bet · GA01JuU34 · 1986-12-31 00:00:00 — Vidbehandlingen av denna fråga upplystes att det inom regeringskanslietövervägdes ett förslag från samarbetsorganet för rättsväsendetsinformationssystem () om ett ADB-baserat system för uppbörd avdomstolsböter m.m. Förslaget gick ut på att den som av allmän domstol harådömts böter eller ålagts att betala vite eller ett rättsverkansbelopp skallkunna frivilligt betala in beloppet till . Om betalningskedde på det sättet skulle någon registrering av domen eller beslutet intekomma att ske i utsökningsregistret. Det återstod dock en delsystemutvecklingsarbete innan förslaget kunde genomföras. Utskottet,som inte hade ändrat sin inställning till behovet av en reform på området,utgick från att det pågående arbetet med att åstadkomma en lämplig ordningbedrevs med största skyndsamhet. Utskottet förutsatte att förhållandena påområdet skulle komma att förbättras inom en nära framfid och avstyrkte den dåaktuella motionen med hänvisning fill det pågående arbetet. nu ånyo har att pröva frågan om uppbörd av domstolsböter m. m. måsteutskottet med beklagande konstatera att den av utskottet efterfrågadenyordningen ännu inte kunnat införas. Utskottet har inhämtat att arbetet inomSARI bedrivs med sikte på att nya uppbördsrutiner skall kunna tas i bruk den 1juli 1988. Utskottet vill med skärpa understryka att arbetet nu måste inriktaspå att få en nyordning fill stånd i enlighet med den gällande planeringen.Utskottet förutsätter sålunda att någon ytterligare fördröjning av en reformvad gäller uppbörden av domstolsböter m. m. nu inte bUr aktuell. Med dessauttalanden avstyrker utskottet bifall till motionerna 603 och 618. Rättelseavdom JuU 1986/87:34 I motion 703 hemställs om en sådan ändring irättegångsbalken att rättelse av dom kan ske vid förbiseende i fråga omtillgodoräknande av häktningstid enligt de särskilda reglerna härom i 33 kap. 5§ . Frågan om rättelse av dom regleras för brottmålens del i30 kap. 13 § (RB). Enligt denna bestämmelse får en dom rättasom den till följd av skrivfel, missräkning eller annat sådant förbiseendeinnehåller uppenbar oriktighet. Innan rättelse sker skall parterna beredastillfälle att yttra sig. Bestämmelsen om rättelse av dom kan inte tillämpas omdomstolen förbisett ett lagstadgande eller observerat stadgandet men tillämpatdet felaktigt. I detta fall är parten i stället hänvisad till att överklagadomen om den inte vunnit laga kraft eller, om domen har vunnit laga kraft, attansöka om resning hos högsta domstolen enligt 58 kap. RB. I sistnämnda fall harhögsta domstolen möjlighet att, om resning beviljas till den tilltalades förmånoch saken finnes uppenbar, ändra domen. Eljest förordnar högstadomstolen att målet skall återupptas av den domstol som sist dömde i målet.Möjligheterna till resning till den tilltalades nackdel är dock mer begränsade.Om å andra sidan domen inte vunnit laga kraft och denna alltså överklagas föratt rättelse skall ske kommer målet i princip att handläggas enligt de reglersom gäller för brottmål i hovrätt. Härvid är att märka att hovrätten får avgöramål utan huvudförhandling bl. a. om prövningen inte avser själva saken. Dettagäller t. ex. om prövningen avser tillgodoräknande av häktningstid (se NJA 1973s. Om förutsättningarna för- rättelse inte är uppfyllda kan ivissa fall besvär över domvilla enligt 59 kap. RB i stället föras om domenvunnit laga kraft. Besvär över domvilla förs hos den domstol dit talan motdomen skulle ha fullföljts. Även om domvilla förelegat skall talan i förstahand föras mot domen enligt gängse regler för överklagande. Rättelseförfarandet kan användas såväl om domen innehållerfelaktighet som när en del av domen av misstag helt utelämnats (se t. ex. JO1981/82 s. 47). I den situation som tas upp i motionen nämligen att domstolenav förbiseende inte tillgodoräknat den tilltalade häktningstid - är rätten tillavräkning som regel uppenbar. Beroende då på om domstolen fattat ett beslut iavräkningsfrågan eller ej får ändring ske antingen genom rättelseförfarandet,genom vad, eller, om domen vunnit laga kraft, genom resning. Problemet ärsåledes inte som befaras i mofionen att rättsmedel i denna situation saknas moten sådan felaktighet utan att förfarandet i vissa fall kan synas onödigtkomplicerat. Frågan om ändring av ett felaktigt avräkningsbeslut hartidigare behand lats av utskottet i betänkandet JuU 1982/83:1. Med anledning av utskottets hemställan där beslöt att hos regeringen begära en översyn av ordningen för ändring av sådana beslut. Denna översyn pågår inom (Ju 1986;G). En promemoria kan förväntas . Utskottet finner därför inte anledning att nu ta några initiativ iden genom motion 703 aktualiserade frågan utan avstyrker bifall till motionen. Återvinningstalani mål om betalningsföreläggande juU 1986/87:34 I motion 704 begärs att utgångspunkten föråtervinningsfristen i mål om betalningsföreläggande preciseras. Mål om betalningsföreläggande är en summarisk processformsom syftar till att snabbt ge en borgenär en exekutionstitel i de fallgäldenären inte bestrider betalningsskyldighet. Förfarandet regleras i 18-37 §§lagen (1946:808) om lagsökning och betalningsföreläggande. Ansökan om betalningsföreläggande görs skriftligen ellermuntligen vid fingsrätt. Ansökan skall innehålla uppgifter om parterna samt omfordringens belopp och den ränta som yrkas. Fordringen får inte grunda sig påskriffiigt fordringsbevis och den får inte avse skadestånd. I ansökan skallborgenären vidare tydligt och fullständigt ange grunden för fordringen ochtiden för dess fillkomst samt de omständigheter som betingar rättensbehörighet, om denna inte eljest framgår. Rätten har att själv pröva sinbehörighet. Föreligger hinder mot ansökans upptagande skall rättenavvisa ansökan. Eljest föreläggs gäldenären att inom viss från dethan har fått del av ansökningen inkomma med bestridande till rätten, vidpåföljd att utmätning eljest får ske hos honom. Om borgenären har yrkatersättning för sina kostnader anges också i föreläggandet vilka kostnader somgäldenären riskerar att få ersätta borgenären. I stället för att föreläggagäldenären att inkomma med skriffiigt bestridande kan rätten, om det ärlämpligt och borgenären begär det,' kalla gäldenären att framställa sittbestridande vid sammanträde inför rätten. Bestämmelsen om muntligt sammanträdei mål om betalningsföreläggande utnyttjas dock så gott som aldrig i praktiken. Lämnas ansökningen obestridd utfärdar rätten utan attföreta någon materiell prövning av saken ett s. k. slutbevis enligt vilketutmätning får äga rum för fordringen och kostnaderna i målet.Bestrider däremot gäldenären ansökningen har borgenären en månad på sig attbegära att målet såsom tvistigt hänskjuts till rättegång. Gör han inte detförfaller ansökningen och målet avskrivs från vidare handläggning. Skullegäldenären bestrida kravet partiellt jämkas slutbeviset och hänvisningen tillrättegång därefter. Någon skyldighet för gäldenären att motivera sittbestridande finns inte. Har slutbevis meddelats kan gäldenären söka återvinningvid tingsrätten. Ansökan om återvinning skall göras skriftligen.Återvinningsfristen räknas från utmätning på grund av beviset eller frånfrivillig betalning med förbehåll om rätt för gäldenären att söka återvinning.Återvinningsfristen är en månad. Enligt rättspraxis (se bl. NJA 1968 s. 121)medför ett resultatlöst utmätningsförsök inte att återvinningsfristen börjarlöpa. Också en ansökan om återvinning medför att målet kommer att prövas iprincip i den för tvistemål stadgade ordningen. Den här beskrivna ordningen innebär att rättsförhållandetmellan parterna under lång fid kan komma att stå öppet i de fall gäldenärensaknar utmätningsbara tillgångar och inte heller frivilligt betalar fordringenhelt eller delvis. Detta kan vara till nackdel för borgenären som, måhändalångt senare när hans möjligheter att bevisa sin ståndpunkt kanske blivitförsämra- de, kanbli tvungen att processa om fordringen. En sådan situation kan JuU1986/87:34 inträffa om t. ex. ett utmätningsförsök lyckas först efterdet att slutbevis utfärdats, och gäldenären i det läget ansöker om återvinning. Borgenären har inte heller möjlighet att efter det attslutbevis utfärdats få frågan om fordringens bestånd prövad och rättskraftigtavgjord i annan ordning. Det förhållandet att gäldenären har möjlighet attansöka om återvinning i målet om betalningsföreläggande utgör hinder moträttegång mellan parterna i den för tvistemål stadgade ordningen beträffandesamma fordring (se 13 kap. 6§ och NJA 1975 s. 200). Deträttegångshinder som det ej lagakraftvunna slutbeviset sålunda utgör kanborgenären inte genom egna åtgiirder få undanröjt. Han saknar nämligen, iöverensstämmelse med en allmän civilrättslig regel av innebörd att endastyrkanden som objektivt sett är till den överklagandes förmån upptas tillprövning, möjlighet till återvinning mot tingsrättens beslut att utfärdaslutbevis. Han kan inte heller återkalla sin talan i målet om betalningsföreläggandeefter det att tingsrätten genom att utfärda slutbevis skilt målet från sig. Från gäldenärens synpunkt seti: innebär den gällanderegleringen däremot knappast några nackdelar i .aktuellt hänseende. Om denneönskar få frågan om sin betalningsskyldighet rättskraftigt avgjord har hanalltid möjlighet att med förbehåll för sin rätt till återvinning göra endelbetalning till borgenären. Härigenom börjar återvinningsfristen löpa, ochfrågan om fordringens bestånd är efter fristens utgång rättskraftigt avgjord omåtervinning inte sökts (se NJA 1983 s. 723). De olägenheter som kan uppstå för borgenären på grund avden nuvarande regleringen har uppmärksammats vid en rad tillfällen, och olikalösningar har därvid förespråkats; se t.ex. lagberedningens betänkande (SOU1963:28) Utsökningsrätt II s.56, 102 ff och 107 ff, departementspromemoriorna (Ds Ju 1972:20) Summariskbetalningsprocess s. 53 ff och (Ds Ju 1977:5) Summarisk process s. 81 ff samträttegångsutredningens delbetänkande (SOU 1982:26) Översyn av rättegångsbalkenI Processen i tingsrätt del B s. 549 f. Frågor rörande den summariska processenär nu ånyo föremål för överväganden inom , och enpromemoria kan förväntas . Utskottet förutsätter att det härbehandlade spörsmålet får sin lösning i detta sammanhang. Någon åtgärd frånriksdagens sida är alltså inte erforderlig, och utskottet avstyrker bifall tillmotionen. I motionerna 607, 627 och 717 efterlyses förslag tilllagstiftning om straffansvar för tjänstefel. Särskilt betonas vikten av att ettsådant förslag läggs fram utan dröjsmål. Frågan om en skärpning av straffansvaret för offentligatjänstemän behandlades av utskottet och senast (prop. 1984/85:117, JuU 1985/86:34, rskr. 1985/86:296). För en redogörelse föräldre ordning, nu gällande ordning och reformkrav hänvisas till utskottetsbetänkande JuU 1985/86:34 s. I det nämnda betänkandet konstaterade utskottet att kravenpå en skärpning av straffansvaret för offentliga tjänstemän inte kan lämnas obeaktadeoch att därför frågan om tjänsteansvaret borde ses över på JuU1986/87:34 nytt. En utgångspunkt för denna översyn skulle, enligt vad utskottetuttalade, vara att en reell utvidgning av straffansvaret kommer till stånd; enledstjärna för arbetet borde vara att tillgodose medborgarnas intresse av attden offentliga verksamheten utan ovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigtsätt. Utskottet anlade också ytterligare synpunkter på det förordadeöversynsarbetet. Vad utskottet enhälligt - anfört beträffande översyn avtjänsteansvaret gav som sin mening regeringen till känna. Det av utskottet initierade översynsarbetet pågår förnärvarande inom ; en departementspromemoria i ämnet är inomkort färdig och kommer att sändas på remiss över sommaren. I överensstämmelse med vad utskottet uttalade förra åretkan utskottet i och för sig ansluta sig till motionärernas uppfattning om attdet är angeläget att förberedelsearbetet i detta lagstiftningsärende bedrivsskyndsamt. I det läge saken nu befinner sig saknas dock skäl till någonriksdagens åtgärd med anledning av motionsyrkandena. De bör därför avslås. I två motioner (602 och 633) begärs ändring avbrottsbalkens regler om nödvärn. Båda motionärerna menar att allmänhetenskunskaper om rätten till nödvärn är för dåliga och att domstolarna är förnjugga i sin bedömning av om det har förelegat en nödvärnssituation eller inte.Bristerna bör avhjälpas genom lagsfiftningsåtgärder. Så sent som behandlade utskottet ettmotionsyrkande med samma innebörd som de nu aktuella. I sitt betänkande (JuU1986/87:5) lämnade utskottet en utförlig redogörelse för gällande rätt och förhögsta domstolens praxis i fråga om nödvärn. Vidare redovisades att riksdagenvid två tidigare fillfällen, efter en omfattande remissbehandling,hade avvisat krav på en översyn av nödvärnsreglerna. Utskottet som inte fann skäl att förorda sakligaändringar i bestämmelserna konstaterade att två motiv bar upp den dåaktuella motionen; behovet av information till allmänheten och intresset av enrikfig rättstill-lämpning. Utskottet sade sig i frågan om information tillallmänheten dela motionärens uppfattning att det är viktigt att allmänhetenkänner till vilken rätt till självförsvar som nödvärnsreglerna ger. Bristandekunskap härom kan leda till oönskade effekter. Okunnigheten kan å ena sidanmedföra en omotiverad underlåtenhet att ingripa mot brottsliga angrepp. Å andrasidan kan den leda till ett ökat våld genom att vapen och andra tillhyggenanvänds i oträngt läge. Utskottet anförde att det inte är uteslutet att mångasaknar tillräckliga kunskaper om sina rättigheter att ingripa och om dessarättigheters gränser. Bristande kunskap avhjälps dock, menade utskottet, integenom lagstiftning utan genom lämpliga informafionsåtgärder. I frågan om rättstillämpningen hänvisade utskottet år 1986fill sina tidigare överväganden och ansåg att det därefter inte framkommitnågot som visade på några egentliga brister i rättstillämpningen. Utskottetvidhöll därför den uppfattning som utskottet redovisade . Utskonet hänvisade till fängelsestraffkommitténsöverväganden i fråga JuU 1986/87:34 om de allmänna ansvarsfrihetsreglerna ochförutsatte att kommittén i detta arbete skulle kunna överväga hur allmänhetensbehov av information om nödvärnsrättens innehåll och gränser kunde mötas på ettlämpligt sätt. skulle också kunna undersökas om det finns någotytterligare behov av informationsinsatser riktade fill rättstillämpande organ.Med dessa uttalanden avstyrkte utskottet bifall till den då aktuella motionen.Riksdagen följde utskottet. har därefter i eninformafionsbro-schyr till allmänheten (Goda råd för brottsförebyggare)redogjort för bl. a. innebörden i nödvärnsreglerna. Utskottet saknar anledning att nu frångå sina nyligengjorda ställningstaganden i frågan om nödvärnsreglerna. Utskottet avstyrkerbifall till motionerna 602 och 633 i här aktuell del. attriksdagen till Utredningar m. m. för /88 anvisar ettreservationsanslag av , 2. beträffandepåföljder för psykiskt störda lagöverträdare attriksdagen avslår motion 1986/87:Ju624 och motion 1986/87:Ju636 i denna del(yrkande 4), attriksdagen avslår mofion 1986/87:Ju410 i denna del (yrkande 2), motion1986/87:Ju632 i denna del (yrkande 1) och motion 1986/ 87;Ju802 i denna del (yrkandena1 och 2), 4. beträffandevillkorlig jrigivning attriksdagen avslår motion 1986/87;Ju606, motion 1986/87:Ju632 i denna del(yrkande 2 delvis), motion 1986/87;Ju635 i denna del (yrkande 2 delvis), motion1986/87:Ju802 i denna del (yrkande 10), motion 1986/87:Ju808 i denna del(yrkande 11) och motion 1986/ 87:Ju816 (delvis), 5. beträffandestraffmätning vid återfall attriksdagen avslår motion 1986/87:Ju632 i denna del (yrkande 2 delvis), mofion1986/87;Ju635 i denna del (yrkande 2 delvis), motion 1986/87;Ju802 i denna del(yrkandena 9 och 11) och mofion 1986/ 87:Ju808 i denna del (yrkande 10), 6. beträffandeolika behandlingsmetoder attriksdagen avslår motion 1986/87:Ju506 i denna del (yrkande 4), 7. beträffandekönsrollernas betydelse attriksdagen avslår motion 1986/87;Ju506 i denna del (yrkande 5) och motion1986/87;Ub43 i denna del (yrkande 5), 8. beträffandekostnaderna för brott mot enskilda attriksdagen avslår motion 1986/87:Ju801 och motion 1986/87;Ju802 i denna del(yrkande 14), 9. beträffandeuppbörd av domstolsböter m. m. JuU 1986/87:34 att avslår motion 1986/87:Ju603 och motion 1986/87:Ju618, 10. beträffanderättelse av dom att avslårmotion 1986/87:Ju703, 11. beträffande återvinningstalan imål om betalningsföreläggande att avslår mofion 1986/87:Ju704, an avslår motion1986/87;Ju607, motion 1986/87:Ju627 och motion 1986/87;Ju717 i denna del(yrkande 1), att avslårmotion 1986/87:Ju602 och motion 1986/87:Ju633 i denna del (yrkande 1). Stockholmden På justitieutskottets vägnar Närvarande;(), (), (), (),(), (), (), (),(), (), (), (),(), () och (). Påföljdssystemet(mom. 3) (), SvenMunke (m) och () anser delsatt den del av utskottets yttrande på s. 6 som börjar med "Därmedavstyrker" och slutar med "och 802" bort ha följande lydelse: Ävenom ett regeringsförslag grundat på fängelsestraffkommitténs betänkande är attvänta anser utskottet emellertid att nu bör ta ställning tillde i mofionerna 410, 632 och 802 berörda frågorna om bl. a. allmänpreventionensbetydelse i straffsystemet. En av grundtankarna i densvenska straffrätten har varit att tillgodose ' allmänpreventionens krav.Men ger tydligt anvisning om att avgörande vikt också bör fästasvid behovet av behandling av den som har begått ett brott. hardenna behandlingsteori i olika sammanhang visat sig vara inte baraprincipiellt ohållbar som grund för ett straffsystem utan dessutom visat sig ipraktiken inte kunna ge några påtagliga effekter för att förhindra återfall ibrott. Jämsides med denna utveckling har i modern kriminologisk litteratur deallmänpreventiva hänsynen skjutits i förgrunden. Utskottetvill ansluta sig till den nyssnämnda kritiken av behandlingsteorin och uttala att utvecklingen nu får anses ha gått därhän att allmänpreventio nen bör ges den framträdande rollen i straffsystemet. Detta innebär i och för 15 sig inteatt utskottet förespråkar hårdare eller längre straff. Däremot måste JuU1986/87:34 möjligheterna att upptäcka brott öka, lagföringen bli effektivareoch straffverkställigheten inträda snabbare. Det är vidare viktigt för denallmänna laglydnaden att påföljdsbestämningen i de enskilda fallen görs medfasthet och konsekvens. Härvid bör också beaktas vad utskottet fortsättningsvisanför om straffmätning vid återfall i brott. redovisade synpunkter börbeaktas i det pågående reformarbetet. Vad utskottet nu anfört med anledning av mofionerna410,632 och 802 bör ges regeringen till känna. dels att utskottets hemställanunder moment 3 bort ha följande lydelse: 3. beträffande påföljdssystemet attriksdagen med anledning av motion 1986/87:Ju410 i denna del (yrkande 2), motion1986/87: Ju632 i denna del (yrkande 1) och mofion 1986/87:Ju802 i denna del(yrkandena 1 och 2) som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört i detta hänseende. Villkorlig frigivning (mom. 4) (), ()och ()anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 6 som börjarmed "Utskottet anser" och slutar med "bör avslås" bort haföljande lydelse: Även om regeringen kan komma att ta ställningtill de förslag som fängelsestraffkommittén framlagt om villkorlig frigivninganser utskottet att nu bör uttala sin uppfattning i dennakriminalpolitiskt viktiga fråga. Utskottet vill i anslutning till vad som anförs imotionerna 606,632 och 802 först konstatera att de införda reglerna omhalvtidsfrigivning har utsatts för berättigad kritik. Det är därför i och försig tillfredsställande att fängelsestraffkommittén har föreslagit attvillkorlig frigivning skall få ske först sedan två tredjedelar av strafftidenverkställts. Detta är emellertid som utskottet ser det inte fillräckligt. Ävenordningen med obligatorisk villkorlig frigivning bör avskaffas i enlighet medvad som förordas i de nämnda motionerna. Systemet med obligatorisk villkorligfrigivning är nämligen inte acceptabelt med hänsyn till att det innebär att deegentliga rättsverkningarna av en straffdom kommer att väsentligen skilja sigfrån vad domen enligt sin lydelse går ut på. Enligt utskottets mening bör sorn huvudregel i ställetgälla att hela det utdömda straffet skall avtjänas. Detta bör föranleda enöversyn av straffskalorna för att inte en sådan reform i sig skall leda tillgenerellt hårdare straff. I enskilda fall bör emellertid - måhända efterprövning av domstol - villkoriig frigivning kunna ske, t. ex. som en belöningför gott uppförande men inte förrän större delen av strafftiden harverkställts. Villkorlig frigivning bör också vara möjlig i samband med att denslutliga frigivningen är nära förestående och den dömde har ordnat med arbeteoch bostad. Ett ytteriigare krav i sådana fall skall dock vara att det skallframstå som fördelaktigt för den dömdes återanpassning att villkorligfrigivning sker. Här finns för övrigt anledning erinra om attsyftet med villkorlig frigivning inte sällan kan uppnås JuU 1986/87:34också genom t.ex. placering utom anstalt med stöd av 34 § lagen om kriminalvårdi anstalt. Dessasynpunkter bör beaktas i det pågående reformarbetet och ligga till grund fördet förslag fill ändringar i reglerna om villkorlig frigivning som regeringenkan komma att förelägga . sålunda anfört med anledning av motionerna 606, 632 och 802 bör gesregeringen till känna. Därmed tillgodoses i viss mån också syftet bakommotionerna 635, 808 och 816. dels att utskottets hemställan under moment 4 bortha följande lydelse: 4. beträffande villkorlig frigivning att medanledning av motion 1986/87:Ju606, motion 1986/ 87:Ju632 i denna del (yrkande 2delvis), motion 1986/87:Ju635 i denna del (yrkande 2 delvis), motion 1986/87;Ju802 i denna del (yrkande 10), motion 1986/87:Ju808 i denna del (yrkande 11)och motion 1986/ 87;Ju816 (delvis) som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört i detta hänseende. 3.Villkorlig frigivning (mom. 4). GunillaAndré (c) och () anser delsatt den del av utskottets yttrande på s. 6 som börjar med "Utskottetanser" och slutar med "bör avslås" bort ha följande lydelse: Utskottetvill i anslutning till motionerna 635 och 808 först konstatera att de år 1983införda reglerna om halvtidsfrigivning har utsatts för berättigad kritik. Detär därför i och för sig tillfredsställande att fängelsestraffkommittén harföreslagit att villkorlig frigivning skall få ske först sedan två tredjedelarav strafftiden har verkställts. Härigenomåstadkoms en bättre överensstämmelse mellan utmätt straff och det som verkligenavtjänas av den dömde. Enligt utskottets mening är emellertid den föreslagnaändringen inte fillräcklig. Även ordningen med obligatorisk villkorligfrigivning bör nu avskaffas i linje med vad som förordas i de nämndamotionerna. Villkorlig frigivning bör således i stället ske fakultafivt - efterprövning i varje särskilt fall - dvs. samma system som gällde årsändringar. Utskottetsnu framförda uppfattning bör beaktas i det pågående reformarbetet och liggatill grund för det förslag till ändringar i reglerna för villkorlig frigivningsom regeringen kan komma att förelägga . sålunda anfört med anledning av motionerna 635 och 808 bör gesregeringen till känna. Detta tillgodoser i viss mån också syftet med motionerna606, 632, 802 och 816. dels att utskottets hemställan under moment 4 bortha följande lydelse: 4. beträffande villkorlig frigivning att med anledning av motion 1986/87:Ju606, motion 1986/ 87;Ju632 i denna del (yrkande 2 delvis), motion 1986/87:Ju635 i denna del (yrkande 2 delvis), motion 1986/87;Ju802 i denna del (yrkande 10), yj motion1986/87:Ju808 i denna del (yrkande 11) och motion 1986/ juU1986/87"34 87:Ju816 (delvis) som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört i detta hänseende. Straffmätning vid återfall (mom. S) (), (), (), RuneBacklund (c) och () anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 6 som börjarmed "Enligt utskottets" och slutar med "bifall"bort ha följande lydelse;