bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Enligt lagrådets mening kan skälen för att inte hänföradagens stadsplaner och byggnadsplaner till författningar infe utan vidareåberopas när det gäller att bedöma detaljplanens och områdesbestämmelsernaskonstitutionella natur. Särskilt gäller detta i fråga omområdesbestämmelserna. Denna nya planform, som kan användas för en rad olikaregleringsbehov, har mycket gemensamt med byggnadslagens fastställda generalplaner.Det ligger i linje härmed aft fastställda generalplaner enligt övergångsbestämmelsernafill PBL skall gälla som områdesbestämmelser. BoU1986/87:1 Bilaga 11 Lagrådsremiss bestämmelserkan en kommun reglera markanvändning och bebyggelse inom relativt storaområden. För att bevara karaktären i ett kulturlandskap med stort inslag avbebyggelse (s. 435) kan i områdesbestämmelser föreskrivas bygglovsplikt somgår längre än PBL: s bestämmelser och som möjliggör en kontroll frånbyggnadsnämndens sida av alt bebyggelsemiljön bevaras såväl i fråga ombyggnadernas yttre som invändigt beträffande olika detaljer. Fiskelägen,kyrkbyar, brukssamhällen och fäbodar nämns (s. 195) som exempel påbevarandeområden av detta slag. Genom områdesbestämmelser kan också medgesundantag från vissa av PBL: s byggnadsreglerande bestämmelser. Som exempel påområden där sådana medgivanden kan bli aktuella anges (s. 433) störreglesbygdsområden med jord-och skogsbruksfastigheter och spridd bebyggelsehuvudsakligen längs vägarna. Här kan kommunen i områdesbestämmelser föreskrivaatt bygglov inte behövs för att uppföra komplementbyggnader dvs. uthus, garageoch andra mindre byggnader eller ekonomibyggnader för jordbrukets ochskogsbrukets behov. Områdesbestämmelser kan också användas för att säkerställaett områdes användning för friluftsändamål genom förbud mot schaktning,fyllning, trädfällning och skogsplantering. Sådana förbud kan också komma i frågaför atf reservera mark för bebyggelse eller för att skapa skydds- ochsäkerhetsområden kring försvarsanläggningar, flygplatser,kärnenergianläggningar m. m. Vidare skall områdesbestämmelser kunna användasför atf skydda riksintressen. Räckvidden och omfattningen av planbestämmelsermed sådant syfte framgår av det förslag fill NRL som remitterats till lagrådet.I denna lag anges genom uppräkning de mark- och vattenområden i riket vilkasanvändning för vissa ändamål är ett riksintresse. Uppräkningen omfattar bl.a.stora sammanhängande kust-, skärgårds- och fjällområden som skall skyddas motolämplig exploatering. Tillämpningen av NRL är tänkt att kunna läggas fast medbindande verkan genom detaljplan och områdesbestämmelser. Såsom lagrådetåterkommer till under 4 kap. 13 § kan det inte uteslutas att det för enstakakommuner med speciell karaktär kan visa sig ändamålsenligt att vissa områdesbestämmelserfår gälla kommunens hela område. Områdesbestämmelser av det slag som har nämnts kankomma att bli bindande för ett stort antal fastighetsägare samt få betydelseför många människors boende- och arbetsmiljö och deras möjligheter tillrekreation och friluftsliv. Lagrådet ifrågasätter om de - även om derasbetydelse självfallet inte avser andra frågor än markanvändning och bebyggelse-likväl inte uppfyller det krav på generell giltighet som kännetecknar föreskrifteri RF: s mening. Vad som har sagts om områdesbestämmelsernas normativakaraktär far anses gälla även beträffande detaljplaner till den del de användsför reglering av markanvändning och bebyggelse inom sådana relativt storaområden som har angetts i föregående stycke, jfr lagrådsremissen s. 94. Detskulle möjligen kunna hävdas att de som berörs av planerna genom FBL: s reglerom medborgarinflytande vid planernas tillkomst fått en partställning iplanärendet och att detta därför har mera karaktären av förvaltningsbeslutavseende bestämda personer än normer BoU1986/87:1 Bilaga 11 Lagrådsremiss för ettobestämt kollektiv. Med tanke på den vida personkretsen och de förändringar denär underkastad förefaller ett sådant resonemang dock verklighetsfrämmande. Mankan inte bortse från att planbesluten kan komma atf beröra personer som avolika skäl inte kunnat ta del i beslutsprocessen. Remissens argument, uttalade eller underförstådda, för attkommunernas planläggning enligt PBL-förslaget - såväl i översiktsplan som i områdesbestämmelseroch detaljplan - inte till någon del innefattar normgivning är som framgår avdet föregående inte invändningsfria. Om lagstiftning ändock sker medgodtagande av remissens ståndpunkt till regeringsformens normbegrepp, medfördetta rt&k för att begreppet kan komma att i andra sammanhang ges ett innehållsom begränsar normgivningsmakt. En sådan lagstiftning kan lagrådetinte förorda. Mågon tvekan om förslagets grundlagsenlighet hade inte behövtuppkonmia om 8 kap. 7 § första stycket 3 RF ändrats så att bemyndigandet enligtlagrummet kommit att avse föreskrifter om markanvändning ochbyggnadsföreskrifter av annat än detaljbetonat slag samt om kommunernaskompetens på området reglerats i överensstämmelse med delegafionsföreskrifternai 8 kap. Det undandrar sig lagrådets bedömande vilka förutsättningar som kanfinnas för aft vidta sådana ändringar. Lagrådet har övervägt möjligheterna aftpå andra vägar nå en säker överensstämmelse med regeringsformen. Detta skulleemellertid medföra en revision av grundläggande delar av förslaget. Vid en sådanrevision kommer man in på värderingar och ställningstaganden som det intefillkommer lagrådet att göra. Lagrådet nödgas konstatera aft förslaget i vadavser kommunernas befogenheter atf i planbesfämmelser reglera markanvändningoch bebyggelse knappast torde vara förenligt med grundlagen. BoU 1986/87:1 Bilaga 11 Lagrådsremiss 2.3.2Proiwsttion 1985/86:1 Efter att ha redogjort för bestämmelserna om .normgivningi RF anför bostadsministern i proposifionen (&. 89-93) följande i frågan. Jag vill till att börja med erinra om att jag redan isamband med lagråds-remissen (S.34) tog upp grundlagsfrågan. Eftersom den haravgörande betydelse för möjligheten att utan ändring av RF införa ettplansystem med den uppbyggnad som jag nu föreslår, anser jag det angeläget attnärmare redovisa min uppfattning. Som jag snart skall närmare utveckla bygger det nuföreslagna plansyste-niet i allt väsentligt på det system som råder och somgällde även när den nya regeringsformen infördes . Avskaffandet avlänsstyrelsens fastställelseprövning, som är den principiella skillnaden, haringen inverkan pä frågan om planerna är normer eller inte. Avgörande betydelsemåste därtor tillmätas den inställning till planbeslut enligt byggnadslagstiftningensom kan antas ligga bakom regleringen i 8 kap. RF. Något uttryckligt besked pä den punkten står inte attfinna i förarbetena till KF. Man får därtor söka ledning i syftena bakomgrundlagsreformen. Ettövergripande syfte var givetvis att skapa garantiei' för det demokratiskastyrelseskicket samt att stärka oeh förankra folkstyret genom att den praxissom vuxit fram bl.a. beträffande parlamentarismen gavs uttryck också igrundlagen. Detta kan sägas prägla även bestammelsern;i om normgivningsmakten i8 kap. RF byggde pä en uppdelning av statsmaktensfunktioner. Den lagstiftande makten utövades delvis gemensamt av ochKonungen och delvis av Konungen ensam. Som ett resultat av den utveckling hanmaktdelning till parlamentarism som växte fram genom konstitutionell praxisunder RF:s länga giltighetstid kom lagsiifuiingsuppgilten att alltmerförskjutas i riktning mot . Den nya regeringsformen utg;ir från grundsynen att vad somskail beslutas av är i första hand del som anse- \ara as varskiltstor betydelse för medborgarna och för samhällslivet i övrigt. Fulkel bör medandra ord genom sina representanter f:Uta beslut om bl. a. de normer suniföreskriver inskränkningar i medborgarnas fiihei ellei ratt till egendom. Eukrav som utmärker rättsstaten är att medborgarna skail behaiidl;is normmässigi..Av det kravet följeratt rättsregler skall vaia Lzeuerella. s de skallrikta sig till alla eller åtminstone till en personkrets som inte ar närmarebestämd. skall inte kunn;i gripa in i handläg.aningcn a\ enskildafall. Av flera skäl sattes vid tillkomsten av RF också en yrans förmöjligheterna att delegera normgivning från . De bästa möjiiglie-ternatill offentlig reuovisning. öppen debatt och ett meningsutbyte ansågs ligga iriksdagsbehandlingen. Saken kan också uttrsckas sa att de mest betydelsefullapolitiska besluten skall fattas av det organ scmiibäst avspeglar opinionerna inom befolkningen. När en norm väl ärutfärdad ankommer det på domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ autillämpa den i konkreta fall. Del bör framhållas att del vid RF:s tillkomst ansågs attden kompetensfördelning beträffande normgivningsmakten som inom olikaraitsomiåden hade utbildats i praxis ansågs vara i stort sett ändamålsenlig ochatt den därför kunde i huvudsak läggas till grund för RF: s fordelning avnormgi\ -ningskompelensen. .Avsikten var alltså inte att nonnbegreppet skulleundergå några mer betydande förändringar genom RF:s införande (prop. 1973:90s.203 f och 207. se även KU l9"9/80: 50 s. S"-). Mot denna bakgrund är det knappast realistiskt att antaatt avsikten kan ha varit att om normgivningsmakten skulle haden konsekvensen att byggnadslagstiftningens beprövade beslutssystem- som genom del kommunala planmonopolei vilar pä den kommunala demokratinsgrund - skulle i vissa delar sättas ur spel och ersättas av en ordning därkommunala markanvändningsplaner skulle behöva beslutas av . Denslutsats som ligger närmast till hands är alt planbeslut enligl dagensbyggnadslagstiftning skall ses som en form a\ rättstillämpning, som enligtgrundlagen inte är förbehållen . Denna uppfattning om planbeslutens karaktär kan ansesbekräftad genom alt beslutat anta prop. 1975/76: 112 med förslagtill lag om BoU1986/87:1 Bilaga 11 Lagrådsremiss kungörandeav lagar och andra författningar. I sitt anförande lill propositionen (s.63fOdiskuterade dåvarande justitieministern de gränsdragningssvårigheter som möteri fall där en bindande föreskrift avser ett mycket litet lokalt område, kanskebara en eller flera bestämda fastigheter. Han slog till en början fast att ettlokalt begränsat beslut hade karaktären av författning, om det helt ellerfrämst riktar sig till medborgarna i gemen såsom exempelvis ett förbud att tabort eller skada en växt av viss art där den växer vilt. Däremot kunde dengenerella naturen starkt ifrågasättas när fråga var om lokalt begränsadeföreskrifter avsedda att begränsa handlingsfriheten för ägarna till vissabestämda fastigheter eller vissa därmed jämförliga rättsinnehavare. Dettagällde även om föreskrifterna band inte bara den aktuelle ägaren ellerrättsinnehavaren utan även framtida sädana. I enlighet härmed och medåberopande av den praxis som följts vid tillämpningen av 3§ andra stycket 2förvaltningslagen (1971:290) i ärenden om fastställelse av detaljplan ansågjustitieministern att bl.a. beslut om bebyggelseplaner enligtbyggnadslagstiftningen, beslut om förbud mot byggande, schaktning m. m. enligtsamma lagstiftning och beslut om naturreservat eller naturvårdsområde enliglnaturvårdslagen inte borde hänföras till författning. Däremot bordeföreskrifter som riktade sig till jordägare eller liknande personkategorierinom ett större område, t. ex. ett län. anses ha så generell karaktär att de bordebedömas höra till kategorin författningar. Justitieministerns uttalanden lämnades utan erinran avriksdagen (KU 1975/76:51, rskr.362). Enligt min uppfattning finns det inte några helt nyaelement i PBL:s plansystem som kan medföra en principiellt ändrad syn påplanbeslutens konstitutionella karaktär. Besluten måste alltså betraktasantingen som förvaltningsbeslut (detaljplan och områdesbestämmelser) ellerenbart som beslutsunderlag (översiktsplan) inför kommande rättstillämpning. Beträffande detaljplanerar parallellen med dagensbebyggelseplaner helt klar. De är avsedda att omfatta lokalt begränsade områdenoch deras rättsverkningar träffar en bestämd personkrets. Inte heller blir flerpersoner än rent faktiskt berörda av planbesluten. Skillnaderna mellan detaljplaner och områdesbestämmelserenligt PBL är helt marginella i fråga om regleringsmöjligheterna. Områdesbestämmelserkan visserligen användas också för att avsätta mark som friluftsområden.Eftersom liknande beslut enligt naturvårdslagen anses vara förvaltningsbeslut,bör utan tvivel även områdesbestämmelser räknas till samma kategori.Områdesbestämmelserna har stora likheter med dagens generalplaner, som enligtmin mening - med hänsyn till den utformning som de har fått i praktiken - måsteanses vara förenliga med RF. Att områdesbestämmelser kan användas för attreglera markanvändningen inom områden av riksintresse förändrar givetvis intebilden. Inte heller i dessa fall får områdesbestämmelserna täcka annat änbegränsade områden. För att del inte skall råda någon tvekan om mina avsikterpå den punkten anser jag att del av lagtexten tydligt bör framgå attområdesbestämmelser får antas för BoU1986/87:1 Bilaga 11 Lagrådsremiss begränsadeområden av kommunen. Det finns för övrigt inte något praktiskt behov av attmed områdesbestämmelser skydda alla nationella intressen, eftersom skyddetföljer direkt av lagbestämmelser. 1 det nämnda lagstiftningsärendet om kungörandelagen behandladesinte beslut av den karaktär som översiktsplanen har. Därför är det befogat alljag närmare motiverar min ståndpunkt beträffande översiktsplanen. Jag vill till att börja med erinra om att det i PBLföreskrivs bl.a. att som en specialreglerad myndighet skallsvara för handläggningen av bygglovsärenden. 1 PBL förutsätts vidare attkommunerna i ett större sammanhang skall utreda vilka allmänna intressen sombör hävdas bl.a. vid prövningen av bygglovsärenden och inom vilka olika områdensom det finns skäl att beakta dessa intressen. Den form som PBL tillhandahållerför detta är översiktsplanen. Den skall utgöra ett instrument förkommunfullmäktige att på eu samlat sätt uttrycka kommunens principiellauppfaUning om vilka av de i lag angivna allmänna intressena som inom olikaområden framstår som aktuella att vägas mot de enskilda intressena vid bl.a.tillståndsprövning. Detta syfte kunde lika val uppnås genom alt fullmäktige ivarje uppkommande ärende redovisade sina överväganden i ett yttrande tillbyggnadsnämnden. En sådan ordning torde vara helt invändningsfri frångrundlagssynpunkt men är naturligtvis av flera skiil otänkbar. De praktiskaolägenheterna skulle bli mycket stora och dessutom skulle kommunerna knappastkunna tillfredsställa kraven på enhetlighet, konsekvens och godframförhållning. Även lagrådet har som en av de förtjänstfulla nyheterna ireformen nämnt att varje kommun iiläggs att ha en i lag reglerad översiktsplansom skall omfatta hela kommunen och hållas aktuell. Enligt den föreslagna lagtexten har översiktsplanen enenda funktion, nämligen att utgöra ett underlag för kommande beslut. 1bestämmelserna i 8 kap. om prövningsgrunder för bygglov har i enlighet härmedinte gjorts någon anknytning till översiktsplanen. Den rättsliga grunden förprövningen är uteslutande bestämmelserna i 2 oeh 3 kap. PBL samlbestämmelserna i naturresurslagen. ()versiktsplanens funktion vidbygplovsprövningen år att för skilda områden i kommunen närmare belysa deallmänna intressena och att ange vad som för resp. område bör beaktas tillföljd av de krav som i lag har beslämts av . Rättsläget for denenskilde skulle alltså i själva verket kunna gestaltas på precis samma sätt.iiven om inte översiktsplanen fanns med i beslutssystemet. Detta styikerytterligare min uppfattning att översiktsplanen inte utgör en norm. Lagrådels slutsats att planen - i vissa delar - irealiteten blir bindande för de tillämpande myndigheterna synes till en delgrundas på ett exempel där utgångspunkten är att översiktsplanen inom ett visstområde innefattar en avvägning av samtliga intressen, allmanna och enskilda,och entydigt anger fullmakliges mening hur marken skall iinvandas. är del i eu sådant fall knappast länkbart all kommunstyrelsen ellerbyggnadsnämnden detaljplanerar området i strid mot planen eller att byggnads- BoU1986/87:1 Bilaga 11 Lagrådsremiss nämndenbeviljar ett bygglov som är oförenligt med planen. Det kan till att börja med ifrågasättas om det i praktikenkan vara så att samtliga enskilda intressen som kan uppkomma under planensgiltighetstid, ar kända när planen upprättas. Dessa intressen växlar ofta"över liden", t. ex. pä grund av utvecklingen i kommunen eller heltenkelt pä grund av att fastigheter byter ägare. När det gäller byggnadsnämndensoch kommunstyrelsens bundenhet av översiktsplanen, hör del till bilden atträiicn att anta detaljplaner och områdesbestämmelser tillkommer fullmäktige,som har rätt all delegera vissa beslutsbefogenheter till kommunstyrelsen ellerbyggnadsnämnden. Från konstitutionell synpunkt torde det inte finnas hinder toratt fullmäktige i sitt delegationsbeslut ger närmare föreskrifter tillkommunstyrelsen eller om hur och under vilka förutsättningarden delegerade beslutanderätten får användas. Be-sliinimelserna i PBL utgördock inte något hinder mot att t. ex. antiir en detaljplan somstrider mot översiktsplanen, om nämnden finner att de allmänna lagreglerna omlämplig utveckling i kommunen bör leda till detta. Det är tvärtom förulsalt ausä kan ske (5 kap. 11 S första st\cke! i del remitterade förslaget). En parallell lill översiktsplanens riktlinjer ar enligtmin mening de riktlinjer som utarbetar till ledning förtillämpningen av konsumentkreditlagen. Vid sin granskning av förslaget tillkonsumentkreditlag framhöll lagrådet (prop. 1976/77:123 s. 349ff) att vidmarknadsdomstolens bedömning av riktlinjer blir det avgörandeinte om avvikelse skett från riktlinjerna utan om näringsidkarens handlandestrider mot lag. I sitt yttrande över PBL-förslaget anför lagrådet att detligger i sakens natur au en ilomstol vid en sådan bedömning står friare iförhållande lill riktlinjerna ;in vad en nämnd gör i förhållande tillöversiktsplanen. Enligt lagrådet blir planen den del den innehållerbestämda och preciserade direktiv i realiteten bindande för de tillämpandemyndigheterna Jag kan inte ställa mig bakom ett sådant betraktelsesätt.Genom de aleigiina nesiämniclserna om översiktsplanen och genombeshitssyste-inets uppbyggnad i övrigt hårde rattsliga relationerna mellankommunfull-m.ikiigc och de tillämpande myndigheterna beslämts på ett tydligt sätt.Lagrådet synes i sill resonemang utgå frän all dessa myndigheter kan uppfatta"' relationerna lill fullmiikiige päett annat sätt än det som lagtexten ger uttryck för. sådant antagandeutgör enligt min mening kntippast någon hållbar grund för slutsatsen attöversiktsplanen i vissa situationer skulle vara bindande. Givetvis kan man intebortse frän att det kommer all träffas a spöt anden enligt PBL somtiv en ellerannan anledning är felaktiga. Sad.iii.i ,ivgöianden - t. ex. ett beslutvarigenom utan att beakta det enskilda intresset avslår enansökan om lov enbart med en hanvisning lill översiktsplanens riktlinjer - kanemellertid rättas till av överinstanserna. .All länsstyrelserna och regeringen- inte bara formellt BoU1986/87:1 Bilaga11 Lagrådsremiss utan ävenfaktiskt - står fria gentemot kommunfullmäktige torde vara BoU 1986/87:1 obestridligt. Sammanfattningsvis anser jag således i motsats tilllagrådet att det nu Lagrådsremiss föreslagna plansystemet i alla delar ärförenligt med bestämmelserna om lagar och andra föreskrifter i 8 kap. RF. yttrande till bostadsutskottet omförslaget till PBL rör i huvudsak kommunernas befogenheter att fatta beslut ommarkanvändning och bebyggelse. Utskottet redovisar i sammanfattning vad ilagrådets yttrande och i propositionen anförts om plansystemets förenlighet medRF. Utskottets ställningstagande har följande lydelse. Som framgår av den av utskottet nu lämnade redovisningenhar olika uppfattningar hävdats i frågan om PBL:s förenlighet medregeringsformens regler om normgivning i nu aktuellt hänseende. En sådangrundlagstillämpning som tar hänsyn till vad som kan antas ha varit avsett vidtillkomsten av regeringsformen medför att den gällande byggnadslagstiftningensplansystem inte kommer i konflikt med regeringsformens bestämmelser omnormgivningsmakten. Avgörande för bedömningen av PBL:s plansystem blir dåhuruvida detta innehåller sådana skillnader i förhållande till det vidregeringsformens tillkomst gällande plansystemet som kan föranleda en annanbedömning av plansystemets konstitutionella karaktär. Översiktsplanen intarhärvid något av en särställning då den utformats efter mönster av sådanainformella plantyper som uppkommit vid sidan av den rättsliga regleringen ochnu görs till ett obligatorium i den kommunala planeringen. Det finns dock ipropositionen en klart uttalad vilja att översiktsplanen inte skall varabindande för myndigheterna eller för allmänheten. Gentemot en sådan extensiv tillämpning, som sagts,skulle kunna invändas att man avlägsnar sig för långt från vad bestämmelserna i8 kap. 3 och 7 §§ och motivuttalandena rörande normbegreppet synes ge vidhanden. Det har hävdats att en sådan tillämpning skulle kunna i ett längreperspektiv föranleda en minskad respekt för grundlagen. Den oklarhet som uppkommit genom att det finns utrymme föratt komma till olika tolkningsresultat måste enligt utskottets mening tas isärskilt beaktande. Det är inte acceptabelt att det efter riksdagsbehandlingenkvarstår en osäkerhet om den ifrågavarande lagstiftningens förenlighet medgrundlag. Ytterligare överväganden i frågan bör sålunda komma till stånd.Eftersom inte har den sakliga kompetensen på detaktuella lagstiftningsområdet bör det ankomma på bostadsutskottet att vidtasådana ändringar i sak i det föreliggande förslaget att den nämnda oklarhetenundanröjs. Det gäller då frågan om översiktsplanernas rättsliga innebörd, dvs.om det går att utforma lagstiftningen på ett sådant sätt att det står klart attinnehållet i översiktsplanerna inte utgör ett bindande planeringsunderlag.Beträffande områdesbestämmelser och detaljplaner bör prövas om det är möjligtatt vidta preciseringar i fråga om avgränsningar av berörd personkrets. Det kan förutsättas att bostadsutskottet låter detomarbetade lagförslaget granskas ur konstitutionell synpunkt av lagrådet ochkonstitutionsutskottet. Som framgått av redogörelsen ovan (avsnitten 2.3.1 och2.3.2) har i lagrådets yttrande och i proposition 1985/86:1 med förslag till enny plan- och bygglag (PBL) förts fram olika uppfattningar beträffande frågan omplansystemet enligt PBL är förenligt med normbegreppet i regeringsformen (RF). I sitt yttrande i frågan till bostadsutskottet harkonstitutionsutskottet enhälligt anfört att den oklarhet som uppkommit genomatt det finns utrymme för att komma till olika tolkningsresultat måste tas isärskilt beaktande och att det inte är acceptabelt att det efterriksdagsbehandlingen kvarstår osäkerhet om bygglagstiftningens förenhghet medgrundlag. Enligt uppfattning bör bostadsutskottetföreta sådana ändringar i det föreliggande regeringsförslaget att osäkerhetenundanröjs. Det gäller - fortfarande enligt - frågan omöversiktsplanernas rättsliga innebörd, dvs. om det går att utformalagstiftningen på ett sådant sätt att det står klart att innehållet iöversiktsplanerna inte utgör ett bindande planeringsunderlag. Beträffandeområdesbestämmelser och detaljplaner bör prövas om det är möjligt att vidtapreciseringar i fråga om avgränsningar av berörd personkrets. Avslutningsvis förutsätter attbostadsutskottet låter det omarbetade förslaget granskas ur konstitutionellsynpunkt av lagrådet och . har ingen annan uppfattning änkonstitutionsutskottet när det gäller behovet atf undanröja osäkerhetenbeträffande den föreslagna bygglagstiftningens förenlighet med grundlagen. Somframgår av lagrådets yttrande kan klarhet i frågan åstadkommas antingen genomändringar i RF eller genom ändringar i PBL-förslaget. Förutom i lagrådets yttrande och i propositionen harfrågan om PBL-förslaget och dess förenlighet med RF:s normbegrepp tagits uppäven i vissa motioner.