bet · GA01FiU10 · 1986-12-31 00:00:00 — Det innebär att utskottet iförhandlingsfrågor rörande anställningsvillkor för statens arbetstagareöverlägger med statsråd som regeringen bestämmer och att utskottet påriksdagens vägnar får godkänna avtal som gäller generell reglering av destatliga anställningsvillkoren eller som är av mer avsevärd, självständigstatsfinansiell betydelse. Övriga avtal har bemyndigat regeringen attgodkänna. Inför de kommande avtalsförhandlingarna på det statligaområdet hade utskottet överläggningar med statsrådet . Ä. biträdd av statens arbet.sgivarverks chef . Företrädarna för fyra partier i utskottet,socialdemokraterna, moderata samlingspartiet, och angav i betänkande FiU 1985/86:10 (s. 25-27) gemensamt vissa allmänna utgångspunkter för förhandlingarna på det statliga området. Utskottet redovisade vissa samhällsekonomiska förut sättningar och anförde att den ekonomiska tillväxt som kan uppnås till betydande del måste användas för att minska våra underskott och öka sparandet för produktiva investeringar. I övrigt måste tillväxten fördelas så .. attreallönerna kan stiga och hushållens realinkomster öka. Det finns, FiU1986/87:10 anfördeutskottet, starka fördelningspolitiska skäl som talar för en sådan användningav ett förbättrat produktionsresultat. Det innebär att den offentligasektorns resursanspråk måste hållas tillbaka. uppgiftersom åligger kommuner och landsting gör att den kommunala konsumtioneninte kan dras ned, men det är uppenbart att den höga ökningstaktsom varit inte kan få fortsätta. konsumtionenmåste fortsätta att minska, anförde utskottet, vilket innebär ökade kravpå flexibilitet och anpassning av den statliga verksamheten. Utskottet åberopade också vad tidigare beslutatom beträffande den statliga personalpolitiken (prop. 1984/85:219, AU 1985/86:6)och sammanfattade den fortsatta inriktningen av lönepolitiken på det statligtreglerade området. Utskottet framhöll därvid särskilt behovet av en ökaddeiegering av arbetsgivarfrågor till myndigheterna och påtalade svårigheternaatt klara personalförsörjningen inom vissa områden. Utskottet underströk detangelägna i att lönesystemet fick vissa inslag av lokal eller individuellanpassniiig. Utskottet hade ytterligare två överläggningar medlöneminister . De ägde rum dels , dels den 9december 1986 då förhandlingarna hade avslutats. Utskottet godkände den 9december 1986 på vägnar det slutna ramavtaletom löner 1986-1987 för statstjänstemän m.fl. 1 finansplanen 1987 anförs att den offentliga sektornskvalitet och omfattning har kunnat förstärkas genom att verksamhetenexpanderat och skatterna höjts. Denna väg är emellertid inte längre framkomlig,anförs det i propositionen. Utskottet delar denna uppfattning och drar liksomföredragande statsrådet slutsatsen att om reallönerna efter skatt skall kunnasfiga, får inte skattetrycket skärpas ytterligare. Förbättringar av den offentligaservicens kvalitet, liksom ytterligare volymexpansion, måste därför framgentfrämst ske genom effektivisering, omprioritering och förnyelse av verksamheten.Möjligheterna till löneförhöjningar för de offentliganställda kommer i högregrad än tidigare att vara beroende av produktivitetens utveckling i denoffentliga sektorn. Det finns i detta sammanhang anledning, anser utskottet,att slå fast att de offentliganställdas konflikträtt bör bevaras. Under denkonfliktfyllda avtalsrörelsen drabbades tredje man - allmänhet ochnäringsliv - hårt av strejker inom den offentliga sektorn. Krav restes på attkonflikt- och förhandlingsrätten inom den offentliga sektorn borde inskränkas.Dessa krav bör enligt utskottet avvisas. Utskottet vill i likhet med vad som sägs i finansplanenanföra att det finns goda skäl till att principen lika lön för lika arbete börgälla oavsett om man är offentliganställd eller privatanställd. Mycket talarsåledes för att lönestruktur och anställningsförmåner bör få en mer likartadutformning på det privata och det offentliga området. Av detta följer, anförs det i propositionen, att degrundläggande förutsätt ningarna för lönebildningen bör bli så likartade som möjligt i de båda sektorerna. Om de offenfiiganställda i fortsättningen skall ha en löneutveck ling som i stora drag överensstämmer med de privatanställdas, måste också 42 skillnaderna i arbetskravoch anställningsvillkor i övrigt jämnas ut. Detta FiU 1986/87:10 innebär bl.a.att löneförbättringar i ökad utsträckning måste ha sin grund i höjdproduktivitet. Skulle detta visa sig omöjligt, återstår på många områden endastatt sänka ambitionsnivån eller att genomföra personalinskränkningar. Alltförstora lönekostnadsökningar riskerar därför att få negativa återverkningar påverksamhetens kvalitet och omfattning. Utskottet delar denna uppfattning. Utskottethar tagit del av vad regeringen anför i bilaga 2 Gemensamma frågor under punkt2 om den allmänna lönenivån för statsanställda m.m. Redogörelsen föranlederinte någon erinran från utskottets sida. Undervåren 1986 ägde ett kraftigt inflöde av valuta rum. Det uppgick till ca . Därefter upphörde inflödet och undermånaderna balanserade in- och utflödena i stort settvarandra. Därefter inträffade ett valutautflöde och oktober 1986till var utflödet . Omsvängningen kanhänföras till den privata kapitalbalansen. Därefter har återigen ettvalutainflöde registrerats på sammanlagt fram tillmitten av februari. Statenminskade sin utlandsskuld samfidigt som valutareserven kunde hållasi stort sett oförändrad. Nedgången förklaras dels av att staten nettoamorteratpå utlandsskulden, dels av att dollarkursen sjunkit. Somframgår av tabell 6 minskade statens upplåningsbehov kraftigt mellan 1985 och1986. Hushållen svarade för en mycket stor andel av underskottets finansieringunder 1986. Genom extra insättningar i allemanssparandet första kvartalet 1986och stor upplåning i form av premie- och sparobligatio-ner svaradehiishållen för den övervägande delen av upplåningen. Finansiering av statens lånebehov 1985-1987 Nettobelopp,miljarder kr. Statensbudgetunderskott Valutaförluster pä statliga utlandslån Engångsskatt därav: företags och kommunersinsättningar i kassakravsmedel övrigt Inhemsk marknad därav: allemanssparande premie-och sparobligationer övrigt' ' Enligt finansplanen. Budgetunderskottetanges här enligt kassamässiga principer och skiljer sig något frän det budgetunderskott somriksrevisionsverket redovisar. ' Inkl. prioriterade statsobligationer. I motionFi215 (m) kritiseras statsskuldspolitiken . Enligt motionärernagenomfördes en alltför stor del av upplåningen dåränteläget var högt i stället för då ränteläget var lägre ochupplåningsbehovet större. Vidare påtalas i motionen svagheter i vissa avlåneinstrumenten, främst de prioriterade statsobligationerna ochpremieobligationerna. Även den ensidiga inriktningen av premiering av statligthushållssparande kritiseras. Sparobligationerna bör enligt motionärernaavvecklas. Premieobligationerna bör ges enklare former med t.ex. störreminimibelopp och papperslösa konton. Utskottet vill med anledning härav anföra följande.Statens upplåning över året kan inte planeras med utgångspunkt i förväntadränteutveckling. Endast i efterhand kan konstateras om upplåningen i någonmening varit för stor eller inte i förhållande till rådande räntor. Enlåntagare av den storiek som staten representerar bör planera sitt låneprogramför den svenska marknaden utifrån andra bedömningar än ränteutvecklingen.Åtgärderna för att öka den statliga upplåningen hoshushållen i form av extra insättningar i allemanssparande, spar- ochpremieobligationer föranleddes främst av att stora resurser frigjordes förhushållen . Utbetalningarna av överskjutande skatt,frisläppta belopp i skattesparande och inlösensummorna för spar- ochpremieobligationer uppgick till betydande belopp. Dessa medel fångades upp medde insatser som gjordes och de kunde av uppenbara skäl inte ha genomförts underandra halvåret. Utskottetär medvetet om att det funnits vissa praktiska problem det senasteåret förknippade med upplåningen i form av premie- och sparobliga- FiU1986/87:10 tioner. Det kari dock konstateras att för kommer båda dessaupplåningsformer att behövas. Genom att placeringsplikten för försäkringsbolag upphördei avvecklas systemet med prioriterade obligationer. Det innebäratt upplåningen på kreditmarknaden kommer att ske helt på marknadsmässigavillkor mot statsskuldväxlar och riksobligationer. Dessa instrument utbjudsefter ett anbudsförfarande som fungerar smidigt. Skulden har under åretkonsoliderats och återbetalningsprofilen utjämnats. I finansplanen upprepas , som harställt sig bakom, att staten inte skall nettolåna utomlands. Utskottet delardenna uppfattning. Utlandsupplåningen kommer i princip att begränsas till attersätta förfallande lån. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att utskottetinte delar den uppfattning om den inhemska upplåningen som kommer till uttrycki motion Fi215 (m) och förordar att yrkande 4 i motionen avslås av riksdagen.Vad utskottet anfört om statskuldspolitiken bör som sin mening gefullmäkfige i till känna. Utvecklingen på kreditmarknadefi har präglatsav de stora förändringar i penningpolitiken som genomfördes i slutet av 1985.Till följd av det slopade utlåningstaket för banker, bostadsinstitut ochfinansbolag har den totala kreditgivningen expanderat kraftigt under 1986.Expansionen är till stor del skenbar, bl.a. beroende på överströmning avkrediter från den s.k. grå kreditmarknaden som inte ingår i den stafistiskarapporteringen. Omläggningen gör därför att statistiken för inte ärjämförbar . Det torde likväl stå klart att hushållen ökatsin nettoupplåning, vilket utgör en potential för framtida ökning av denprivata konsumtionen. Å andra sidan har hushållen ökat sin inlåning i bankerna,i allemanssparandet, i allemansfonderna och sitt innehav av premieobligationerunder 1986 samt ökat sitt försäkringssparande. I syfte att dämpa den snabba tillväxten i hushållenskreditefterfrågan och öka sparandet träffade enöverenskommelse med banker, bostadsinstitut och finansbolag om skärptaamorteringsvillkor för nya lån till hushållen. De tidigare möjligheterna tillamorteringsfrihet - som hade ökat betydligt i omfattning sedan utlåningstakenavskaffades - kom därmed att försvinna. upphörde den sista kreditpolitiskaregleringen av större betydelse att gälla, den s.k. placeringsplikten förlivförsäkringsbolagen och AP-fonden. Därmed upphörde också utgivningen avprioriterade obligationer. Den statliga upplåningen sker således numera heltpå marknadsmässiga villkor. I motion Fi215 (m) anförs att avregleringen avkreditpolitiken måste bli bestående. Den kreditexpansion som blivit följden avavregleringen äi-naturlig när en uppdämd efterfrågan släpps loss. Ennormalisering av förhållandena är att vänta . Motionärerna kräveratt kvarvarande delar av kreditregleringen som förbudet mot realränte-/indexlånför försäk- Dessutom anser motionärerna att bankerna bör erhålla FiU1986/87:10 skäligränta på de medel de enligt kassakvotskraven skall ha placerade i riksbanken.Den fullt genomförda avregleringen bör enligt motionärerna bekräftasgenom att lagen om kreditpolitiska medel ersätts med en regelrätt beredskapslagför extraordinära situationer. attdiskontot numera saknar betydelse för räntebildningen och argumenterar för attriksbanken bör avskaffa diskontot. . , Utskottet vill med anledning härav anföra att avsikten medden genomför da kreditpolitiska avregleringen självfallet inte är att den skall vara av tillfällig eller begränsad natur. Men det innebär inte att hela den kreditpoli tiska lagstiftningen kan avskaffas. En regering måste för att kunna föra en ansvarsfull ekonomisk politik ha tillgång till effektiva kreditpolitiska medel. Dettahindrar inte att den kreditpolitiska lagstiftningen kan behöva ses över.Regeringen avser att senare i vår förelägga ett förslag till nylagstiftning för . I samband härmed kan också vissa förändringar iden kreditpolitiska lagstiftningen bli aktuella. Kassakvotskravet, som be- .traktas som en helt marknadsanpassad styrningsform av bankernas uflåning,väntas bli inskrivet i den nya riksbankslagen. Kassakvotskravet skall inte sessom en placeringsform utan som ett kreditpolitiskt medel. Frågan om ränta påkassakravsmedel bör av prövas på penningpolitiska grunder. Utskottet har tidigare konstaterat att diskontot genom deförändringar som skett på kreditmarknaden inte längre har samma normerandebetydelse som . Det finns anledning förmoda att bankerna och kreditinstitutenkommer att utveckla andra jämförelseräntor på samma sätt som skett j andraländer. Övergångsvis kan dock diskontot antas ha en viss betydelse eftersom detofta ingår i och reglerar innebörden i vissa överenskomrnelser ochcivilrättsliga avtal. I motion Fi2I6 (fp) anförs att den höga räntenivån förnärvarande med största sannolikhet verkar avhållande påinvesteringsbenägeriheten. Enligt mofionärerna bör två åtgärder vidtas bl.a. isyfte att pressa ned räntenivån. Den ena är att ytterligare liberaliseravalutaregleringen så att utländska medborgare får möjlighet att köpa svenskastatsobligationer. Den andra är att sälja ut statliga tillgångar, vilket skulleleda till att staten kan minska sin skuld och därmed ta ett mindre utrymme ianspråk på kapitalmarknaden. Enligt utskottets mening kan det diskuteras på vilket sätträntenivån påverkas av de föreslagna åtgärderna. Utskottet återkommer tilldetta i avsnitten om valutapolitik resp. utförsäljning av statliga tillgångar. I motion Fi228 (c) redovisas ett program för ökathushållssparande. Som ett led i detta föreslås att bör föra enlågräntepolitik utan regleringar. Utskottet anser inte att en låg räntenivå i första handskulle verka sfimulerande på sparandet, annat än indirekt, eftersom den kan antasvara positiv för investeringsviljan och bidra till en återhållsamprisutveckling. Den lågräntepolitik som fördes i under 1950-, 1960- ochi byggde i hög grad på omfattande, regleringar av kredit-och valutapolitiken. Avregleringen inom dessa områden harmedfört en anpassning av det svenska ränteläget till omvärldens räntor.Möjligheten att föra en självständig räntepolitik har minskat i takt med den avtagandeeffekfiviteten i regleringarna på kreditmarknaden. ter sigdärför den i mofion Fi228 (c) anförda principen som motsägelsefull. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna Fi215yrkande 5 i här FiU 1986/87:10 berörd del, Fi606 yrkande 2 och Fi228yrkande 1 i här berörd del. Utskottet anförde (FiU 1985/86:30) att vid enliberalisering av valutaregleringen bör ett avskaffande av nuvarande krav påutlandsfinansiering vid direktinvesterihgar komma först. Därefter bör kommasvenskars förvärv av utländska aktier och fasfighetsköp. Utskottet underströkatt de delar av valutaregleringen bör behållas som reglerar kortfristigakapitalplaceringar och som i sin tur styrs av ränteskillnader ochförväntningar om ränte-och valutakursutvecklingen. Till dessa placeringar hörbankdepositioner, köp av obligationer samt korta papper. Det gäller såvälsvenskars placeringar i utländsk valuta som utlänningars placeringar i svenskakronor. Det är dessa instrument som visat sig utgöra kanaler för kraftiga ochdestabiliserande kapitalflöden. beslutade valutastyrelse attupphäva kravet att svenska direkta investeringar i utlandet skulle finansierasgenom lån i utländska valutor samt att höja maximibeloppet för tillstånd tillförvärv av rekreationsbostad i utlandet. Upplåningskravet, som upprätthållitsmed stöd av artikel 7 c i kapitalliberaliseringsstadga, togs bort genombeslutet i valutastyrelsen . Därmed har undantagsställningenligt OECD-stadgan upphört. beslutade valutastyrelse attupphäva alla restriktioner som gällt växlingar mellan två utländska valutor.Ett kvarstående villkor är dock att affärerna skall göras med svenskvalutabank. Vidare beslöt valutastyrelsen att upphäva förbudet förvalutabankerna att göra terminsaffärer utan kommersiell bakgrund medvalutautlänningar på längre fid än . Valutastyrelsen beslutade dessutom, med verkan fr.o.m. den1 , att göra ett antal ändringar inom valutaregleringen sominnebar förenklingar genom utökad deiegering ti|l valutabankerna m.m. En merbetydande ändring var ätt den genomsnittliga löpfiden för finansiella lån iiitländsk valuta sänktes från två till . Det av riksbanksfullmäktige initieradeliberaliseringsarbetet påbörjades således och har pågått under åretoch fortsätter . I motion Fi215 (m) krifiseras metoden att avregleravalutapolitiken partiellt. Varje steg i liberaliserande riktning utlöser enligtmotionärerna till en början ett valutaflöde, när en uppdämd efterfrågan kantillgodoses. Därför är det viktigt att man öppnar för strömmar både till ochfrån . Enligt motionärerna bör vi således snabbt genomföra enfullständig avreglering av valutapolitiken. Det går inte att vidhålla förbudetmot svenskars och utlänningars portföljinvesteringar över gränserna. I motion Fi215 (m) liksom i motionerna Fi216{ip) och Fi228(c) anförs att det är särskilt angeläget att öppna möjligheter förvalutautlänningar att köpa svenska kronobligationer. I stället för att medhjälp av ett högt svenskt ränteläge förmå svenska företag till en kombinationav utlandslån och köp av svenska statspapper finns det enligt motionärernaanledning att ge utländska placerare möjlighet till direktköp av svenskaobligationer. att vikunde hålla en avsevärt lägre räntenivå med positiva effekter på bl. a. FiU 1986/87:10 den svenska kostnads- och investeringsutvecklingen. Jämfört medalternativet att staten själv lånar utomlands flyttar det också valutariskentill de utländska placerarna. Motionärerna anser att motviljan mot ett frisläpp avportföljinvesteringarna bottnar i en rädsla för att utländska"spekulanter" genom att överge den svenska kronan skulle kunnaframkalla en valutakris. Motionärerna anser det vara en illusion att vi genomatt skärma av oss från vissa kapitalrörelser skulle kunna skaffa oss störrestabiliseringspolitisk handlingsfrihet. Även i motionerna Fi605, Fi225, Fi206, Fi207, Fi227,Fi606, FiSOl och f(2/7yrkas att valutaregleringen skall avskaffas eller attväsentliga liberaliseringar skall vidtas med sikte på totalt avskaffande. Utskottet vill med anledning härav anföra följande. Denkraftiga förbättringen av bytesbalansen, minskningen avbudgetunderskottet, dämpningen av inflationstakten och den starkakonkurrenskraften för svenskt näringsliv har som utskottet anförde våren 1986skapat förutsättningar för att genomföra vissa lättnader i valutaregleringen.Som framgått av vad utskottet redovisat har så också skett ochfortsatt . Inriktningen har därvid varit att liberalisera de delarav valutaregleringen som har bedömts hämma näringslivets utveckling. De delarav valutaregleringen som reglerar kapitalplaceringar som styrs avränteskillnader och förväntningar om ränte- och valutakursutvecklingen hardäremot i enlighet med vad som angavs behållits. Utskottet anser att statlig utlandsupplåning inte skallanvändas som instrument för att klara påfrestningar som kan uppkomma till följdav att vissa delar av valutaregleringen avvecklas. Staten skall inte varaktigtnettoupplåna utomlands, varken i utländsk eller svensk valuta. Som nämnts föreslås i flera motioner att det bör varamöjligt för utlänningar att köpa svenska kronobligationer. Det skulle enligtmotionärerna möjliggöra en sänkt räntenivå i . Det har hävdats bl.a. att det är en fördel om statligskuldökning sker i vår egen valuta. Det skulle innebära att det inte är svenskastaten utan den utländska placeraren som tar valutarisken. Utskottet behandladesamma yrkanden (FiU 1985/86:30) och anförde följande: Utskottet delar inte denna uppfattning utan anser att detfinns betydande risker med en sådan upplåning. Den skulle bli mycket känslig för förändring ar i räntenivå och valutakurs. När förväntningar uppstår om förändringar i räntenivåer eller valutakurser kommer dessa obligationer att utsättas för stora spekulationer. Erfarenheten har dessvärre visat att det inte endast är faktiska förändringar i bytesbalans, ekonomiska utvecklingen eller omlägg ningar i den ekonomiska politiken som har betydelse för dessa kortsiktiga kapitalflöden. Även grundlösa rykten och spekulationer har minst lika stor effekt, i synnerhet för ett litet land som . I en situation där t.ex.den svenska kronan utsätts för en press nedåt finns det en uppenbar risk för att utländska köpare säljer sina obligationer med följd att kursen sjunker och räntan stiger. Räntan skulle stiga till en nivå som är högre än vad den annars skulle vara. Därigenom blir svensk upplåning inom och utom landet betydligt dyrare. Det är således inte givet att en möjlighet för utlänningar att köpa kronobligationer skulle innebära lägre räntor sett över . enda manmed någon säkerhet kan säga är att räntenivån skulle bli betydligt FiU1986/87:10 känsligare för utländska impulser och ändrade förväntningar. Därmedskulle möjligheterna minska att föra en kreditpolitik som tar hänsyn tillinhemska faktorer. Att staten skulle undvika valutarisker genom att låta ge utkronobligationer i utlandet är inte ett försvarbart argument för ett land medfast växelkurs. Argumentet kan därför heller inte ligga till grund för att geutlänningar möjligheter att köpa kronobligationer. Utskottet delar således inteuppfattningen att utlänningar bör få tillstånd att köpa svenska kronobligationer. Utskoftet har alltjämt samma uppfattning och avstyrker meddet anförda motionerna Fi215 yrkande 5 i här berörd del, Fi605 yrkande 2,Fi225, Fi206, Fi207, Fi227 yrkande 2, Fi606 yrkande 2 i här berörd del, FiSOlyrkande 2, Fi228 yrkande 4 och Fi217 yrkande 5. I motion Fi2I5 (m) anförs att sedan snart två årtillbaka genomför en successiv smygdevalvering. Det skulle hänga samman medkonstruktionen av den korg med främmande valutor till vars värde kronan ärfixerad. Den amerikanska dollarn har där dubbel vikt jämfört med dess andel avvår utrikeshandel. Motionärerna anför att om man i stället jämför med etthandelsvägt valutaindex har genom dollarkursens fall genomfört enavsevärd devalvering gentemot omvärlden. Enligt motionärerna uppstår genom den sjunkande dollarkursenett extra utrymme särskilt i exportföretagen som i den mån det inte stannar därsom ökad vinst måste leda till ökad löneglidning, vilket driver på den redanalltför snabba svenska kostnadsutvecklingen. Motionärerna avvisar tanken attgenom täta växelkursjusteringar komma till rätta med dessa problem. Enligtmotionärerna vore en anknytning av kronan till det europeiska monetära systemet(EMS), vari flertalet valutor ingår, ett sätt att ge den svenskakronan en fastare punkt. Inom EMS skulle kunna påkalla andracentralbankers stöd för att försvara kronans värde. Tiden är enligtmotionärerna mogen för en förnyad anknytning till det europeiskavalutasamarbetet. Utskottet avvisar bestämt att benämningen smygdevalveringanvänds för att beskriva den svenska valutapolitiken. Den svenska valutakorgen konstru erades då den dåvarande regeringen valde att lämna valutaormen. Korgkonstruktionen har varit densamma . revideras vikterna i korgen med hänsyn till förändringar i utrikeshandelns ländersammansättning. Dessa offentliggörs av och genomförs så att valutakursindex inte påverkas. Att använda benämningen smygdevalvera kan skapa intryck av att genom successiva tekniska förändringar i korgkonstruktionen i smyg försökt ändra kronans värde. Så är inte fallet. Omsorgen om den svenska kronans anseende utomlands borde leda till att sådana uttryck inte används. Vad gäller själva konstruktionen av valutakor gen kan den självfallet diskuteras. Men kravet på stabilitet, som gör sig särskilt gällande på valutasamarbetets område, gör att man bör iaktta stor försikfighet med sådana förändringar. Enligt utskottets mening talar inte heller erfarenheterna av det s.k. ormsamarbetet för att återuppta detta. Utskottet avstyrker med det anförda motion Fi215 yrkande 5 i här berörd del. Vad utskottet anfört om kredit- och valutapolitiken börges fullmäktige i till känna. 4 1986/87.