bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Kommunen får, enligt andra stycket i den aktuella paragrafen,i detaljplan föreskriva att marklov krävs för trädfällning ellerskogsplantering. Enligt tredje stycket får kommunen i områdesbestämmelser lämnamotsvarande föreskrift med avseende på områden som är avsedda för bebyggelse.Av uttalanden i propositionen (s. 299 f. och 707 f.) framgår att det bl. a. ären fråga om att skydda bebyggelsemiljön mot olämplig avverkning, t. ex. inomett parkområde. Inom ett villaområde kan det också, enligt föredraganden, varasynnerligen angeläget att skogen inte avverkas utan urskillning. Ispecialmotiveringen till 5 kap. 7 § anförs (s. 583) att det bör vara möjligtatt förbjuda planteringar av t. ex. trafiksäkerhetsskäl eller för att tryggasolinfall mot en lekplats eller en energiproducerande anläggning. 1 anslutning till 8 kap. 9 § hänvisar föredraganden vidaretill det speciella säkerhetsintresse som är knutet till försvarsanläggningar,flygplatser, kärnreaktorer och liknande anläggningar. Enligt paragrafenstredje stycke får kommunen i områdesbestämmelser föreskriva att marklov krävsför bl.a. trädfällning och skogsplantering inom områden som ligger i närhetenav befintliga eller planerade anläggningar av angivet slag. Som exempel anförs att det kan vara angeläget att hållaskogen borta i närheten av ett vindkraftverk. Kring en del miljöfariigaanläggningar kan t. ex. schaktning och trädfällning ha menliga effekter (s.302). Utskottet har ingen erinran mot de här redovisadebestämmelserna. Som föredraganden anfört (s. 298) kan det givetvis inte bli tal om att frågor om fillstånd till trädfällning m. m. över lag skall ligga inom det område där byggnadsnämnderna har beslutanderätten. Bland de åtgärder som skall kunna underkastas marklovsplikt finns en del som ingår i ett normalt skogsbruk. Det är därför angeläget att räckvidden av den föreslagna tillståndsprövningen enligt PBL begränsas. Genom uttalanden i propositio nen om syftet bakom de föreslagna bestämmelserna - vilka uttalanden delvis redovisats ovan - anser utskottet att kraven på en sådan avgränsning får anses 378 Utskottet övergår härefter fill att diskutera de i 8 kap.18 § föreslagna prövningsgrunderna. Enligt denna paragraf kan ansökan ommarklov avslås om den sökta åtgärden 1. strider motdetaljplan eller områdesbestämmelser, 2. förhindrareller försvårar det berörda områdets användning för bebyggelse, 3. medförolägenheter för användningen av sådana försvarsanläggningar eller andraanläggningar som avses i 9 § tredje stycket, 4. i annat fallmedför störningar för omgivningen. Marklov får dock lämnas till åtgärder som innebär mindreavvikelser från detaljplan eller områdesbestämmelser, om avvikelserna ärförenliga med syftet med planen eller bestämmelserna. Utskottet vill påpeka att samtliga punkter, genomparagrafens konstrukfion, kan komma att tillämpas på ansökningar om marklovför t. ex. trädfällning och skogsplantering. Enligt vad som upplysts frånbostadsdepartementet är emellertid punkten 4 i första hand avsedd att regleravissa störningar inom ett detaljplanelagt bebyggelseområde, som närmast ärhänförliga till förhållandet mellan grannfastigheter. Vägrat marklov medhänvisning fill den aktuella störningsregeln är för övrigt ej ersättningsgrundandeenligt 14 kap. 8 § lagförslaget. Utskottet vill därför, till förtydligande avmotivuttalandena i propositionen, understryka att punkten 4 inte är avsedd atttillämpas på åtgärder i jord-och skogsbruket. Frågan om intrång i pågåendemarkanvändning blir således inte aktuell i detta sammanhang. BoU 1986/87:1 Bilaga 9 JoU1985/86:2 y I PBL-förslaget har bestämmelser om avstående av mark ochbestämmelser om ersättning till fastighetsägare delats upp på två kapitel, 6resp. Bestämmelserna om avstående av mark överensstämmer i stort settmed vad som gäller om kommunens möjlighet att lösa mark inomstadsplan. 1 första delen av 14 kap. (1-7 §§) avhandlas desituationer när fastighetsägaren har rätt till kompensation utan något krav påatt skadan skall vara kvalificerad. I 14 kap. 8 § regleras de fall närkompensafion kan bli aktuell endast om skadan uppnår viss angivenkvalifikationsgräns (kvalificerad skada). Reglerna om ersättning eller inlösen vid kvalificeradskada tar sikte på dels bebyggelsereglerande, dels markreglerande föreskrifter. Enligt punkterna 1-3 i 14 kap. 8 § har fastighetsägarem.fl. rätt till ersättning bl. a. i vissa fall av vägrat bygglov, vägratrivningslov samt då skyddsbestämmelser meddelas för kulturhistoriskt värdefullabyggnader m.m. Rätt till ersättning föreligger endast om "skadan ärbetydande i förhållande till värdet av berörda delar av fastigheten".Detta är i förhållande till gällande rätt ett nytt sätt att angekvalifikationsgränsen. Av 10 § andra stycket framgår vidare att det endast ärskador som överstiger denna kvalifikationsgräns som skall ersättas. Förmarkreglerande föreskrifter gäller att ersättning liksom skall utgå omden pågående markanvändningen avsevärt försvåras. Ersättningsfallen anges ipunkterna 4 och 5 i 8 §. I punkt 4 åsyftas föreskrifter i-områdesbestämmelserom vegetation eller markytans utformning och höjdläge inom sådana områden somavses i 8 kap. 9 § tredje stycket (skyddsområden för trafik- försvars- ochenergianläggningar m. m.). I punkt 5 behandlas fall då marklov vägras med stödav 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3, dvs. då den sökta åtgärden antingenförsvårar områdets användning för bebyggelse eller medför olägenheter för vissaviktiga anläggningar av det slag som angetts. Utskottet behandlar i detta yttrande endast principernaför ersättning vid intrång i pågående markanvändning. Hithörandefrågor berörs främst i partimotionerna 66 (m) oeh 69 (c). 1 den förra motionen anförs bl. a. att det är oskäligt attkostnaderna för naturvård m. m. skall läggas på markägarna. Naturligtvis skallstat och kommun ha möjlighet att avsätta markområden för specifika ändamålenligt de regler som gäller. Utgångspunkten måste då vara att markägarenskall hållas skadeslös. Man påpekar vidare att tolkningen av begreppet avsevärtförsvåras kan komma att variera från kommun till kommun. I partimotion yrkas (yrkande 10) attersättningsbestämmelserna omarbetas i enlighet med de synpunkter som anförs imotionen under rubriken att lösa mark och utge ersättning.Motionärerna hänvisar till ersättningsprinciper, som innebar att endastmera bagatellartade intrång i markägandet kunde passera utan ersättningskrav.Sedan dess har enligt motionen en betydande glidning skett i praxis sombidragit till att höja kvalifikationsgränsen. Nuvarande tillämpning kan fåorimliga konsekvenser för den enskilde, särskilt om fastigheten är högtbelånad. Med stöd av ett räkneexempel där fastigheten är belånad fill avmarknadsvärdet och ersättningströskeln antas ligga vid påvisar motionärernaatt i detta fall av ägarens förmögenhet i fastigheten kan konfiskeras. Detkan i sin tur utlösa krav från långivare på extra amortering m. m. Motionenutmynnar i denna del i ett krav på att klargöra innebörden avbegreppet avsevärt försvåra pågående markanvändning med utgångspunkt i den ursprungligengällande principen att endast bagatellartade intrång skall anses falla underkvalifikationsgränsen. Vidare måste skadans storlek relateras till den berördadelen av fastigheten. De intresseorganisationer som uppvaktat utskottet i dennafråga har kritiserat ersättningsbestämmelserna främst utifrån följande utgångspunkter. råder, enligt ,betydande ovisshet om ersättningsreglernas innebörd och tillämpning.Ursprungligen torde inte något tvivel ha rått om att ersättningströskeln lågmycket lågt. uttalanden och praxis antyder en utveckling mot att rättentill ersättning blir avsevärt mera begränsad. Det finns enligt förbundet enrisk att kommunerna kommer att lägga så mycket restriktioner på jord- och skogsbruketsom man med hänsyn till gällande ersättningsbestämmelser har möjlighet till.Från den enskildes synpunkt är det dock uppenbart obilligt om han eller honskall kunna åläggas kostnader eller intäktsbortfall till fromma för andramedborgare. BoU 1986/87:1 JoU 1985/86:2 y och har framhållit att man från de areellanäringarnas sida endast kan acceptera bagatellartade intrång somersättningsfria. De båda förbunden har i några praktiska räkneexempel påpekatkonsekvenserna av att ersättningssystemet endast tar hänsyn tillkapitalförlust men ej till årliga intäktsbortfall på grund av t. ex.restriktioner mot skogsavverkning. Även om intrånget berör en relativtbegränsad del av en jordbruksfastighet kan det årliga intäktsbortfallet blimycket kännbart. Liknande synpunkter i fråga om ersättningsreglerna harframförts av och av Svenska cellulosa- ochpappersbruksföreningen. Båda organisationerna har understrukit att man måstebeakta följderna för folkhushållet vid försämrade möjligheter att upprätthållaen uthållig virkesproduktion genom att skogsägarna åläggs restriktioner. BoU 1986/87:1 . Bilaga 9 JoU 1985/86:2 v Utskottet vill inledningsvis slå fast att propositionen idenna del innebär att nuvarande ersättningsbestämmelser i byggnadslagen i sakoförändrade förs över till PBL när det gäller de markreglerande bestämmelserna.Vid intrång i pågående markanvändning skall således nuvarande bestämmelser ochpraxis styra tillämpningen av PBL. Detta framgår klart av föredragandensuttalanden (bl. a. s. 392). Den omständigheten att lagrådsremissenursprungligen innehöll förslag om en kvalifikationsgräns på innebärgivetvis inte att man vid tillämpningen av PBL i den slutgiltigt föreslagnalydelsen skulle syfta till någon ändring av hittillsvarande praxis.Utformningen av PBL-förslaget i nu ifrågavarande delar bör således enligtutskottets mening inte utgöra någon grund för farhågor om en i förhållande tillnuläget ändrad praxis till nackdel för den enskilde markägaren. För bedömningen huruvida markreglerande bestämmelser gerrätt till ersättning vid intrång i de areella näringarna blir även framdelestolkningen av begreppet pågående markanvändning avsevärt försvåras av centralbetydelse. Utskottet går här inte närmare in på de motivuttalanden som gjordesi samband med att begreppet infördes utan hänvisar i detta hänseende tillproposition 1972:111 bilaga 2 (särskilts. Utskottets uttalanden ibetänkandet JoU 1983/84:24 om jordbrukets hänsyn till naturvården kan ocksåvara värda att uppmärksammas i detta sammanhang. 1 olika sammanhang har anförts att det råder osäkerhet omhur begreppet pågående markanvändning skall tolkas och varkvalifikationsgränsen för ersättning ligger (se t. ex. SOU 1983:56 s. 305). Detförtjänar påpekas att osäkerheten enligt vissa undersökningar inte varit enbarttill ekonomisk nackdel för markägandet. I ärenden om skyddsåtgärder enligtnaturvårdslagen har fastmera osäkerheten lett till att länsstyrelserna mångagånger undvikit att inrätta naturvårdsområde och i stället föredragitskyddsformen naturreservat, eftersom möjligheten att förhandla då ligger öppenoch ersättningsgränsen inte behöver vålla problem. Utskottet vill i detta sammanhang erinra om att frågor omintrång i de areella näringarna behandlats dels i samband med 1979 årsskogsvårdslagstiftning och föreskrifterna om naturvårdshänsyn i skogsbruket,dels i sambandmed att bestämmelser om jordbrukets hänsyn till naturvården m. m. infördes ilagen om skötsel av jordbruksmark (21 § skogsvårdslagen resp. 6 a §skötsellagen). Föreskrifter enligt dessa lagar får inte vara så ingripande attpågående markanvändning avsevärt försvåras. 1 tillämpningsföreskrifter och allmänna råd till 21 §skogsvårdslagen har utförligt redovisat vilka hänsyn som skalleller bör tas till skogens betydelse för växter och djur, för vattenbalans ochlokalklimat samt för friluftsliv och rekreation m. m. (senast gällande lydelse:SKSFS 1985:3). Motsvarande bestämmelser för jordbrukets del finns ilantbruksstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om jordbrukets hänsyn tillnaturvårdens intressen (Lantbruksstyrelsens allmänna råd 1984:1). Vissamotivuttalanden till lagbestämmelsen i fråga finns redovisade i utskottetsbetänkande JoU 1983/84:24. När det gäller ersättningsfrågor har statensnaturvårdsverk utfärdat råd och riktlinjer för beräkning av ersättningar förnaturvårdsintrång i skogsbruket (SNV RR 1984:4). Det anförda innebär attintrångs- och markanvändningsbegreppet i viss mån konkretiserats genomtillämpningsföreskrifter m. m. Enligt utskottets mening ger föreskrifterna engod vägledning när det gäller att bedöma vilka hänsynstaganden som ärförenliga med ett rationellt jord- och skogsbruk och som bör iakttas avmarkägare utan att rätt till ersättning föreligger. Vad särskilt gäller de markreglerande bestämmelserna iPBL-förslaget vill utskottet påpeka att intrångs- och ersättningsreglerna ärkonstruerade så att i huvudsak endast åtgärder i skogsbruket kan bli direktberörda. Befogenheten för kommunerna att meddela föreskrifter angående deareella näringarna är nämligen knuten till behovet att bibehålla ellerförhindra vegetation i vissa skydds-och säkerhetsområden resp. i närmiljön kring områden för bebyggelse. Det anfördainnebär bl. a. att vissa tolkningsproblem angående pågående eller ändradmarkanvändning i jordbruket inte bör bli aktuella vid tillämpningen av PBL. Ovanstående resonemang bygger på förutsättningen attövriga åtgärdstyper som kan bli föremål för marklovsprövning, dvs. schaktningoch fyllning, normalt inte ingår i jordbrukets markanvändning. Vad beträffar skogsbruket är, som utskottet i annatsammanhang påpekat, markanvändningsbegreppet mera entydigt och lättare atttillämpa än vad beträffar motsvarande begrepp i jordbruket (JoU 1983/84:24).Givetvis kan det förekomma att restrikfioner mot skogsavverkning ellerskogsplantering, enligt 8 kap. 18 § PBL drabbar ett kombinerat jord- ochskogsbruksföretag. Tolkningsproblemen angående markanvändningsbegreppet torde idessa fall endast uppstå när det gäller skogsplantering på mark som tidigareanvänts för annat ändamål, dvs. Som utskottet anfört ovan i avsnittet rörande marklov ärdet vikfigt att den kommunala befogenheten vid marklovsprövning m.m. avgränsasi förhållande till skogsbruket. Givetvis kan det inte bli tal om att frågor omtillstånd till trädfällning m. m. över lag skall ligga inom det område därbyggnadsnämnderna har beslutanderätten. Detta understryks också avföredragande departementschefen (prop. s. 298 f.). Utifrån den tolkning av PBL:s markanvändningsbestämmelsersom utskottet här gjort kan det förväntas att eventuella tvistefrågorhuvudsakligen JoU1985/86:2 y kommer attgälla kvalifikationsgränsen för ersättning, dvs. tolkningen av begreppetavsevärt försvåras. Härvid får bl.a. det berörda områdets areal och värde m.m.tas i beaktande. Av propositionen framgår (s. 392) att skadan bör relaterastill den ekonomiska enhet i vilken det berörda området ingår. En sådanekonomisk enhet kan bestå av flera fastigheter som tillsammans bildar enbrukningsenhet. Motsvarande gäller om en del av en registerfastighet utgör ensjälvständig ekonomisk enhet. De två rättsfall från högsta domstolen som angesi propositionen ger inte underlag för någon bestämd slutsats angåendekvalifikationsgränsen, uttryckt i viss procentsats. Frågan huruvida en skada irelation till en viss enhet är att anse som ersättningsgill måste, enligthögsta domstolen, bedömas med hänsynstagande fill omständigheterna i detenskilda fallet (NJA 1981 s. 351). Vid värderingen av skadan är grundregeln attexpropriationslagens värderingsregler skall fillämpas. Mera detaljeradeanvisningar för värderingsarbetet finns i råd och riktlinjerangående naturvårdsintrång i skogsbruket. Utgångspunkten är att ersättningenskall bestämmas till skillnaden mellan fastighetens marknadsvärde utan intrångetoch dess värde med beaktande av intrånget. Vid beräkningen av ett skogsområdesmarknadsvärde används vanligen olika typer av avkastningskalkyler enligtmetoder som utarbetats av lantbruksstyrelsen, domänverket och lantmäteriverket. Vad beträffar principerna för skadevärdering anserutskottet - delvis med instämmande i motionärernas synpunkter - att ytterligareöverväganden bör komma till stånd. Bl.a. bör beaktas att ett intrång med nugällande värderingsprinciper kan innebära en i nominella belopp betydandeförlust utan att rätt till ersättning föreligger, för den händelse den berördabrukningsenheten representerar ett högt värde. Utskottet vill därför för sindel föreslå att bostadsutskottet prövar möjligheten att relatera intrånget tillett snävare fastighetsbegrepp än vad begreppen ekonomisk enhet resp.brukningsenhet innebär. Enligt utskottets mening bör man också ta hänsyn tillatt en kapitalförlust ofta motsvaras av ett årligt intäktsbortfall som kan varakännbart för det berörda företaget. Den situationen föreligger t. ex. då förbudeller restriktioner mot skogsavverkning aktualiseras. Vid bedömningen avföretagets toleransgräns bör det enligt utskottets mening finnas utrymme förett hänsynstagande till det berörda områdets betydelse för lantbruksföretaget istort och till storleken av det intäktsbortfall som intrånget beräknas medföra. Avslutningsvis vill utskottet peka på bestämmelsen i 14kap. 8 § fjärde stycket, som innebär att ersättningsreglerna relateras till densammanlagda bördan av intrång som inträffar under en tioårsperiod.Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i äldre lagstiftning, är enligtutskottets mening en viktig och angelägen förbättring av ersättningssystemet. BoU 1986/87:1 Bilaga 9 JoU1985/86:2 y Stockholmden På jordbruksutskottets vägnar Närvarande: (), (),i (), (), (), MartinSegerstedt (s), (), (), (), (), (), (), LennartBrunander (c), (vpk) och (). BoU1986/87:1 Bilaga 9 JoU1985/86:2 y (), (), KerstinGellerman (fp) och () anför: Vi är ense med utskottets majoritet i de delar somomfattas av utskottets yttrande fram till utskottets överväganden iersättningsfrågan på s. 381 och de två sista styckena på s. 383. Däremot anservi att utskottet i ersättningsfrågan även i övrigt bort ansluta sig till desynpunkter som framförs bl.a. i motion 69 (c). Utskottet borde således ha strukit under de uttalanden somgjordes i proposition 1972:111 och som bl. innebar att endast bagatellartadeintrång i markanvändningen skulle få förekomma utan ersättningsskyldighet fördet allmänna. Som motionärerna anför har det därefter skett en glidning ipraxis till nackdel för markägandet utan att gett någon annan meningtill känna än den som var innebörden av beslut. De rättsfall som finnsär mycket få och gäller dessutom synnerligen speciella förhållanden. Att dragenerella slutsatser av dem är därför knappast möjligt. Det är angeläget attinnebörden av en lagstiftning står klar i och med att fattar beslut.Riksdagen har därför anledning att klargöra betydelsen av begreppet attavsevärt försvåra pågående markanvändning. Enligt vår mening kan då endast denursprungliga betydelsen gälla att intrång som inte är bagatellartat skall ledatill att ersättning skall utgå. i , och (alla m) anför: Vi anser att utskottet hade bort avvakta med behahdhngenav detta ärende tills man fått en uppfattning om vilka ändringar i lagförslagetsom föranleds av konstitufionsutskottets yttrande till bostadsutskottet. Enligtdetta yttrande bör lagförslaget omarbetas så att det står i bättreöverensstämmelse med grundlagen. Med den behandlingsform man nu valt yttrar sigutskottet över ett förslag som på viktiga punkter kommer att omarbetas. I sakfrågan anser vi att utskottet i första hand bortavstyrka regeringens förslag till ny plan- och bygglag på de skäl som anförs imotion 66 (m). Av motionen framgår att lagförslaget har stora brister vadbeträffar förslagets förenlighet med grundlagen och . Utöverdessa grundläggande brister innebär lagförslaget på flera punkter ändringar avgällande rätt som vi av olika skäl anser oacceptabla. När det gäller frågor sommera direkt faller inom utskottets beredningsområde vill vi peka på att förslagetinnebär ökade påfrestningar för de areella näringarna genom att - restrikfionerför utnyttjande och underhåll av byggnader införs - inblandningenfrån kommunens sida i driften av jord- och skogsbruk ökar - tålighetströsklarför intrång i markanvändningen införs - möjligheten till ersättning vid intrång vid pågående markanvändning inskränks. Ersättningen vid s. k. markreglerande åtgärder är beroendeav kommunens godtycke. Med propositionens förslag kan det befaras att skadormotsvarande av fastighetens värde inte blir ersättningsberättigade. Dettabetyder också att ersättningsreglerna enligt nuvarande lagstiftning får ettannat innehåll. Enligt vår mening skall markägare i princip hållas skadeslösvid ingrepp av stat och kommun. Detta är nödvändigt för att äganderätten skallfå ett reellt innehåll. BoU 1986/87:1 Bilaga 9 JoU1985/86:2 y och (båda fp) anför: I partimotion 112 yrkas i första hand attförslaget till ny plan-och bygglag avslås och att hos regeringenanhåller om ett nytt, med grundlagen förenligt lagförslag. Avslagsyrkandetmotiveras i motionen med att det är tveksamt om PBL:s plansystem står iöverensstämmelse med grundlagen. I andra hand förs från sida framförslag till ändringar som innebär att den enskildes ställning stärks gentemotstat och kommun. Vi har i samband med utskottets behandling avstått från attyrka bifall till nämnda avslagsyrkande, bl.a. med hänsyn till att frågan omförslagets grundlagsenlighet prövats i . har därefter beslutat att omarbetalagförslaget. Vår principiella uppfattning, som också framförts av folkpartietsledamöter i bostadsutskottet, är att lagförslaget borde ha återgått tillregeringen för omarbetning. Med hänvisning till att bostadsutskottet förnärvarande omarbetar förslaget har vi deltagit i realbehandlingen ijordbruksutskottet och konstaterar att jordbruksutskottet föreslår vissamodifieringar och förbättringar. Vi förutsätter att jordbruksutskottet fåryttra sig över det omarbetade förslaget till plan- och bygglag. Näringsutskottetsyttrande /86:3 y om förslag till plan- och bygglag och lag om hushållningmed naturresurser m. m. 1985/86:1, prop. 1985/86:3) BoU 1986/87:1 Bilaga 10 NU1985/86:3 v har berett näringsutskottet tillfälle attyttra sig över proposition 1985/86:1 med förslag till ny plan- och bygglag ochproposition 1985/86:3 med förslag till lag om hushållning med naturresurser m.m. jämte motioner. En motion från allmänna motionstiden rörandekommunal varuförsörjningsplanering har tidigare hänvisats tillnäringsutskottet. Utskottet behandlar i detta sammanhang även denna motion ochöverlämnar den, under förutsättning av bostadsutskottets medgivande, tillbostadsutskottet med detta yttrande. Företrädare för Folkkampanjen mot kärnkraft har införnäringsutskottet framfört synpunkter på beslutsordningen vidtillåtlighetsprövningen av stora industrianläggningar m. m. 1 frågan om möjlighet för kommunerna att styrautvecklingen av detaljhandeln har synpunkter lämnats inför näringsutskottet avföreträdare för . , , , , . Sistnämnda organisation har därjämte ingett enskrivelse i frågan. har i en till lagutskottet ställdskrivelse, som överlämnats, till näringsutskottet, tagit upp frågan omtillämpningen av byggnadslagstiftningen på sådan försvaret tillhörig mark somanvänds för försäljning av överskottsmateriel m. m. Svenska cellulosa- ochpappersbruksföreningen, och har i en skrivelse, ställd också tilljordbruksutskottet och bostadsutskottet, lämnat vissa synpunkter påpropositionerna med hänsyn till skogsnäringens intressen. 1 likhet med vad som görs i de aktuella propositionernaanvänder näringsutskottet i det följande förkortningarna PBL (förslag tillplan- och bygglag) och NRL (förslag till lag om hushållning med naturresurserm. Motioner med anledning av proposition 1985/86:1 Av de motioner som har väckts med anledning av proposition1985/86: det följande som näringsutskottet kommenterar: BoU 1986/87:1 Bilaga 10 NU 1985/86:3 v 1985/86:73av m.fl. (vpk), såvitt avser hemställan (1) att medändring i regeringens förslag 2 kap. 4 § beslutar att även behovet avmarkreservationer för sol- och vindenergianläggningar skall tillgodoses. 1985/86:80 av m. fl.