bet · GA01JoU24 · 1986-12-31 00:00:00 — a. med att den i propositionenföreslagna konstruktionen kan leda fill prisstegringar som försvårar för yngrejordbrukare att etablera sig, liksom för arrendatorer som önskar förvärvaarrendestället med stöd av den nya lagstiftningen härom. Liknande farhågor för effekterna av de nya bestämmelsernaanförs i motion Jol55 av m. fl. (c). Motionen innehåller ingetpreciserat yrkande men synes i denna del innebära att nu gällande prisprövningbör bibehållas. Enligt motion Jol56 yrkande 1 av m.fl.(c) bör prisprövningen inte relateras till marknadsvärdet, söm är ett relativtbegrepp och som kan variera från tid till annan. Priset bör i stället bedömasmed utgångspunkt i fastighetens värde med hänsyn till dess avkastning ochövriga omständigheter. Vidare bör enligt motionen de nuvarande bestämmelsernaom prövning av förvärv som kan antas ske huvudsakligen för kapitalplaceringfinnas kvar i lagtexten. I motion Jol54 yrkande 4 av m.fl. (fp)förordas att prisprövningen avskaffas helt. Samma yrkande framförs i motionernaJo236 yrkande 1 (m) och Jo275 yrkande 2 delvis (m, fp). Utskottets överväganden , . Utskottet delar jordbruksministerns bedömning attövervägande skäl talar för en uppmjukning av nuvarande bestämmelser om priskontroll. Så långt det är rimligt och möjligt bör det finnas en avtalsfrihet mellan köpare och säljare. För att motverka förvärv som görs i kapitalplaceringssyfte och för att motverka en osund allmän prisstegring bör det finnas möjlighet att avslå en förvärvsansökan om det är uppenbart att det' avtalade priset överstiger egendomens marknadsvärde. Det anförda innebär att utskottet tillstyrker regeringens förslag och ,q avstyrkermotionerna Jol50, Jol54, Jol55, Jol56, Jo236 och Jo275, samtliga JoU1986/87:24 i motsvarande del. I anslutning till yrkandet i motion Jol56 om bibehållandeav kapitalplacering som en särskild avslagsgrund får utskottet anföraföljande: Ett av huvudsyftena med jordförvärvslagstiftningn är att stärkasambandet mellan brukande och ägande. Av motiveringen i propositionen (s. 18och 33) framgår att även den reviderade priskontrollbestämmelsen är avsedd attmotverka köp som görs i kapitalplaceringssyfte. I likhet med jordbruksministernvill utskottet framhålla att denna bestämmelse inte är den enda som motverkarkapitalplaceringar som strider mot lagens syfte. Av särskild betydelse är debegränsningar som enligt 5 § gäller för förvärv av juridiska personer samt dekrav på bosättning, brukande och yrkeskunskaper som gäller enligt 6 §.Utskottet konstaterar således dels att det framlagda lagförslaget inte innebärnågon ändrad syn på förvärv i kapitalplaceringssyfte, dels attjordförvärvslagen även framgent ger möjlighet att förhindra sådana förvärv. I sammanhanget kan tilläggas att finansministern i proposition1986/87:150 (den s. k. kompletteringspropositi(men) bl. a. anfört att de nyareglerna i jordförvärvslagen inte får tillåtas leda till att jordbruks- ochskogsfastigheter framstår som lönsamma kapitalplaceringsobjekt (s. 10).Finansministern avser därför att senare återkomma till med vissaförslag rörande förmögenhetsbeskattningen av sådana fastigheter. Vad beträffar tolkningen av begreppet "egendomensmarknadsvärde", vilken berörs bl. a. i motion Jol56, vill utskottet ilikhet med jordbruksministern framhålla att fastighetens värde bör bedömas medhänsyn till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Utskottet instämmeri synpunkterna i motion Jol56 så fill vida att marknadsvärdet för de minstajordbruksfastigheterna kan vara mer beroende av t. ex. villapriserna på ortenoch mindre av jordbruks- eller skogsdelens avkastningsvärde. När det gällerstörre enheter såsom familjejordbruken måste enligt utskottets meningfastighetens avkastningsvärde i betydligt högre grad påverka bedömningen avmarknadsvärdet. Förvärvshinder på grund av ai;t fastigheten behövs förjordbrukets eller skogsbrukets rationalisering Den krifik som riktats mot lagsfiftningen och desstillämpning på denna punkt har främst avsett storleksrationaliseringen. Dennahar ansetts försvåra för personer som har varit intresserade av deltidsjordbrukatt få förvärva mindre jordbruk. Härigenom anses också att lagen har bidragittill att minska befolkningsunderlaget i glesbygden och därmed underlaget för entillfredsställande samhällsservice. har det skett en fortlöpandestorleksrationalisering av jordbruksföretagen genom förvärv av tillskottsmarkoch genom tillskottsarrenden. Brukningsenheternas medelareal uppgår förnärvarande till 26 ha åker. Arealen är större i de bättre jordbruksbygderna ochmindre i och skogslänen i övrigt. Det kan anras attjordförvärvslagstiftningen haft en väsentlig betydelse för denna utveckling. Jordbruksministern anför i detta sammanhang attproduktionsresurserna JoU 1986/87:24 inom svenskt jordbruk betydligt överstigerden lönsamma efterfrågan på jordbruksprodukter. För livsmedelsprodukfionbehöver vi ca 400 000 ha åker mindre än som finns. Det är inteheller möjligt att utnyttja övérskottsarealen för enstörre animalieproduktion. Mot denna bakgrund är det från allmän synpunkt settinte längre lika angeläget att genom storleksrationalisering bygga upp nya jordbruksföretagsom är så stora att de ger den huvudsakliga sysselsättningen och försörjningenför brukaren. I vart fall bör detta gälla där det krävs stora investeringarbåde i byggnader och markanläggningar för att av ett antal mindre jordbrukbilda sådana företag. I sådana fall bör jordförvärvslagen i fortsättningen intehindra en köpare att förvärva mindre jordbruk i syfte att driva jordbruk ibegränsad skala på deltid eller vid sidan av annan sysselsättning. I Götalandsoch slättbygder är det fortfarande av allmänt intresse att ettföretag kan bedriva så stor vegetabilieproduktion att brukaren får sinhuvudsakliga inkomst och sysselsättning från det. I annat fall måstejordbrukaren komplettera vegetabilieproduktionen med ny eller ökad animalieproduktion.Den ökning av animalieproduktionen som kan bli möjlig behövs enligtjordbruksministern i mellan- och skogsbygderna. Även när mark som arrenderas av ägaren till den fastighettill vilken marken från jordbrukspolitisk synpunkt bör läggas har förvärvats avannan än arrendatorn kan det vara motiverat att ingripa med stöd av rationaliseringsbestämmelsen.Detta gäller särskilt om marken är av väsentlig betydelse för brukningsenheten.Samma motiv kan finnas i områden med relativt små jordbruksfastigheter där engenomgripande fastighetsreglering väntas komma att ske inom överskådlig tid.Det kan också gälla områden där lantbruksnämnden genom förvärv av mark ellertidigare avslag på förvärvstillstånd planerat en mer omfattande förbättring avarronderingen. I fråga om skogsbruket har rationaliseringsbestämmelsen ijordförvärvslagen syftat till att främja tillskottsförvärv av skogsmark tillkombinerade jord-och skogsbruksföretag, till uppbyggnaden av skogsbruksföretagmed aktiva brukare och till strukturrationalisering av skogsfastigheterna. Skogsmark är ett betydelsefullt komplement till mångajordbruksföretag i främst skogs- och mellanbygderna. När sämre jordbruksmarktas ur produktion kan således vissa kombinerade företag behöva förstärkas medskogsmark. För att detta skall kunna ske bör förvärvshinder inte uppställas dåägare av sådana jordbruksföretag själva förvärvar skogsmark som tillskott. Huvuddelen av de skogsfastigheter som ägs av fysiskapersoner har för liten areal skogsmark för att brukaren skall kunna ha sinhuvudsakliga sysselsättning och försörjning av skogsbruket. Givetvis är detpositivt om ytterligare skogsmark kan tillföras dessa fastigheter så attförutsättningarna för ett aktivt brukande av dem förbättras. Om en ägare av en skogsfastighetsjälv köper ytterligare skogsmark bör detta inte hindras med stöd avjordförvärvslagen. Tvärtom är det angeläget att lantbruksstyrelsen verkar föratt dessa skogsägare får kännedom om lämpliga fastigheter som är till salu.Förvärvshinder med stöd av jordförvärvslagens rationaliseringsbestämmelse börsåledes inte föreligga vid förvärv av skogsbruksfastigheter såvida det intefrån allmän synpunkt finns starka skäl som talar härför. Ett sådant JoU1986/87:24 skäl kan vara att marken behövs för att förbättra ägostrukturen. a. strukturutredningens betiinkande (SOU 1983:71)redovisas att det finns ett betydande antal brukningsenheter som har så litenareal eller sådan arrondering att det är svårt att på dem driva ett skogsbruksom tar till vara markens produktionsförmåga. Särskilt vanligt är detta inomvissa delar av , och ! Även inom andradelar av landet förekommer emellertid områden med mycket dålig arrondering avskogsmarken. Pågående arbete att genom fastighetsreglering och successivstrukturrationalisering förbättra fastighetsindelningen i skogsmarken inomangivna områden bör enligt jordbruksministerns mening fortsätta. Jordförvärvslagensrationaliseringsbestämmelse bör kunna användas för att styra förvärven så attett effektivt skogsbruk främjas i dessa områden. Tillgängliga resurser fördenna långsiktiga strukturrationalisering måste dock koncentreras till de mestsplittrade områdena. Sammanfattningsvis innebär regeringens överväganden attförvärvshinder av rationaliseringsskäl bör såväl i fråga om jordbruksmark somskogsmark ställas upp endast om det är angeläget från allmän synpunkt. Nugällande bestämmelse bör ändras så att förvärvstillstånd får vägras om det ärav allmänt intresse att egendomen tas i anspråk för jordbrukets eller skogsbruketsrationalisering. Det allmänna intresset bör belysas i länsprogram förstrukturrationalisering eller andra, länsvisa program för jordbruket och skogsbruketsom bygger bl. a. på planer som utarbetats av kommunerna själva. Däremot bördet vara möjligt att tillämpa bestämmelsen allt efter de skildaförutsättningarna i olika delar av landet. Särskilt framhålls attarroneringsförbättrande åtgärder i fråga om starkt ägar- och ägosplittradeskogsmarker regelmässigt bör anses vara av allmänt intresse. De motioner som hänförs till detta avsnitt innehåller bl.a. yrkanden om åtgärder för att främja landsbygdens utveckling genom ettförbättrat sysselsättningsunderlag och ökade möjligheter till förvärv av ochbosättning på mindre jordbruksfastigheter. Enligt motion Jol51 av m. fl. (m) yrkande 3 ärjordbruks- och skogsbruksföretagen basen för boende och sysselsättning pålandsbygden. Företagen ger underlag för såväl offentlig som kommersiellservice. Deltidsjordbruk t. ex., som drivs i kombination med annansysselsättning, är viktiga för boende i glesbygden. Även alternativjordbruketär av intresse som sysselsättningsunderlag. Flera olika deltidsarbeten måstekunna kombineras. Den som vill förvärva en jordbruks- eller skogsfastighet börenligt motionen tillåtas detta. 1 stället för att som motverka människorsönskemål om att bosätta sig på landsbygden bör den reviderade lagstiftningenstimulera till en sådan bosättning. Vidare bör möjligheter finnas att vidnybildning av fastigheter på landsbygden avstycka så mycket mark som behövs fört. ex. hästuppfödning, grönsaksodling m.m. Liknande synpunkter på de areella näringarnas värde förlandsbygdsut vecklingen anförs i motion Jol52 av och (båda m), Jol58 av () yrkande 1 och Jol56 av m.fl. (c). Den sistnämnda mofionen innehåller dessutom ett yrkande 22 omutformningen av tillämpningsföreskrifterna (yrkande 2). För att säker- JoU1986/87:24 ställa deltids/fritidsjordbrukares möjligheter att köpa fastigheterbör tillämpningsföreskrifterna utformas så att lantbruksnämnderna i vissa fallinte utan synnerliga skäl får vägra förvärvstillstånd. Enligt yrkande 7 imotionen måste effekterna av att 4 § jordförvärvslagen får fakultativ karaktärkontinuerligt följas upp. Om efterfrågan från familjejordbruket minskar menökar från andra köparkategorier kan enligt motionen utvecklingen gå i enriktning som strider mot lagens anda och intentioner. Förvärvsprövningens betydelse för landsbygden utvecklasäven i motionerna Jo236 (m) yrkande 3, Jo275 (m, fp) yrkande 2 delvis och Jo797av m. fl. (c) yrkande 9.1 sistnämnda mofion anförs attjordförvärvslagen bör stimulera uppbyggnaden av företag som bygger påkombinationen av jord- och skogsbruk. Staten bör underlätta förvärv avskogsmark genom försäljning av delar av domänverkets skogsinnehav fill enskildajordbrukare. Enligt motion Jo533 av () yrkande 6 bör vidförvärvsprövningen beaktas att de mindre enheterna med färre djur vanligenskapar en mera positiv djurskötsel. I motion Jol54 av m.fl. (fp) yrkandena 2 och3 anförs viss kritik mot propositionens uttalanden i detta sammanhang.Mofionärerna anser det värdefullt att de mindre enheterna bibehålls i störstamöjliga utsträckning. Förslaget innehåller dock vissa oklarheter, genom attlagen kan tolkas olika av olika lantbruksnämnder. För att öka rättssäkerhetenoch ytterligare begränsa de situafioner där 4 § 1 kan bli tillämplig föreslårmotionärerna att det skall krävas en påtagligt allmänt intresse som villkor förrationaliseringskravets tillämplighet. Vidare anser sig motionärerna inte kunnafullt ut acceptera propositionens beskrivning av de situationer där 4 § 1 börtillämpas. Enligt motionen bör stadgandet bli aktuellt endast i två fall: delsvid försäljning till utomstående av fasfighet vartill grannfasfighet under långtid haft arrenderätt, dels då en mindre fasfighet med klart olämpligarrondering försålts till utomstående. I motion Jol57 av () yrkandena 2 och 3hemställs att den avslagsgrund som av.ser olämplig sammanföring avlantbruksföretag skall tillämpas obligatoriskt och inte fakultativt (4 § 2). Omdet är positivt för sysselsättningen m.m. bör vidare enligt mofionen möjlighetfinnas att vägra förvärvstillstånd beträffande fastighet som lämpligen kandelas upp på två eller flera företag. En ny avslagsgrund bör således införas ilagen för sist angivna ändamål. Utskottet instämmer i vad jordbruksministern anfört omskälen för att ge rationaliseringsaspekten mindre tyngd i den jordpolitiska prövningen. I rådande produktionsläge är det inte längre lika angeläget att genom storleksrationalisering bygga upp nya jordbruksföretag som är så stora att de ger den huvudsakliga sysselsättningen och försörjningen för brukaren. Med den föreslagna utformningen av lagen och med en tillämpning enligt de riktlinjer som angetts i propositionen bör antalet fall då förvärvstillstånd vägras bli färre. Denna effekt torde bli mest märkbar när det gäller förvärv av 23 mindrejordbruk där förvärvaren avser att driva jordbruk i begränsad skala JoU1986/87:24 på deltid eller vid sidan av annan sysselsättning. Det bör i dettasammanhang understrykas att utskottet i huvudsak instämmer med motionärernassynpunkter rörande jord- och skogsbrukets viktiga roll som landsbygdenshuvudnäringar och som underlag för sysselsättning och privat och offentligserviceverksamhet. Tilläggas bör att hithörande frågor om landsbygdsutvecklingm.m. uppmärksammats även i andra sammanhang, något som närmare belyses iutskottets betänkande JoU 1986/87:22 om vissa jordbrukspolitiska frågor m. m. Utskottet utgår från att syftet med motionerna i dettahänseende kan tillgodoses utan något ytterligare utt.alande från riksdagenssida. I anslutning fill mofionsyrkandena (m, c) om ökade möjligheter tillavstyckning av mark bör nämnas att bostadsutskottet behandlat någranäriiggande motioner och därvid föreslagit en översyn avfastighetsbildningslagen för att uppnå en anpassning till de nya jordpolitiskariktlinjerna (BoU 1986/87:14). Med det anförda föreslår utskottet attmofionerna Jol51 yrkande 3, Jol52 yrkande 3, Jol56 yrkande 2, Jol53 yrkandet,Jo236 yrkande 3, Jo275 yrkande 2 delvis och Jo533 yrkande 6 lämnas utan vidareåtgärd. Det anförda innebär att utskottet avstyrker motion Jol54(fp) om ytterligare precisering av rationaliseringskravet m. m. och om tilläggav ordet "påtagligt" i 4 § 1 jordförvärvslagen (yrkandena 2 och 3). I anslutning till yrkande 7 i motion Jol56 (c) omuppföljning av lagens effekter utgår utskottet från att man inomlantbruksverket forfiöpande följer upp både den praktiska tillämpningen ochlagstiftningens konsekvenser i olika hänseenden. Något särskilt uttalande häromfrån sida torde inte behövas. Utskottet avstyrker vidare yrkandena 2 och 3 i motionJol57 (c) om olämplig sammanföring av företag som obligatorisk avslagsgrund ochom införande av en ny avslagsgrund, relaterad till möjligheterna att dela enbestående fastighet i flera brukningsenheter. Vad beträffar yrkandet i motion Jo797 yrkande 9 (c) omkombinerade jord- och skogsbruksföretag torde det inte råda delade meningar omatt denna produktionsinriktning ger fördelar i många avseenden. Som framgår avredovisningen ovan anses skogsmark vara ett betydelsefullt kon\plement tillmånga jordbruksföretag, särskilt i skogs- och mellanbygderna. Förvärvshindertorde i allmänhet inte uppställas då ägare av jordbruksföretag förvärvarskogsmark som fillskott. Vidare bör framhållas att också de nya bestämmelsernai 7 § om regionalpolitiska hänsynstaganden (se nedan s. 26 f.) ligger i linjemed motionärernas synpunkter. Det anförda bör kunna fillgodose motion Jo797 imotsvarande del. Utskottet är däremot inte berett att genom ett generelltuttalande förorda viss utförsäljning av domänverksmark. Förutom avslagsgrunderna i 4 § gäller enligt 5 §jordförvärvslagen för främst juridiska personer vissa ytterligare förutsättningar för att förvärvstillstånd skall lämnas. Dessa inskränkningar behöver enligt paragrafens andra stycke 24 dock integälla om förvärvet huvudsakligen avser skogsmark och förvärvaren JoU 1986/87:24bedriver skogsindustrien verksamhet i vilken egendomens virkesavkastning behövsoch egendomen med hänsyn till ortsförhållandena inte bör ägas och brukas avnågon fysisk person som är bosatt på orten. De företag som avses är sågverk,massafabriker, pappersbruk och fabriker för tillverkning av fiberskivor,spånskivor eller plywood. Tredje stycket jämställer fysisk person som driverskogsindustrien verksamhet som nämnts med de juridiska personer som driversådan verksamhet. Härmed avses bl. a. sågverksföretag som drivs i bolagsform. Vissa mindre träförädlande företag - i första hand sågverk- kan genom sin lokalisering i glesbygd ha stor betydelse för sysselsättningenpå orten. 1 allmänhet äger dessa företag endast mindre arealer skogsmark. Defår i huvudsak sin råvara genom köp av rotposter och leveransvirke. Vidhögkonjunkturer kan detta bidra till allmänna stegringar av virkespriserna.Sådana företag har intresse av att kunna förvärva skogsmark för att få enbättre bas för sin verksamhet. Företagen anser sig ha behov av tillgång till endel av råvaran från egen skog för att överbrygga svackor i råvarutillgången.Vidare har de behov av en viss egen areal skogsmark som underlag för enskogsavdelning. Den behövs för den service i fråga om skogsvårdsåtgärder somskogsägare numera i allt högre grad efterfrågar. Dessa omständigheter börenligt jordbruksministern beaktas vid prövningen av dessa företags ansökningarom förvärvstillstånd. Vid prövningen enligt andra stycket i 5 § skall förnärvarande avgöras om egendomen i första hand bör ägas av någon som är bosattpå orten. Starka skäl talar enligt jordbruksministern för att träförädlandeförelag som redan bedriver skogsindustrieli verksamhet av betydelse försysselsättningen på orten bör kunna ges företräde framför andra träförädlandeföretag, om en sådan prioritering har betydelse för sysselsättningen på orten.En lantbrukare som är bosatt på orten och som vill komplettera sitt företagmed skogsmark bör dock har företräde framför juridiska personer om hänsynentill ortsförhållandena föranleder det. Bestämmelsen i tredje stycket som jämställer fysiskapersoner som bedriver träindustrien verksamhet med juridiska personer med sådanverksamhet fyller enligt propositionen ingen direkt funktion utan bör upphävas. 1 motion Jol53 (vpk) yrkande 2 hemställs att lagtextenkompletteras med en bestämmelse om hembudsskyldighet till t. motverka risken att mindre träförädlande företag köpsupp och verksamheten därefter läggs ned. Vidare yrkas att företrädesrätten i 5§ sista stycket skall gälla även fysisk person som avser att bosätta sig påorten öch aktivt bruka fastigheten (yrkande 3). I motion Jol56 (c) yrkande 3 understryks det angelägna iatt tillämpningsföreskrifterna till 5 § utformas så att prioriteringsordningeni paragrafen klart framgår. Enligt motion Jol55 (c) är det tveksamt om förvärv avskogsmark över huvud taget bör tillåtas när juridisk person är köpare. Motionärerna anför, utan närmare precisering i fråga om lagtextens utformning, att man i stället 25 bör främjaolika slag av kombinationer jord/skog/annan verksamhet. Beho- JoU1986/87:24 vet för aktiva lantbrukare att komplettera med skogsmark är oftastort. En sådan komplettering är enligt motionen av stor regionalpolitiskbetydelse för bibehållande av en boifast befolkning i mellan- ochskogsbygderna. I motion Jo250 av och () yrkande 1 hemställs att juridisk person som köper jord eller skogskall lämna kompensationsmark. De föreslagna bestämmelserna i 5 § om juridiska personersförvärv är konstruerade enligt följande. I paragrafens första stycke anges att särskilda krav skallställas - bl. a. i fråga om kompensationsmark - för att förvärvstillstånd skalllämnas. Enligt andra stycket behöver dessa krav under vissaomständigheter inte vara uppfyllda om förvärvet huvudsakligen avser skogsmarkoch förvärvaren bedriver skogsindustrien verksamhet i vilken egendomensvirkesavkastning behövs. Förvärvstillstånd kan dock vägras om egendomen börägas och brukas av annan juridisk person som redan bedriver skogsindustrienverksamhet på orten av betydelse för sysselsättningen där. I tredje stycket föreskrivs företräde för fysiska personersom är bosatta på orten framför samtliga kategorier av juridiska personer somavses i andra stycket. Utskottet vill framhålla att den prioriteringsordning somavses gälla mellan juridiska personer inbördes resp. mellan juridiska personeroch fysiska personer klart framgår av det ifrågavarande stadgandet ochmotiveringen till detsamma. Med hänsyn till det anförda och till att lagtextensjälvfallet har högre statsrättslig dignitet än tillämpningsföreskrifterna tilllagen anser utskottet det obehövligt att gör ett uttalande omtillämpningsföreskrifterna i enlighet med motion Jol56 yrkande 3. Motion Jol55 i motsvarande del är till stor deltillgodosedd genom de föreslagna ändringarna i 5 § och genom vad utskottetanfört i föregående avsnitt om värdet av att enskilda brukare får möjlighet attgöra tillskottsförvärv av skogsmark. Motionen påkallar ingen särskild åtgärdsåvitt nu är i fråga. Yrkandet i motion Jo250 synes innebära att juridiskapersoner skall åläggas en generell skyldighet att lämna kompensationsmark vidförvärv av jordbruks- eller skogsfastigheter. Utskottet är inte berett attställa så långtgående krav på angivna köparkategori och avstyrker såledesmotion Jo250 yrkande 1. Utskottet kan inte heller finna tillräckliga skäl attföreslå en regel om hembudsskyldighet i enlighet med motion Jol53 yrkande 2. Som jordbruks ministern anfört (prop. s. 23) är frågan om hembudsskyldighet vid förvärv av juridiska personer av generell naturgsnom att den skulle kunna aktualiseras även vid förvärvsprövning enligt andra lagar. I anslutning till vissa i propositionen redovisade farhågor från remissinstanserna om effekterna av de nya bestämmelserna i 5 § anför dock jordbruksministern att frågan är av 26 sådan natur att den börnoggrant bevakas. Utskottet delar denna bedömning. JoU 1986/87:24 Detanförda bör till viss del kunna tillgodose motion Jol53 yrkande 2. Ianslutning till yrkande 3 i motion J0I53 om företrädesrätt även för fysiskperson som avser att bosätta sig på orten bör framhållas att utskottet instämmermed motionens syfte i denna del. 5 § tredje stycket bör således även kunnatillämpas.i de fall det är utrett i förvärvsärendet att köparen kommer attbosätta sig på orten eller på den ifrågavarande egendomen, om denna inrymmeräven bosättningsmöjligheter.