bet · GA01LU24 · 1986-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande /87: 24 om ersättning för miljöskador LU 1986/87:24 Ibetänkandet behandlas dels tvä motioner (m, fp, c resp. c) som rörinternationella oljeskadefonder m.m., dels en motion (c) vari föreslåsinrättandet av en miljöfond och ett syslem med obligatorisk ansvarsförsäkringför dem som bedriver miljöfariig verksamhet. Utskottet avstyrker bifall tillmotionerna. Motion1986/87: L607 av m,fl. (m, fp, c) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder isyfte att förbättra skadeståndsmöjligheterna vid oljeskador i vatten. Motion1986/87: L611 av () vari yrkas att hos regeringenhemställer om en skyndsam utredning av en oljeskadefond i enlighet med vad somanförts i motionen. Motion1986/87: L612 av () vari yrkas 1. attriksdagen hos regeringen begär förslag till lag om obligatorisk miljöskyddsförsäkring för alla som bedriver miljöfarlig verksamhet, 2, attriksdagen hos regeringen begär förslag till lag om miljöfond för sanering efter miljökatastrofer där ansvarig inte längre finns eller saknar ekonomiska resurser. Ekonomisk ersättning vid oljeskador Dengrundläggande ansvarighelsregeln finns i 2 kap, 1 § skadeståndslagen(1972:207), Detta lagrum innehåller den i gällandeculparegeln, som innebär att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshetvållar person- eller sakskada är skyldig att ersätta skadan. Skadeståndslageninnehåller ocksä regler om arbetsgivares principalansvar. Enligt 3 kap. 1 § ärarbetsgivare ansvarig för skada som vällas av hans arbetstagare genom fel ellerförsummelse i tjänsten. 1 1986/87.8 sa/nl. ansvarigför sädan skada endast i den mån synnerliga skäl föreligger (4 kap. LU1986/87:24 1 §). infördes en särskild miljöskadelag (1986:225) sominnehåller regler om skadeståndsrättsligt ansvar vid olika slag av miljöskador.Lagstiftningen innebar bl.a, att de regler om ansvar för miljöskador som dåfanns i jordabalken och miljöskyddslagen (1969:387) samlades i en lag. Ansvaretenligt miljöskadelagen avser förutom person- och sakskador renförmögenhetsskada som inte är obetydlig, Lagen är tillämplig när verksamhet påen fastighet orsakar skador i omgivningen genom olika former av vatten-, mark-och luftföroreningar, buller, skakningar eller andra liknande störningar. Avden föreskrivna anknytningen till fastighet följer att verksamheten - liksomtidigare gällde enligt skadeståndsreglerna i miljöskyddslagen - skallinnefatta användning av mark, byggnad eller anläggning. Dit räknas ocksävattenområde, Lagen är tillämplig även när den skadegörande verksamheten inteär begränsad till en enda fastighet. Verksamheten behöver inte heller utövaspå hela fastigheten, Ersättningsberättigade enligt lagen är inte blott de somhar direkt anknytning till intilliggande fastigheter utan också de som harmera tillfällig anknytning till den skadegörande verksamhetens omgivning, I fräga om miljöskyddslagens räckvidd har utskottet i ettannat ärende (LU 1980/81:26) uttalat att skada som uppkommer till följd avoljeutvinning till havs i princip omfattades av regleringen imiljöskyddslagen. Miljöskyddslagen var dock enligt utskottet tillämplig endastpå verksamhet inom svenskt område. Dess skadeståndsbestämmelser syntes däremotenligt utskottet inte kunna göras gällande i fräga om verksamhet utanförsvenskt territorialvatten. Miljöskadelagen torde inte innebära nägon förändring iförhållände till vad utskottet tidigare antagit vara svensk rätts ståndpunkt ifräga om oljeutvinningsskador på internationellt vattenområde. I vad mån kraveti miljöskadelagen på att verksamheten skall bedrivas på en fastighet medförnågon inskränkning i förhållande till miljöskyddslagens tillämpningsområdeberördes inte närmare under förarbetena till miljöskadelagen. Den som på grund av verksamhet av det slag som nämnts ovanförorsakar skador i omgivningen skall ersätta dessa även om han inte orsakatskadorna avsiktligen eller genom vårdslöshet (s.k. strikt ansvar). Ansvaretgäller även vid helt tillfälliga störningar. Däremot görs i lagen undantag förstörningar som är av så vanligt slag att de rimligen mäste tålas. Skadeståndsansvaret enligt miljöskyddslagen skall i förstahand bäras av fastighetsägaren. Även nyttjanderättshavare eller andra sombedriver eller har bedrivit miljöfarlig verksamhet på fastigheten är ansvariga.Till kretsen av skadeständsansvariga hör också de som i egen näringsverksamhetutför ett miljöfariigt arbete på en fastighet, s. k. entreprenörer, I en rättegång är det den som påstår sig ha lidit skada,käranden, som har att styrka att det föreligger en skadlig störning somsvaranden ansvarar för. Käranden skall också styrka att en skada har inträffat.När det gäller orsakssambandet mellan störningen och skadan har kärandendäremot i miljöskadelagen medgivits en bevislättnad, I detta avseende är dettillräckligt att han visar att störningen med övervägande sannolikhet harorsakat skadan. Viss skadeståndsrättslig reglering finns också i 1974 ärsmiljöskyddskon- LU 1986/87:24 vention mellan , , ochSverige. Enligt konventionen fär den som tillskyndas skada orsakad av miljöskadligverksamhet i annat nordiskt land föra talan om ersättning vid domstol i detland där verksamheten bedrivs. Fräga om ersättning fär då inte bedömas efterregler som är oförmånligare för den skadelidande än verksamhetslandetsersättningsregler. Konventionens bestämmelser har införlivats med svensk rättgenom lagen (1974: 268) med anledning av miljöskyddskonventionen den 19februari 1974 mellan , , och (jfr prop. 1974:59).Motsvarande lagstiftning har genomförts i de övriga nordiska länderna. Av intresse i detta samrnanhang är ocksä den lagstiftningsom gäller beträffande ansvarighet för oljeutsläpp från fartyg. Bestämmelserhärom finns i lagen (1973: 1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss.Enligt denna lag är ägare av fartyg som för last av beständig olja skyldig attersätta skada genom förorening som orsakats av .utsläpp av olja från fartyget,oberoende av om det på fartygets sida har begåtts något fel eller någonförsummelse (s. k, objektivt ansvar). Ansvarigheten omfattar enligt uttryckligföreskrift även kostnader för sådana åtgärder för att förhindra eller begränsaskada genom förorening som vidtas efter det att en skada inträffat, t, ex,åtgärder för att bekämpa olja som läckt ut från ett fartyg. Fartygsägarens ansvarbegränsas till vissa i lagen närmare angivna belopp, I fråga om fartyg sombefordrar olja som bulklast är ägaren skyldig att ha försäkringeller ställa säkerhet för sin ansvarighet upp till det för fartyget gällandebegränsningsbeloppet. Oljeansvarighetslagen bygger pä 1969 ärs konvention omansvarighet för oljeskada till sjöss. När det gäller skada genom föroreningorsakad av oljeutsläpp från fartyg har vidare genom en särskild konventiontillskapats en internationell ersättningsfond, konvention omupprättande av en internationell fond för ersättning av oljeskada till sjöss,som har trätt i kraft . Fonden skall bereda ersättning i vissa fallnär 1969 ärs ansvarighetskonvention inte är tillämplig eller bereder de skadelidandeett otillräckligt skydd. Vidare skall fonden stå som garant för fartygsägarensoch försäkringsgivarens solvens. Fondens ersättningsskyldighet är begränsadvad angär de totala belopp som kan utgå i anledning av en och samma händelse.Ersättningarna frän fonden skall finansieras genom avgifter från dem som taremot sjötransporterad olja i de fördragsslutande staterna. Inom bereds i nordisktsamarbete frågor om anslutning till två protokoll med ändringar i de konventionersom berörts. De ifrågasatta ändringarna innebär främst att begränsningsbeloppenhöjs. I protokollen föreslås också införandel av en ordning som skall göra detlättare att ändra beloppsgränserna i konventionerna. Där tasvidare upp vissa definitionsfrågor av betydelse för omfattningen avkonventionernas tillämpningsområden. När det uppkommer skador i samband med oljeulvinning frånhavsbottnen saknas särskild lagstiftning. Ansvarigheten försådana skador bestäms därför enligt allmänna skadeständsrättsliga regler. Vissaföretag som bedriver verksamhet på kontinentalsockeln i har ti ' 1986/87. genomfrivillig överenskommelse upprättat ett särskilt system för ersätt- LU1986/87:24 ning av skador orsakade av förorening genom olja till följd avutvinning från havsbottnen, the Offshore Pollution Liability Agreement (OPOL),Överenskommelsen innebär att de företag som har anslutit sig till den åtar sigatt ersätta skador till följd av oljeutsläpp i samband med oljeutvinning pähavsbottnen samt kostnader som det allmänna åsamkas för bekämpning av olja somhärrör från sådana utsläpp. Ansvarigheten enligt överenskommelsen är i principobjektiv, dvs. oberoende av vållande. Ansvarigheten per olycka är begränsadtill . Överenskommelsen trädde i kraft . 66oljebolag som utövar verksamhet på kontinentalsockeln inom Nordsjöområdetomfattas av överenskommelsen. Frågan om utarbetandet av en regional konvention förNordsjöområdet om skadestånd för oljeskada som uppkommer till följd avoljeborrning på havsbottnen togs upp vid en konferens i , tillsattes en arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta ett utkast sädan konvention. Arbetsgruppen slutförde sitt arbete . Det avarbetsgruppen utarbetade konventionsutkastet behandlades slutligt vid endiplomatisk konferens i , Vid konferensen antogsen konvention om ansvarighet för skada orsakad av sådan förorening genom oljasom uppkommer till följd av utforskning på havsbottnen eller utvinning avmineraltillgångar från denna (Convention on Civil Liability for Oil PollutionDamage resulting from Exploration for and Exploitation of Seabed MineralResources), Konventionen, som benämns konvention om ansvarighet förskada till följd av oljeutvinning från havsbottnen, har inte tillträtts avnägon stat. Slutligen bör nämnas den i antagnakonventionen till skydd för miljö. Konventionen är tillämpligpå såväl landbaserad förorening som förorening från fartyg och dumpning. Dengäller också utforskning och utvinning från havsbottnen och dess underlag.Enligt konventionen har de fördragsslutande staterna åtagit sig att gemensamtutveckla och anta föreskrifter rörande ansvaret för skada som orsakasgenom'fördragsstridiga förfaranden. Överläggningar pågår inomramen för en av konventionsstaterna utsedd arbetsgrupp. På programmet stårbl.a, spörsmålet om tillskapandet av ersättningsregler i fräga om skador pågrund av föroreningar, som har sitt upphov i utvinning från havsbottnen. Frågor om ekonomisk ersättning vid oljeskador har tidigareprövats av med anledning av motioner, senast under /81.I sitt av godkända betänkande (LU 1980/81:26) ansåg utskottet medhänvisning till de konventioner och överenskommelser i ämnet som vid den tidenförelåg att nägon åtgärd från sida inte erfordrades. I motiveringen till motion L607 (m, c, fp) framhålls attden som lider skada på grund av oljeutsläpp kan fä ersättning urinternationella oljeskadefon- den endast om skadanorsakats av olja frän ett fartyg, Härtör oljan i stället LU 1986/87:24 från t,ex. offshore-verksamhet eller en landbaserad anläggning utgår inte någonersättning. Fisknät som indränkts med olja kan inte rengöras utan måstekasseras, I sådana fall kan skadan uppgå till . Omägaren till näten inte kan visa att de skadats av olja frän ett fartyg får haninte nägon ersättning ur oljeskadefonden. Denna ordning är enligt motionärernainte tillfredsställande. Motionärerna anser att internationellt börverka för att fondens verksamhetsområde vidgas. Vidare bör det här i landetinföras regler som innebär att den som drabbas av oljeskador fär ersättningför dem. Motionärerna yrkar att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om åtgärder i syfte att förbättraskadeståndsmöjligheterna vid oljeskador i vattnet, Imotion L611 (c) riktas uppmärksamheten på problemet med oljeskador i . Problemet har aktualiserats bl. a. pä grund av ett flertal tank båtshaverier. För den bofasta skärgårdsbefolkningen och yrkesfiskarna utgör oljeskadorna en allvarlig olägenhet, och det är svårt att få ersättning för dem ur internationella oljeskadefonden eller försäkringsvägen. Svårig heterna beror enligt motionärernas mening på de beviskrav som uppställs:. den skadelidande måste, visa att ett visst läckage eller en viss olycka förorsakat skadan. Sådan bevisning är ofta omöjlig att åstadkomma, sär skilt om det gått läng tid sedan det skadegörande utsläppet skedde. Enligt motionärerna är det angeläget att den enskildes rättstrygghet pä detta område förbättras, I motionen anvisas som tänkbar lösning inrättandet av en svensk oljeskadefond, som är så beskaffad att ersättning kan utgå oberoende av om det kan klarläggas hur skadan uppkommit, I den män man kan finna någon som före fonden bör svara för skadan, t, ex. fartygs- ., ägaren, ettförsäkringsbolag eller internationella oljeskadefonden, bör den svenska fondenha regressrätt gentemot denne. Motionärerna yrkar att. förutsättningarna för ensädan ,ny oljeskadefond skyndsamt utreds. För utredningsarbetet börerfarenheter kunna hämtas frän , som redan haren dylik fond. Någonfond för ersättning av miljöskador finns inte . Inte hellerföreligger det något krav pä ansvarsförsäkring vid miljöfarlig verksamhet. Somredan nämnts återfinns reglerna om skadeståndsrättsligt ansvar vid olika slagsmiljöskador numera i 1986 ärs miljöskadelag. Lagens huvudsakliga innehåll harredovisats ovan. Tillgrund 1986 genomförda lagstiftningen pä miljöskadeområdet lågmiljöskadeutredningens betänkande (SOU 1983:7) Ersättning för miljöskador. Ibetänkandet framhölls att det ofta var svårt att finna upphovet till enmiljöskada och fä ut ersättning av skadegöraren. En skadestånds- LU 1986/87:24rättslig reglering gav därför inte alltid tillräckligt skydd för den som drabbasav en miljöskada. Med hänsyn därtill kunde reglerna om skadestånd behövakompletteras med ett försäkrings- eller fondsystem. Utredningen diskuteradeolika tänkbara modeller för ett sådant system. Att enbart föreskriva enobligatorisk ansvarsförsäkring skulle enligt utredningen innebära ettotillräckligt skydd för de skadelidande. Av större intresse var en obligatoriskförsäkring, som betalades av de skadegörande verksamheterna men direktskyddade de skadelidande. Frän försäkringsteknisk syn- punkt föreföll detinte omöjligt att genomföra en sådan ordning, men den skulle av mänga skäl bliinvecklad och kostsam; utredningen ansäg sig inte kunna förorda en modell avden typen. Ett annat alternativ var att införa ett ersättningssystemsom administrerades inte av försäkringsbolagen utan av det allmänna. Här kundeman enligt utredningen tänka sig att genom avgifter på miljöfarliga verksamhetersamla fonder som oberoende av skadeståndsreglerna ersatte alla skador av visstyp primärt ansvariga fonder. Utgivna ersättningar skulle sedan få återkrävasfrån den ansvariga verksamheten, om den kunde identifieras. Denna ordningskulle emellertid enligt utredningen bli ännu mer komplicerad och tungrodd. Det system som enligt utredningens mening skulle innebärade minsta nackdelarna frän praktisk och statsfinansiéll synpunkt var i ställetatt subsidiärt ansvariga fonder inrättades med sikte på föroreningsskador avvissa slag. De skulle täcka endast sådana skador som inte kunde ersättas påannat vis, t, ex, genom skadeståndskrav mot den ansvarige eller genomförsäkring. Ett sådant system skulle bli mindre omfattande men borde ändå istort sett kunna tillgodose de synpunkter som talade för en speciell ersättningsordning.Administrationen skulle bli mindre - bl.a. kunde man i första hand utnyttjaförsäkringsbolagens kapacitet vi skaderegleringen -och även pä annat sättverkade de praktiska problenien inte fullt sä besvärliga som med andraalternativ, I betänkandet diskuterades vissa detaljfrågor förbundna med enersättningsordning av detta slag, dock utan att utredningen definitivt togställning till om de borde genomföras. För ett sådant ställningstagande krävdesmer ingående utredningar än vad som omfattades av uppdraget. Utredningen ansågsig därför inte kunna lägga fram något förslag till lag om sådana fonder. tillkallades en särskild utredning, kommittén (Jo1985:02) om en miljöskadefond, för att utreda hur ett fondsystem för kostnaderför äter-ställningsåtgärder och ersättning vid miljöskador bör vara uppbyggt.Enligt direktiven (dir, 1985: 37) skall en utgångspunkt för arbetet vara attåterställningskostnader och skadestånd skall betalas av fonden bara då kompensationinte kan erhållas från den skadevållande eller på något annat sätt, t. ex.genom försäkring. Utredningen skall bl, a. överväga om ersättning ur fondenskall kunna utgå när skadeståndsanspråk har preskriberats och i vad män beloppsom utbetalats ur fonden skall kunna återkrävas frän den ansvarige. Utredningenär oförhindrad att undersöka i vilken utsträckning ett frivilligt kollekfivtförsäkringssystem av samma slag som läkemedelsförsäkringen kan ersätta enfondlösning. Utredningen beräknas avge sitt slutbetänkande , Tidigareriksdagsbehandling LU 1986/87:24 Isamband med propositionen om ersättning för miljöskador (prop, 1985/ 86:83)behandlade utskottet (LU 1985/86:25) också flera med anledning av propositionenväckta motioner med väsentligen samma syfte som den i detta ärende aktuellamofionen L612, I sitt av godkända betänkande i ämnet framhöllutskottet bl.a. att det i propositionen framlagda förslaget till miljöskadelagbyggde på traditionella skadeståndsrättsliga principer. För rätt tillersättning enligt de nya reglerna måste det sålunda finnas ett orsakssammanhangmellan en miljöstörning och en skada. Om det inte kunde utredas varifrån enstörning härrörde kunde skadeståndskrav inte riktas mot någon. Svårigheteruppkom också när störningar, som härtörde från flera miljöfarliga verksamheter,tillsammans hade bidragit till en skada utan att nägon av dem egentligen kundesägas vara den huvudsakliga orsaken. Enligt utskottet hade ettskadeståndsrättsligt regelsystem även i andra avseenden sina begränsningar närdet gällde att bereda de skadelidande möjligheter till ersättning. I de fall enskada visat sig först läng tid efter miljöstörningen, kunde företaget i frågaha upphört när skadeståndsfrågan aktualiserades. Det fanns då inte någon motvilken skadeståndskraven kunde riktas. Vidare kunde skadeståndsanspråket hapreskriberats. Utskottet framhöll vidare att det alltid fanns risk att denskadeståndsansvarige saknade ekonomiska förutsättningar att betala skadorna. Fråganhuruvida de berörda nackdelarna kunde undanröjas genom inrättandet av enmiljöskadefond var, påpekade utskottet, redan föremål för utredning. Vad gälldekravet på obligatorisk ansvarsförsäkring vid miljöfarlig verksamhet ansäg sigutskottet i och för sig kunna dela motionärernas uppfattning att en sådanförsäkring kunde vara motiverad med hänsyn bl.a, till den skadelidande. Genominförandet av ett krav på ansvarsförsäkring skulle man kommat till rätta medde fall då skadevållaren saknade ekonomiska förutsättningar att betalaersättning. Ett sådant krav skulle också kunna öka företagens benägenhet attvidta förebyggande åtgärder. Eftersom en ansvarsförsäkring inte täcker mer ändet skadeständsrättsliga ansvaret skulle man emellertid härutöver inte uppnånågra egentliga fördelar. De tidigare nämnda begränsningarna i deskadelidandes ersättningsmöjligheter skulle fortfarande kvarstå. Vad sombehövdes var framför allt ett ersättningssystem för de fall dä ingen kundegöras ansvarig för skadan. Utskottet påpekade att miljöskadeutredningen i sittbetänkande övervägt frågan om obligatorisk ansvarsförsäkring och därvid avvisattanken på en sådan försäkring. Utredningen hade bl, a. framhållit att vissamiljöskador med säkerhet kunde förutses fastän de inte varit direkt åsyftade.Att en ansvarsförsäkring skulle täcka väntade skador stred enligt utredningenklart mot försäkringstekniska principer. Utskottet förklarade sig dela utredningensuppfattning och framhöll att om väntade skador skulle lämnas utanför enförsäkring skulle de skadelidande komma att sakna skydd i viktiga fall. mening talade övervägande skäl för att man mäste välja en annanordning än ett system med obligatorisk ansvarsförsäkring för att samhällets och deskadelidandes intressen skulle kunna tillgodoses, I vart LU 1986/87:24 fallborde det slutliga ställningstagandet till spörsmålet om en obligatoriskansvarsförsäkring anstå tills den kommitté som tillkallats för att övervägafrågan om en miljöskadefond eller eventuellt ett kollektivt försäkringssystemhade avslutat sitt arbete. Med hänsyn till det utredningsarbete som pågick vardét enligt utskottet inte heller påkallat med någon åtgärd medanledning av motionsyrkandet om en miljöskadefond. Imotiveringen till motion L612 (c) - som återfinns i motion Jo802 påpekadesatt det vid fleraäv de miljöskandaler som avslöjats har visat sigmycket svårt för de drabbade att få ekonomisk ersättning. Det bör därförinföras en lagstiftning som ålägger alla som bedriver miljöfarlig verksamhetatt teckna en miljöskyddsförsäkring som skyddar tredje man på samma sätt som påtrafikförsäkringens område. En sådan miljöskyddsförsäkring administrerasenligt motionären bäst av försäkringsbolagen, som pä vanligt sätt fär görariskbedömningar och bestämma premierna därefter. Motionären framhåller vidareatt det vid många miljöbrott kan vara svårt att ställa någon till svars ekonomiskt.Den ansvarige kan ha lämnat landet eller gått i konkurs. Så hade varit fallet ifråga om BT-Kemi i ; bolagets tillgångar hade förts över fillDanmark och bolaget försatts i konkurs. Till skydd mot sädana förfaranden bördet enligt motionären inrättas en miljöfond i statens regi. Fonden skall kunnatas i anspråk för att bekosta saneringen efter miljökatastrofer, där någonansvarig inte kan nås eller den ansvarige saknar medel att ersätta skadan.Motionären anser att fonden bör finansieras av de företag som drivermiljöfarlig eller hälsofarlig verksamhet och att fondmedlen bör uppgå till 100milj, kr. Ibetänkandet behandlas dels tvä mofioner som rör möjligheterna att urinternafionella oljeskadefonden eller på annat sätt få ersättning för oljeskador,dels en motion om inrättandet av ep miljöfond och ett system med obligatoriskansvarsförsäkring för dem som bedriver miljöfarlig verksamhet. Ekonomisk ersättning vid oljeskador Dengrundläggande regeln om ansvar för skada finns; i,2 kap, 1 § skadeståndslagen.Regeln innebär att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållarperson- eller sakskada är skyldig att ersätta skadan. Ansvaretför miljöskador har fått en särskild reglering i miljöskadelagen (1986:225),Den föreskriver i princip strikt ansvar för den som orsakar skador iomgivningen; skadestånd utgår alltså oberoende av om skadan orsakatsuppsåtligen eller av vårdslöshet. Utom person- och sakskada ersätts renförmögenhetsskada som inte är obetydlig, Lagens huvudsakliga innehåll i övrigthar redovisats ovan (s, 2), Rättentill ersättning för skador orsakade av oljeutsläpp från fartyg 1986/87:24regleras i lagen (1973: 1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss. Enligtdenna lag är ägare av fartyg, som för last av beständig olja, skyldig attersätta skada genom förorening som orsakats av utsläpp av olja frän fartygetoberoende av om det ä fartygets sida har begåtts något fel eller någonförsummelse (s, k, objektivt ansvar). Ansvarigheten omfattar även kostnader försådana åtgärder för att förhindra eller begränsa skada genom förorening somvidtas efter det att en olycka inträffat, t. ex, åtgärder för att bekämpa oljasom läckt ut frän ett fartyg. Fartygsägarens ansvar begränsas till vissa ilagen närmare angivna belopp. Oljeansvarighetslagen bygger pä 1969 årskonvention om ansvarighet för oljeskada till sjöss. Närdet gäller skada genom förorening orsakad av oljeutsläpp frän fartyg har vidaregenom en särskild konvention tillskapats en internationell ersättningsfond,1971 ärs konvention om upprättande av en internationell fond för ersättning avoljeskada till sjöss.