bet · GA01SoU22 · 1986-12-31 00:00:00 — organisationeroch personer, vilkas kompetens kan användas för spridning av SoU 1986/87:22information som syftar till en övergång till svagare alkoholdrycker och tillett från social och medicinsk synpunkt acceptabelt umgänge med alkoholdrycker.Motionären hemställer att detta ges regeringen till känna. I motion So239 av () hemställs attsamhällets information om alkohol i större utsträckning bör inriktas på att fåtill stånd ett från medicinsk och social synpunkt acceptabelt konsumtionssätt.Motionären påpekar att trots att den totala alkoholkonsumtionen minskat sedan1977 har en oönskad omfördelning mellan dryckerna skett. Konsumenterna harminskat sin konsumtion av såväl sprit som öl och starköl men valt att i allthögre grad lägga sin alkoholkonsumtion på det medelstarka vinet. Det utbredda bruket av alkohol är, som utskottet framhölli yttrande SoU 1986/87:2 y vårt lands största sociala ochmedicinska problem. 6 0007 000 människor beräknas dö i vissaalkoholrelaterade diagnoser. Omkring 300 000 personer beräknas använda alkoholi sådan utsträckning att det allvarligt påverkar deras arbete, familjeliv och hälsa.Alkoholen har också indirekt skadeverkningar för missbrukarnas familjer ochomgivning. Alkoholen medför även stora kostnader för samhället i formav produktionsbortfall, utgifter för sjukvård och sociala insatser, skadortill följd av olyckor och kriminalitet m. m. Målsättningen för alkoholpolitiken är som ovan nämnts attbegränsa den totala, alltför höga alkoholkonsumtionen och att komma till rättamed alkoholmissbruket. I målsättningen för alkoholinformationen har bl. a.nämnts att vikten av helnykterhet i olika skeden av livet, t. ex. underuppväxtåren, i trafiken, i arbetslivet och under graviditet, bör betonas. I det ovannämnda yttrandet till skatteutskottetredovisades att alkoholkonsumtionen, som visat en sjunkandetendens, ånyo börjat öka . Utskottet, som erinrade omalkoholens skadeverkningar, anförde att den alltjämt höga konsumtionen, somdessutom ökat något, mot denna bakgrund ingav stark oro. Utskottet anser att så länge alkoholkonsumtionen är så högsom det kan vara vanskligt att framhålla viss alkoholkonsumtionsom acceptabel. Däremot är det givetvis nödvändigt att behandla alkoholfrågornapå ett sakligt sätt så att informationen känns relevant även för dem som inteär inriktade på total avhållsamhet. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaSo225 (c) och So239 (fp). Utskottet har inte något att erinra mot medelsberäkningeni propositionen såvitt avser anslaget H 1. Upplysning och information pådrogområdet m. m. Preciserat mål för alkoholpolitiken antog ett samlat alkoholpolitisktprogram, vilket byggde på förslag från den tillsatta alkoholpolitiskautredningen (APU). Tonvikten låg på socialpolitiska insatser i vid mening och ökaderesurser till förebyggande åtgärder och opinionsbildning. Målsättningen angavsvara att begränsa den totala, allför höga alkoholkonsumtionen och att kommatill Något preciserat mål för sänkningen av SoU 1986/87:22 konsumtionenfastställdes dock inte. har härefter under en följd av åravslagit motionsyrkanden om ett sådant preciserat delmål (se senast SkU1985/86:1 s. 16). I propositionen om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården(prop. 1984/85:181)erinrade emellertid statsrådet om det av angivna målet om en minskning av Statsrådet uttalade (prop. s. 69) atthon ansåg detta vara en angelägen målsättning. förslag idenna del framlades dock inte i propositionen. Alkoholkonsumtionen steg kontinuerligt efter avskaffandetav motboken och det samtidiga upphävandet av starkölsförbudet för att kulmineraår , då försäljningen uppgick till per person och år mot 4,92liter . Därefter minskade försäljningen 1984 uppgå till 6,01liter, motsvarande nivå. skedde ånyo en liten ökning(till ). Denna utveckling har fortsatt . I motion So215 av m. fl. (fp) hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna att skall följaWHO:s rekommendation och uppsätta målet att minska alkoholkonsumtionen (yrkande 1). Motionärernaanför att om medlen i alkoholpolitikenskall bli så effektiva som möjligt måste de kunna relateras till ett bestämtmål. Fördelen med ett kvantifierat mål är således enligt motionärernas uppfattningatt medlen kan rangordnas och relateras utifrån hur effektivt de leder tillmålet. I motion So280 av och (bådac) yrkas att beslutar uttala att intentionerna i 1977 årsalkoholpolitiska beslut skall fullföljas (yrkande 1). Frågor liknande de nu aktuella behandlades senast iutskottets yttrande om vissa alkoholpolitiska frågor (SoU 1986/87:2 y) tillskatteutskottet . Utskottetanförde i yttrandet bl. a. följande. Våra kunskaper om alkoholens skadeverkningar har stegvisvidgats. Den alltjämt höga konsumtionen, som dessutom ökat något, inger motdenna bakgrund stark oro. Särskilt allvarligt från skadesynpunkt är att detfortfarande finns så många skolungdomar som missbrukar alkohol. De uppgiftersom framkommit skolungdomsundersökning tyder på att omkring 5 000elever i årskurs 9 dricker systemvaror minst en gång . Dessa uppgifterär uppseendeväckande mot bakgrund av den 20-årsgräns som gäller för inköp avsystemvaror. Enligt utskottets mening är det därför angeläget att ånyolyfta fram alkoholfrågorna i blickpunkten på samma sätt som skedde ochdärigenom skapa en ökad medvetenhet om alkoholens skadeverkningar ochförståelse för behovet av alkoholpolitiska åtgärder. Den inledda nya ökningenav alkoholkonsumtionen måste åter vändas till en minskning med sikte på det avVärldshälsoorganisationen angivna målet, som är en 25-procentig minskning avtotalkonsumtionen fram . När det gäller valet av åtgärder konstaterar utskottet att1977 års alkoholpolitiska beslut, vilket innehöll ett samlat alkoholpolitiskt program med tonvikt på socialpolitiska insatser i vid mening, följdes av en nedåtgåen de trend i alkoholkonsumtionen. Flera orsaker kan ha medverkat härtill, bl. a. den ekonomiska utvecklingen. Nedgången tyder emellertid också på H att den dåbeslutade politiken var riktig och på att en kraftig satsning på SoU1986/87:22 socialpolitiska insatser och opinionsbildning är ett verksamt medelför att få ned alkoholkonsumtionen. Intentionerna i det tidigareriksdagsbeslutet bör därför fullföljas. Alla medel som kan bidra till envaraktig sänkning av alkoholkonsumtionen måste utnyttjas. berörde i sitt betänkande SkU 1986/87:4inte det av angivna målet för minskning avalkoholkonsumtionen. har emellertid som framgår av ovannämndayttrande ställt sig principiellt positivt till Världshälsoorganisationensmålsättning att minska totalkonsumtionen av alkohol fram till år 2000.Utskottet vidhåller denna uppfattning. Av budgetpropositionen framgår vidareatt (s. 133) regeringen redan arbetar efter den angivna målsättningen. Syftetmed motionen är därför i sak tillgodosett, och något initiativ från riksdagenssida är ej erforderligt. Utskottet avstyrker alltså motion So215 (fp) yrkande1. Utskottet uttalade vidare så sent som attintentionerna alkoholpolitiska beslut bör fullföljas. Utskottetvidhåller detta ställningstagande. I budgetpropositionen (s. 132-133) uttalasockså att grunderna för alkoholpolitiken enligt riksdagsbeslut börligga fast. Vi skall således enligt socialministern även i fortsättningen föraen aktiv prispolitik, genomföra försäljningen av alkohol i kontrolleradeformer och bedriva en omfattande opinionsbildning. Det finns således inteheller i denna del någon motsättning mellan motionärernas önskemål ochinriktningen av de alkoholpolitiska åtgärderna. har genom 1977 årsbeslut, som aldrig ifrågasatts, givit en klar vägledning för landetsalkoholpolitik. Utskottet anser det därför obehövligt med något nytt uttalandeav med anledning av motion So280 (c) yrkande 1, som alltså avstyrks. I motion So210 av och (bådavpk) hemställs om en utredning av narkotikabegreppet. Motionärerna erinrar omatt de i en tidigare motion påtalat risken för att nya, narkotika-liknandedroger, s. k. designer drugs, skulle kunna förekomma i . harett beslag av den narkotikalika drogen MDMA, s. k. Ecstasy, gjorts i . Motionärernaframhåller att två tilltalade frikändes av tingsrätten i det följandebrottmålet då domstolen ansåg att "utredningen visar inte med säkerhetatt tabletterna utgör narkotika i narkotikastrafflagens mening". Domenvisar enligt motionärerna på svårigheterna att tillämpa det nuvarande svenskanarkotikabegreppet på gruppen "designer drugs". Frågan om hur ettmoderniserat narkotikabegrepp bör se ut bör enligt motionärernas uppfattningbli föremål för en utredning. Utskottet har med anledning av motionen inhämtat uppgifterom s. k. designer drugs vid en hearing med företrädare för justitie- ochsocialdepartementen samt . Utskottet vill upplysningsvis anföra att det avmotionärerna nämnda beslaget gjordes samt att domen är föremål för prövning i . I 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) definieras narkotikasom läkemedel SoU 1986/87:22 eller hälsofarliga varor med starkt vanebildandeegenskaper eller varor som med lätthet kan omvandlas till varor med sådanaegenskaper och som därför antingen är föremål för kontroll enligt eninternationell konvention som har biträtt eller som av regeringen harförklarats skola anses som narkotika. har biträtt två beträffandenarkotika, dels allmänna narkotikakonvention (den s. k. SingieConvention), med ändringsprotokoll , dels konvention ompsykotropa substanser. I listor som fogats till konventionerna och somfortlöpande revideras finns upptagna de ämnen som är föremål för internationellkontroll. I förordningen (1983:366, ändrad och omtryckt 1985:244) omatt vissa substanser skall anses som narkotika har regeringen angivit deytterligare substanser som skall anses som narkotika enligtnarkotikastrafflagen. Dessa indelas i centralstimulerande medel,hallucinogener, smärtstillande medel samt sömnmedel och lugnande medel. I betänkande SoU 1985/86:17 behandlade utskottet utförligten motion med likartat innehåll som den nu aktuella (s. 27-29). Utskottetredogjorde därvid bl. a. för den diskussion om narkotikadefinitionen som förtsi brottsförebyggande rådets (BRÅ) promemoria Narkotikabrott (PM 1982:2).Utskottet hänvisade dessutom till tidigare riksdagsbehandling av frågan (SoU1982/83:26 s. 10-11). Utskottet upplyste att beredskapen mot nya narkotiskaämnen är mycket god. kan inledaarbetet med att analysera och begreppsbestämma ett okänt preparat. När analysenär gjord kan regeringen inom förklara att ämnet är narkotika. Utskottet fann att det fanns klara fördelar med enuppräkningsdefinition av den typ som tillämpas. En sådandefinition gör att det är möjligt för var och en att skaffa sig kunskap omifall ett visst ämne är narkotika eller inte. Definitionen är dessutom enkeloch juridiskt exakt och därigenom tillfredsställande frånrättssäkerhetssynpunkt. Utskottet uttalade vidare följande. Man kan däremot se flera svårigheter med någon form avallmänt formulerad narkotikadefinition. Narkotika är inte något entydigtbegrepp. En gemensam definition av alla de ämnen som betraktassom narkotika skulle få göras mycket vid. Den får dock inte bli så vag att denockså omfattar ämnen som inte är avsedda, såsom alkohol och tobak. Det ärdessutom nödvändigt att kunna avgränsa innebörden av begreppet narkotika på ettotvetydigt sätt med hänsyn till de allvarliga rättsföljder som är förenade medbrott mot narkotikalagstiftningen. Utskottet konstaterar att den i nu förevarande motionnämnda narkotikalik-nande drogen MDMA av FN sedan slutet av augusti månad 1986är klassad som narkotika och upptagen i FN:s förteckningar. Preparatet ärsåledes straffrättsligt narkotika. Preparatet är ävenupptaget i de svenska förteckningarna. Utskottet gjorde i betänkande SoU 1985/86:17 bedömningenatt beredskapen för att möta en situation då det på den svenska marknadenuppträder nya narkotiska ämnen eller preparat är god. Oavsett vilken narkotikadefinition som tillämpas måsteenligt utskottets SoU 1986/87:22 då uttalade mening krav uppställas på klaridentifiering av ett ämne innan någon kan ställas till ansvar för befattningdärmed. Utskottet ansåg inte att det fanns skäl att utredanarkotikadefinitionen och avstyrkte då aktuell motion. Utskottet anser inte att något framkommit som ger skältill ändrat ställningstagande och avstyrker därför motion So210 (vpk). Samordning av insatser mot missbruk antog en proposition (1984/85:19) omen samordnad och intensifierad narkotikapolitik, I propositionen anfördesbeträffande samordning av narkotikabekämpningen bl. a. att alltfler kommuner har utarbetat särskilda handlingsprogram inom drogområdet. Trotsdetta finns det både lokalt och regionalt brister i samordningen av olikainsatser. I propositionen framhölls vidare bl. a. att socialtjänstenhar det övergripande ansvaret för den lokala samordningen. Det gäller där fören rad olika myndigheter att finna konkreta samarbetsformer med varandra.Socialtjänstens ansvar bör vidare inbegripa ett ansvar att samordna de lokalaresurserna med landstingskommunala och statliga insatser. De olikamyndigheterna på det lokala planet har också en viktig uppgift att tillsammansengagera föreningslivet, föräldrar och enskilda i kampen mot narkotika. Det ärvidare enligt propositionen önskvärt att alla kommuner utvecklar drogpolitiskahandlingsprogram. Programmens utformning beror naturligtvis på lokala ochregionala förutsättningar och behov. Några områden som är väsentliga för ettframgångsrikt genomförande av programmen är följande. - Fortlöpandekartläggning av den lokala missbrukssituationen i samarbete mellansocialtjänst, skola, fritidsförvaltning, föreningar, polis, kriminalvård samthälso- och sjukvård. - Samordning avallmänt förebyggande arbete, t. ex. fritidsaktiviteter. - Gemensammainsatser av socialtjänst, skola, fritidsverksamhet och föräldrar mot skolk ochmissbruk vid enskilda skolor och fritidsgårdar. - Tidig upptäcktoch tidiga åtgärder mot missbruk i samarbete mellan vuxna, frivilliga ochprofessionella i de ungas vardagsmiljö. - Samarbetemellan polis, lärare, fritidspersonal, föräldrar och elever för att få skärptuppmärksamhet på narkotikahandel och missbruksmiljöer. - Omedelbar uppföljningav socialtjänst efter polisingripanden vid missbruk och kriminalitet. - Samverkanmellan och häkte, lokalanstalt och frivårdsorga-nisation för attsocialtjänsten skall kunna nå en större grupp missbrukare med adekvatavårdinsatser och för att anstaltstiden skall kunna utnyttjas för att påbörjabehandling och planera inför frigivning. - Samarbetemellan socialtjänst, arbetsförmedling, bostadsförmedling, bostadsföretag ochförsäkringskassa för såväl förebyggande som rehabiliterande åtgärder. tillsatte regerinen en samordningsorgan förnarkotikafrågor inom . Samordningsorganet skall verka för en effektivise- 14 ring avsamhällets insatser mot narkotika och kontinueriigt föreslå regering- SoU1986/87:22 en åtgärder i detta syfte. Samordningsorganet består av en representant förstatsrådsberedningen samt för en av vardera ,och . företrädareär ordförande och sammankallande. Här kan vidare erinras om det alkohol- , som bl. a. har till uppgift att vara ett forum förömsesidig information om pågående och planerad veksamhet. Beträffande tidigare behandling i av frågan omsamordning av insatser mot droger kan bl. a. hänvisas till betänkandena SoU1980/81:20 s. 8-14, SoU 1981/82:43 s. 14-16, JuU 1982/83:37 samt SoU 1984/85:8och JuU 1984/85:12 med anledning av propositionen om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik. I motion So255 av och (båda m)hemställs om tillkännagivande av vad som i motionen anförts om en lokal ochregional samordning av resurser för bekämpande av narkotikamissbruket. Motionärernaförordar att man tillskapar samordnande organ, lokalt, regionalt och centralt,för ledning av förebyggande verksamhet och bekämpande av narkotikabruk ochnarkotikabrottslighet. I varje kommun skall bildas grupper som kontinuerligtföljer narkotikafrågan. Förutom polis och sociala myndigheter bör det enligtmotionärerna finnas representanter för Hem och skola, elevföreningar och såmånga aktiva ungdoms- och idrottsföreningar som möjligt. På länsplanet börmotsvarande organisationer samordna insatserna för narkotikabekämpning så attinga ärenden "faller mellan stolarna" på grund av traditionellamyndighetsgränser. I motion So273 av andre vice talman m.fl. (fp, c) hemställs att verkar för att kommuner och landsting ilikhet med regeringen tillsätter alkohol- och narkotikapolitiska råd.Motionärerna anför att om man fram vill nå upp till WHO:smålsättning om att sänka alkoholkonsumtionen behövs ett aktivtfolkrörelsearbete. För att förstärka folkrörelsernas ställning i detta arbetebör rekommendera kommuner och landsting att i likhet med regeringentillsätta alkohol- och narkotikapolitiska råd. I motion So258 av () hemställs attriksdagen hos regeringe begär att länsstyrelserna tar initiativ till bildandetav länsvisa arbetsgrupper med uppgift att inom resp. län öka informationen omalkohol och narkotika och dess verkningar samt i övrigt vidta åtgärder ämnadeatt komma till rätta med problemen främst bland barn och ungdom i enlighet medriktlinjerna i motionen (yrkande 2). I motion So280 av och (bådac) yrkas att begär att tar initiativ till utarbetandeav kommunala handlingsprogram mot droger (yrkande 9). behandlade i sitt betänkande SoU 1985/86;17 ett likalydan- de motionsyrkande som det i motion So255 (m). Utskottet anförde då att ett liknande yrkande behandlats av justitieutskottet i betänkande JuU 1984/ 85:12 med anledning av propositionen om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik och att justitieutskottet därvid konstaterade att önskemålen 15 i stortföljer samma linjer som angavs i narkotikapropositionen och att det SoU1986/87:22 råder bred enighet i denna fråga. instämde ijustitieutskottets uttalande samt hänvisade bl. a. till att samordningsorganetför narkotikafrågor inom har tagit initiativ till s. k.länssatsningar, vilka innebär att samtliga kommuner i ett län får stöd för attförstärka sina insatser inom narkotikaområdet. Dessa insatser har under detsenaste året intensifierats. I 15 län pågår nu projekt för ökad samordningmellan , kriminalvården och polisen då det gäller bekämpandet avnarkotikamissbruket. Statliga medel utgår för en länssamordnare inom varjeprojekt. I propositionen om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik anfördes bl. a. att allt fler kommuner harutarbetat särskilda handlingsprogram inom drogområdet och att det är önskvärtatt alla kommuner utvecklar sådana program. I propositionen framhölls attsocialtjänsten har det övergripande ansvaret för samordningen och att programmetsutformning beror på lokala och regionala förutsättningar. Socialutskottetuttalade i betänkande SoU 1984/85:8 att enligt utskottets mening vad somanförts i propositionen endast innebär ett understrykande av det ansvarsocialnämnderna har enligt socialtjänstlagen. I Strategi för droginformation anförs (s.13-14) att det är nödvändigt med samverkan på alla nivåer för att dendrogförebyggande verksamheten skall bli effektiv. I strategin upplyses vidareom att på länsplanet har särskilda samverkansgrupper för den drogförebyggandeverksamheten bildats. Detta har framför allt skett genom den konferensverksamhetsom CAN och genomfört. Enligt planer skallkonferenser i syfte att stimulera samarbetet och fortbilda deltagarna ifortsättningen bedrivas med cirka två års mellanrum. I kommunerna kan enligtstrategin effektiva samverkansgrupper mellan socialtjänst, skola,fritidsverksamhet, kultur och polis underlätta det drogpolitiska arbetet. Enligt cirkuläret (1970:513 ändratsenast 1981:1228) till , , ,samtliga länsstyrelser, polismyndigheter, länsskolnämnder, socialnämnder ochskolstyrelser om intensifierat samarbete mellan socialnämnd, skola och polis,bör sådana samverkansgrupper finnas i alla kommuner. Utskottet konstaterar att önskemålen i motionerna i stortföljer de linjer som angavs i propositionen om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik och som ställt sig bakom. Initativ har tagits föratt förbättra samverkan på olika nivåer. Utskottet vill understryka att det pådet lokala planet är som har ansvaret för att en samverkanmellan berörda institutioner verkligen kommer till stånd. Utskottet villdäremot inte ange någon speciell organisatorisk lösning för samverkan utananser det viktigt att formerna för samverkan blir beroende av olika lokalaförutsättningar, som t. ex. kommunernas storlek och typ samt arten av deproblem som är i fråga. Utskottet avstyrker därför bifall till motionerna So255(m), So273 (fp, c) och So258 (m) yrkande 2. Utskottet vill vidare erinra om att det i den av riksdagengodkända propositionen om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik angavs som önskvärt att alla kommuner utvecklar drogpolitiska handlingsprogram. " Detnärmare ställningstagandet ankommer på resp. kommun. Utskottet SoU1986/87:22 anser därför inte att motion So280 (c) yrkande 9 påkallar någonriksdagens åtgärd. Yrkandet avstyrks alltså. I motion So2I7 av () hemställs att riksdagenskall ge regeringen till känna att nykterhets- och narkotikanämnder bör införasi alla kommuner (yrkande 1). Utskottet behandlade ett likalydande motionsyrkande ibetänkande SoU 1985/86:17 (s. 24-25). Utskottet erinrade inledningsvis om attutskottet i samband med proposition 1979/80:1 om avstyrkt bl. a.en motion om möjlighet för kommunerna att inrätta särskilda nykterhetsnämndervid sidan av socialnämnden (SoU 1979/80:44 s. 89 ff.). Därvid hade bl. a.uttalats att de individinriktade insatserna inom skall bedömasoch handläggas med utgångspunkt i helhetssynen och i ett samlat kommunaltansvar gentemot den enskilde, medan det inte möter något hinder att anförtroviss allmänt förebyggande verksamhet på missbruksområdet åt annat kommunaltorgan. Utskottet anförde vidare att utformningen av den allmäntförebyggande verksamheten måste bestämmas av resp. kommun, varför utskottetinte kunde biträda ett förslag om att alla kommuner som ett obligatorium skallha en viss typ av nämnd utöver vad nu gäller. Utskottet hänvisade vidare tillde kommunala drogpolitiska handlingsprogram som finns och ansåg att sådanaprogram i praktiken torde fylla syftet med motionsförslaget. Utskottet vidhåller sin uppfattning att ytterligareobligatoriska nämnder inte bör införas. Utskottet vill emellertid understrykavärdet av specialkunskaper hos såväl den personal som har att arbeta med vissförebyggande verksamhet som inom behandlingsverksamheten. Utskottet avstyrkermot bakgrund av det anförda motion So217 (c) yrkande 1. I budgetpropositionen föreslås 810 milj. kr. underanslaget H 2. Bidrag till missbrukarvård m. m. Från anslaget utgår bidrag till missbrukarvård i enlighetmed den överenskommelse mellan staten och de båda kommunförbunden om ett nyttsystem för statsbidrag till missbrukarvården som godkände (prop.1984/85:151, SoU26, rskr.355). Det nya systemet trädde i kraft den 1 januari1986. Överenskommelsen gäller t. o.m. Statsbidraget utgår i form av kommunbidrag, platsbidragoch omstruktureringsbidrag. Kommunbidraget disponeras fritt av kommunerna för olikatyper av insatser och till olika verksamheter, bl. a. sådana som drivs avorganisationer, stiftelser eller annan huvudman med ideell inriktning.Kommunbidraget fördelas i huvudsak efter det genomsnittliga antalet vårddagarsom varje kommun utnyttjat vid statsbidragsberättigade institutioner under åren1983 och 1984. För att garantera tillgång till vissa institutioner som behövsför vården av de mest utsatta grupperna utgår vidare ett platsbidrag till vissainstitutioner med ett bestämt belopp per plats. I huvudsak utgörs dessa 2 1986/87. institutionerav de f. d. statliga ungdomsvårdsskolorna och nykterhetsvårds- SoU1986/87:22 anstalterna. Omstruktureringsbidrag kan utgå till huvudmän för delssådana institutioner som är statsbidragsberättigade enligt ovan, dels de f. d.erkända och enskilda nykterhetsvårdsanstalterna.