bet · GA01SoU16 · 1986-12-31 00:00:00 — Beträffande tillsättandet av de läkartjänster försocialstyrelsens tillsyn som förutsattes av i samband medavvecklingen av länsläkarorganisationen fann utskottet det beklagligt att detännu inte ansetts möjligt att inrätta och besätta dessa. Utskottet ansåg att deborde besättas utan dröjsmål (SoU 1985/86:13 s. 6). Utskottet anser detanmärkningsvärt att efter nämnda uttalande ännu inte skett något idenna fråga. Utskottet förutsätter att skyndsamma åtgärder vidtas även i dettaavseende. Som utskottet uttalade får den kommande utredningen i ochför sig utvisa om det är lämpligt att ha en centralt ordnad tillsynvid sidan av en regional. tjänster bör självfallet inrättasmed hänsyn till detta. Med detanförda avstyrker utskottet motion So426 (m) yrkande 6. Tvåmotioner behandlar särskilt tillsynen beträffande långtidsvården. I motion 1986/87 :So259 av Nds Carlshamre m.fl. (m) begärsatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av en bättre tillsyn av långtidsvården (yrkande 5). I motionen tasupp bl. a. frågor om det dolda våldet i åldringsvården, mältidsrutinerna påinstitutioner för äldre, behovet av sjukgymnastik, synkontroller och bättretandvård för äldre ävensom utbildningsfrågorna. Motionärerna anser detangeläget att myndigheter och politiskt ansvariga ökar tillsynen och trängerdjupare ned i problemen än de gjort . I motion 1986/87:So489 av () begärsockså ett tillkännagivande om behovet av ökad och fördjupad tillsyn av långtidsvården. Frågor om de äldres situation och behovet av samhälletsinsatser utreds av äldreberedningen (S 1981:01). Denna harenligt sina direktiv . som huvuduppgift att behandla frågor om övergripandeprioritering och samordning av samhällets insatser för de äldre. Beredningenskall inrikta sitt arbete på de områden som avser boende, omsorg, service ochvård av äldre. Ett huvudbetänkande från äldreberedningen med förslag tillriktlinjer för äldreomsorgen har aviserats . Socialstyrelsenhar genomfört en omfattande undersökning beträf- fandesocial miljö och levnadsvillkor vid institutioner för äldre och handikap- SoU1986/87:16 pade. Undersökningen omfattar samtliga kliniker, centrala sjukhemoch lokala sjukhem inom somatisk långtidssjukvård och psykiatrisk vård,samtliga enheter inom omsorgen om psykiskt utvecklingsstörda och samtligaålderdomshem. Dessutom omfattar undersökningen även alla privata institutionerinom dessa områden. har vidare gjort en studie av värden avåldersdementa inom . Med dessa studier som underlag avsersocialstyrelsen att intensifiera tillsynen av långvården. Utskottet delar den syn på vården av långtidssjuka somkommer till uttryck i såväl motion So259 som So489, Det är enligt utskottetangeläget att arbetet med att förbättra de långtidssjukas situafion drivsframåt och att särskild uppmärksamhet riktas mot de förhållanden ochlivsvillkor som råder för dem som vistas inom långtidsvärden.Utskottet noterar emellerfid att frågorna om tillsynen för långtidsvårdengenom de genomförda studierna fått en intensifierad uppmärksamhet avsocialstyrelsen, I detta sammanhang bör även erinras om den utredning som skallkomma till stånd för en översyn av tillsynen över hälso- och sjukvården.Äldrevårdsfrågorna är också aktuella hos äldreberedningen. Mot denna bakgrund anser utskottet det inte för närvarandepåkallat med några initiativ från sida med anledning av de nuaktuella motionerna. Motion So259 yrkande 5 och motion So489 (båda m) avstyrkssålunda, I niotion 1986/87;So449 av () hemställsatt hos regeringen begär förslag till åtgärder för att stärkakonsumentens/ patientens inflytande över sjukvården ute i länen. inleddes en femärig försöksverksamhet medförtroendenämnder inom hälso- och sjukvården. Förtroendenämnderna regleras ien särskild lag (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården,Lagen trädde i kraft med giltighetsttd till utgången av juni1985, Lagen har därefter successivt förlängts. Enligt lagen skall det ilandstingskommuner och kommuner som inte tillhör en landstingskommun finnas eneller flera förtroendenämnder med uppgift att främja kontakterna mellanpattenterna och hälso- och sjukvårdspersonalen samt att ät patienten förmedladen hjälp som förhållandena påkallar. Socialberedningen har i betänkandet Psykiatrin, tvångetoch rättssäkerheten (SOU 1984:64) lagt fram förslag om en ny psykiatrisktvångslagsttfthing, I betänkandet har beredningen föreslagit att särskilda s,k,insynsnämnder skall inrättas, Beredningenansåg emellertid attförtroendenämnderna inte är lämpliga att även vara insynsnämnder.Socialberedningens betänkande bereds i och enproposition om en ny psykiatrisk tyångslagstiftning har aviserats , beslutade på förslag av regeringen(prop, 1985/ 86:136, SoU 21, rskr, 218) att lagen om förtroendenämnder skall gälla tills vidare. uttalade vid sin behandling av förslaget (betänkandet s, 2) att det delade den i propositionen uttalade uppfattningen att frågan om förtroendenämndernas verksamhet bör beredas i ett sammanhang tillsam mans med förslaget om insynsnämnder. Försöksverksamheten med förtroen- .... denämnderborde enligt utskottet fortsätta beredningen pågår. Utskottet delar motionärens uppfattning om betydelsen avatt patienterna i hälso- och sjukvården tillförsäkras goda möjligheter attpåverka innehållet i den vård som skall ges dem. Den verksamhet medförtroendenämnder som funnits har ocksä verksamt bidragit till ensådan utveckling. Denna typ av verksamhet bör självfallet finnas även iframtiden, även om de organisatoriska formerna behöver övervägas med anledningav förändringarna inom den psykiatriska vården. Enligt utskottets mening färdärför syftet med motionen So449 (m) redan anses tillgodosett. Ansvarsförhållandena inom hälso- och sjukvården I t/iodon 1986/87;S'o446 av och (båda fp) hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om ansvarsförhållandena i sjukvården (yrkande I). Motio nen hänvisar till motion 1986/87:Ub811. Motionärerna tar mot bakgrund av bl.a. det s.k. dialysfallet i upp olika aspekter pä hur det medicinska men också det organisatoriska samordningsansvaret bör vara fördelat i olika vårdsammanhäng. 113 § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (1983:763)finns bestämmelser om att det i den landstingskommunala hälso- och sjukvårdenskall finnas den personal som behövs för att meddela god värd. I paragrafensandra stycke hänvisas till de bestämmelser som finns om åligganden för hälso-och sjukvårdspersonalen och om tillsynen över denna personal, dvs. om detsärskilda ansvar personalen har i sin yrkesutövning. Övergripande bestämmelserom detta medicinska yrkesansvar finns i lagen (1980:11) om tillsynen överhälso- och sjukvårdspersonalen m. fl., den s. k. tillsynslagen. Preciseringarav det medicinska yrkesansvaret finns i särskilda instruktioner ochreglementen. Härutöver finns också av utfärdade föreskrifter. I 14 § hälso- och sjukvårdslagen finns bestämmelser om detmedici/iska ledningsansvaret för vissa läkare inom den landstingskommunalahälso- och sjukvården. Bestämmelserna innebär i huvudsak att en läkare iöverordnad ställning inom sitt verksamhetsområde har ett ansvar inte bara försitt eget yrkesmässiga handlande utan också för att den underställda personalenfullgör sina medicinska åligganden. Möjligheter finns att genom dispens flyttaöver ledningsansvaret för viss verksamhet på någon annan än läkaren. Man brukar också tala om ett administrativt ansvar inomhälso- och sjukvården. Därmed avses en skyldighet för den ansvarige att inomsitt ansvarsområde - det må gälla landstingsområde, sjukhem eller vårdcentral-svara för planering, organisation, ledning, samordning och kontroll avverksamheten. Det administrativa ansvaret regleras i och med den nya hälso-ochsjukvårdslagen inte längre i lag eller författning. Det administrativa ansvaretanses numera böra fastställas av resp. sjukvårdshuvudman. Regeringen beslutade att tillkalla en särskildutredare med uppgift att se över vissa ansvarsfrågor inom hälso- och sjukvården. Utredningen överlämnade betänkandet Vissa ansvarsfrågor i hälso- och sjukvård (Ds S 1984:12). Betänkandet har remissbehandlats och därvid i 12 vissaavseenden fått allvarlig kritik. En arbetsgrupp inom socialdepartemen- SoU1986/87; 16 tet har därefter behandlat ansvarsfrågorna. Enligt vad utskotteterfarit kommer en departementspromemoria att bli klar och däreftersändas på remiss. Utskottet kan instämma i att ansvarsförhållanden inomhälso- och sjukvården behöver klarläggas. Utskottet konstaterar emellertid attdessa frågor redan är föremål för beredning i . Med hänvisninghärtill avstyrker utskottet motion So446 (fp) yrkande 1. I den behandlade motionen 1986/87:So446 (fp)hemställs vidare att begär att regeringen finner former för attsystematiskt tillvarata . invandrares sjukvårdskompetenser (yrkande 2).Motionärerna pekar på problemen för invandrare att kunna utnyttja denyrkesutbildning inom olika sjukvårdsyrken som de kan ha fått i andra länder,innan de kom till . Motionärerna anser att man bör analysera tillgångenpå sjuksköterskor bland våra invandrare och se till att de får möjlighet attarbeta här både för sin egen del och för vårt lands sjukvård. Liknande synpunkter tas upp i motion 1986/87:So276 avKenth Skårvik m.fl. (fp), vari hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförs om utbildning och anställning avtvåspråkig personal inom äldreomsorgen och sjukvården. Motionärerna anser bl,a, att vid utbildning och anställning av sjuk- och hemvårdspersonaltvåspråkighet bör prioriteras och uppmuntras. Invandrare med utländskvårdutbildning bör erbjudas speciell tilläggsutbildning för att snabbt kunnautöva sitt yrke i , I betänkandet SoU 1984/85:28 om utvecklingslinjer förhälso- och sjukvården uttalade utskottet att det är angeläget att all personalhar goda grundläggande kunskaper om invandrarna och att det finns tillgäng tillflerspråkig personal. Frågan ansågs emellertid redan väl uppmärksammad av bl,a, , statens invandrarverk och , Utskottethänvisade också till vissa uttalanden i proposition 1984/85:181 omutvecklingslinjer för hälso- och sjukvården om en översyn av vårdutbildningarnaoch av föredragande statsrådet gjorda uttalanden om att, vid sidan avpatientperspektivet, befolknings- och samhällsperspekttven också måsteframhållas i vårdyrkesutbildningen. Utskottet fann skäl anta att någonriksdagens åtgärd inte var påkallad, I sammanhanget kan också erinras om det särskildabetänkandet om Invandrarna i hälso- och sjukvården som ingår som enunderlagsstudie till HS 90-förslaget (SOU 1984:45), Här bör vidare nämnas att Universitets- ochHögskoleämbetet (UHÄ) erhållit regeringens uppdrag att utreda hurtillgången på tvåspråkig personal inom och inom hälso- ochsjukvården skall kunna förbättras genom utbildningsinsatser inom högskolan.Uppdraget har ännu inte redovisats. a. för att tillgodose behovet av tvåspråkigvårdpersonal inleddes en försöksverksamhet med intagning av tvåspråkiga elever till vårdut- 13 1** 1986/87 12sa/nl. Frågan om värdering av utländsk högre utbildning iförhållande till SoU 1986/87:16 utbildning inom det svenskahögskolesystemet har behandlats av UHÄ i en rapport (1983:19). UHÄ har ocksågjort ett stort antal s.k. ekvivalensbedömningar av enskilda individersutbildning i olika länders högskolesystem. Vidare kan när det gäller äldreomsorgen hänvisas till defrågor som behandlas av äldreberedningen (S 1981:01) vilken bl.a, gett utrapporten och äldreomsorgen. Beredningen beräknas som ovan nämntsavge sitt huvudbetänkande . Motionsyrkanden av liknande innehåll som i de nu aktuellamotionerna So446 och So276 har behandlats även i socialförsäkringsutskottetsbetänkande SfU 1985/86:20 om invandrarpolitiken. Detta utskott hänvisade tilldet ovan redovisade utredningsarbetet och försöksverksamheterna m, m, och ansågatt de då aktuella motionerna inte påkallade någon särskild åtgärd frånriksdagens sida. Socialutskottetgör nu följande bedömning. Utskottet vill liksom tidigare betona angelägenheten avatt all värdpersonal i såväl äldreomsorg som hälso- och sjukvård har godakunskaper om invandrare och deras problematik. Det ligger vidare stora fördelari att ha tillgång till tvåspråkig personal. Självfallet bör man också försökata ttll vara de kunskaper och färdigheter som finns hos utomlands utbildadsjukvårdspersonal. Utskottet vill i sammanhanget understryka att det uppdragsom 1983 givits UHÄ av regeringen att se över möjligheterna att förbättratillgången av tvåspråkig personal genom utbildningsinsatser skyndsamt bör redovisastill regeringen. Med det anförda avstyrker utskottet motion So446 (fp)yrkande 2 och motion So276 (fp). I modon 1986/87:So439 av () hemställsatt hos regeringen begär förslag om att naprapater skall kunnaerhålla legitimation, Naprapati är en behandlingsmetod som går ut påsträckning av skrumpna och förkortade ligament, särskilt ryggraden, samttillämpning av den medicinens tillämpningsformer, Naprapatinlanserades först i , Utbildningen av naprapater sker framför allt i mennumera även vid en särskild naprapatskola i , Utbildningstiden är treoch efter genomgången gymnasieskola. Såväl teoretisk som praktiskutbildning ingår. har under en lång rad av är behandlat olikayrkanden om den s, k, alternativa medicinens olika tillämpningsformer. Yrkanden som gällt naprapater har bl, a, behandlats av utskottet i betänkandena SoU 1977/78:6 och SoU 1983/84:19, Liknande synpunkter som utskottet haft i fråga om kiropraktorernas verksamhet har därvid anlagts. har utskottet haft anledning att på nytt särskilt behandla kiropraktorfrågan. Vid sin senaste behandling härav - i betänkande SoU 1985/86:13 - hänvisade utskottet bl, a, till sina uttalanden om att en försöksverksamhet med 14 kiropraktorerbör komma ttll stånd och att det är beklagligt att det på grund SoU1986/87:16 av flerasamverkande faktorer ännu inte varit möjligt att komma i gång med Utskottet hänvisade därutöver till viss- pågående utredninginom alternativmedicinkommittén (S 1984:04) och underströk att ytterligaredröjsmål med prövningen av kiropraktorernas verksamhet inte Med hänvisning till de gjorda uttalandena fann utskottet det inteerforderligt för att ta något initiativ i fiågan, har med förtur behandlatkiropraktorfrågan och kommer med ett delbetänkande i denna del, Idetta behandlas dock inte naprapaternas verksamhet. Kommittén har emellertidnyligen påbörjat viss utredning om naprapaternas förhållanden och kommer i sittslutbetänkande, aviserat till 1988, att ta upp även dessa frågor. Kommitténs övervägandenbör avvaktas. Utskottet avstyrker därför motion So439 (fp). I motion I986/87:So458 av m.fl. (m)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts angående översyn av stadgan för enskilda värdhem. Motionärerna som ärkritiska mot vissa av formuleringarna i anvisningar tillstadgan anser att det både är en rättvisefråga och en fråga om valfrihet ivården att enskilda vårdhem får ta emot samma patientgrupper som vårdhem inomlandstinget, om de uppfyller samma krav som man ställer pä landsttngens vårdhemför motsvarande patientkategorier. Enligt motionärerna bör därför stadgan sesöver och därmed även anvisningarna rörande vilka patienter som får vårdas påenskilt vårdhem. Stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. (ändrad senast1982:768) innehåller bestämmelser om tillsyn och kontroll över enskildainrättningar inom sjukvårdens och område. Enskilda vårdhem föralkohol- och narkotikamissbrukare omfattas dock numera inte av dessa bestämmelser. har som ersättning för äldreanvisningar utgett föreskrifter och allmänna råd för tillämpningen av stadgan om enskilda vårdhem m.m. (SOSFS 1985:16). En redovisning av innehållet i de nya föreskrifterna och allmänna råden finns i utskottets betänkande SoU 1985/86:13 (s. 14). Där behandlades för övrigt också en motion av liknande innehåll som den nu aktuella. Utskottet uttalade med anledning av den då aktuella motionen att nya föreskrifter och allmänna råd innebar en anpassning till bl. a. den nya hälso- och sjukvårdslagen samt socialtjänstlagen och till den redan inledda utvecklingen inom äldreomsorg . De nya föreskrifterna ger, anförde utskottet, i vissa hänseenden större möjligheter till utnyttjande av enskilda vårdhem. Den då aktuella motionen ansågs därigenom delvis tillgodosedd. Utskottet konstate rade vidare att någon allmän översyn av stadgan inte var aktuell. Det redovisades dock att utskottet erfarit att man inom uppfattar stadgan som delvis föråldrad och i behov av översyn i förenklande riktning. Utskottet uttryckte förståelse för dessa synpunkter och såg det därför som troligt att en översyn av själva stadgan måste aktualiseras inom de närmaste 15 åren, inteminst för att underlätta en fortsatt utredning av vårdens utform- SoU1986/87:16 Utskottet ansåg emellertid att det borde ankomma pä socialstyrelsenatt som central rriyndighet hos regeringen aktualisera behovet av ändradebestämmelser, Mottonsyrkandet ansågs inte böra föranleda någonriksdagens åtgärd och avstyrktes. föjde utskottet (rskr, Det finns enligt utskottets mening inte anledning till någotannat ställningstagande i fråga om den nu aktuella motionen So458, Utskottetvill dessutom framhålla att den i det föregående behandlade utredningen omtillsynen över hälso- och sjukvården kommer att beröra även tillsynen avenskilda vårdhem. Detta talar för att man inte nu bör inleda en särskildöversyn av stadgan. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion1986/ 87;So458 (m), I motion 1986/87:So407 av och (båda c) hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om patientjournallagens tvång om genomläsningoch signering. Motionärerna tar bl, a, upp problemen med att patientjournalernatill följd av det nya genomläsnings- och signeringstvånget ofta blir liggandeute på avdelningar och mottagningar och inte kommer i förvar på betryggandesätt. Vidare påpekas den tid som går åt för att uppfylla genomläsnings- ochsigneringskravet. Motionärerna anser att det är angeläget att en utvärdering avpatientjournallagen genomförs. bör dispens lämnas frånkraven på genomläsning och signering. I motion 1986/87:So417 av och (båda fp) hemställs att som sin mening ger regeringentill känna vad som i motionen anförts om att signeringskravet av sjukvårdsjournalerskall ändras till en rekommendation om signering. Motionärerna anser att enändring bör ske i lagtexten till patientjournallagen som anger att enrekommendation bör vara att journalanteckning signeras. Det bör vara upp tillvarje klinik/primärvårdsledning att, utifrån hur verksamheten fungerar ellerhur den rådande bemanningen är, avgöra om journalanteckning skall signeras. I motion 1986/87:So466 av och (bådac) hemställs att beslutar att hos regeringen begära åtgärder för enändring av pattentjournallagen i enlighet med vad som i motionen anförts Även idenna motion framförs åsikten att en ändring bör komma till stånd i fråga om patientjournallagenskrav på kontrolläsning och signering. Enligt motionärerna bör socialstyrelsenges i uppdrag att utforma ett ändringsförslag. Patientjournallagen (1985:562) antogs av våren1985. Den trädde i kraft . I lagen har samlats de grundläggande bestämmelserna om patientjournaler inom hälso- och sjukvärden. Krav ställs på journalernas utformning, innehåll och hantering. Lagen innehåller också bestämmelserom vilka som är skyldiga att föra journal, bl, a. alla yrkesgrup per för vilka gäller föreskrifter om legitimation, I lagen finns också bestämmelser om minsta bevarandetid för journaler m, m, 16 Enligt 3 § patientjournallagen skall om inte synneriigthinder möter en SoU 1986/87:16 journalanteckning signeras av den somsvarar för uppgiften. Denna regel tillfördes lagen under riksdagsbehandlingen. har utfärdat föreskrifteroch allmänna råd ttll patientjournallagen (SOSFS (M) 1985:28), I råden angesbl, a, när journal skall föras, sättet för införandet av uppgifter, signeringm, m. har för avsikt att ge ut mer omfattande allmänna råd omttllämpningen av lagen. Utskottet behandlade i sitt betänkande SoU1985/86:26 vissa motionsyrkanden av liknande innebörd som de nu aktuella, 1 detnämnda betänkandet redovisas för övrigt mera utförligt innehållet isocialstyrelsens ovannämnda föreskrifter och allmänna råd tillpatientjournallagen och även bakgrunden till införandet av kravet pågenomläsning och signering av journalanteckningar (se särskilt s, 3-5),Utskottet uttalade med anledning av de då aktuella mofionerna bl, a, följande(s, 12 och 13): Utskottet vill inledningsvis slå fast att den som låterföra in en uppgift i en pattentjournal är ansvarig för uppgiftens riktighet,oavsett om signering skett eller inte. Journalföraren bör därför under allaomständigheter kontrollera att anteckningen överensstämmer med vad som varitavsett. I pattentens intresse har dock tillagts krav på signering för attgarantera att kontrollen verkligen genomförs och att inte oriktiga uppgifterläggs fill grund för medicinsk behandling. Signeringen utgör endast enbekräftelse på att kontroll gjorts och innebär knappast i sig något merarbete.Vad som kan ta ttd i anspråk är själva kontrollen, inte signeringen. Utskottet är medvetet om att signeringskravet orsakatpraktiska svårigheter främst inom akutvården på de stora sjukhusen. framhöll i samband med lagens tillkomst finns det emellertid frånsäkerhetssynpunkt ofta skäl till särskilt noggranna journalrutiner inomakutsjukvården, där det kan vara fråga om omfattande medicinska ingrepp medmånga olika personer inblandade i vården. Utskottet ser det därför inte sommöjligt eller rimligt att ställa lägre krav på kontrollrutinerna förakutsjukvården än för annan hälso-och sjukvård. Med hänsyn till de allvarligarisker för patienterna som är förenade med missförstånd beträffande diagnoseller åtgärder måste krävas att den som gjort bedömningen eller beslutat omåtgärden tar ansvaret för att uppgiften inte blir förvanskad. Utskottet har emellertid med oro tagit del av uppgifternaom att allt fler journaler befinner sig ute på cirkulation och inte kanåterfinnas när de behövs för vården av patienter. Detta är ett allvarligtsäkerhetsproblem. Företeelsen är dock ingalunda ny och måste angripas med andramedel än att man lättar på kravet att kontrollera journalerna. Att så mångajournaler är otillgängliga när de behövs visar på grundläggande brister irutinerna för journalhanté-ringen, bör finnas där patientenfinns. Rutiner för detta måste skapas. Det bör ankomma på sjukvårdshuvudmännenatt skyndsamt ta upp frågan om hur journalrutinerna kan förändras ocheffektiviseras så att de påtalade missförhållandena elimineras. Frågan omrutiner för att säkerställa kontrolläsning och signering bör enligt utskottetsmening lösas i detta vidare sammanhang, I avvaktan härpå kan det finnas skälatt peka på de förslag till praktiska lösningar som framförts isocialstyrelsens allmänna råd. Med det anförda avstyrkte utskottet dä de aktuellamotionerna. Utskottet vidhåller det anförda. Utskottet vill särskiltunderstryka att kravet på genomläsning och kontroll tillkommit av hänsyn ttllpatientsäkerheten och att maninom sjukvården bör göra allvarliga ansträngningar att finna SoU 1986/87:16arbetsformer där detta kan uppfyllas. Det är inte meningsfullt att utvärderaeffekterna av signeringsregeln innan den prövats på ett seriöst sätt. Det finnsenligt utskottets mening också anledning att på nytt betona det ansvar somåvilar sjukvårdshuvudmännen att åstadkomma säkra och effektiva journalrutineröver lag. De brister utskottet tidigare påtalat i fråga om journalhanteringenkan i längden inte accepteras. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna So407 (c),So417 (fp) och So466(c), Ett flertal motioner tar upp olika läkemedelsfrågor såsomförfarandet vid registrering av läkemedel, förskrivningen av vissapsykofarmaka, åtgärder mot läkemedelsmissbruk, läkemedelsinformation m,m: