bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — har ställt följande frågor till mig. Vilka åtgärder tänker justitieministern vidta medanledning av Palmeut redarnas envetna utpekande av PKK som "huvudspår" utan att någrabevis läggs fram? Vilka åtgärdertänker regeringen vidta för att avlägsna den stämpel som kurderna fått i denallmänna opinionen genom polisens agerande? Har den svenskaregeringen haft några kontakter med i fråga om kurderna ellerden kurdiska organisationen ? Hur trovärdigabedömer justitieministern och regeringen de uppgifter som militärregimen iTurkiet lämnar till svenska myndigheter och svensk polis om den stora kurdiskaminoriteten i ? Jag har här i kammaren förklarat att del ankommerpå polis och åklagare att självständigt utreda mordet på statsminister . Av detta följer att dessa myndigheter också ansvarar för informationtill allmänheten om resultatet av spaningsarbetet och inriktningen av utredningeni övrigt. Information om utredningen har från polisens och åklagarens sidasenast lämnats bl. a. vid en presskonferens . Det ankommer inte på mig att nu kommentera eller på annatsätt styra den information som lämnas. Låt mig emellertid, mot bakgrund av depåståenden som gör om trakasserier mot den kurdiskainvandrargruppen från polisens sida, erinra om det uttalande sominvandrarministern gjorde på regeringens vägnar . Han anförde dåatt den polisaktion som genomförts och som bl. a. innebär gripande av någrakurder inte får leda till misstänkliggörande och trakasserier mot kurder i vårtsamhälle. Invandrarministern har även haftsamtal med företrädare för . Därvid har uttrycktsregeringens förståelse för den oro som kurder i allmänhet känner. Misstankarmot enskilda individer får inte drabba en hel folkgrupp. Några direkta kontakter mellan den svenska och denturkiska regeringen om den kurdiska organisationen har inte förekommit. Den turkiska regeringen har genomsin ambassad här vid olika tillfällen framfört sin principiella inställningtill kurderna. Dessa kontakter har emellertid ägt rum inom ramen för normaltdiplomatiskt umgänge. 37 1986/87. KU 1986/87:33 Bilaga B 13 A Utvisningen av tjeckoslovakiska medborgare Rikspolisstyrelsensutredning om den otillåtna tjeckoslovakiska verksam heten i överlämnades till . I samband med överlämnandet upplyste RPS om att en dagstidning i hade kännedom om utredningen. hadestatssekreterare och berörda tjänstemän på statsrådsberedningen, justitie-,utrikes- och försvarsdepartementen tagit del av utredningen, inhämtatkompletterande upplysningar från RPS saml överenskommit om en rekommendationtill regeringen. Första praktiskt möjliga tillfälle för enföredragning av ärendet för närmast berörda statsråd var vid middagstidonsdagen , i anslutning till det ordinarie regeringssammanträdet.Efter föredragningen, som skedde inför statsministern, justitieministern,utrikesministern och försvarsministern beslöts att av de sex av RPS utpekadetjeckoslovakiska medborgarna skulle fem personer, varav fyra diplomater,utvisas ur landet. informerade RPS om detta beslut.Utrikesdepartementet fick i uppdrag att verkställa det. Den tjeckoslovakiska ambassadören fick i UD beskedom beslutet cirka . Vid ungefär sammatidpunkt kontaktades av en journalist vid en annan dagstidning.Journalistens frågor antydde att hcin hade kännedom om detaljer i det beslutsom fattats . Bl.a. visste han att beslutet avsåg justfem personer, och inte sex som RPS hade förordat. Detfinns inte någon etablerad praxis i frågan om huruvida beslut om utvisningar eller andra åtgärder mot utländska diplomater i skall offentliggöras eller inte. Den allmänna inriktningen år alt sträva efter en öppen redovisning av sådana beslut och att pröva möjligheten därtill i varje enskilt fall. I det nu aktuella fallet var omfattningen av regeringens åtgärd ovanlig. Sammanlagt fem tjeckoslovakiska medborgare utvisades vid ett och samma tillfälle. Redan av detta skäl bedömdes ett offentliggörande som nödvändigt. Detär regeringens praxis att om möjligt på förhand informera oppositionenspartiledare om viktigare utvisningsbeslut. Regeringskanslietarbetade under stark tidspress i denna fråga. Ärendet var känt av åtminstone en dagstidning. Uppgifterom den otillåtna tjeckoslovakiska verksamheten skulle alltså KU 1986/87:33kunna publiceras redan innan beslut hunnit fattas i ärendet. En sådan för Bilaga B 13 A tidig publicitet bedömdes kunna skada svenska intressen. Någonpublicitet i frågan förekom dock inte före beslutet . Sedan beslutet väl fattats och verkställts, , bedömdes det ändå inte möjligt att offentliggöra regeringens åtgärder. Denna bedömning hängde samman med den ovanligt korta handläggningstiden. För det första hade regeringskretsen i sin helhet intehunnit informeras. Flera statsråd hade vid den aktuella tidpunkten redan.lämnatStockholm för framträdanden vid förstamajmöten på olika orter i landet. För det andra hade inte oppositionens alla partiledarehunnit informeras om den otillåtna tjeckoslovakiska verksamheten ochregeringens åtgärder. Utrikesminister fick under eftermiddagenden endast kontakt med och . UlfAdelsohn var ej anträffbar. kunde utrikesministern informeraLars.Werner. För det tredje önskade regeringen, i enlighet medinternationell diplomatisk praxis, ge den tjeckoslovakiska ambassaden enmöjlighet att hinna rapportera utvisningsbeslutet till sin huvudstad innanåtgärden publicerades. Det är inte ovanligt att i ett fall som dettaoffentliggörandet fördröjs . Det var också önskvärt att fåtid att underrätta vår egen ambassad i om regeringens åtgärder. Sammantaget ledde dessa förhållanden till beslutet att inteoffentliggöra regeringens åtgärder . Det fanns risk för att pressens kännedom om ärendetskulle leda till publicitet därefter. Med tanke på denna eventualitet utarbetades inom , , ett underlag för svar på eventuella pressfrågor. Detta underlag, som också avsågs kunna användas som pressmeddelande, överlämnades till närmast berörda statsråd och . Textenhade följande lydelse: "Regeringen har informerats avRikspolisstyrelsen om viss tjeckoslovakisk underrättelseverksamhet i Sverige.Av rapporten framgår bl. a. att fem tjeckiska medborgare, varav fyradiplomater, bedrivit verksamhet som är oförenlig med deras officiella uppdraghär i landet. Verksamheten har enligt vår bedömning inte åsamkat landet någraskador. Så skulle dock ha kunnat ske om den fått fortsätta. De fem harombetts lämna landet." hade ett detaljerat,fyrsidigt reportage om utvisningen. I reportaget namngavs och identifierades de fem personer som omfattades av regeringens åtgärder. redovisade också den tjeckoslovakiska verksamhetens inriktning. Det fanns emellertid åtminstone en sakuppgift i artikel som inte redovisats av RPS till regeringen. På följdfrågor från bl. TT med anledning av Expressensartikel lämnade ut det förberedda svaret. Andra media har därefter, , publicerat uppgifter i ärendet som till stor deltorde ._ härrörafrån artiklar och UD:s svar på frågor. I senare publicitet KU1986/87:33 tillkom ytterligare sakuppgifter. Bilaga B 13 A Justitiekanslern har på anmälan av rikspolisstyrelsenutrett misstanken att uppgifter som har att göra med rikets säkerhet lämnats ut för publicering av någon eller några anställda vid . JK beslöt att någon förundersökningav detta förhållande ej skulle inledas då det enligt JK inte förelåg någototillåtet offentliggörande i tryckt skrift. Något tryckfrihetsbrott hade enligtJK heller inte begåtts. I JK:s utredning konstaterades dock "att ejoffentliga uppgifter ur ifrågavarande utredning av någoneller några i allmän tjänst anställda personer på ett eller annat sätt harlämnats ut för publicering. Vid vilken myndighet vederbörande haft anställningär ovisst. Klart är dock att tjänstemän såväl hos styrelsen som iregeringskansliet haft tillgång till uppgifterna innan de blev föremål förpublicering." Av JK:s utredning framgår emellertid inte huruvidajustitiekanslern tagit ställning till det förhållandet att RPS utredning varkänd av en dagstidning då utredningen överlämnades tillregeringskansliet, eller beaktat det faktum att reportage den 2 majinnehöll åtminstone en sakuppgift som inte redovisats av RPS till regeringen. utvisades två tjänstemänvid den svenska ambassaden i . Som skäl för beslutet anfördes från tjeckisksida dels de "omotiverade" utvisningarna av fem tjeckoslovEikiskamedborgare från , dels den "anti-tjeckiska" publiciteten iomedelbar anslutning till utvisningarna. orienteradeutrikesministern företrädare för , och moderatasamlingspartiet om den otillåtna tjeckiska verksamheten samt regeringensåtgärder och syn på informationsfrågan. Vpk:s företrädare, som inte hademöjlighet att delta , fick motsvarande orientering onsdagenden . överlämnade en kompletterande utredning om den sjätte av de av RPSutpekade tjeckoslovakiska tjänstemännen, en administrativ tjänsteman vid dentjeckoslovakiska ambassaden. Till grund för denna senare utredning låg bl.a.uppgifter som framkommit vid förhör med en svensk medborgare som den 13 augustigripits av polisen, misstänkt för spioneri och olovlig underrättelseverksamhet.I RPS utredning anfördes vidare att en tjeckoslovakisk medborgare, som tidigarevarit verksam vid ett tjeckoslovakiskt företag i , misstänktes varadjupt inblandad i den tjeckiska spioneriverksamheten. beslöts att ambassadtjänstemannen skulleutvisas och att företagsrepresentanten skulle förbjudas återvända till . delgavs den tjeckoslovakiska ambassadendetta beslut av UD. överlämnades en skriftlig protest. Oppositionspartierna hade tidigare orienterats om regeringens åtgärder. Senare samma dagoffentliggjorde UD :s pressbyrå följande pressmedde- KU 1986/87:33 lande: Bilaga B 13 A "Regeringenhar av fått rapport om att en tjänsteman vidTjeckoslovakiens ambassad i handlat på ett sätt som är oförenligt medhans officiella uppdrag i . Utrikesdepartementethar till framfört att tjänstemannen måste lämnaSverige. har vidare framfört att en tjeckoslovakiskmedborgare, som varit verksam vid ett tjeckoslovakiskt företag iSverige, inte får återvända till . Utrikesdepartementethar i anslutning till beskedet om de svenska åtgärderna på regeringens vägnarskriftiigen framfört en skarp protest till den tjeckoslovakiska regeringen motden otillåtna verksamhet som här i landet be;drivits av tjeckoslovakiskamedborgare på officiellt uppdrag i . I noten kräver regeringen attverksamheten upphör." Promemoria KU 1986/87:33 Rättsavdelningen Bilaga B13 B Ar frågor om utvisning av diplomater regeringsärenden? granskning av frågan om offentliggörande av uppgifterom utvisningen av bl. a. fyra tjeckiska diplomater (granskningsärende1986/87:18) har fråga uppkommit om formerna för det fattade utvisningsbeslutet.1 en inom upprättadkompletterande promemoria konstateras att utvisningsärendet föredragits införstatsministern, justitieministern, utrikesministern och försvarsministern den30 , varefter beslutats att fem personer, varav fyra diplomater,skulle utvisas ur landet. Vidare konstateras att något protokoll vidföredragningen inte förts samt att beslutet inte föreligger i skriftlig form. Ipromemorian diskuteras frågan om det rört sig om ett regeringsärende ochhänvisning görs till bestämmelserna i 7 kap. 4 och 6 §§ RF. 1denna promemoria, som upiprättats efter samråd med rättschefen i'Statsrådsberedningen, redovisas vissa gällande föreskrifter av betydelse förbedömningen av den i rubriken ställda frågan, tidigare tillämpad praxis i"utvisningsärenden" och tillvägagångssättet i det aktuella fallet(avsnitt 24). 1 avsnitt 5 görs en bedömning av frågeställningen. Härefterställs i avsnitt 6 frågan om den nuvarande regleringen är ändamålsenlig.Slutsatserna redovisas kortfattat i avsnitt 7. Detkan erinras om att tidigare redovisat en ingåendeundersökning om enskilt statsråds beslutanderätt (KU 1976/77:44 s. 12). Dennaundersökning omfattade dock inte utrikesministerns befogenheter. 2 Gällande föreskrifter m.m. Bestämmelserom främmande makters beskickningar och utsända personal finns i 1961 årsWien-konvention om diplomatiska förbindelser. Av artikel 9 mom. 1 ikonventionen följer att den mottagande staten (kurs. av mig) kan "när somhelst och utan att behöva redovisa skälen för sitt beslut underrätta densändande staten om att beskickningschefen eller medlem av beskickningensdiplomatiska personal är persona non gråta eller att annan medlem av beskickningspersonalenicke är önskvärd". Konventionenratificerades av (prop. anslutning rill konventionen föranledde lagstiftning genom lagen (1966:664) med vissa bestämmelser om immunitet och privile gier. Denna lag har numera ersatts av lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Härutöver synes anslutningen till konventionen inteha ,_ föranlettlagstiftningsåtgärder av betydelse i detta sammanhang. Någonbestämmelse som utvisar vem som "på den mottagande statens Bilaga B 13B vägnar" skall fatta beslut finns inte i konventionen. Några särskildaföreskrifter i detta ämne har inte heller beslutats i lag eller förordning. Av3 § förordningen (1982:1282, ändrad senast 1986:27) med instruktion förutrikesdepartementet följer att har till uppgift attbereda regeringsärenden och ärenden som avgörs av departementschefen (kurs. avmig), att expediera beslut i sådana ärenden och att i övrigt biträdadepartementschefen i hans verksamhet. Motsvarande gäller i förhållande tillannat statsråd som har förordnats att vid regeringssammanträde i departementschefensställe föredra ärenden inom departementets verksamhetsområde. Avden nyssnämnda bestämmelsens andra stycke följer vidare att utrikesdepartementetockså har till uppgift att handlägga och avgöra ärenden som enligt lag ellerannan författning skall prövas av (kurs. av mig). Av1 § tredje stycket departementsförordningen (1982:1177, omtryckt 1986:1417)följer aft endast 3 och 4 §§, 20 § första stycket och 30 § i förordningengäller . I nämnda 3 § departementsförordningen föreskrivsatt förvaltningsärenden och lagstiftningsärenden fördelas mellan departementenpå det sätt som anges i bilagan till förordningen. I bilagan (avsnitt 2.1)föreskrivs att det ankommer på att svara bl. a. för delsförvaltningsärenden som gäller rikets förhållande till och överenskommelser medandra stater och mellanfolkliga organisationer, dels förvaltningsärenden somgäller utländska beskickningar och konsulat i . Somangetts i den inom upprättade kompletterandepromemorian finns grundläggande bestämmelser om handläggningenav regeringsärenden i 7 kap. RF. Av dessa följer att regeringsärenden skallavgöras av regeringen vid regeringssammanträde, vid vilket minst fem statsrådskall delta samt att protokoll skall föras vid sammanträde. Bestämmelser omprotokollföringen finns i förordningen (1975:1) om protokoll och expeditioner iregeringsärenden m. m. . Av intresse i sammanhanget är också 24 § förordningenmed instruktion för . Enligt den bestämmelsen skall departementschefenbesluta i frågor som skall avgöras av (kurs. av mig). Avandra stycket följer dock att han får överlåta rätten att besluta pådepartementets vägnar till ett annat statsråd, till en tjänsteman i departementeteller, om det finns särskilda skäl, till en tjänsteman i ett annat departement. 1vissa frågor som saknar betydelse i detta sammanhang får beslutanderättenöverlåtas endast til) ett annat statsråd. Av 34 § förordningen med instruktionför följer vidare att det i fråga om varje beslut av ettstatsråd eller departementet eller av en departementsljänsteman skall finnasett protokoll eller någon annan handling som anger vad beslutet innehåller, närbeslutet fattades och vem som fattade beslutet. Avvissa föreskrifter som på departementets vägnar beslutats av rättsche fen följer att beslut i departementsärenden i regel skall tas i departements- 583 protokolletoch att detta protokoll skall föras i två serier. Den ena upptar KU1986/87:33 beslut som fattas av eller efter föredragning av expeditionschefen,chefen för 13 B första personaladministrativa enheten eller denhan bestämmer. Den andra upptar departementsbeslut i övrigt. Av departementets arbetsordning framgår att tillprotokollsenheten (protokollet) hör följande sakområden, nämligen "ärenden om-- agremang för och ackreditering avutländska ambassa dörer, exekvatur för utländska konsuler, ärenden om utländsk visering; frågor om diplomatisk och konsulär immunitet samtdiplomatiska och konsulåra privilegier- , ärenden om svensk visering för utländsk beskick nings- och konsulatspersonal samt den s. k. Enligt en allmän bestämmelse i arbetsordningen kandepartementschefen utan hinder av föreskrifterna i denna i särskilda fallbestämma att beslutanderätten skall tillkomma honom själv, ett annat statsrådeller en viss tjänsteman eller att någon annan avvikelse från arbetsordningensbestämmelser skall göras. Som exempel på ärenden som handläggs av protokollet kan idetta sammanhang också nämnas ärenden om pass. Av 31 § passlagen (1978:302)följer att pass i vissa fall utfärdas av . Vidare följer av17 § passförordningen (1979:664) att tjänstepass, diplomatpass ochkabinettspass får utfärdas endast av chefen för eller denhan bemyndigar därtill. Passärendena kan alltså ses som exempel på den kategoriärenden som avses i 3 § andra stycket förordningen med instruktion förutrikesdepartementet. Vid handläggningen av frågor sorn rör visering,ackreditering av beskickningschefer och anmälningar av medlemmar av utländskabeskickningar och konsulat har det under en lång följd äv år ansetts att det ärdepartementschefen som skall ta ställning. Beslut om att ändra eller upphävatidigare ställningstaganden i dessa frågor har också ansetts falla pådepartementschefen. Ett beslut om att anmoda en utländsk diplomat att lämnaSverige efter en s. k. non-grata-förklaring har formellt betraktats som ettupphävande av ett tidigare megivande för vederbörande att vistas och verka iSverige. Också här har ställningstagandet fallit på departementschefen. Iallmänhet har han dock överlåtit ställningstaganden i frågorna tillkabinettssekreteraren, chefen för politiska avdelningen eller prolokollchefen. Även om det är tjänstemän i som iallmänhet formelit tar ställning i dessa ärenden, är det uppenbartatt dessa tjänstemän i viktigare enskilda frågor söker råd eller vägledning hosutrikesministern och de andra statsråd som kan vara berörda av beslutet. Påmotsvarande sätt kan utrikesministern samråda med sådana andra statsråd vidbehov. Några särskilda departemenlsprotokoll upprättas inte ifrågor som gäller viseringar, ackrediteringar eller anmälan av utländska diplomater i . Detsamma gäller i fråga om motsvarande negativa beslut: avslag eller upphävande av viseringar, non-gra.ta-förklaringar etc. Besluten finns emel- ?84 lertid dokumenterade påolika sätt och i ohka handlingar: i telegram med KU 1986/87:33 besked tillsvensk utlandsmyndighet, i promemorior, i anteckningar på Bilaga B 13 Binkommande skrivelser och noter, i samtalsuppteckningar etc. 4 Det aktuella ärendet Idet aktuella fallet har vederbörande tjänstemän sökt råd och vägledning hosutrikesministern och övriga berörda statsråd. Samrådet hos statsministern den30 hade alltså till syfte att klarlägga berörda statsråds syn påärendet innan beslut fattades. Det formella beslutet fattades därefter avprotokollchefen, sedan frågan delegerats till honom av utrikesministern.Beslutet finns dokumenterat i ett telegram till ambassaden i den 30 april1986. 1granskningsärendet har frågan om gränsdragningen mellan handläggning av ärendenoch s. k. faktiskt handlande aktualiserats. Besluti förvaltningsärenden är i allmänhet utformade på ett sådant sätt att denbeslutet avser är skyldig att rätta sig efter det och att beslutet också kanverkställas av behöriga myndigheter. Det är fråga om att utöva offentiig maktgenom beslut med rätlsUga verkningar. Ett beslut om att förklara en diplomatnon gråta är emellertid av annan karaktär. Beslutet riktar sig inte i förstahand till den som uppmanas att lämna landet utan till den sändande staten.Beslutet har mera karaktären av ett tillkännagivande än av ett beslut i ettförvaltningsärende. Av konventionen följer också att det är den sändande statensom - allt efter omständigheterna - antingen skall återkalla vederbörandeeller entlediga honom från hans tjänst vid beskickningen. Ipraktiken hanleras frågan på det sättet alt chefen för beskickningen kallas upptill (till kabinettssekreteraren, chefen för politiskaavdelningen eller protokollchefen) och underrättas om att personen i fråga ickeär önskvärd. En sådan åtgärd skiljer sig till sin natur inte mycket från andrafall då en beskickningschef kallas till för att ta del avsynpunkter, påpekanden eller anmodanden som departementet - i vissa fall påinitiativ av departementschefen efter diskussion i regeringskretsen - önskarframföra till beskickningschefen. Denna handlåggnirigsordning följer enlångvarig tradition. Att man i sammanhanget använder formuleringar sominnefattar att regeringen uttalar en viss mening är fullt naturiigt ochöverensstämmer med internationell praxis. Detta skall dock inte ges någonförvaltningsrättslig betydelse; i officiella meddelanden går man inte in på deninterna beslutsordningen. Hanteringenav de nu aktuella frågorna bör mot denna bakgrund ses som s. k. faktiskthandlande inom ramen för de mångahanda kontakter som förekommer mellanutrikesdepartementet och beskickningarna i . Mankan också vidga perspektivet något. Paralleller kan dras med de "instruktioner" som avsänds från ochsom riktar sig till beskickningschefer, delegationschefer eller svenska ledamöter i olika internationella organ. Genom dessa instruktioner bestäms t.ex. att 585 personen ifråga skall hålla ett anförande i ett internationellt organ på den KU1986/87:33 vägnar. 1 många fall uttalar sig också dessapersoner i Bilaga B 13 B olika sammanhang på ett sådant sätt att detframstår som att regeringen står bakom uttalandena. Det skulle leda tillorimliga konsekvenser om varje sådan instruktion skulle behöva fastställasgenom ett regeringsbeslut. 1 sammanhanget bör dock noteras att man i vissa fallutformar sådana instruktioner som regeringsbeslut. Detta är t. ex. fallet medinstruktionen till den svenska delegationen till FN :s generalförsamling. har i andra sammanhang tidigareanalyserats i relation till regeringens agerande på hemmaplan. a. harställts frågan- i vilken utsträckning regeringen kan görei uttalanden ochställningstaganden i olika frågor utan att detta manifesteras genom ettformellt regeringsbeslut. Slutsatsen har här blivit att regeringen har ganskavida ramar inom vilka den kan agera formlöst, jfr KU 1983'84;30 s. Ser man saken på detta sätt, blir åtgärden att förklara endiplomat non gråta att se som en av uppgifterna att i "i övrigt biträda" departementschefen och andra statsråd idepartementet i deras verksamhet (se 3 § första stycket förordningen medinstruktion för ). Vilka skäl kan då åberopas till stöd för motsattuppfattning, att åtgärden skall ses som ett ärende i formell mening? Av gällande föreskrifter i departementsförordningen ochförordningen med instruktion för framgår attutrikesdepartementet - såvitt nu är av intresse - har två u ppgifter. Denförsta uppgiften är att bereda regeringsärenden och ärenden som avgörs avdepartementschefen eller något annat statsråd. Den andra uppgiften är atthandlägga och avgöra ärenden som enligt lag eller annan författning skallprövas av . Vidare framgår att departementschefen beslutari frågor som skall avgöras av med rätt för honom att ivissa fall delegera denna beslutanderätt. Av dessa bestämmelser följer att delegation endast ärmöjlig, om har till uppgift att handlägga och avgöraärendet i fråga. Förutsättningen är här att det enligt lag eller annanförfattning föreskrivs att ärendet i fråga skall prövas avutrikesdepartementet. Någon sådan föreskrift som gäller prövning av frågor omt. ex. utvisning av diplomatisk personal finns inte som framgått av detföregående. Av betydelse i sammanhanget är hur uttrycket"förvaltningsärenden" i 3 § departementsförordningen skall tolkas.