bet · GA01SoU21 · 1986-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlas en motion (fp) om socialbidragensutveckling, en motion (vpk) om en riksnorm för socialbidrag, en motion (fp) omsamordningen av socialbidrag och s. k. existensminimum samt tre motioner (s,vpk och m) om villkor för socialbidrag. En motion (m) behandlar också frågan omansvar vid felaktig handläggning. Utskottet avstyrker samtliga motioner.Utskottets vpk-ledamot reserverar sig beträffande norm för socialbidrag ochbeträffande villkor. M-ledamöterna avger ett särskilt yttrande angående reglernaför existensminimum. I motion 1986/87:So211 av m.fl. (vpk) hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna att i avvaktan på ettsocialförsäkringstillägg en riksnorm bör utarbetas för att få till stånd merrättvisa socialbidrag. Motiveringtill motionen finns i motion 1986/87:Sf215. I motion 1986/87:So219 av () och GöranMagnusson (s) hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om krav i anslutning till utgivande av socialbidragetc. I motion 1986/87:So224 av () hemställsatt hos regeringen begär förslag som syftar till att begreppenexistensnivå och skälig levnadsnivå samordnas i belopp. I motion 1986/87:So233 av m. fl. (vpk)hemställs att tar avstånd från sociala tvångsjobb och uttalar attåtgärder mot arbetslöshet måste bygga på respekt för varje människas värdighetoch självständighet samt att socialbidrag inte skall kunna knytas till arbetstvång. I motion 1986/87:So269 av () och JerryMartinger (m) hemställs 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag om ändring av socialtjänstlagen i enlighet medvad som anförts i motionen, 2. att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagändringar med syfte att förbättraefterlevnaden av socialtjänstlagen. 1 1986/87. I motion1986/87:So271 av () hemställs att som SoU1986/87:21 sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts omatt undersöka möjliga åtgärder för att minska kommunernas kostnader försocialbidrag och annat bistånd enligt socialtjänstlagen. I motion 1986l87:So271 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att undersöka möjliga åtgärder för att minska kommunernas kostnader för socialbidrag och annat bistånd enligt socialtjänstlagen. I motionen anförs bl. a. att en viktig orsak till ökningen av kommunernas kostnader för socialbidrag och annat bistånd kan vara utformningen av lagstiftningen och att det därför skall vidtas de lagstiftningsåtgärder som kan påkallas av en analys av kostnadsutvecklingen. Motionären förutsätter att det arbete som bedrivs av den s. k. analysgruppen omfattar också lagregleringens inverkan på kostnadsutvecklingen. Pågående analysarbete m. m. kännetecknades utvecklingen avsocialbidragen av en stadig minskning av såväl antalet bidragstagare somkostnaderna för utgivet socialbidrag. vändeemellertiddenna trendochfram t. o. m. 1984 har det skett en kraftig ökning både av antaletbidragstagare och av kostnaderna. Andelen bidragstagare i befolkningen ökade mellan1984 och 1985. Det är en avsevärt mindre ökning än de närmast föregående åren.Under perioden 1981 till 1984 ökade andelen bidragstagare igenomsnitt. Bidragshushållens andel av befolkningen ökade mellan 1984och 1985 . Motsvarande förändring var en ökning med II %.Socialbidrag utbetalades till hushåll med totalt 536 000 personer. Bidragshushållen var 293 000 , en ökning sedan föregående år med 12 000 hushåll (). Antalet bidragstagande hushåll har ökat snabbare än det totala antalet personer i dessa hushåll. Detta beror på att det skett en ökning i ensamhushållens andel av befolkningen och av bidragstagarna. De senaste årens ökning av antalet bidragshushåll är huvudsakligen hänförlig till de återkommande bidragshushållen. Antalet för året nya bidragshushåll har däremot i relation till motsvarande antal hushåll i befolkningen legat nästan oförändrat . Ökningen i det totala antalet bidragshushåll beror därför väsentligen på att bidragshushållen uppburit bidrag . Totalt utbetalades 3 345 milj. kr. isocialbidrag, en ökning med 588 milj. kr. () jämfört med och en ökningmed 116 milj. kr. () priser. Sedan 1980har socialbidragskostnaderna stigit från 942 milj. kr. milj. kr.1985 vilket ger en genomsnittlig åriig ökning på . SoU1986/87:21 priser har kostnaderna mer än fördubblats. Dengenomsnittliga årliga ökningen blir här . (Statistiska meddelanden från SCBS33 .) Mot bakgrund av den kraftiga ökningen av antaletsocialbidragstagare av tillsatte regeringen inovember 1985 en arbetsgrupp för att analysera orsakerna till socialbidragensutveckling. I analysgruppen ingår representanter för ,statsrådsberedningen, arbetsmarknads- och bostadsdepartementen,, (), och . Analysgruppen skall enligt sina direktiv inte baraundersöka orsakerna bakom det ökande antalet socialbidragstagare, utan ocksåvilka grupper i samhället, t. ex. barnfamiljer, ensamstående, arbetslösa,ofrivilligt deltidsarbetande, studerande, flyktingar och olika åldersgrupper,som ökar mest av socialbidragstagarna. Till analysgruppens uppgifter hör ocksåatt granska hur skillnaderna i normer mellan kommuner påverkar antaletsocialbidragstagare, liksom att analysera den kommande utvecklingen.Analysgruppen har i en delrapport lämnat en faktaredovisning och enproblemorientering över socialbidragsutvecklingen (Ds S 1986:7). Arbetsgruppenhar redovisat sin slutrapport (Ds S 1987:2). I ämnet föreligger ocksåtvå rapporter till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi: Bidragsmottagarnai antal och inkomster och Socialbidragen i bidragssystemet (Ds Fi 1986:16). Regeringen har vidare tagit initiativtill en heltäckande fördelningspolitisk undersökning utförd av SCB. Idirektiven anför regeringen att den anser det angeläget att få ensamlad och aktuell bild av levnadsvillkorens utveckling som underlag för debattoch fortsatta överväganden om fördelningspolitiken. Regeringen har därföruppdragit åt SCB att göra en heltäckande undersökning av hur välfärden harutvecklats och fördelats . Undersökningen skall delsredovisa förändringar i de ekonomiska villkoren (löner, inkomster,förmögenheter och köpkraft), dels beskriva hur andra levnadsvillkor såsomutbildning, boende, hälsa m. m. har utvecklats. I undersökningen skall ocksåingå en analys av tänkbara orsaker till de förändringar som kan iakttas. Enligtdirektiven bör SCB i den utsträckning det är möjligt och lämpligt grunda sittarbete på material som redan har tagits fram i den officiella inkomststatistikenoch i olika levnadsnivåundersökningar inom SCB, riksrevisipnsverket,forskningsinstitut och andra expertgrupper. SCB bör vidare samordna sitt arbetemed den ovan nämnda analysgruppen. Arbetet kommer att slutföras under våren1987. I socialberedningens delbetänkande Aktuellasocialtjänstfrågor (SOU 1986:19) lämnas bl. a. förslag i fråga om förbättradsocialbidragsstatistik. I anledning av motioner om socialbidragens utveckling harsocialutskottet tidigare hänvisat till pågående analyser och statistiskaundersökningar (SoU 1985/86:18 s. 7 f.). Den av regeringen tillsatta analysgruppen har i sindelrapport (s. 119 f.) redovisat statistisk i fråga om socialbidragstagarnassammansättning och inkomstförhållanden. Uppgifterna kan sammanfattas påföljande sätt. Med barnen medräknade utgörs majoriteten avsocialbidragstagarna av unga personer. av bidragstagarna är under 30 år.Nästan 80 % av bidragshushållen är ensamhushåll, såväl med som utan barn. Avdessa ensamhushåll utgör ensamma män utan barn den största gruppen. Ensammakvinnor med barn är dock den grupp som i förhållande till sin andel ibefolkningen är kraftigast överrepresenterad bland socialbidragshushållen. Behovet av socialbidrag avtar med stigande ålder.Sambandet kan liknas vid en trappa där andelen socialbidragshushåll i de tvånedersta trappstegen -och de - endast är 2 resp. . Det högsta bidragstagandet - - finns bland dem somföregående år mottog socialbidrag. För familjer utanför arbetslivet och utanpensionsinkomster finns ett påtagligt högt bidragstagande. Utländskamedborgare aren annan kategori med högt socialbidragstagande. Flyktingar somväntar på uppehålls- och arbetstillstånd är en stor del av dessa. Socialbidragets expansion är främst att hänföra till ungapersoner. Det rör sig om personer som ännu inte har kommit in i arbetsliveteller hunnit bilda familj. Bidragshushållen har väsentligt lägre inkomster avförvärvsarbete och kapitalinnehav än icke bidragstagare. Samhälletssocialpolitiska stöd, t. ex. barnbidrag, bostadsstöd, arbetsmarknadsstöd ochsocialbidrag, ger ensamstående med barn samt flerbarnsfamiljerna en disponibelårsinkomst som inte skiljer sig från andra sådana familjers sedan detutbetalade socialbidraget medräknats. Övriga grupper socialbidragstagare harungefär lägre disponibel inkomst sedan socialbidraget medräknats än vadsom är normalt för motsvarande grupper i samhället. Norm för socialbidrag Motionerna I motion 1986l87:So211 av m.fl. (vpk) hemställsmed hänvisning till vad som anförts i motion 1986/87:Sf215 att somsin mening ger regeringen till känna att i avvaktan på ettsocialförsäkringstillägg en riksnorm bör utarbetas för att få till stånd merrättvisa socialbidrag. I den senare motionen anförs bl. a. att utformningen ochde i landet varierande storlekarna på socialbidragen medför djupt orättvisaförhållanden. Enligt motionärerna bör en och samma norm gälla beträffandestorleken pä socialbidragen, och regeringen bör utfärda bindande normer försocialbidragen i någon form av riksmininorm. I motion I986l87:So224 av () hemställsatt hos regeringen begär förslag som syftar till att begreppenexistensminiminivå och skälig levnadsnivå samordnas i belopp. Motionärenhänvisar till att en person som blivit föremål för kronofogdemyndighetensindrivningsåtgärd ner till det s. k.existensminimibeloppet sedan är hänvisad till de sociala myndigheterna qJj 1986/87"21 för att fåutfyllnad upp till s. k. skälig levnadsnivå. Det framhålls att detta ärorationellt och att bedömningsgrunderna därför bör samordnas. Enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620) har den enskilderätt till bistånd av försörjning och sin livsföring iövrigt, om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Den enskilde skallgenom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet skall utformasså att det stärker hans resurser att leva ett självständigt liv. Om den enskildes rätt till bistånd från ochbidragets utformning anfördes i propositionen (1979180:1) om bl.a. att socialnämnden i varje särskilt fall skall vidta de åtgärder som behövsför att avhjälpa det uppkomna behovet. När det gällde den ekonomiska hjälpen diskuteradesett system med lagfästa miniminormer (s. 185). Föredragande statsrådet anfördeatt ramlagens syfte att ge kommunerna möjlighet att anpassa insatserna efterlokala önskemål och behov kunde komma att motverkas genom ett sådant system.Ett sådant innebar också en risk för att kommunerna i ett ansträngt ekonomisktläge undviker att lämna bistånd i större utsträckning än vad normernaföreskriver, även om det i det enskilda fallet skulle te sig befogat med en meromfattande insats. Socialtjänstlagen borde därför inte innehålla några reglerom vilka insatser den enskilde skulle vara berättigad till i en uppkommensituation. Genom biståndet skulle den enskilde tillförsäkras en skäliglevnadsnivå. Det måste enligt statsrådet överlämnas till kommunerna att fastställavilken levnadsnivå som skall anses som skälig med utgångspunkt i den tid och deförhållanden under vilka den hjälpbehövande lever (s. 186). Biståndet skallvidare lämnas i sådana former att den behövande om möjligt blir i stånd att förframtiden själv klara sin försörjning och sin livsföring i övrigt. Den helhetssyn som skall prägla gäller,framhöll föredragande statsrådet, givetvis även i fråga om socialbidraget (s.196). Föredragande statsrådet anförde vidare (s. 202) attsocialbidraget bör svara för grundläggande behov i fråga om mat och dryck,beklädnad och bostad inkl. elström samt andra hushållsutgifter för tvätt ochrengöring, olika förbrukningsartiklar liksom försäkringar. Vidare bör bidragettillgodose behov av förströelse, rekreation och kommunikation genom attinnefatta löpande kostnader för telefon, TV-licenser. dagstidning, smärre resoretc. Enligt redan tillämpad praxis brukar bidraget också täcka andra personligautgifter för hygien, fritidssysselsättningar och sociala kontakter. Det är,anförde föredragande statsrådet, vanligt att den kommunala socialvården täckerdessa behov inom ramen för socialhjälpens grundbelopp eller s. k. bruttonormer.Genom sådana normer tillförsäkras den som behöver bistånd en viss levnadsstandardutan att varje behov prövas för sig särskilt. Föredragande statsrådet erinradedock om att socialbidraget ytterst bygger på en individuell behovsprövning,vilket innebär att bidrag skall kunna utgå med andra belopp och till andraändamål än vad som gäller enligt särskilt fastställda normer. Bistånd som gårutöver grundbeloppet enligt de s. k. 1* 1986187. bruttonormernabör bli föremål för en mer ingående individuell bedömning SoU 1986/87:21 (s. 203).Föredragande statsrådet ansåg inte att regeringen skall fastställa någraminiminormer för socialbidraget utan förordade att eftersamråd med utformar sina allmänna råd Omsocialtjänstlagens tillämpning så att de motverkar alltför stora skillnader i Föredragande statsrådet framhöll vidare att genom systemetmed basbe-loppsreglerade s. k. bruttonormer socialbidragets realvärde kanskyddas. Det på konsumentprisindex grundade basbeloppet enligt lagen om allmänförsäkring svarar, anförde föredragande statsråd, för värdebeständigheten inommånga olika socialpolitiska anordningar, varför någon särlösning för enbartsocialbidraget inte kan motiveras (s. 204 f.). behandlade propositionsförslagen i betänkandeSoU 1979/ 80:44. Utskottet anförde (s. 25) att det är önskvärt att man skapar enkla och ändamålsenliga rutiner för prövning och handläggning av socialbidragsären den. Ett sätt är, anförde utskottet, att använda sig av schabloniserade normbelopp för att tillgodose allmänna hjälpbehov. Ett annat sätt är att låta annan personal än socialassistenter handlägga enklare socialbidragsärenden. Utskottet framhöll dock att en strävan att förenkla rutinerna inte får ledatill att man gör avkall på helhetssynen. Utskottet delade vidare en uppfattning som framförts i en motion (s) att det är angeläget att socialbidragets nivåinte varierar alltför mycket mellan de olika kommunerna och anslöt sig till den uppfattning som framförts i propositionen, att i sina allmänna råd om tillämpning borde motverka alltför stora skillnader i normnivåerna.Råden borde utformas efter samråd med . allmänna råd m. m. anför i Allmänna råd 1985:1 Socialbidragatt även om det är kommunerna som skall bedöma vilken levnadsnivå som ikommunen skall anses som skälig, det rimligen måste finnas en viss lägsta nivåsom inte får underskridas om man skall kunna hävda att lagens bestämmelser ochintentioner är uppfyllda (s. 13). Att man i behovsprövningen utgår från ensocialbidragsnorm behöver enligt inte strida mot kravet påindividuell prövning. erinrar om ett uttalande av JO (JO dnr3349-1982) vari denne anfört att beloppsnormer för vad som bör vara skäliglevnadsnivå självfallet enbart är vägledande och att socialbidragets storlekmåste bedömas med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. De, flestakommuner tillämpar socialbidragsnormer som är basbeloppsanknutna och följerkonsumentprisindex. anser att en s; k. bruttonofm bäst stämmeröverens med socialtjänstlagens intentioner, bl. a. med hänsyn till attbiståndet skall utformas så att det stärker den hjälpsökandes resurser att levaett självständigt liv. Nettonormen å andra sidan innefattar endast mat och denödvändigaste förbrukningsartiklarna. Övriga behov beräknas utifrån denhjälpsökandes faktiska kostnader och kan beviljas efter särskild ansökan utövernormen. förordar vidare en enhetlig bruttonorm framför olikalång- Enligt uppfattning är det rimligt att ha SoU 1986/87:21 endast en normnivå som skall svara mot begreppet skäliglevnadsnivå. Huvudprincipen bör enligt vara att detsamlade behovet för familjens livsföring (på en skälig levnadsnivå) utgörsumman av bruttobehovet för varje familjemedlem. Från summan avräknas sedanalla de inkomster familjen totalt disponerar för sin försörjning, t. ex.arbetsinkomster, inkomstbortfallsersättningar och bidrag såsom barnbidrag,studiebidrag, flerbarnstillägg, underhållsbidrag och bidragsförskott. Allmänna råd 1985:1 innehåller på s. 28och följande en närmare beskrivning av en bruttonorm på en skälig levnadsnivåsom dels bör täcka hushållets löpande utgifter, dels möjliggöra visst sparandeför att kunna ersätta t. ex förslitna inventarier och annan utrustning.Kommunerna bör enligt sträva efter att lägga så få utgiftersom möjligt utanför . Härigenom tillförsäkras den som behöver bistånd enviss levnadsstandard utan att varje behov utreds och prövas för sig särskilt.Det ger honom en viss valfrihet att inom den ram för hushållsbudgeten somnormen sätter disponera socialbidraget på det sätt som passar honom bäst. .Underlaget för beräkningen av en bruttonorm bör enligt vara debudgetposter som använt i sina beräkningar av hushålletskostnader. Dessa är livsmedel, kläder och skor. lek och fritid, hälsa ochhygien, förbrukningsvaror, möbler, husgeråd, TV, radio m. m., dagstidningar,telefon, TV-licensm. m., hushållsel, försäkringar, läkarvård, tandläkarvårdsamt månadskort för lokala resor. Bostadskostnad beräknas utanför . Regeringsrätten har vid prövning av frågor omekonomiskt.bistånd upp till skälig levnadsnivå enligt 6 § socialtjänstlägenuttalat att förvaltningsdomstolarna vid prövning av ett överklagat beslut omvägrat bistånd inte är bundna av den bidragsnorm som kommunen har fastställt(RÅ 1984 2:13). Domstolarna har att göra en självständig bedömning av vad somanses vara en skälig levnadsnivå för den biståndssökande. Riksskatteverketsnormalbelopp för existensminimum vid inkomsttaxering bör. enligtregeringsrätten, vara en utgångspunkt vid bedömningen av vad som kan anses varaen skälig levnadsnivå vid tillämpningen av 6 § socialtjänstlagen. 'Ytterligarevägledning kan enligt domstolen hämtas i hushållsbudgetar. hade landets samtliga kommunerfastställt vägledande socialbidragsnormer. Basbeloppsanknutna normertillämpades i alla kommuner utom och . som basbelopp, medan övriga utgick årsbasbelopp, . En enda bidragsnorm fanns då i 199 kommuner, medan 84kommuner hade olika normer - en norm för korttidsbidrag och en norm för meralångvarigt socialbidrag. Av de kommuner som ingår i statistiken hade 16 stycken enlångtidsnorm för ensamstående personer som var (.) eller lägre ochför makar/sammanboende (.) Den högsta (.) eller mer för ensamstående och (.) förmakar/sammanboende hade 16 kommuner. Det intervall där flesta SoU1986/87:21 antalet kommuner låg var (.) - (.) förensamstående (142 st) och (.) - (.) förmakar/sammanboende (63 st). Uppgifternahar hämtats från Statistiska meddelanden S 45 . har i Meddelandeblad nr 46/86 analyseratde uppgifter SCB har presenterat enligt följande. höjde 131 kommuner sina bidragsnormer, och den1 hade 89 kommuner höjt över nivån 1985.1 relation tillgällande basbelopp hade 12 kommuner en lägre norm än 1985.Normbeloppet i kronor motvarade dock nivå. Antalet kommuner med normerunder existensminiminivå minskar. Enligt hade dock nästanhälften av landets kommuner normer på eller under existensminimum den 1februari 1986. Enligt beräkningar hade 1985 146 kommuner () normer för vuxna som låg under existensminimum. var motsvarandeantal 105 (). I fråga om de kommuner som 1985 höjde förensamstående från en nivå under existensminimum konstaterar att76 kommuner höjde till intervallet 98,av basbeloppet. 37 till intervallet110-125 % och 3 till intervallet . 1986 höjde 25 kommuner denna normöver existensminimum, därav höjde 6 kommuner till intervallet avbasbeloppet och övriga 19 kommuner till intervallet . I socialutskottets betänkande 1985/86:2 (s. 6-16)behandlades utförligt olika frågor om socialbidragsnormer med anledning av enmotion (vpk) om en riksnorm för socialbidrag. Utskottet, som ansåg sig kunna konstatera att det alltjämtfanns betydande skillnader mellan kommunernas normnivåer för socialbidrag, fanni likhet med motionären att det var angeläget från rättvisesynpunkt att dessaskillnader minskades. Den principiellt bästa lösningen på detta problem voreinförandet av ett socialförsäkringstillägg, s. k. SOFT, ansåg utskottet somvidare anförde följande (s. 15 f.): utkomna Allmänna råd omsocialbidrag, vilka utarbetats i samråd med , äremellertid ägnade att leda till en mera enhetlig tillämpning avsocialbidragsreglerna och motverka alltför stora skillnader i normnivå mellankommunerna. Ett analysarbete vad gäller socialbidragens utveckling har vidareinletts inom . Det finns enligt utskottets mening anledningatt avvakta utvecklingen till följd av allmänna råd samtresultatet av analysgruppens arbete. Socialberedningens slutbetänkande samtregeringens överväganden med anledning därav bör dessutom föreligga innanriksdagen kan gå in på frågan om eventuella åtgärder i denna sak. Med hänvisning till det anförda avstyrkte utskottet den dåaktuella motionen. En förnyad motion (vpk) om riksnorm behandlades iutskottets betänkan- de SoU1985/86:18. Utskottet ansåg inte att det sedan föregående riksdagsbe- SoU1986/87:21 handling inträffat något som skulle ge anledning till ändratställningstagande. I ett svar på en interpellation (c) omnormen för socialbidrag poängterade socialministern att rätten till bidragalltid skall prövas individuellt. Socialbidragsnormer är i grunden endastvägledande och skall ses som ett hjälpmedel som aldrig får tillämpas rigoröstnär det gäller att bestämma rätten till bistånd. Den enskildes situation kan motiverasåväl lägre som högre bidragsbelopp än vad de av kommunen antagna normernaanger. Vidare uttalade socialministern bl. a. att man enligt hennes meningborde avvakta tillämpningen av Allmänna råd om socialbidraginnan man lagstiftningsvägen vidtog andra åtgärder (Prot. 1985/86:92 s. 77-81). Förslagom s. k. socialförsäkringstillägg avlämnade socialutredningen sitt slutbetänkandeSocialtjänst och socialförsäkringstillägg (SOU 1977:40). I betänkandetföreslogs att ett nytt socialförsäkringsbidrag, socialförsäkringstillägg (s. k.SOFT), skulle införas. Det nya bidraget, som skulle vara inkomstprövat, skullekomplettera olika socialpolitiska ersättningar och andra inkomster när dessagav ett otillräckligt försörjningsstöd. Bidraget skulle betalas ut av deallmänna försäkringskassorna och finansieras av staten. Förslaget om SOFT fick vid remissbehandlingen ett positivtmottagande av det stora flertalet remissinstanser i vad avsåg de allmännagrunderna och principerna för reformförslaget. kritiserades förslagetpå en rad enskilda punkter, och flera remissinstanser ansåg att förslaget bordekompletteras, bl. a. i försäkringstekniskt hänseende. En särskild samrådsgrupptillsattes därför inom för att komplettera socialutredningensförslag. Samrådsgruppen avgav rapporten 1980:1 SOFT, vari gruppen anslötsig till huvuddragen i socialutredningens förslag. I rapporten framhölls att den föreslagna reformen har tvåhuvudsyften. Det ena är att vidga den ekonomiska grundtryggheten förmedborgarna genom att komplettera socialförsäkringarna och det övrigabidragssystemet på punkter där dessa är otillräckliga och nå gruppersom undviker att begära socialhjälp fast de har rätt till det. Detandra syftet är att ta över en betydande del av nuvarande behovsprövadesocialhjälp som kommunerna lämnar och därigenom ge socialnämnderna ökademöjligheter att arbeta förebyggande med vård och behandling. Beredningsgruppensförslag har inte lett till lagstiftning i ämnet. har vid ett flertal tillfällenbehandlat motioner om införande av SOFT, senast i betänkande SfU 1986/87:5.Utskottet anförde då bl. a. följande. Utskottet vidhåller sin uppfattning att ett socialförsäkringstilläggskulle innebära många fördelar.