kommer översiktsplanenligt inte att innehålla sådana föreskrifter som avses i 8 kap.RF. För attden av bostadsutskottet med ändringarna i 1 kap. 3 § PBL avsedda BoU1986/87:1 Bilaga 12 Lagrådets yttrande innebördenskall framgå tydligare föreslår lagrådet några smärre omformuleringar.Tillägget till första stycket bör enligt lagrådets mening ges lydelsen:"Översiktsplan är inte bindande för myndigheter och enskilda." Andrastycket bör förslagsvis få följande lydelse: "Regleringen av markensanvändning oeh av bebyggelsen inom kommunen sker genom detaljplaner. Endetaljplan får omfatta endast en begränsad del av kommunen." Lagrådetåterkommer lill den föreslagna lydelsen nedan i samband med behandlingen avdetaljplaneinstitutet. - Lagrådet föreslår, att 4 kap. 1 § första stycket geslydelsen: "I översiktsplanen skall redovisas allmänna intressen som börbeaktas vid beslut om användningen av mark- och vattenområden." Beträffandeandra stycket 1 vill lagrådet förorda, att orden "tillkomst, förändringoch bevarande av bebyggelse" bibehålls i lagrummet (jfr 1 kap. 3 § förstastycket andra meningen). Lagrådet föreslår, att punkt 1 ges följande lydelse:"1. grunddragen i fråga om den avsedda användningen av mark- ochvattenområden och i fråga om tillkomst, förändring och bevarande avbebyggelse,". När lagrådet i sitt yttrande ifrågasatteom inte kommunernas planläggningsbefogenheter enligt PBL-förslaget kan innefattanormgivning, fäste lagrådet stort avseende vid rätten att anta områdesbestämmelser.Att dessa har bindande verkan är ostridigt. Lagrådet ifrågasatte i sitt yttrande,om inte områdesbestämmelserna också uppfyller det krav pä generell giltighetsom kännetecknar föreskrifter i RF:s mening. Enligt lagrådet kunde skälen föratt inte hänföra dagens stadsplaner och byggnadsplaner till författningar inteutan vidare åberopas, när det gäller att fastställa områdesbestämmelsernaskonstitutionella karaktär. Lagrådet framhöll därvid bl.a., attområdesbestämmelserna är en ny planform genom vilken en kommun kan regleramarkanvändning och bebyggelse inom relativt stora områden. Enligt lagrådetkunde det inte uteslutas, att det för enstaka kommuner med speciell karaktärkunde visa sig ändamålsenligt att vissa områdesbestämmelser fick gällakommunens hela område. Lagrådet gav i sitt yttrande en rad exempel påområdesbestämmelser som kunde få giltighet inom stora områden. Sådanaområdesbestämmelser kunde enligt lagrådet komma att bli bindande för ett stortantal fastighetsägare samt få betydelse för många människors boende ocharbetsmiljö och deras möjligheter till rekreation och friluftsliv. Som närmare utvecklas i remissen från bostadsutskottet harlagrådets uttalanden föranlett en rad ändringar i propositionen i förhällandetill det av lagrådet granskade PBL-förslaget. Efter dessa ändringar kan sålundaområdesbestämmelser aldrig gälla för en hel kommun utan endast för begränsadeområden av kommunen. De vidtagna ändringarna i propositionens förslag syftarvidare till att precisera för vilka ändamål områdesbestämmelser får antas.Dessutom har genom ändringarna vissa av de i lagrådsytl-randel särskiltåberopade regleringsmöjligheterna helt utgått eller inskränkts. I remissen föreslår bostadsutskottet en ändring i 5 kap.33 § PBL, som innebär att det uppställs ett principiellt krav på attfastighelsförteckning skall föreligga i ärende om antagande, ändring ellerupphävande av områdesbestämmelser. I fastighetsförteckningen skall upptas bl.a. samtliga sakägare i BoU1986/87:1 Bilaga 12 Lagrådets yttrande ärendet, dvs. ägarna till berörda fastigheter och vidarede personer som innehar annan särskild rätt i dessa fastigheter än bostadsrättoch hyresrätt. Enligt propositionens förslag krävs fastighetsförteckning iärende om detaljplan men inte i ärende om områdesbestämmelser. Den av utskottetföreslagna ändringen har - som lagrådet närmare utvecklar i det följande -storbetydelse i förevarande sammanhang. För bedömningen av frågan, vilken konstitutionell naturkommunernas befogenheter enligt PBL att fastställa områdesbestämmelser skallanses ha, finner lagrådet ledning böra hämtas ur förarbetena till lagen(1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar (prop. 1975/76:112 s.62 ff, KU 1975/76:51). lämnade vid antagandet av denna lag utanerinran följande uttalanden i propositionen: Sedan den nya regeringsformen tillkommit synes begreppetförfattning böra vara liktydigt med sådana föreskrifter som omfattas av regeringsformens regler om normgivningsmakten. Till författning i nu angiven bemärkelse kan lill en börjanhänföras föreskrifter som rör allmänheten eller en viss kategori av allmänheten, t. ex. ett visst slag av näringsidkare. Särskilda gränsdragningssvårigheter möter i fall där enbindande föreskrift avser ett mycket litet lokalt område, kanske bara en eller flera bestämda fastigheter.-- När det gäller att ta ställning till frågan om ett lokaltbegränsat beslut skall anses ha karaktären av författning eller inte kan mantill en början slå fast, att beslutet får anses vara författning, om det helteller främst riktar sig till medborgarna i gemen. Detta torde gälla även ombeslutet medför visst intrång i förfoganderätten för ägare eller innehavare avliknande rätt lill vissa bestämda fastigheter. I enlighet härmed synes t. ex.lokalt förbud att ta bort eller skada växt av viss art där den växer vilt varaatt hänföra till författning. Läget synes vara ett annat när fråga är om lokallbegränsade föreskrifter som helt eller främst är avsedda att begränsahandlingsfriheten för ägarna till vissa bestämda fastigheter eller vissa därmedjämförliga rättsinnehavare. Sådana föreskrifters generella natur kan starktinfrågasättas. Detta gäller även när de meddelade föreskrifterna är bindandeinte bara för den aktuelle ägaren eller rättsinnehavaren utan även för framtidasådana. Ett uttryck för detta synsätt är att det vid tillämpningen avförvaltningslagen har ansetts att ärende om fastställelse av detaljplan enligtbyggnadslagstiftningen inte avser föreskrift till allmän efterrättelse. Avintresse är vidare att beslut om bildande av naturreservat ellernaturvårdsområde med därtill hörande föreskrifter om inskränkningar i rättenatt förfoga över fastighet vid företagna ändringar i naturvårdslagen(1964:822) inte ansågs falla under normgivningsbestämmelserna i 8 kap.regeringsformen (se SFS 1974:1025). Hade fråga varit om föreskrifter som avsesi nämnda kapitel, skulle det inte ha varit tillåtet att, som skett, direkt inaturvårdslagen ange att beslut i nyssnämnda ärenden fattas av . Ifråga om föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen kan nämligenförvaltningsmyndighet under regeringen vara behörig att besluta endast omregeringen efter vederbörligt bemyndigande har överlåtit beslutanderätten tillmyndigheten (se 8 kap. 11 § regeringsformen). Inte heller sådant förbud motbyggande m. m., som enligt 11 § naturvårdslagen kan meddelas sedan fråga haruppkommit om bildande av naturvårdsreservat, betraktades som en författning inyss angivna bemärkelse. I enlighetmed det anförda anser jag att till författning inte bör hänföras BoU1986/87:1 Bilaga12 Lagrådets yttrande beslut avtypen beslut om naturreservat eller naturvårdsområde, beslut ombebyggelseplaner enligl byggnadslagstiftningen, beslut om arbetsplaner enligtväglagen (1971:948), beslut om förbud mot byggande, schaktning m. m. enligtbyggnadslagstiftningen eller annan lagstiftning eller beslut om skyddsområde för grundvattenlillgång enligt 2 kap. 64 § vattenlagen (1918:523).-- 1 del föregående har jag behandlat vissa typer avföreskrifter som avser ett myckel litet lokalt område och främst riktar sig till ägarna till vissabestämda fastigheter eller därmed jämförliga rättsinnehavare. Det förekommer emel lertid också föreskrifter som riktar sig lill jordägare eller liknandepersonka- legorier inom ett större område, t. ex. ell län. Föreskrifter av denna typtorde få anses ha så generell karaktär att de bör bedömas höra till kategorin författningar. Var gränsen exakt går mellan denna typ av föreskrifter oeh föreskrifter som inte har författnings natur är omöjligt att ange i generella termer.---- Som framgår av de återgivna uttalandena ur förarbetenatill kungörandelagen är gränsen mellan föreskrifter i RF:s mening - normer -och andra bestämmelser inte helt klar. När ställning skall tas i ett enskiltfall. blir det därför uppenbarligen inte sällan nödvändigt att sammanväga olikaomständigheter, som kan inverka på bedömningen. Avgörandet av om en bestämmelsetillhör den ena eller den andra kategorin kan stundom i sista hand bli beroendeav omständigheter som tagna var och en för sig närmast är av detaljbetonadkaraktär. Områdesbestämmelser får rättsverkningar i första hand försakägarna genom deras särskilda anknytning till de fastigheter som berörs avbestämmelserna. För sakägarna får bestämmelserna direkt bindande verkan.Bestämmelserna kan även komma att påverka bostadsrättshavare. hyresgäster ochövriga boende som inte är sakägare. För denna persongrupp fårområdesbestämmelserna i första hand den betydelsen att de kan påverka derasboende- eller arbetsmiljö. Effekten för de boende skiljer sig, sombostadsutskottet konstaterar i remissen, inte på något sätt från de effektersom uppkommer till följd a\ att en stads- eller byggnadsplan antas oehfastställs enligt dagens byggnadslagstiftning. Även kommuninnevånarna i övrigtliksom andra. de som utnyttjar allemansrätten, kan stundom beröras avområdesbestämmelser genom alt deras miljö påverkas. Motsvarande faktiska,allmänna inverkan kan bli följden av en rad olika förvaltningsbeslut, somavser fast egendoms användning. Redan enskildas rent faktiska handlande inomramen för gällande rättsliga reglering kan för övrigt fä samma verkan. Enligt lagrådets mening måste man när del gällerbedömningen av områdesbestämmelsernas konstitutionella karaktär utgå från denomständigheten, alt dessa bestämmelser i första hand tar sikte på och harrättsverkningar för en bestämd och avgränsad personkrets, nämligen de berördasakägarna. Enligt den av bostadsutskottet i remissen föreslagna ändringen av 5kap. 33 § PBL skall fastighelsförteckning normalt alltid föreligga när frågahar uppkommit om att anta områdesbestämmelser. 1 fastighetsförteckningen angessom nämnts sakägarna. Med utskottets förslag uppnås att sakägarkretsen - påsamma sätt som när det gäller detaljplaner - måste konkretiseras ochuttryckligen anges, innan områdesbestämmelser BoU1986/87:1 Bilaga12 Lagrådets yttrande kan antas.Ägarbyte hindrar inte att områdesbestämmelser måsteanses avse en bestämd och avgränsad personkrets. Inom fastighetsrätten gällerju som huvudprincip att åtgärd, som vidtas i samband med förrättning -exempelvis enligt fastighetsbildningslagen eller anläggningslagen - under enägares innehavstid, binder även senare ägare av fast egendom. När det gäller frågan om storleken av det område inomvilket områdesbestämmelser skall kunna gälla enligt PBL har, som redan nämnts,i propositionen gjorts den väsentliga inskränkningen i förhållande till dettill lagrådet ursprungligen remitterade förslaget, att områdesbestämmelser fårantas endast för begränsade områden av kommunen. Som bostadsutskottetframhåller i remissen skall det alltså inte längre vara möjligt att antaområdesbestämmelser med den geografiska omfattning som lagrådet har påtalat isitt yttrande . Efter denna ändring och med beaktande av att -som närmare utvecklas i remissen - huvuddelen av regleringsmöjligheterna redangenom sitt ändamål aldrig kan komma att omfatta annat än relativt klartbegränsade områden finner lagrådet, att möjligheten enligt PBL att antaområdesbestämmelser inte kan antas komma att omfatta sådana större områden somenligt förarbetena till kungörandelagen krävs för att bestämmelser avförevarande slag skall anses utgöra föreskrifter i RF:s mening. Lagrådet anser därför, ätt inte heller befogenheten förkommunerna att anta områdesbestämmelser enligt PBL i dess av bostadsutskottet iremissen förordade lydelse ger kommunerna någon normgivningsmakt i RF:s mening.Från konstitutionell synpunkt uppvisar kommunernas befogenheter i dettasammanhang så stora likheter med vad som gäller för dagens stads- ochbyggnadsplaneinstitut, att befogenheterna måste bedömas på samma sätt.Befogenheten för en kommun att anta områdesbestämmelser får sålunda enligtlagrådets mening konstitutionellt sett anses vara en befogenhet att fattaförvaltningsbeslut i ett enskilt fall. om normgivning utgör intenågot hinder för att genom lag tillägga kommunernas organ sådanabefogenheter. I lagrådets yttrande uttalades också visstvekan om den konstitutionella naturen i fråga om befogenheten enligtPBL-förslaget att anta detaljplaner.