bet · GA01SfU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Enligt motionären är det nödvändigt att dessa frågor snabbt får en konkret lösning. Mot bakgrund av det anförda begärs i yrkande 1 i motionen förslag om sådana tekniska lösningar som medger fritidspraktik inom ramen för sjukförsäkringen för kandidater i psykoanalytisk utbildning, så att den begränsning av antalet besök som existerar och omöjliggör psykoanalytisk 17 1986/87. utbildningelimineras, I yrkande 2 begärs förslag om sådana lagändringar SfU 1986/87:1 somkrävs för etablering av deltidspraktik. Vidare begärs i yrkande 3 förslag ombur möjligheten till etablering av psykoanalytisk praktik skall kunnagaranteras dem som genomgått den krävande psykoanalytiska utbildningen ochönskar etablera praktik på hel- eller deltid och i yrkande 4 att riksdagenuttalar sig för att landstingen stimuleras att inrätta fler deltidstjänster förpsykoanalytiker inom psykiatrin, I yrkande 5 begärs att uttalar sigför vikten av att de unika psykoanalytiska utbildningsinstituten i privat regiges möjlighet att fortsätta att existera med tanke på att de utbildar personerpå vilka en stor del av den statliga psykoterapiutbildningen och psykoterapin inomden offentliga sektorn vilar och slutligen i yrkande 6 att för attuppnä detta hos regeringen begär att frågan om statligt stöd till utbildningarnaenligt yrkande 5 ovan blir föremål för särskild utredning. Såsom inledningsvis nämnts i betänkandet har utskottetinhämtat remissyttranden över motionen från , universitets- ochhögskoleämbetet (UHÄ) och , anser i sitt yttrande det angeläget att -inför - tillskapa särskilda bestämmelser förläkaranalyti-kerna i syfte att dels underlätta för kandidater i psykoanalytiskutbildning att ha fritidspraktik i en omfattning som motiveras av utbildningen,dels stödja utbildade analytikers möjligheter att inneha deltidstjänster inomoffentlig vård i kombination med etableting av psykoanalytisk praktik pådeltid. Vidare ansluter sig till motionärens begäran attpsykoanalytikerutbildningarna genom särskild utredning bör ges utrymme attgenom statligt stöd finna sina optimala former. UHÄ anser- med hänsyn till att den statligapsykoterapiutbildningen bara kan täcka en liten del av behovetav psykoterapeuter - det angeläget att åtgärder vidtas som kan tryggautbildningen inom de analytiska föreningarna och därigenom öka tillgången påkvalificerade psykoterapeuter och handledare inom den offentliga vården. Landstingsförbundetanför i sitt yttrande bl. a. följande. året för Dagmar-reformensikraftträdande, fanns inga formella möjligheter för läkare att vid sidan avoffentlig deltidsanställning bedriva någon försäkringsersatt verksamhet.Tvärtom var det så att läkarvårdstaxan (3 §) innehöll en uttrycklig regel attanslutning till försäkringen endast medges för läkare med offentlig heltidsanställning.Fr. 1985 kan varje sjukvårdshuvudman och läkare gemensamt komma överensom samarbets- och samverkansformer oavsett anställningens omfattning hoshuvudmannen. Det är framför allt denna vårdavtalsmöjlighet Landstingsförbundethar åsyftat för att säkra tillgången på psykoanalytisk behandling ochutbildning. Förbundsstyrelsen menar att man även fortsättningsvis bör sökalösningarna vårdavtalsvägen, i stället för att konstruera särbestämmelser i denallmänna försäkringen för en förhållandevis liten grupp vårdgivare inom enspecialitet. Vad förbundsstyrelsen emellertid har bedömt som särskiltallvarligt är att rekryteringen till den psykoanalytiska utbildningen minskar. Inom Stock holms läns landsting utreds denna fråga . Styrelsen har uppfattat att det är ekonomiska hinder i främst två avseenden som ligger bakom rekryteringsminskningen. För det första skall den blivande psykoana- 18 lytikern -kandidaten - genomgå egen "utbildningsanalys" hos erfaren SfU1986/87:1 analytiker. Utbildningsanalysen omfattar och bekostasav kandidaten. För ett tiotal år sedan förekom enligt uppgift attutbildningsanalysen kunde bedrivas inom den allmänna försäkringens ram. Dennafelaktiga tillämpning har dock rättats till; eleven är ju inte sjuk, ochsjukdom är ett villkor för ersättning från försäkringen. För det andra tar den blivande psykoanalytikern hand omegna, och av färdigutbildad analytiker handledda fall. Efter ett antalbesök/behandlingar diskuterar kandidaten sina fall med handledaren.Handledarens arvode bekostas av kandidaten. I de fall kandidaterna före år 1985hade offentlig heltidsanställning, kunde de genom anslutning till den allmännaförsäkringen uppbära besöksersättning från för sinapatienter. Något oegentligt har man i argumenteringen gjort en direkt kopplingmellan ersättningen från försäkringen och handledararvodet samt hävdat attdenna möjlighet försvunnit att finansiera utbildningen med. Värdavtal kan varaett alternativ i dessa fall, varvid dock bör framhållas att det är vårdinsatsensom ersätts. Hur vårdgivaren använder dessa pengar måste han själv avgöra. Förbundsstyrelsen står fast vid sin hävdadeuppfattning att psykoanalytiker utgör en för landets hälso- och sjukvård viktigvård- och utbildningsresurs. Den omständigheten att utbildningen tillpsykoanalytiker bedrivs av institut i privat regi, fär enligt förbundsstyrelseninte frånta samhället ett ekonomiskt ansvar för utbildningen. Mot bakgrund av det anförda tillstyrkerLandstingsförbundet om en särskild utredning om statligtstöd för psykoanalytisk utbildning. En sådan utredning bör även pröva frågan omekonomiskt stöd till de institut som svarar för utbildningen avpsykoanalytiker. Till utredningens uppgifter bör också läggas bedömningar omden psykoanalytiska verksamhetens framtida dimensionering samt att klarläggahur regionala skillnader i vårdutbudet motsvarar skillnader i vårdefterfrågan. Såsom inledningsvis nämnts underströk utskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande SfU 1983/84:31 angelägenheten av att tillgångenpå psykoanalytisk behandling och utbildning inte minskade. Av Landstingsförbundetsyttrande framgår dock att rekryteringen till den psykoanalytiska utbildningenminskar, sannolikt av ekonomiska skäl. Med hänsyn härtill delar utskottetLandstingsförbundets- och motionärens - uppfattning om att frågan om ekonomisktstöd till psykoanalytisk utbildning bör bli föremål för särskild utredning.Enligt utskottets mening bör en sådan utredning ta upp de olikafrågeställningar som berörts i yttrande. Utskottet ärdäremot inte berett att nu förorda vare sig några konkreta förslag elleruttalanden på sätt som i övrigt begärts i motionen. Vad utskottet med anledningav motion 560 således anfört bör ges regeringen till känna. Patientavgifterna är högst . vidläkarvård och högst . vid annan vård än läkarvård. Gör läkaren hembesök utgår ett tillägg med . Vid telefonrådgivning är avgiften högst . Försäkrade som har höga kostnader för sjukvård och läkemedel får sina kostnader begränsade genom det s. k. högkostnadsskyddet som ger rätt till befrielse från patientav- 19 gift närden försäkrade gjort läkemedelsinköp och/eller läkarbesök fler än 15 SfU1986/87:1 gånger . Två sjukvårdande behandlingarjämställs därvid med ett läkemedelsinköp eller läkarbesök. Enligt propositionen skall de nuvarande högstapatientavgifterna gälla även fr. o, m, . Frän samma tidpunktskall ocksä gälla att ingen avgift får tas ut av patient som remitterats frånläkare vid studerande-hälsovårdsmottagning, under förutsättning att patientenbetalat avgift vid besöket hos den remitterande läkaren. I två motioner, Sf342 (yrkande 3) av m.fl.och Sf336 (yrkande 6 delvis) av m.fl. föreslås ibesparingssyfte höjningar av patientavgifterna. I den förstnämnda motionenbegärs ett tillkännagivande om att patientavgiften vid läkarvård bör höjas med10 kr. och vid sjukvårdande behandling med . fr. o. m. den 1 januari 1987.I motion Sf336 begärs en höjning av patientavgiften vid läkarvård med 15 kr.fr. o. m. . Denna höjning bör enligt yrkande 7 delvis i sammamotion kombineras med en ändring av högkostnadsskyddet av innebörd att tolvläkarbesök/läkemedelsinköp berättigar till kostnadsbefrielse. I båda motionernabegärs vidare höjningar av patientavgifterna vid läkemedelsinköp. Utskottetåterkommer senare i betänkandet (s. 28) till denna fråga. m.fl. begär ocksä i motion Sf345 (yrkande 3) ett tillkännagivande om att tvångetatt ha en remiss från läkare för att erhålla sjukgymnastisk behandling börslopas. Vid fastställande av grunderna för sjukförsäkringensersättningar till vårdgivarna kan regeringen enligt 2 kap. 1 § AFL bl. a.bestämma den högsta patientavgiften som vårdgivaren får ta ut. I den förevarandeöverenskommelsen regleras sålunda såväl den allmänna sjukvårdsersättningensbelopp som patientavgifternas storlek för . Mot denna bakgrund avstyrkerutskottet bifall till motionerna Sf342 och Sf336 i motsvarande delar. Utskottet kan inte heller tillstyrka yrkandet i motionSf345 om att systemet med remiss från läkare för att erhålla sjukgymnastiskbehandling generellt skall slopas eftersom systemet innebär en medicinskkontroll. I nyssnämnda motion Sf336 (yrkande 7 delvis) av MargaretaAndrén m. fl. begär motionärerna också förslag om att kostnader för sjukresorskall omfattas av högkostnadsskyddet. bör det nuvarande karensbeloppetvid sjukresor, . per värdtillfälle, höjas till , ,fl, anser i motion Sf243 att högkostnadsskyddet bör reformeras så attkostnader för sjukresor omfattas av skyddet och att fortsatta höjningar avpatientavgifterna bör kombineras med ett förstärkt högkostnadsskydd. Ytterligare två motioner tar upp frågan om minskadekostnader för sjukresor. I motion Sf254 av m. fl. anser motionärerna att, med hänsyn till att något förslag ännu inte föreligger från regeringen om vem som skall ha det ekonomiska ansvaret för sjukresor, bör begära förslag om åtgärder för att minska den enskildes kostnader för sjukresor. och begär i motion Sf331 förslag om ändringar i sjukreseförordningen i syfte att endast ett karensbelopp skall avräknas vid sjukresor med egen bil om en familj med flera barn samordnar tiderna för barnens sjukbesök. Vidare begiir motionärerna förslag om att sjukreseför- ordningens bestämmelser om högsta ersättning för övernattning, för närva- 20 per natt, ändras så att den verkliga kostnaden för övernattning SfU1986/87:1 ersätts i de fall denna blir lägre än motsvarande resekostnad. I motionerna Sf256 av m. fl. och Sf314 avAlf påtalas problem med att kommunernas färdtjänst används försjukresor. I den förstnämnda motionen begär motionärerna ett tillkännagivandeom behovet av att förhållandet mellan färdtjänst och sjukresor utreds ochställs i relation till det av begärda högkostnadsskyddet för sjukresor.Alf begär ett tillkännagivande om att en samordning av statens bidragtill färdtjänst och sjukresor bör ske, så att färdtjänst kan användas försjukresor varvid en motsvarande överföring av medel från sjukförsäkringen tillstatsbidragen till kommunerna för färdtjänsten skall ske. Inom och Ystads sjukvårdsdistrikt och inom Pajalakommun har avslutats en försöksverksamhet med sjukresor som inneburitatt sjukresorna administrerats av landstingen i och län.Syftet med verksamheten har varit att få ett underlag för att bedöma hur etteventuellt överförande av det ekonomiska och administrativa ansvaret försjukresor från de allmänna försäkringskassorna till sjukvårdshuvudmännen kanOrganiseras och att pröva möjligheterna att genom organisatoriska m. fl.åtgärder begränsa sjukresekostnaderna. Resultatet av försöksverksamhetenövervägs nu av hälso- och sjukvårdsberedning. Utskottetutgår från att beredningen vid dessa överväganden kommer att behandla såvälfrågan om hur den enskildes sjukresekostnader kan begränsas som frågan omgränsdragningen mellan sjukresor och kommunernas färdtjänst. I avvaktan påresultatet av beredningens arbete anser utskottet att motionerna Sf243, Sf254,Sf256, Sf314 och Sf336 i nu behandlade delar inte bör föranleda nägonriksdagens åtgärd. Enligt vad utskottet erfarit övervägs inomsocialdepartementet vissa ändringar i sjukreseförordningen, bl. a. ändradebestämmelser om karensbelopp. Utskottet förutsätter att även de frågor som tagitsupp i motion Sf331 därvid blir föremål för överväganden. Någon åtgärd medanledning av motionen anser utskottet inte påkallad. m. fl. anför i motion Sf241 att barn medtalsvårigheter kan få kostnadsfri specialisthjälp inom skolans ram. I de falltalsvårigheterna är så svåra att logoped måste anlitas erläggs däremot enpatientavgift med . Härtill kommer kostnader för resor till ochfrån logopeden. Motionärerna anser att samhället helt bör bekostaspecialisthjälp och resekostnader för barn med talsvårigheter och begär etttillkännagivande härom till regeringen. Kommittén (S 1985:02) för översyn av sjukförsäkringensroll när det gäller förebyggande åtgärder och i samband med rehabilitering harbl. a. till uppgift att pröva om det finns behov av och förutsättningar för attlämna ersättning från sjukförsäkringen i förebyggande syfte. Utskottet anseratt de frågor som tagits upp i motion Sf241 faller inom ramen förutredningsarbetet, och utskottet föreslår att motionen överlämnas ttllutredningen för vidare överväganden. Hjälpmedelför handikappade SfU 1986/87:1 Enligt den överenskommelse som träffades medsjukvårdshuvudmännen om ersättningar från sjukförsäkringen fr. o. m. år 1976övertog sjukvårdshuvudmännen hela ansvaret för att tillhandahålla hjälpmedelför handikappade som en enhetlig hjälpmedelsersättning frånsjukförsäkringen infördes. 1 överenskommelsen förutsattes attsjukvårdshuvudmännen fortsatte hjälpmedelsverksamheten i huvudsakligöverensstämmelse med de dittillsvarande bestämmelserna för verksamheten.Samtidigt upphörde den statliga bidragsgivningen till hjälpmedelsverksamhetenoch ansvaret för att upprätta den s. k. hjälpmedelsförteckningen övergick frånsocialstyrelsen till . skulle dock även ifortsättningen ha tillsyn över hjälpmedelsverksamheten. Staten och är sedan den 1 januari 1978gemensamt huvudmän för handikappinstitutet som är centralt organ påhjälpmedelsområdet. Institutet prövar hjälpmedlens lämplighet och är samtidigtinformationsorgan på hjälpmedelsområdet. Institutet har vidare övertagitansvaret för kontinuerlig utgivning av hjälpmedelsförteckningen. Förteckningenomfattar de hjälpmedel som institutet rekommenderar landstingen att utge samtanvisningar för hjälpmedelsverksamheten. Varje enskilt landsting beslutar docksjälv i vad mån handikappinstitutets rekommendationer skall följas.Förteckningen över handikapphjälpmedel omfattar sådana hjälpmedel som enperson behöver i den dagliga livsföringen för att kompeiisera enfunktionsnedsättning. Den särskilda hjälpmedelsersättningen är som inledningsvisnämnts . per invånare och år och höjs till . perinvånare och år fr. o. m. . I hjälpmedelsersättningen frånsjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen ingår ett belopp på för närvarande3:55 kr. per invånare och år till en fond för handikappinstitutets verksamhet.Detta belopp höjs till . per invånare och år fr. o. m. . Ett flertal motioner tar upp frågor kringhjälpmedelsförsörjningen för handikappade. m. fl. begär i motion Sf283 yrkande 22 ett tillkännagivande om betydelsen av en tillfredsställande försörjning av hjälpmedel. Motionärerna framhåller att en brist på hjälpmedel kan leda till ökade kostnader för sjukskrivning och vård. 1 motion Sf317 anför m. fl. att kraven pä de tekniska hjälpmedlen för handikappade har stigit avsevärt under . Detta hänger samman med att de handikappade som har olika former av funktionsnedsättningar i sä stor utsträckning som möjligt vill slippa att vara beroende av andra människor för att klara sådant som andra klarar själva. Det är enligt motionärerna viktigt att de funktionshindrade kostnadsfritt erhåller behövliga tekniska hjälpme del och att detta sker utan onödig tidsutdräkt. 1 motionärernas yrkande 1 hemställs om åtgärder för att åstadkomma detta. Utökningen av hemsjuk vården har enligt motionärerna medfört en ökad belastning på hjälpmedels anslagen. Utvecklingen av hemsjukvården anser motionärerna vara positiv, men de begär i yrkande 2 ett uttalande av om att denna utveckling inte får innebära svårigheter att tillgodose behovet av tekniska hjälpmedel. En viktig resurs när det gäller hanteringen av tekniska hjälpmedel är, anför 22 motionärerna,de hjälpmedelscentraler som finns hos varje sjukvårdshuvud- SfU 1986/87:1 man.Motionärerna begär i yrkande 5 ett tillkännagivande om att hjälpmedelscentralernabör bevaras och i yrkande 6 ett uttalande om att centralerna bör byggas ut föratt klara uppföljningen av hjälpmedelsverksamheten på ett bra sätt. Slutligenbegärs i yrkande 7 ett tillkännagivande om att tillsynen överhjälpmedelsverksamheten bör åvila . hävdar i motion Sf334 att det ärsvårt att få någon överblick över hur landstingen i praktiken uppfyller de kravpå hjälpmedelsverksamheten som fanns med i den ursprungliga överenskommelsenmellan staten och sjukvårdshuvudmännen. Staten ställer, anför motionären, ingakrav pä hur den s. k. hjälpmedelsersättningen används av sjukvårdshuvudmännen.I yrkande 1 begär motionären ett tillkännagivande om att en förutsättning föratt ersättning för tekniska hjälpmedel åt handikappade skall utgå tilllandstingen skall vara att landstingen uppfyller vissa krav påhjälpmedelsverksamheten. I yrkande 2 begär motionären ett tillkännagivande ombehovet av att införa ett överklagningsförfarande för handikappade som vägrashjälpmedel. Ett tillkännagivande om behovet av en översyn av gällanderegler rörande handikapphjälpmedel begärs i motion Sf345 yrkande 1 av NilsCarlshamre m.fl. Enligt motionärerna förekommer en ökad oro hos personer medfunktionshinder över att hjälpmedelsverksamheten inte fungerar tillfredsställande.Otillräckliga budgetmedel har inneburit att hjälpmedelsärenden förhalats ochreparationer tagit onödigt . Handikappade mäste, anför motionärerna,ges möjlighet att kunna verka i samhället på så långt möjligt lika villkor somandra. Mot bakgrund härav och med hänsyn till de faktiska olikheter som råderpå hjälpmedelsområdet i olika regioner finns det enligt motionärerna skäl attutreda hjälpmedelsfrågan. Tre motioner tar upp vissa speciella frågor i anslutningtill hjälpmedelsförsörjningen. och begär imotion Sf206 att blodsockermätare skall uppföras som kostnadsfritt hjälpmedelpä handikappinstitutets hjälpmedelsförteckning eftersom sådana mätare ger möjlighetertill en exaktare bedömning av blodsockerhalten än vad som kan ske medteststickor som redan finns upptagna i kungörelsen (1972:189) om kostnadsfriaförbrukningsartiklar vid sjukdom. Detta skulle enligt motionärerna kunnamedverka till minskade vårdkostnader. 1 den tidigare nämnda motionen Sf317 avLars m. fl. begärs i yrkande 3 ett uttalande om att den enskildes behovskall vara avgörande för rätten till tekniska hjälpmedel. Detta innebär bl. a.att hushållsmaskiner och hushållsredskap skall finnas upptagna påhjälpmedelsförteckningen. I motion Sf344 slutligen anför atthudsjukdomar för sin behandling kräver bl. a. mjukgörande salvor. Eftersomdessa salvor inte är registrerade som farmaceutisk specialitet utgår inteläkemedelsrabatt vilket i sin tur medför att behandlingen blir dyrbar förpatienten. Motionären begär därför förslag som syftar till att icke rabatteradeläkemedel för hudsjukdomar utges som kostnadsfritt hjälpmedel. konstaterar i sitt remissyttrande attnågon samlad översyn av hjälpmedelsområdet inte har gjorts på mer . med hänsyntill den pågående utvecklingen inom området bör tiden vara inne SfU1986/87:1 för att se över hela hjälpmedelsverksamheten. En sådan översyn börockså omfatta frågan om innebörden av begreppet hjälpmedel. anför i sitt yttrande bl. a. följande.År 1984 genomförde förbundet i nära samverkan med landstingen ochhandikappinstitutet en kartläggning av landstingens verksamhet med tekniskahjälpmedel åt handikappade. Avsikten med kartläggningen var att få en såaktuell bild som möjligt av landstingens hjälpverksamhet och att utröna ombehov av centralt stöd förelåg i något viktigt avseende. Kartläggningen gavbesked om att behovet av en översyn av hjälpmedelsverksamheten var stort. Motdenna bakgrund uppdrog förbundsstyrelsen åt kansliet att studeraoch analysera möjligheterna att ytterligare inordna hjälpmedelsverksamheten ihälso- och sjukvårdens "normala" organisation. Resultatet av dennautredning redovisades för förbundsstyrelsen . Förbundsstyrelsenhar med utgångspunkt från denna rapport ställt sig bakom en utveckling sominnebär att hjälpmedelsverksamheten i större utsträckning än för närvarandedecentraliseras och integreras i den hälso- och sjukvårdande verksamheten ochatt därvid verksamhets-, ordinations- och kostnadsansvar samordnas. Vidare harstyrelsen rekommenderat sjukvårdshuvudmännen att använda utredningsrapportensom ett underlag för successivt förändringsarbete på hjälpmedelsområdet. Vadgäller hjälpmedelsverksamhetens finansiering hävdar förbundet att detstatsbidrag som utges - hjälpmedelsersättningen -efter hand har kommit atttäcka en allt mindre del av sjukvårdshuvudmännens kostnader förhandikapphjälpmedel. Enligt förbundsstyrelsens uppfattning kommer detförändringsarbete som pågår att leda till den kvalitetsmässigt bästa ocheffektivaste organisationen av hjälpmedelsverksamheten. Arbetet sker heltutifrån av statsmakterna och sjukvårdshuvudmännen gemensamt omfattadevärderingar, vilka främst dokumenterats i hälso- och sjukvårdslagen.Beträffande motionerna Sf206 och Sf344 anför att exaktadefinitioner av vad som avses med handikapphjälpmedel visserligen saknas menatt huvudprincipen är att dessa skall vara direkt funktionskompenserande. Dessakrav uppfylls inte av blodsockermätare och mjukgörande salvor. Förbundet anserdärför att frågor av detta slag bör lösas inom ramen förläkemedelslagstiftningen. anför i sitt yttrande attmotionsyrkandena ger uttryck för uppfattningar som omfattas av många somarbetar inom eller har kontakt med handikapphjälpmedelsområdet. Institutetredogör vidare för sin roll inom hjälpmedelsverksamheten. Denhjälpmedelsförteckning som institutet ger ut och som är en rekommendation tillsjukvårdshuvudmännen har stor genomslagskraft inte minst i leverantörsledet därman i stor utsträckning följer institutets kravspecifikationer. Vad gäller de specifika motionskraven anförhandikappinstitutet beträf fande motion Sf317 att några inskränkningar i institutets rekommendationer angående hjälpmedel i hushållet inte har skett och heller inte planeras. Gränsdragningen mellan vad som är grundutrustning utifrån arbetsmiljökrav från vårdare och annan personal, vad som är sjukvårdsutrustning i hemsjuk vården och vad som är individuella hjälpmedel är enligt institutets uppfatt ning svår. Institutet betonar också hjälpmedelscentralernas viktiga roll i 24 hjälpmedelsförsörjningen.Det finns ett stort behov av uppföljning angående SfU 1986/87:1hjälpmedelsverksamheten. Det är dock enligt institutets uppfattning intesjälvklart att enbart ökade personalresurser för hjälpmedelscentralerna skulleinnebära en förbättrad uppföljning. Bättre uppföljningsmetoder tillsammans meden klarare kompetens- och ansvarsfördelning i ordinationsförfarandet ärviktiga komponenter i detta sammanhang. Beträffande insulinkänsliga och svårinställda personerbekräftar institutet vad som anförts i motion Sf206 om att det i vissa fall kanvara en fördel med en blodsockermätare. Dock torde, anför institutet,teststickor vara tillräckliga för de flesta diabetiker. För att möjliggöra för personer med psoriasis eller andrahudsjukdomar att fä hudvärdande salvor som kostnadsfria hjälpmedel krävs enligtinstitutet en ändring av de indikationer och föreskrifter som reglerar detkostnadsfria sortimentet. anser slutligen att en eventuellöversyn av hjälpmedelsverksamheten bör genomföras med utgångspunkt frånsamhällsutvecklingen i stort liksom hälso- och sjukvärdens planering inför 1990-talet.En viktig del i en sådan översyn bör också vara vem som skall få tillgång tillhjälpmedel kostnadsfritt, vem som skall betala kostnaden för hjälpmedlen ochhur hög denna kostnad skall tillåtas bli. hänvisar i sittyttrande till den huvudprincip för hjälpmedelsförsörjningen som antogår 1983 under stor enighet (skr.