bet · GA01KU2 · 1986-12-31 00:00:00 — Möjligheten för JOatt företa "inspektioner på förekommen anledning" finns ju alltjämtkvar. revisorer: JO-utredning föreslår attJO i väsentligt ökad omfattning skall satsa sina resurser på projektverksamhet.Revisorerna kan finna skäl för detta förslag. Vi vill dock fästauppmärksamheten på risken av att dubbelarbetet ökar även om JO-projekten gesett annat huvudsyfte än att undersöka en myndighets ekonomiska och rentorganisatoriska förhållanden. Denna risk för dubbelarbete gäller naturligtvisinte endast JO och revisorer utan också t.ex. Ett samrådsförfarande från JO:s sida synes därför varapåkallat. RÅ: Den s.k. projektverksamheten och även i viss måninspektionsverksamheten styrs mot vissa bestämda områden. Särskilt medden snabba förändring och utveckling som kännetecknar såväl de gamlaetablerade rättsområdena som förvaltningsrättens nyare och mera mångskiftandetillämpningsområden är det angeläget att dessa verksamhetsformer ges störstamöjliga utrymme. Tillämpningen av ny lagstiftning, rättstillämpningen på"särskilt känsliga områden" etc. bör komma i blickfältet. vid Göteborgsuniversitet uppger att den inte har några invändningar mot att den s.k.projektverksamheten utökas men att den vill betona att valet avundersökningsobjekt bör styras av erfarenheterna av klagomålsprövningen och attJO inte får utvecklas till ett allmänt revisionsorgan som bedriver sinverksamhet parallellt med och revisorer. : Samfundet vill inte motsätta sigen intensifiering av projektverksamheten - förutsatt att den kan ske utanminskning av klagomålsprövningen - men vill ändå peka på risken attprojektverksamhe- tenutvecklas till ett slags allmän utredningsverksamhet, vars resultat endast i KU 1986/87:2 uttunnad och abstrakt form kommer den rättssökande allmänhetentillgodo. : Förbundet anser, liksomutredningen, att en viktig uppgift för JO är att göra vägledande uttalanden ochpå annat sätt uppdaga fel och olämpHg lagtillämpning. Om detta ärprojektverksamhet, så har JO genom sina inspektioner hosmyndigheter ägnat sig åt detta. Enligt förbundets mening utgör inspektioner engod arbetsform. - På annat håll i yttrandet anför förbundet vidare följande.Som förbundet antytt ovan torde det ligga mycket av vad som utredningenbetecknar som projektverksamhet i nuvarande inspektioner av myndigheter. Dessainspektioner skall inte ses enbart som en kontroll utan mer som en test avstandarden hos verksamheten. Inte minst gäller detta domstolarna, där det intefinns överordnade inspekterande myndigheter. Det bör vara en klar fördel föralla befattningshavare vid en domstol, inte minst för domstolschefen, att enutomstående granskar rutiner och organisation. ordförande: fäster stor viktvid ämnesinrik- > tadeinspektioner och s.k. projektverksamhet. Jag har samma åsikt. Man kan av vadutredningen anfört få den uppfattningen att ämnesinriktade inspektioner ochprojektverksamhet skulle vara något nytt. Så är dock inte fallet. Redan islutet av förekom sådana former av verksamhet i JO:s praxis, någotsom avspeglades i de årliga ämbetsberättelserna. Några av de remissinstanser som närmare behandlarförevarande avsnitt tar inte uttrycklig ställning till utredningens förslagbeträffande JO:s ämnesinriktade inspektioner/projekt eller uttryckertveksamhet mot detta. Hit hör , justitierådet m.fl.,justitierådet m.fl., JO , , ochrättshjälpsnämnden i Stockholrri. () är tveksamt till omprojektverksamheten bör intensi fieras, eftersom en sådan åtgärd enligt DV lätt kan leda till att klagomåls prövningen och de inspektioner som sker på förekommen anledning kommer att begränsas. DV påpekar att JO:s projektverksamhet i stor omfattning rört områden där ett tillsynsansvar har ankommit på en central förvaltningsmyn dighet. DV påpekar att de centrala förvaltningsmyndigheterna har special kompetens på de områden som deras tillsyn omfattar och att det därför kan vara resursslöseri att tillsynen utövas av någon annan än tillsynsmyndighe ten. - DV fortsätter: JO:s kompetens när det gäller att göra rättsliga bedömningar är utomordentiigt hög. Samtliga innehavare av är mycket kvalificerade domare. På många verksamhetsområden är det emel lertid ofta fråga om att göra andra bedömningar än rent rättsliga. För sådana bedömningar saknar JO närmare kompetens. De centrala förvaltningsmyn digheterna som har till uppgift att utöva tillsyn över det aktuella området har emellertid sådan särskild sakkunskap som erfordras. bör därför ha möjlighet att göra en bredare och mer generell bedömning av verksamheten än JO har. Det är därför enligt DV:s mening lämpligare att de centrala förvaltningsmyndigheterna gör inspektioner och studier av ny lagstiftning som delvis har karaktär av uppföljning av lagstiftningen än att JO gör det. JO:s projektverksamhet bör alltså enligt DV:s uppfattning vara av 92 Den bör avse i huvudsak dels de centrala KU 1986/87:2förvaltningsmyndigheternas dels domstolarnas, som ju enligt regeringsfor- Bilaga 1 men 11 kap. 6 § inte lyder under regeringen och därför har en särskiltsjälvständig ställning, tillämpning av lag. m.fl. samt justitierådet Nymanm.fl. : Ett syfte med utredningens organisationsförslag torde ha varit att sökabemästra den besvärande balansökningen vid . Likväl föreslårutredningen inte några begränsningar av JO:s arbetsuppgifter. Tvärtom förordasatt verksamheten med sådana bredare undersökningar som harlanserats såsom ämnesinriktade inspektioner och projekt bör intensifierasytterligare - utan att det sker på bekostnad av klagomålsprövningen. Ianledning av detta vill vi erinra om vissa uttalanden som Högsta domstolensledamöter gjorde i ett remissyttrande JO-utrednings betänkande.Ledamöterna framhöll att den normala, mera systematiska kontrollen överrättstillämpning och rättssäkerhet bör ankomma på andra myndigheter och utövasmed andra medel än dem som står JO till buds. Ledamöterna avstyrkte därför enmotion med förslag att skulle byggas ut till ett "mer aktivtoch systematiskt arbetande uppföljnings- och kontrollorgan åt den lagstiftandeförsamlingen". Dessa uttalanden har fortfarande sin giltighet. Vi anseralltså att man bör hålla fast vid att är en institution avextraordinär natur. Mot denna bakgrund synes det motiverat att i ettträngt arbetsläge dämpar ambitionerna att genomföra s.k. projektverksamhet -trots dennas obestridliga fördelar när det gäller att förebygga fel och främjaen enhetlig rättstillämpning. JO : Utredningen anser att projektverksamhet börha företräde framför rutininspektioner. Dessa senare kan tydligen utanolägenhet inskränkas i ganska hög grad. Bakgrunden är att projekt är ett nyttgrepp och visat sig särskilt värdefullt. Jag vill då erinra om att intebeteckningen projekt men saken har en historia inom . Som exempel måhär endast nämnas sådana mer omfattande utredningar som - under olika namn-publicerats av JO om motivering av förvaltningsbeslut, av JO Lundvikom taxeringsförfarandet och om diskriminering inom arbetsförmedlingen samt avJO Thyresson om säkerhetspolisens verksamhet och om tillämpningen av lagen omtillfälligt omhändertagande. För egen del får jag nämna undersökningar angåendeavräkning av häktningstid och angående tillämpningen avförmynderskapslagstiftningen. - Vad som skiljer projekt från andra liknandeting är, såvitt jag kan se, främst redovisningsformen, som är tänkt för ochavpassad till ett mera allmänt offentiiggörande. Formen är fördelaktig förgenomgång av sådana verksamheter där vissa bestämda feltyper befaras varavanliga eller i vart fall en viss koncentration av intressanta fall förutses.Det lämpliga i att ge en undersökning "bredd" är nog i hög gradberoende av sådana förhållanden. Inom sektorer där feltyperna och felensorsaker varierar starkt får man kanske nöja sig med en mera jämnlöpanderedovisning eller, som jag gjort i de nämnda egna fallen, med återkommande"artiklar" i ämbetsberättelsen. Jag bör kanske framhålla att jaganser att de av utredningen nämnda projekten följt för sina ämnen utmärktamodeller. -1 remissyttrandet anförs vidare bl.a. följande. förefaller mig oklar ibetänkandet. Man talar om att förebygga fel i KU 1986/87:2 myndigheternasverksamhet, och det har varit en viktig aspekt på Bilaga 1 JO:sarbete. Men uttalandena är på några punkter sådana att man undrar om JO med detsyftet också skall kunna uttala sig om lagtillämpning i abstrakt tänkta falldär man eventuellt kan befara att fel uppkommer. har man väl menat attde vägledande uttalandena skulle hållas i en rättsUg terräng närmast kringiakttagna konkreta fall där fel konstaterats eller åtminstone ifrågasatts. Vadsom kan befaras är att JO sätter sig i den situationen att han tycks ha ionödan föregripit vad som ankommer på de organ som i vanlig ordning har att tillämpalagar och förordningar, respektive meddela föreskrifter om tillämpningen.Under alla förhållanden torde väl JO böra handskas varsamt med möjligheter tilluttalanden in abstracto; sådana bör nog helst göras som anförda synpunkter,inte som direkta rekommendationer eller kraftigare fastslåenden. - Det sagdahar enligt min mening ganska stor betydelse för den vidare utvecklingen avprojektverksamheten. Jag menar att JO skall hålla sig till faktiskt inträffadefall där fel och rätt, lämpligt och olämpligt bedöms mot de föreliggandeomständigheterna, inte gå för långt av en ambition att skapa handböcker förmyndigheternas verksamhet. EnligtJUSEK finns varken i dagens organisafion eller den föreslagna något utrymme fören ökning av projektverksamhet. anför vidare bl.a. följande. Det ankommerpå statsmakterna att bestämma de offentliga myndigheternas verksamhet ochinriktning. Detta sker genom lagar och författningar, råd och anvisningar ochföreskrifter av skilda slag. Det ankommer sedan på myndigheternas styrelser ochchefer att inom givna ramar söka uppnå det bästa kvalitets- ochkvantitetsmässiga resultatet av verksamheten. Förhållandena inom sammamyndighetsområde kan variera starkt beroende bl.a. på den lokala situafionenoch tidsmässiga förändringar inom myndighetens område. Det måste därför ankommapå respektive verks- och myndighetschef att noga bevaka utvecklingen inomverksamhetsområdet och göra de prioriteringar av verksamheten som påkallas avbegränsad budget. menar att större projekt främst bör ske påcentralmyndigheter, vilka genom sin tillsynsfunktion har kunskap och inblick iförhållandena över hela landet. I de fall flera myndigheter berörs av projektbör givetvis företrädare för olika berörda myndigheter delta i sådana. -JUSEKframhåller vidare bl.a. att de större undersökningar som skett inom JO-ämbetetvarit av stort värde för kontrollfunkfionen och en betydelsefull vägledning förde berörda myndighetsområdena i deras löpande verksamhet. anser detväsentligt att ämbetet tilldelas tillräckliga resurser för att kunna fortsättadenna verksamhet i samma omfattning som . - I yttrandet anförs vidarebl.a. Vissa offentliga organ har till huvuduppgift att granskaeffektiviteten hos myndigheterna, nämligen revisorer, statskontoretoch . ställer sig tveksamt till det ändamålsenliga iatt i en begränsad ekonomi tilldela ytterligare en myndighet sådana uppgifteroch anser att det ur nationalekonomisk synpunkt måste vara mest ändamålsenligtatt utnyttja tillgängliga resurser på bästa sätt och för det syfte somstatsmakterna angivit som riktlinje för respektive myndighet. Iyttrandet av () anges följande. RRV har ingen KU1986/87:2 erinran mot att JO i mån av resurser också ägnar sig åtprojektverksamhet. Bilaga 1 men projektverksamheten skall då avgränsas tillförfattningstillämpning och dithörande frågor. Denna arbetsinriktning kan dockvid en samlad översyn behöva ytterligare övervägas i syfte att nå en lämpligarbetsfördelning gentemot revisorer m.fl. i : Ur allmänhetens synpunktframstår klagomålsprövningen som JO:s kanske väsenfligaste uppgift. Urmyndigheternas/ befattningshavarnas synpunkt torde inspektions- ochprojektverksamheten framstå som den mest betydelsefulla och därmed den urrättssäkerhetsaspekt mest effektiva. Den renodlade projektverksamheten, som juexempelvis ägt rum beträffande skatte- och taxeringsväsendet och på det socialaområdet, kan - om dess betydelse övervärderas - befaras leda till den ickeavsedda effekten att påverka berörd myndighets rent rättsliga bedömning i vissafall. Uttalanden från JO kan alltså bli vägledande för rättstillämpningen. Deorgan som har att som sista instans tillämpa gällande rätt får sällan möjlighetatt pröva JO:s uttalanden. Det kan därför ifrågasättas huruvida inte JO:suppfattning om innebörden i gällande rätt borde - även om JO inte konstateratnågot felaktigt förfarande från myndighetsbefattningshavares sida - på någotsätt underställas de prejudikatsbildande instansernas bedömning. (Ytterligaresynpunkter av rättshjälpsnämnden på sistnämnda fråga återfinns under avsnitt9.2, Rätt fill tolkningsbesked.) 3.4 JO:s upplysnings- och rådgivningsverksamhet m.m. Utredningens överväganden (bet. 8.5) angående JO:supplysnings- och rådgivningsverksamhet - innefattande anordnandet av s.k. öppnahus - tas upp i några av remissvaren, varvid bl.a. följande synpunkterframförs. Försäkringsöverdomstolen (presidenten): Utredningen frågarsig om öppna hus är en lämplig metod att använda för att komma på brister ochfelaktigheter i författningstillämpningen och för att hjälpa enskilda som liditskada. Jag kan för min del svara att sådana aktiviteter inte synes ha någonannan verkan än att göra JO något mera känd på orten. harerfarenheten visat att dessa möten förleder enskilda att i stor utsträckning gein klagomål till JO som är helt dödfödda. Av de klagomål som kom in efter detförsta öppna huset för invandrare var alla utom ett av den karaktären. Somregel gällde klagomålen att JO skulle tillerkänna klaganden den rätt sommyndigheten i fråga - det rörde sig framför allt om taxeringsnämnd,försäkringskassa och socialnämnd - inte enligt klagandens mening skänkt denne.Det är möjligt att man kunnat sålla bättre i klagomålen efter senare öppna husmen effekten av att JO går ut fill allmänheten på detta sätt blir lätt attallmänheten tror att JO kan göra något resultatbefrämjande i det egna ärendet.Att JO:s möjligheter där är försvinnande små når inte riktigt fram. Jag menardärför att JO kan använda sina resurser bättre än att satsa dem på aktiviteterav detta slag. JK: Beträffandeupplysnings- och rådgivningsverksamheten vill jag inled- KU 1986/87:2 ningsvisframföra att det för JO:s del liksom för alla andra offentliga Bilaga 1tjänstemän och myndigheter naturligtvis är värdefullt om vederbörandetjänstemän eller myndighet biträder enskilda personer med upplysningar omexempelvis gällande rättsregler inom något område och med råd hur de praktisktskall förfara i sina kontakter med myndigheter. Sådan verksamhet förekommerockså i en inte ringa utsträckning inom . Den inrymmer dock enligtmin mening flera uppenbara faror. Gränsdragningen mellan rena faktiskaupplysningar och besked i rättstillämpningsfrågor är svår. Riskenför missuppfattningar är stor och vederbörande tjänstemans opartiskhet kan lättsättas i fråga. En alltför stor "tjänstvillighet" kan också kommaatt ta vederbörande tjänstemans tid i allt för stort anspråk. - En felaktigeller ofullständig uppgift kan användas mot andra myndigheter och skapaoklarhet och förvirring där. Ett särskilt problem, som jag ofta möter i minverksamhet, är att den som fått en felaktig upplysning och handlar utifrån denanser sig ha rätt till skadestånd av staten om upplysningen inneburit skada förhonom. Den fråga som man här i första hand har att ta ställning till är omupplysningen lämnades "vid myndighetsutövning" eller som en allmänserviceåtgärd. - Av vad jag sagt nu följer att jag måste förorda restriktivitetmed den mera informella rådgivnings- och upplysningsverksamhet som utredningenredogör för. Anordnandet av s.k. "öppna hus" med JO-tjänstemän ärenligt min mening mot den angivna bakgrunden inte att rekommendera. Förutom deprincipiella invändningar som kan riktas mot den verksamheten synes ocksåinvändningar kunna riktas mot den från effektivitetssynpunkt. vid universitetanser att verksamhet av typ "öppet hus", som resulterat endast i ettmycket begränsat antal ärenden av direkt intresse för tillsynsverksamheten,alltid bör - om den över huvud skall förekomma - komma i sista hand, när JOskall bestämma verksamhetens inriktning. Kammarrätten i : Det är värdefullt att allmänhetenfår information om JO:s verksamhet. Som utredningen framhåller bör detta dockske i annan form än s.k. öppna hus. Denna form av verksamhet tycks ha krävtmycket i resurser men gett lite i utbyte. Det är också risk för att allmänhetendärigenom får den felaktiga uppfattningen att man normalt bör vända sig till JOför att få sin rätt mot myndigheter. : Beträffande upplysnings- ochrådgivningsverk samheten vill samfundet framhålla som sin erfarenhet att sådan verksamhet lätt kan leda till missförstånd och felaktiga slutsatser hos allmänheten om upplysningar och råd ej grundas på ingående kännedom om det enskilda fallet. I synnerhet gäller detta frågor rörande en rättsregels innebörd eller rörande civilrättsliga tvister. I sådana fall torde det ofta vara lämpligareatt hänvisa den frågande till exempelvis en advokat. I direktiven och i utredningen anförs av JO anordnade s.k. öppna hus som exempel på att JO ägnat mycket tid och intresse åt att hjälpa enskilda människor till rätta iolika sammanhang i förhållande till myndigheterna. Med all respekt för värdet av n "öppnahus" och andra liknande s.k. PR-arrangemang framstår värderingen KU1986/87:2 av dem som något verklighetsfrämmande. Bortsett från att den till detöppna Bilaga 1 huset inströmmande allmänheten knappast kan få någonnämnvärd personlig kontakt med JO kan denna del av JO:s verksamhet knappastersätta ett kraftfullt ingripande i ett konkret ärende berörande en enskildmänniska. 7"CO.' Enligt TCO:s mening är det angeläget att JOväsentligt ökar informationsinsatserna och ges en organisation som sätterallmänhetens behov i centrum. Utredningen anför beträffande informationen attden inte finner det påkallat att i förevarande del framlägga några särskildaförslag. "Det får ankomma på ledning att avgöra i vad månutrymme finns för sådan verksamhet" (s. 176). För TCO framstår det somuppenbart att allmänheten har bristfälliga kunskaper om JO och om vilken nyttaallmänheten kan ha av JO. Om detta vittnar bl.a. uppgiften att avinkomna ärenden regelmässigt avvisas/avgörs "utan särskildutredning". Antalet sådana ärenden har varit i stort sett lika sedan 1969.Någon målinriktad information har ändock inte kommit till stånd, vilket ärsärskilt anmärkningsvärt när det gäller en myndighet vars verksamhet tillmycket stor del utgår från initiativ från allmänhetens sida.Informationsdelegationen redovisade i betänkandet "Samordnadsamhällsinformation" (SOU 1984:68) ett antal kriterier för godsamhällsinformation. Dessa utgår från medborgarnas intressen och anger attinformationen skall vara lättillgänglig, lokalt anpassad, överskådlig, avpassadefter de individuella behoven, lättbegriplig samt att den skall skapahandlingsberedskap hos mottagaren. Från myndigheternas synpunkt skallinformationen vara väl integrerad i verksamheten, vara professionellt planeradoch utformad samt spridas med effektiva medier. Delegationen konstaterade attäven intern information och utbildning av många myndigheter utnyttjas för attmotivera alla personalgrupper att ge allmänheten en god service. TCO vill i dettasammanhang erinra om 1975 års JO-utredning, som lämnade en redovisning övervilka som klagade hos JO. Det var mest män, mest offentliganställda, mestvälutbildade och mest personer boende i storstäder. Av bl.a. denna redovisningdrar TCO slutsatsen att JO har försummat informationen. Huvuddelen avde telefonsamtal som inkommer till JO kommer enligt uppgift från människor somdrar sig för att skriva till JO eller som inte tror sig om att kunna det. Tillsynens innehåll (bet. 4.1 Enskilda organ ' Utredningens ståndpunkt att JO:s tillsynsområde inte börutvidgas godtas av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. JK ifrågasätterdock - i motsats till under bet. 8.2,4 Enskilda organ intagnaståndpunkt - om inte tillsynen över privaträttsliga organ med offentligtreglerade uppgifter bör utvidgas till att också avse annan verksamhet änmyndighetsutövning. JK anför i denna del följande. Den rent förvaltandeverksamheten har sådant samband med övrig offentlig verksamhet att en generelltillsyn förefaller motiverad. Jag vill t.o.m. påstå att den nuvarande ordningeninnebär en 7 1986/87. allvarligbrist i JO:s och JK:s möjlighet att utöva en effektiv tillsyn över den KU1986/87:2 offentliga förvaltningen. En utvidgning av tillsynsområdet i dettahänseende Bilaga 1 kräver dock ytterligare utredningsarbete. Frågan bör dockenligt min mening aktualiseras på nytt. Här vill jag gärna i anslutningtill den diskussion som förts kring den rättsliga statusen hoslöntagarfondstyrelserna understryka vikten av att oklarheter i hithörandefrågor reds ut när man fortsättningsvis skapar nya organ med statliga ellerkommunala uppgifter. Frågan om JO:s tillsyn över enskilda organ tas upp iytterligare några remissvar. I det följande redovisas vissa av de därvidangivna synpunkterna. vid : Detär svårt att överblicka de konsekvenser som en utvidgning avJO:s tillsyn över enskilda organ skulle få. Utredningen har också stannat föratt "inte nu" föreslå någon utvidgning av JO:s tillsyn på detprivaträttsligt reglerade området. instämmer i dennabedömning. Det kan visserligen ibland te sig mindre tillfredsställande, atttill sin typ offentlig förvaltning - kanske utövad av ett organ, som helt ellerdelvis äges av stat eller kommun - faller utanför JO:s tillsyn endast därföratt den drivs i privaträttslig form, men en utvidgning av tillsynsområdet ärinte utan risker. Tillsynsområdet får inte expandera på sådant sätt, att JOförvandlas från att vara en övervakare av myndigheternas verksamhet till attbli ett organ för kontroll av den enskilda sektorn. Som utredningen riktigtpåpekar, föreligger uppenbara svårigheter att avgränsa de organ som - med ettprincipiellt bibehållande av JO:s nuvarande funktion - lämpligen kundeunderkastas JO:s tillsyn. instämmer också i utredningenskonstaterande, att övermäktiga praktiska problem kan uppkomma, omtillsynsområdet avsevärt kommer att vidgas; utrymmet för fullgörandet av JO:shittillsvarande uppgifter kan komma att minska på ett oacceptabelt sätt. Kammarrätten i : Goda skäl finns i och för sigatt utöka JO:s tillsynsområde på olika områden, t. ex. till enskilda organ medoffentligrättslig anknytning (s. 149 ff). Vad utredningen anför mot enutvidgning är emellertid övertygande. Härför talar också det förhållandet attJO:s resurser alltid kommer att vara begränsade och att en prioritering därförmåste ske. Frågan bör dock följas uppmärksamt och omprövas om mer påtagligatendenser till missbruk skulle yppas. : Utredningen har inte med hänsyn till degränsdragningspro-blern som kan uppstå, föreslagit någon utvidgning av JO:sverksamhetsområde till att omfatta privaträttslig verksamhet. Socialstyrelsennoterar i detta sammanhang endast att JO inte kan utöva tillsyn över enskiltutövad hälso-och sjukvård. Kiropraktorer och zonterapeuter m.fl. står numera,sedan länsläkarorganisationen , inte under någon myndighets tillsyn. : Samfundet kan, ehuru med visstvekan, godta de skäl som utredningen åberopar till stöd för ståndpunkten attJO:s tillsyn ej bör utvidgas till att mera generellt omfatta samhällsägdaföretag. Utvecklingen på detta område bör emellertid följas med uppmärksamhet.Viktiga uppgifterav stor betydelse för den enskilde åvilar sådana företag, och KU 1986/87:2 behovet av insyn från JO:s sida torde ha ökat . (ordföranden): Utredningen berör frågan omen utökning av JO:s tillsynskompetens bl. a. i vad gäller samhällsägda företag.Flera anglo-saxiska ombudsmän har tillsyn över åtminstone vissa sådana företag.Min erfarenhet gör det inte möjligt för mig att bedöma om exemplen är värda attefterföljas.