bet · GA01SoU16 · 1986-12-31 00:00:00 — I motion l986l87;So405 av (ij.hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändring i läkemedelsförordningen(1962:710) så att blir slutlig instans vid registrering avläkemedel. I motion 1986/87:So464 av och (båda fp) hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om ändrad besvärsordning vidbesvär över registreringsbesluten i fråga om läkemedel. Bestämmelser om registrering av läkemedel finns främst iläkemedelsför-, ordningen (1962:710). Ett läkemedel skall vara registrerat hossocialstyrelsen för att få försäljas. En förutsättning för att en farmacevtiskspecialitet skall få registreras är enligt 15 § första stycketläkemedelsförordningen att specialiteten har befunnits ändamålsenlig. Dettainnebär bl, a, att specialiteten skall uppfylla grundstadgandet om läkemedel i4 § förordningen, nämligen att den vid normal användning inte får medföraskadeverkningar som står i missförhållande till den avsedda effekten. Utöverändamålsenligheten erfordras för registrering att bestämmelserna i 46 §§förordningen i övrigt har iakttagits, dvs. vissa krav i fråga om förpackning,etikettering, benämning och pris. En registrerad farmacevtisk speciahtet skall fortlöpandekontrolleras genom försorg (15 § andra stycketläkemedelsförordningen), öm det uppstår tvivel i fråga om läkemedletsändamålsenlighet får förelägga registerhavaren att visa attspecialiteten är ändamålsenlig. Registrering får återkallas om de förhållanden som lågtill grund för registreringen inte längre föreligger eller registreringshavaren vägrar att efterkomma en anmaning att visa ändamålsenlighet enligt ovan (15 § tredje stycket läkemedelsförordningen). är också den myndighet som kan återkalla en registrering. beslut i ettregistreringsär ende kan enligt 28 § (1963:439) om tillämpningen av läkemedelsförordningen överklagas till kammarrätten. Finner även kammarrätten att en ansökan om registrering skall avslås eller att en beviljad registrering skall återkallas,kan 18 sökanden,under förutsättning att prövningstillstånd meddelas, få frågan SoU1986/87:16 prövad av regeringsrätten. anses däremot, enligt denpraxis som gäller i fråga om statlig myndighets rätt att överklaga beslut, intekunna överklaga kammarrättens dom. Tvä kammarrättsavgöranden i strid med socialstyrelsensuppfattning har väckt uppmärksamhet (läkemedlen Ponderal,refererat i RK 84 2:5, och Premaspin, kammarrättens dom den 16 oktober 19861mål nr 1171-1986), Regeringen beslutade är 1983 att tillsätta en särskildkommitté för att se över läkemedelslagstiftningen. Kommittén har antagit namnetläkemedelsutredningen (S 1983:04). Utredningen skall enligt sina direkttv(dir. 1983:59) bl, a, se över läkemedelsförfattningarna. Översynen omfattar bl,a, reglerna om registrering av farmacevtiska specialiteter samt återkallelse avregistrering m, m. kommer att avlämna sittslutbetänkande /1987, Utskottet anser det i och för sig rimligt attsocialstyrelsen ges möjlighet att överklaga en kammarrättsdom röranderegistrering av läkemedel. Utskottet konstaterar emellertid att reglerna förprövning av läkemedelsfrågor redan är föremål för översyn. Utredningensöverväganden bör avvaktas. Motionerna So405 (s) och So464 (fp) bör därför inteföranleda någon åtgärd. Förskrivning av beroendeframkallande läkemedel Flera motioner tar upp frågan om åtgärder för att minskaförskrivningen av vissa läkemedel i syfte att förhindra läkemedelsmissbruk, Imotion I986l87;So473 av m.fl. (j) hemställsatt hos regeringen begär åtgärder mot läkemedelsmissbruk.Motionärerna anser att åtgärder snabbt måste vidtas pä en rad områden, I motion 1986/87:So465 av (fp) hemställs attriksdagen begär att regeringen utreder mönstret för förskrivning avbensodiazepinerna samt hur dessa läkemedel hamnar på den illegalanarkottkamarknaden (yrkande 1) och vidare att informattonen till läkareförstärks i syfte att få ned förskrivningen av bensodiazepiner till enmedicinskt acceptabel nivå (yrkande 2). Även i motion 1986/87:So483 av och (båda m) begärs en vetenskaplig undersökning för att utrönaförskrivningsmönster och hur bensodiazepinerna. hamnar pä den illegalanarkotikamarknaden (yrkande 2). I samma motion hemställs också att riksdagenhos regeringen begär att en massiv informationskampanj om läkemedelsberoendebl.a,,. riktad till läkare inom primärvärden initieras (yrkande 1). I motion 1986/87:So412 av Margö m. fl. (vpk)begärs riksdagsinitiativ till tillämpningsföreskrifter i syfte att minskaförskrivningen av psykofarmaka (yrkande 1) och till att läkare i öppenvårdenfår utbildning om psykofarmaka (yrkande 2). I motion 1986/87;So424 av () hemställs attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ett kontrollsys- 29 tem förhandel med beroendeframkallande läkemedel. Enligt motionären är SoU1986/87:16 det nödvändigt att angripa såväl lagstiftningen som att skapa ettdetaljhandelssystem med en sädan inbyggd kontroll att skadorna avläkemedelsmissbruk kan minimeras. Med bensodiazepiner avses vissa lugnande läkemedel av typLibrium, Mogadon, Rophypnol, Stesolid, Sobril, Valium m,fl. Utskottet har i tidigare sammanhang (se bl, a, SoU1985/86:13) uttalat sig för betydelsen av att motverka ett överdrivet bruk avpsykofarmaka och för att utvecklingen av andra och kompletterandebehandlingsformer bör främjas. Utskottet delar den i motionerna uttryckta oronför utvecklingen när det gäller konsumtionen av vissa beroendeframkallandeläkemedel. Det är också med oro som utskottet tagit del av nyare forskningsrönom riskerna för bl, a, skador på och nyfödda i samband medläkemedelsmissbruk. Det är därför enligt utskottet angeläget att åtgärdervidtas på en rad områden för att man skall kunna komma till rätta med detöverdrivna bruket av vissa beroendeframkallande läkemedel. Såväl förskrivningen av läkemedel som behovet avinformation till patienter, läkare och annan sjukvårdspersonal m,m, behandlasför närvarande av läkemedelsutredning. Ett betänkande frånutredningen är nära förestående, I sammanhanget kan vidare nämnas attsocialberedningen i samband med den pågående översynen av lagen (1981:1243) omvård av missbrukare i vissa fall (LVM) kommer att behandla vissa frågor ommissbruk av beroendeframkallande läkemedel. Utskottet anser därför inte att detföreligger något behov av initiativ från sida med anledning av de nuaktuella motionerna. Motionerna So412 (vpk), 465 (fp), 473 (s) och 483 (m)avstyrks därför i nu aktuella delar. Utskottet finner inte heller skäl till något initiativfrån sida med anledning av motion So424 (m) som alltså avstyrks. Frågor om vården av människor med läkemedelsberoendekommer att behandlas av utskottet i ett senare betänkande. I motion 1986/87:So432 av /nan (s) begärs etttillkännagivande av vad i motionen anförts om läkemedelsinformation. Motionärenvill bl, a, att patienten skall få en lättläst skriftlig beskrivning av kändarisker och biverkningar i samband med att läkemedel skrivs ut. Informationen om läkemedel kan indelas i två kategorier,nämligen dels den preparatbundna information som i huvudsakläkemedelstillverkarna svarar för, dels den probleminriktade information som iväsentlig omfattning ttllhandahålls av det allmänna. och Apoteksbolagetsvarar i samarbete med landstingen för huvuddelen av den information som detallmänna står för. När det gäller informationen till patienter har åtskilligaförbättringar åstadkommits . Apoteksbolaget har i samarbete med läkemedelsindustrinutarbetat ett drygt 60-tal behandlingsanvisningar. Information om Din medicin, avsedda att delas ut vid receptexpedition på apotek. Varje behandlingsanvisning omfattar en grupp likartade läkemedel. Informationsbladen har granskats av 20 Informationsbladen har introducerats och SoU1986/87:16 1986, Bladen tar upp bl, a, frågorom hur medicinen verkar, hur denskall tas, biverkningar osv. Utgivning av ett stort antal andra informationsskrifterförekommer också. Omfattande skriftlig information för patienter ges numera uti den för allmänheten bearbetade katalogen PatientFASS, som utkommit iny upplaga, LINFO, ett branschorgan förde svenska och utländska läkemedelsföretagen,har sammanställt katalogen Informera patienten, som distribueras till samtligaläkare, distriktssköterskor, barnmorskor, apotek m.fl. Katalogen är enförteckning över befintligt informationsmaterial. I sammanhanget kan vidare nämnas att institutionen förklinisk samhälls-medicin i i samarbete med LINFO genomfört enstudie av patienters behov och önskemål om läkemedelsinformation. skall enligt sina direktiv ävenbehandla informationsfrågorna. Den skall också överväga behovet att i fastareformer reglera läkarnas förhållande till läkemedelsindustrin. Utskottet anser i likhet med motionären att det är viktigtatt patienter som får läkemedel förskrivna ocksä får information om hurläkemedlen skall brukas och om risker och biverkningar med läkemedel. Det ärangeläget att patienten själv får möjlighet att ta ställning till frågor om sinmedicinering. Utskottet vill i sammanhanget erinra om den rätt som patienten har enligt hälso- och sjukvårdslagen när det gäller information ochsamverkan i värden. pågår emellertid ett omfattande arbete påområdet läkemedelsinformation. Hithörande frågor kommer att behandlas i läkemedelsutredningenskommande betänkande. Utskottet anser mot denna bakgrund inte att det förnärvarande föreligger behov av ytterligare åtgärder, varför motion So432 (s)avstyrks. I motion 1986/87:So415 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag om sådan ändring av lagen omdetaljhandel med läkemedel att möjlighet skapas för andra än Apoteksbolagetsdetaljister att sälja receptfria läkemedel. Motionären anser attlivsmedelshandlarna bör kunna ges förtroendet att i viss utsträckningtillhandahålla våra vanligaste läkemedel. Detta skulle öka tillgängligheten ochockså möjligen kunna påverka prisbildning m. m. Enligt 2 § lagen (1970:205) om detaljhandel med läkemedelfår sådan detaljhandel drivas endast av staten eller av juridisk person i vilken staten äger ett bestämmande inflytande. Regeringen bestämmer av vem och på vilka villkor detaljhandel med läkemedel får drivas (3 §). Regeringen har genom avtal med överlåtit ensamrätten att driva detaljhandel med läkemedel pä bolaget. Enligt nu gällande avtal (se prop. 1984/85:170 och SoU 1984/85:29) skall Apoteksbolaget svara för en god läkemedelsförsörjning i landet. I detta syfte skall bolaget bl.a. ha ett rikstäckande system för att distribuera läkemedel som är väl anpassat till lokala förhållanden och ttllgodoser kravet på en säker, rafionell och effektiv läkriiedelsförsörjning. Bolaget bestämmer enligt vad som framgår av avtalet i 21 vilkenutsträckning apotek och andra försäljningsställen skall finnas och var SoU1986/87:16 de skall vara belägna, ... , , Vid sin behandling av proposition 1984/85:170 om det nulöpande avtalet mellan staten och Apoteksbolaget behandlade utskottet ocksåvissa motionsyrkanden omen begränsning av monopolet för Apoteksbolaget när detgäller detaljhandeln med läkemedel. Utskottet hänvisade till följande uttalandeav det föredragande statsrådet i den nämnda proposittonen 1984/85:170 (s. 9): Genom riksdagsbeslutet och avtalet med staten år 1970tilldelades Apoteksbolaget en nyckelroll i en aktiv hälso- ochsjukvårdspolitik. Ett av motiven bakom tillkomsten av ensamrätten förApoteksbolaget förutom att tillgodose kravet på en god läkemedelsförsörjningvar att samhället skulle kunna uppträda som en stor och prismedveten köpare ochi denria roll verka bl. a. för låga läkemedelspriser. Detta motiv anser jagfortfarande ha stor bärkraft. Bolagets möjlighet att driva en aktivinköpspolitik skulle kraftigt försvagas om inskränkningar sker i ensamrättenatt driva detaljhandel med läkemedel utöver de begränsningar som redan nufinns. Jag anser mot bakgrund härav att det inte finns anledning att göra någonändring i bolagets ställning i detta avseende. Utskottet, som också ville peka på vikten av att sakkunnigrådgivning kan ges i samband med inköp av läkemedel, delade den i propositionenframförda uppfattningen att bolagets ensamrätt att driva detaljhandel medläkemedel inte bör begränsas. Utskottet ansåg emellertid attläkemedelsutredningen borde få i uppdrag att överväga en utvidgning av antaletapoteksombud. Utskottet föreslog att detta skulle ges regeringen till känna,följde utskottet (rskr. 1984/85:357). harsedermera fått detta uppdrag. I detta sammanhang kan också erinras om de uttalanden somutskottet gjorde om Apoteksbolagets etablerings- och servicepolitik (SoU1984/85:29 s. 14). Utskottet betonade angelägenheten av en god tillgänglighetoch service för allmänheten och tillade att en fullgod service måsteupprätthållas även i glesbygden. Utskottet gör alltjämt den principiella bedömningen attApoteksbolaget bör ha ensamrätt att driva detaljhandel med läkemedel. Frågan omen utvidgning av antalet apoteksombud utreds av läkemedelsutredningen. Medhänvisning härttll avstyrker utskottet motion 1986/87:So415 (m). Vård enligt bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen -antingen vården är somatisk eller psykiatrisk - är frivillig och kan inteförenas med tvångsåtgärder. För de fall psykiskt sjuka måste vårdas oberoendeav eget samtycke kan vård beredas enligt bestämmelser i lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). Om intagning påsjukhus för sluten psykiatrisk vård beslutar vanligen överläkare vid aktuellsjukhusenhet. Allmän domstol kan ocksä förordna att den som har begått brottskall överlämnas till sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus förpsykiskt utvecklingsstörda,om föreskriven medicinsk utredning visaratt han behöver SoU 1986/87:16sådan vård. Bestämmelser härom finns bl, a, i . Förutsättning för att domstol skall kunna överlämna någontill sluten psykiatrisk vård är i princip att vederbörande genomgått enrättspsykiatrisk undersökning (RPU), Bestämmelser om RPU finns i lagen(1966:301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål, Lagen innehåller reglerom vem som skall besluta om RPU, var den skall utföras och förutsättningarna föratt utföra undersökningen, Lagen innehåller också bestämmelser om de tidsfristersom gäller för genomförande av RPU, Den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten är statlig angelägenhet; staten är med andra ord huvudman för denna verksamhet,RPU utförs på de fyra rättspsykiatriska klinikerna i ,, och , I finns en av läns landstingfärdigbyggd men ej för RPU i bi"uk tagen klinik, I , ochÖrebro finns s, k, rättspsykiatriska stattoner för RPU, Rättspsykiatriskundersökning av häktade personer äger rum på de rättspsykiatriska klinikerna. Långa väntetider för rättspsykiatriska undersökningar Sedan JO och senast i 1986/87 årsämbetsberättelse starkt kritiserat de långa väntetider som råder förrättspsykiatriska undersökningar togs denna fråga upp av socialutskottet idecember 1986 i betänkandet SoU 1986/87:15, Utskottet behandlade därvid ävenett yttrande från justitieutskottet i ämnet och en motion som väckts medanledning av JO:s ämbetsberättelse. Utskottet hade i ärendet inhämtatupplysningar om förhållandena inom den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten från och JO! haderedovisat olika vidtagna öch planerade åtgärder. Utskottet riktade i det ovarinämnda betänkandet skarpkritik mot de nuvarande väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar.Sålunda konstaterade utskottet att den situation som råder står i uppenbarstrid med gällande lag och uttalade att allvarliga ansträngningar måste görasför att komma till rätta med de rådande missförhållandena. Utskottet ansåg ilikhet med justitieutskottet att de av beslutade åtgärdernainte är tillräckliga. Enligt utskottets mening måste också övervägas att ställamera resurser till förfogande för den rättspsykiatriska undersökningsverksamhetenså att den kö som finns kan arbetas av. Utskottet erinrade vidare om det arbetesom pågår inom med att reformera den psykiatriska tvångsvårdenm, m, (Se även härom i det följande, s, 28 f,) Utskottet ansåg emellertid attförhållandena på de rättspsykiatriska klinikerna är sädana att en lösning avproblemen inte kan anstå i avvaktan på en större och mer tidskrävande reform.Utskottet uttalade därför att regeringen omgående måste vidta åtgärder för attavhjälpa de rådande missförhållandena. Vad utskottet anfört föreslogs riksdagenge regeringen till känna. följde utskottet genom beslut den 14januari 1987 (rskr. I motion1986/87:So411 av m.fl. (s) hemställs att SoU 1986/87:16riksdagen hos regeringen begär skyndsamma åtgärder enligt vad som anges imotionen för att förbättra den rättspsykiatriska organisationen samt för atträttspsykiatriska undersökningar skall genomföras inom lagstadgad tid av sexveckor. Motionärerna anför bl. a, att det behövs flera nya undersökningsplatser,att tillämpningskungörelsen för lagen om rättspsykiatrisk undersökning ibrottmål måste skärpas och att nya anvisningar behöver utarbetas avsocialstyrelsen för att ojämnheterna i tillämpningen skall kunna förändras.Motionärerna framhåller att staten har det fulla ansvaret för de rättspsykiatriskaundersökningarna och måste göra erforderliga satsningar för att snarastundanröja bristerna. Även i motion 1986/87:So430 av och (båda c) hemställs om omedelbara åtgärder för att minska de långaväntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar och om eventuellt ytterligareresurser för denna verksamhet, I budgetpropositionen (bil, 7, anslaget E5, s, 73-75)redovisas de av planerade åtgärderna som skall genomföras under1987, Vilka dessa är framgär också av utskottets betänkande SoU 1986/87:15 (s,8 och 9), Av propositionen framgär vidare att den rättspsykiatriska stationen iÖrebro avses avvecklas , har i en skrivelse den 16 december 1986till de rättspsykiatriska klinikerna och stationerna anmanat dessa att påolika sätt effektivisera de rättspsykiatriska undersökningarna. Socialstyrelsenanser bl, a, att klinikerna och stationerna bör öka vårdplatsutnyttjandet,prioritera häktade undersökningsfall och minska undersökningstidens längd. har tillsatt en arbetsgrupp för attförbättra strukturen av undersökningarna. Gruppen har påbörjat sitt arbete.Vidare är cirkulär (1972:8) om rättspsykiatrisk undersökningi brottmål föremål för omarbetning. Av den senast tillgängliga månadsstatistiken (januari1987) framgår att en smärre förbättring inträtt i fråga om självaundersökningstidernas längd. Läget i övrigt har knappast förändrats, I vänteköför att komma till rättspsykiatrisk klinik fanns 16 personer som väntat i häktemer än . Det i utskottets tidigare betänkande redovisadeintagningsstoppet till kliniken i har numera hävts. JO behandlar nya ärenden som gäller delånga väntetiderna men ocksä ärenden som gäller vissa klinikers vägran att taemot personer för undersökning m.m. (intagningsstoppet i , vissaförhållanden i ). Beslut kan väntas . I en lagrådsremiss om anhållande och häktning, somregeringen beslutade , redovisar justitieministern attfrågan om ytteriigare åtgärder som kan aktualiseras med anledning av riksdagensuttalande kommer att anmälas av socialministern i annat sammanhang.Justitieministern hänvisar också till det pågående arbetet med ny lagstiftningrörande den psykiatriska tvångsvården och behandlingen av psykiskt stördalagöverträdare. 1 det sammanhanget övervägs olika frågor om deträttspsykiatriska undersökningsförfarandet. Möjligheterna att åstadkomma ettsnabbare undersökningsförfarandehar därvid en framskjuten plats (lagrådsremissen SoU 1986/87:16 /stencil/s. Utskottet gör med anledning av de nu aktuella motionernaSo411 och 430 följande bedömning. De långa väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningarbehandlades av utskottet . Utskottet riktade därvidstark kritik mot den rådande situationen och uttalade att allvarligaansträngningar måste göras för att komma till rätta med de rådandemissförhållandena. Utskottet konstaterar att socialministern ibudgetpropositionen också anser att den nuvarande situationen inte kanaccepteras. Statsrådet redovisar dock inga andra omedelbara åtgärderän vissa av vidtagna och planerade sådana. Det är här fråga omjust de åtgärder som utskottet bedömt som otillräckliga.Socialutskottet var i denna bedömning enigt med justitieutskottet. då uttalade mening måste det därför också övervägas att ställa meraresurser till förfogande för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten såatt den befintliga kön kan arbetas av. Utskottet vidhåller dettaställningstagande. Regeringen bör sålunda återkomma till i denna del. Socialministern hänvisar vidare i budgetpropositionen tilldet pågående arbetet med att reformera lagstiftningen om den slutnapsykiatriska vården. Därvid inbegrips även den s.k, rättspsykiatriskaregionvården. Parallellt med detta beredningsarbete bedrivs förhandlingarnamellan statens förhandlingsnämnd och sjukvårdshuvudmännen om ett övertagandeav huvudmannaskapet fördel rättspsykiatriska undersökningsväsendet. Utskottetvill med anledning härav erinra om vad utskottet uttalat i sistnämnda fråga ibetänkandet SoU 1979/80:45 om uppgifter och organisation (s.22 f.y. Med utgångspunkt i att bör ges möjlighetatt koncentrera sin verksamhet på centrala uppgifter har utskottetinte något att erinra mot att avlastas uppgiften att varachefsmyndighet för den rättspsykiatriska organisationen. Först när klarhetvunnits om den rättspsykiatriska organisattonen skall ha i huvudsaknuvarande uppgifter eller tillföras ökade vårduppgifter bör dock enligtutskottets mening slutlig ställning tas i frågorna om och i vilken omfattningstaten fortsatt bör ha ett ansvar för den rättspsykiatriska organisationen samtvilken myndighet ett statligt ansvar bör åvila. Det ankommer dock närmast påregeringen att avgöra formen för beredning av dessa frågor. Det är således ännu en öppen fråga om och i vad mån statenbör överlåta sitt ansvar för det rättspsykiatriska undersökningsväsendet påsjukvårdshuvudmännen. Skäl kan anföras såväl för som emot ett ändrathuvudmannaskap. Utskottet förutsätter därför att dessa frågeställningarpenetreras ingående i beredningsarbetet innan förslag framläggs för . Vad utskottet nu anfört om resurser för rättspsykiatriskaundersökningar och om huvudmannaskapet för verksamheten bör medanledning av motionerna So411 (s) och So430 (c) som sin mening ge regeringentill känna. Rättspsykiatriskklinik i SoU 1986/87:16 I motion I986l87:So431 av () hemställsatt beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som imotionen anförts rörande rättspsykiatrisk verksamhet vid iUmeå, Motionären pekar på att inriktningen inom psykiatrin harbyggt på närhetsprincip i vården och att detta krav då också rimligen börställas på rättspsykiatrin. Motionären tar också upp de långa resorna för demsom skall genomgå undersökning ifrån norra sjukvårdsregionen och depåfrestningar som uppkommer både för dem som skall undersökas och derasanhöriga. Motionären hänvisar också till de onödiga kostnader som blir följdenför kriminalvården av de långa transporterna. Rättspsykiatriska kliniker finns som ovan nämnts iStockholm, , och , rättspsykiatriska stationer i Linköpingoch , Lokaler för en ny klinik i finns men har inte kunnat tas i bruk. Staten och träffade år 1974ett avtal om att skulle bygga lokaler för en rättspsykiatriskklinik i , Lokalerna var färdigställda , Förhandlingar har därefterförts om ett lanspråktagande av dessa lokaler, men förhandlingarna har ännuinte lett till något avtal, 1°G5 uppdrog vidare regeringen åt statensförhandlingsnämnd att förhandla om ett överförande av huvudmannaskapet för denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten till landstingskommunerna. Dettaförhandlingsarbete pågår alltjämt. Förhandlingarna kommer också att beröra denrättspsykiatriska verksamheten i , Avsikten är att huvudmannaskapsförhandlingarnaskall vara klara till den tidpunkt då har att ta ställning tillförslaget om ny psykiatrisk tvångsvård. Som framgått har enproposition härom aviserats ,