bet · GA01FöU2 · 1986-12-31 00:00:00 — För ensådan ordning talar att de kompetenskrav som motionären anser bör införas inämnda lag inte är reglerade i lag utan intagna i en stadga. Utskottetvill understryka vikten av att det finns kompetenta befäl förräddningsverksamheten. Mot den bakgrunden förutsätter utskottet att frågan omräddningsbefälens utbildning kommer att, på grundval av de riktlinjer somriksdagen har antagit (prop. 1984/85:161, FöU12, rskr. 384), nogaövervägas i arbetet med fillämpningsföreskrifterna. Utskottet räknar med attkommunerna vid angivande i räddningstjänstplanen av kompetenskraven kommer attha god vägledning av . Motion FÖ102 (fp) bör avslås, Olycks- och skadeförebyggande verksamhet Kommunernasansvar förförebyggande verksamhet finns - som utskottet har berört i detföregående - angivet i 7 § i lagförslaget. Ansvaret innefattar inte baraförebyggande åtgärder mot brand. Kommunen skall också främja annan olycks- ochskadeförebyggande verksamhet inom kommunen. Ansvaret för sådan verksamhetåvilar andra genom speciell lagstiftning beträffande skilda verksamhetsområdendär faran för olyckor är stor eller verkningarna av en olycka skulle bliomfattande. Eftersom många myndigheter har sådant ansvar går det inte att draen skarp gräns mellan ansvarsområdena. Kommunerna åläggs mot denna bakgrund ettsärskilt ansvar att främja samarbetet och verka för att brister i skadeskyddetvid olika anläggningar rättas ttll, t, ex, genom påpekanden till andraansvariga, 1ett yrkande i motion FölOS (s) föreslår motionären att uttalar attinförandet av den nya lagen inte får innebära att den skadeförebyggandeverksamhet som pågår skall ändras. Ett yrkande i motion FÖ108 (m) stödjerräddningstjänstkomfnitténs förslag om en särskild föreskrift i lagen om attiakttagelser i samband med räddningstjänst och brandsyn av brister ochmissförhållanden som kan leda till andra olyckshändelser skall vidarebefordrastill ansvariga myndigheter. Avpropositionen framgår att kommunerna genom den föreslagna 7 § iräddningstjänstlagen åläggs ett ökat ansvar i fråga om olycks- och skadeförebyggandeverksamhet i förhållande till vad som gäller . Mot den bakgrunden skulleett uttalande av i enlighet med vad som föreslås i motion FölOS (s)innebära en inskränkning i det ansvar som avses läggas på kommuner när detgäller förebyggande verksamhet. av kommunens ansvar somföreslås i motion FölOS anser utskottet bör ske i tillämpningsbestämmelserfrän regeringen eller . visning till det anfördaanser utskottet att mofionerna FölOS och FölOS inte FöU 1986/87:2 börbifallas i här berörda delar. Sotningsverksamhetenär en åtgärd på den olycks- och skadeförebyggande verksamhetens område som hartilldragit sig intresse i en rad motioner (198S/86:Fö412-Fö415, 1986/87:Föl03,Föl04 och Föl06-FölOS). Enligtregeringsförslaget skall sotningsverksamheten organiseras och bedrivas på sammasätt som . Det innebär att kommunerna skall svara för att sotningutförs regelbundet. Vid sotningen skall eldstäder och andra fastaförbränningsanordningar, som inte är inrättade för eldning uteslutande med gas,rengöras. Rengöringen skall också omfatta rökkanaler samt imkanaler som hörtill sådana anläggningar. Vid sotningen skall också det som rengörs samtskorstenar och tak med därtill hörande byggnadsdelar kontrolleras frånbrandskyddssynpunkt. Kontroll av brandskyddet kan också utföras vid andratillfällen. Sotning skall utföras av skorstensfejarmästare eller avskorstensfejare som biträder skorstensfejarmästaren. I fråga om speciellaanläggningar och enstaka avlägset belägna bostadshus får kommunen medge attnågon annan utför sotningen och kontrollen. motioner som rör sotningsverksamheten framhålls att den nuvaranderegleringen av sotningsväsendet är föråldrad. Det riktas kritik mot nuvaranderegler för sotningsfrister. Dessa anses inte ta fillräcklig hänsyn till attolika objekt har olika behov av sotning. Flera mofionärer anser attsotningsverksamheten bör bedrivas i konkurrens mellan fristående, i behörigordning auktoriserade skorstensfejare, I några motioner föreslås en översyn avhela sotningsverksamheten medan man i andra begränsar sina yrkanden att gällaen översyn av sotningsfristerna. 1 ett par motionsyrkanden föresläs attpropositionen avslås i den del den gäller sotningsverksamheten. mening bör sotningen liksom betraktas som enbrandförebyggande åtgärd. Det är därför naturligt att kommunerna har ettsärskilt ansvar för denna verksamhet. De grundläggande reglerna för sotningenhar därmed också sin givna plats i den lag om räddningstjänst m.m. somutskottet nu behandlar. Utskottet anser liksom försvarsministern attsotningsverksamheten bör bedrivas i samma former som förnärvarande. Motionsyrkanden om avslag på propositionen såvitt den gällersotningsverksamheten och om ökad möjlighet till konkurrens inomsotnings-verksamhetens område bör avslås. Såvittgäller kritiken mot tillämpade sotningsfrister vill utskottet peka på att föredragande statsrådet (s, 27) uppger att avses få i uppdrag att göra en utvärdering av sotningsverksamheten sedan man har fått erfarenheter av räddningstjänstlagen. Utskottet räknar med att synpunkter av det slag som mottonärerna har anfört kommer att prövas vid en sådan översyn. Utskottet anser att översynen bör påbörjas och utan att man inväntar erfarenheterna av den nya lagen. Regeringen bör efter översynen anmäla frågan för . Enligt vad utskottet har inhämtat kommer en undersökning av sambandet mellan bränder och bristande sotning att aktualiseras i anslutning till översynen. Resultaten av en sådan undersökning kan förväntas bättre än skett klarlägga betydelsen av sotningsverksamheten som brandförebyggande åtgärd. Vad utskottet har 23 anfört om' en översyn avsotningsfrister m.m, bör som sin mening FöU 1986/87:2 ge regeringentill känna. Uttalandet ligger i linje med framförda mofionsyrkanden om ändradesotningsfrister. 121 § i lagförslaget föreskrivs att för varje kommun skall finnas enräddningstjänstplan. I lagrummet anges vidare vilka uppgifter planen skallinnehålla, 122 § föreskrivs att räddningstjänstplanen skall antas av kommunfullmäktige.Där finns också regler om spridning av planen till andra myndigheter, 23 §reglerar samrådsförfarandet vid upprättande av förslag till räddningstjänstplaneller ändring i eller tillägg till denna, Iett yrkande i motion FölOS (s) efterlyser mofionären en föreskrift om atträddningstjänstplanen i stora drag skall ange samverkan med"andra aktörer", I planen bör ocksä enligt motionären ingå enöversiktlig redovisning av verksamheter av förebyggande karaktär. Enligtpropositionen avses räddningstjänstplanen underlätta den statliga tillsynenöver den kommunala räddningstjänsten. Planen är också tänkt att ge kommunensinvånare viktig information om kommunens räddningstjänst. De i 21 § angivnauppgifterna, bl, a, om avtal om samverkan inom kommunalförbund ochräddningsregion, är enligt utskottets bedömning tillräckliga för att angivna syften medräddningsplanen skall bli tillgodosedda. Det bör dock erinras om att det intefinns något hinder för en kommun att i sin räddningstjänstplan lämna uppgifterutöver dem som i 21 § anges som obligatoriska, t, ex. i syfte att breddainformationen till kommunens invånare. På samma sätt kan bestämmelserna i 22och 23 §§ om planens antagande och tillkännagivande inte hindra åtgärder isamma syfte utöver vad bestämmelserna anger. LRF har hos utskottet lämnatförslag om vissa sådana åtgärder. Mofion FölOS bör avslås i här berörd del. 1sjöräddningen deltar flera stattiga verksamhetsgrenar såsom polisen, marinen,flygvapnet, , , luftfartsverket och tullverketskustbevakningsorganisafion. ,, som är en ideell förening,samverkar med myndigheterna genom att utföra hjälpinsatser vid sjönöd. Förslaget tillräddningstjänstlag lägger ett ökat ansvar på genom attföreskriva att verket skall svara för inom vissa i lagen angivnavattenområden (27 §). Verket ikläds motsvarande ansvar när det gällersjuktransporter från fartyg. När olja eller andra skadliga ämnen har kommit utåvilar ansvaret för insatser kustbevakningsorganisation. Iett yrkande i motion FÖ106 (c) framhålls att sjöbevakningscentralerna bör gesen mer aktiv roll i sjöräddningssammanhang. I motionen yrkas att nuvaranderutiner för sjöräddningsuppdrag över öppet hav ses över. Utskottet har i olikasammanhang framhållit betydelsen av samverkan 24 mellan civila och militäraresurser för övervakning av landets kust- och FöU 1986/87:2 havsområden (FöU1981/82:18 s. 39-42, rskr. 374, FöU 1985/86:8 s. 20), I linje härmed delarutskottet motionärens uppfattning att det är viktigt att sjöräddningscentralerna,som har både civil och militär anknytning, utnyttjas En god samordning av resurserna även i övrigt har självklart stor betydelseför en effektiv sjöräddningstjänst, inte minst när det gäller desjöräddningsuppdrag som motionärerna avser. Inomramen för nu gällande organisafion finns i lagförslaget upptagna bestämmelsersom klart anger ansvaret i fråga om sjöräddningstjänsten. Utskottet räknar medatt en tillfredsställande samordning av sjöräddningstjänstens resurserdärigenom kommer till stånd utan att behöver göra något uttalande ifrågan. Motion FÖ106 (c) bör avslås i denna del. Det kan i detta sammanhangpåminnas om att sjöräddningstjänst utanför det svenska territoriet inte berörsav räddningstjänstlagen utan regleras i annan ordning. vid utsläpp av radioaktiva ämnen Detframlagda lagförslaget innebär i fråga om räddningstjänst vid utsläpp avradioaktiva ämnen ingen större avvikelse från de bestämmelser på området somför närvarande finns i lagen (1960:331) om skyddsåtgärder vid olyckor iatomanläggningar m.m. Bestämmelserna i nämnda lag har överförts i stort settoförändrade till lagen om räddningstjänst. Länsstyrelserna föreslås som hittillssvara för räddningsåtgärder utanför anläggningsområdet vid radioaktiva utsläppfrån en svensk kärnkraftsanläggning eller omedelbar fara för sådana. Tillskillnad från vad som anges i 1 § atomskyddslagen begränsas dock intelänsstyrelsernas ansvar enligt räddningstjänstlagen att gälla endast olyckorvid anläggningar inom landet. Enligt lagförslaget (28 §) svarar länsstyrelsernaocksä för räddningsinsatser om radioaktiva ämnen sprids över på grundav utsläpp frän en kärnteknisk anläggning utomlands eller om det föreliggeröverhängande fara för sådant utsläpp. Kommunerna är enligt 29 § skyldiga attdelta i planeringen av räddningstjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen frånanläggningar i och att medverka vid övningar i sådan räddningstjänst.Kommunernas skyldighet att delta i räddningstjänsten om det inträffar ettutsläpp följer av den allmänna bestärrimelsen i 34 § om skyldighet att påanmodan av räddningsledaren delta i räddningsinsatser. Imotton FölOS (m) föreslår motionärerna att länsstyrelsernas ansvar skallinträda redan vid fara för radioakfivt utsläpp och inte som det föreslås ipropositionen först vid överhängande fara. Utskottethar redan tidigare behandlat och avstyrkt ett motsvarande förslag avmofionärerna när det gäller lagförslagets definition av räddningstjänstbegreppet(2 §). Utskottet anser inte att det finns tillräckliga skäl för en annanbedömning när det gäller nu ifrågavarande lagrum eller 38 och 39 §§, däruttrycket också förekommer. Även här avsett yrkande i mofion FÖ108 (m) böravslås av . Länsstyrelsesövertagande av ansvar för räddningstjänst FöU1986/87:2 133 § i lagförslaget ges regeringen möjlighet att, ombehovet av räddningsinsatser är omfattande, föreskriva eller i särskilt fallbestämma, att en länsstyrelse eller nägon annan statlig myndighet skall ta överansvaret för räddningstjänsten inom en eller flera kommuner. Motionärerna i motion FölOS (m) anser att det vid enallvarlig olycka i mänga fall, bl. a. av tidsskäl, kan vara olämpligt attlänsstyrelserna skall vara tvungna att avvakta ett särskilt regeringsbeslut föratt kunna överta ledning och samordning av räddningstjänsten. 33 § bör därförenligt mottonärerna kompletteras så att länsstyrelserna automatiskt kan ta överdetta ansvar. Mofionen stödjer därmed den ordning som i detta avseende råderför närvarande. I motion FölOS (s) föreslår motionären att de personer somför ett antal typfall kan komma i fråga som räddningsledare om en länsstyrelseeller annan statlig myndighet övertar ansvaret för räddningstjänsten skallpekas ut i förväg, 1 motionen föreslås att gör ett uttalande av dennainnebörd. 33 § i lagförslaget innebär ett bemyndigande förregeringen dels att meddela föreskrifter om länsstyrelses eller annan statligmyndighets övertagande av ansvaret för räddningstjänsten, dels att i särskiltfall besluta om sådant övertagande. Utskottet bedömer att bemyndigandet attutfärda föreskrifter kommer att utnyttjas i första hand. Utskottet räknar medatt de föreskrifter som regeringen utfärdar med stöd av bemyndigandet kommeratt för länsstyrelserna öppna möjlighet att automattskt övertaräddningstjänsten i linje med vad som anförs i mofion FölOS (m). Motionärernassynpunkter blir därmed tillgodosedda. Motionen bör avslås i här behandlad del. 1 likhet med motionären i motion FölOS anser utskottet attfrågan om ett utpekande av räddningsledare i vissa typfall bör regleras itillämpningsföreskrifter till lagen, Utskottet är inte berett att förorda attriksdagen uttalar sig i frågan på det sätt som motionären fcireslär. Det börankomma på regeringen och berörda myndigheter att bedöma behovet av att iförväg utse räddningsledare. Motton FölOS (s) bör avslås såvitt nu är i fråga. I motion FölOS (s) framhåller motionären också att det ärönskvärt att man vid utseende av räddningsledare i samband med statligtövertagande av den kommunala räddningstjänsten beaktar de personalresurser somfinns inom de frivilliga försvarsorganisafionerna. Dessa bör, anser motionären,tas till vara även i andra sammanhang. Enligt motionen bör som sinmening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om frivilligorganisationernasställning m, m, inom räddningstjänsten. Utskottet anser att frivilligverksamheten kan få storbetydelse för räddningstjänsten, särskilt när det gäller tillskapande avräddningsvärn. Det kan förutsättas att frivilligorganisationerna engageras ävenutan att behöver uttala sig i frågan. Motion FölOS (s) bör därföravslås i denna del. Tjänsteplikt FöU 1986/87:2 144§ i förslaget till räddniiigstjänstlag föreskrivs att när det behövs är var ochen som under kalenderåret fyller lägst 18 och högst skyldig att medverkai räddningstjänst i den mån hans kunskaper, hälsa och kroppskrafter ttllåterdet. får bland tjänstepliktiga som är bosatta ikommunen ta ut lämpliga personer för att ingå i kommunens räddningsvärn, iförsta hand på frivillig väg. Den som har tagits ut är skyldig att delta iövning med räddningsvärnet under högst 20 fimmar . Räddningstjänstkommitténhar utöver den i 44 § angivna tjänsteplikten föreslagit att regeringen fårförordna att civilförsvarsplikt enligt civilförsvarslagen (1960:74) skallfullgöras även under fid då civilförsvarsberedskap inte råder om det ärnödvändigt med hänsyn till beredskapen mot bl, a, omfattande olyckshändelser.Civilförsvarspliktiga föreslogs av kommittén kunna tas i anspråk under högst 30dagar för sådana uppgifter, Imotion Föl03 (fp) och FölOS (m) finns yrkanden om att personal skall kunna tasi anspråk för den fredstida räddningstjänstens behov med utnyttjande avcivilförsvarsplikt enligt civilförsvarslagen, Mofionärerna ser det som särskiltangeläget att hela samövade civilförsvarsenheter därvid kan utnyttjas. För attgöra civilförsvarets personal skickad för uppgifter inom den fredsfidaräddningstjänsten föreslås i ett annat yrkande i motton Fö 103 en höjning avcivilförsvarets kvalitet bl. a, genom att dess personal föryngras, Mofion FölOl(fp) syftar också till åtgärder som gör det möjligt att använda civilförsvareti den fredsfida räddningstjänsten. Utskottetvill påminna om att genom olika beslut har främjat en utveckling motökad samordning och ökat samutnyttjande av resurser mellan räddningstjänsten ifred och civilförsvarsverksamheten. En grundläggande förutsättning härför pådet lokala planet skapades genom beslutet (prop, 1984/85:49, FöU 5, rskr, 93) atttill kommunerna föra över ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksamhetenpå lokal nivå i krig och det planläggningsansvar i fred som hänger sammandärmed. På central nivå integrerades räddningstjänsten ochcivilförsvaret genom att statens brandnämnd och fördessamman till en myndighet, (prop. 1984/85:161, FöU 12,rskr. 1 det sammanhanget godkände ocksä vissa riktlinjer förutbildning av personal för räddningstjänsten som innebär en samordning medutbildningen inom civilförsvaret. 1linje med denna utveckling finner utskottet det naturligt att - såsom framhållsi motionerna FÖ103 och FölOS - civilförsvarets personal blir en resurs för denfredstida räddningstjänsten. Utformningenav 44 § första stycket innebär att tjänsteplikten är mycket vidsträckt. Föreskriften gör det möjligt att utnyttja civilförsvarsorganisatto- nens personal i den omfattning som mottonärerna vill och utskottet stödjer. För att det inte skall råda någon tvekan vill utskottet slå fast att kommunen vid behov har möjlighet att engagera hela enheter i civilförsvarsorganisatio nen för räddningstjänstens behov. Såvitt gäller enheternas personal sker detta med stöd av 44 § första stycket och om möjligt efter frivilligt åtagande. Utskottet förutsätter att praktiska svårigheter såvitt gäller utnyttjande av 27 personal eller utrustningundanröjs genom fillämpningsbestämmelser och FöU 1986/87:2 information. Därmedtillgodoses syftet med motionerna FölOl (fp), FÖ103 (fp) och FölOS (m) i häravsedda delar. Yrkandeti motion Föl03 (fp) öm föryngring av och höjd kvalitet inom civilförsvaret rörfrågor som behandlas av försvarskommitté. Resultatetav kommitténs överväganden bör avvaktas och mofion FÖ103 avslås i denna del. Ersättning vid ingrepp i annans rätt Ipropositionen föreslås att brandlagens bestämmelser om ersättning förlanspråktagande av egendom för räddningstjänst skall tas in i räddningstjänstlagenoch göras tillämpliga på all räddningstjänst. Ersättningsreglerna gäller för deingrepp i annans rätt som innebär att egendom tillhandahållits frivilligt ellertagits i anspråk för användning för räddningsinsatser. Räddningstjänstkommitténföreslår att samhället dessutom skall betala ersättning till den som liderskada eller förlust till följd av andra ingrepp i hans rätt än som gällerlanspråktagande av egendom för räddningstjänst. Kommittén ansåg en sådan regelvara rimlig bl. a. med hänsyn till de principer som ligger bakom bestämmelsernai 2 kap. 18 § regeringsformen. Enligt dessa skall varje medborgare vilkensegendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande varatillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestäms i lag.Försvarsministern anför beträffande denna fråga följande (s. 55): Avsiktenmed den av kommittén föreslagna regeln är att den som lider skada men inte harnågon nytta av räddningsinsatsen skall få ersättning för ingreppet. Vid en räddningsinsatsvidtas ofta åtgärder för att förhindra ytterligare skador i en byggnad. Somexempel kan nämnas att det vid brand ofta gäller att förhindra att eldensprids. I detta arbete kan det bli nödvändigt att vidta åtgärder som kaninnebära ingrepp i annans rätt. Uppenbarligen kan det uppstå svårigheter attavgöra i vilka fall och i vilken utsträckning som räddningsinsatsen har hindratatt branden sprids till omkringliggande byggnader och därmed varit till nyttaför ägare av dessa. Den föreslagna ersättningsregeln innebär alltså avsevärdatillämpningssvårigheter. har frågan om den skadelidandes ersättning i sådana fall inte reglerats ilag på annat sätt än att det allmänna svarar för otillåtna sådana ingrepp sominnebär fel eller försummelse i myndighetsutövning. Enligt allmänna rättsgrundsatserskall kostnaden för tillåtna ingrepp i princip bäras av den till vars förmåningreppet sker. Ersättningskraven ingär i den skada som denne har drabbats av.Han har i sin tur möjlighet att föra skadeståndstalan mot den som har vållatolyckshändelsen. Har ingreppet gjorts för att tillgodose ett allmänt intressesåsom skydd av miljön torde det allmänna vara skyldigt att lämna ersättningtill den skadelidande (se vidare lagrådets yttrande över förslaget fill brandlag,prop, 1973:185, s, 218-219), Rättsläget synes vara att ingrepp av det härslaget inte är att betrakta som ett sådant förfogande som avses i 2 kap, 18 §regeringsformen. Motbakgrund av vad jag nu har anfört har jag stannat för att inte förorda en ersättningsregelav det slag som kommittén föreslår, 1ett yrkande i motion FölOS (m) stödjer motionärerna kommitténs förslag i De finner detotillfredsställande att den enskilde tvingas 28 processa för att värna sigmot effekterna av vissa ingrepp i den egna rätten, FöU 1986/87:2 Utskottetgör samma bedömning som föredragande statsrådet och föreslår att riksdagenantar lagförslaget i här behandlad del. Det kan i sammanhanget noteras att inteheller lagrådet har gjort någon invändning mot regeringens förslag såvitt nu äri fråga. Motion FölOS bör avslås i denna del. Förslag till vissa ändringar av lagtexten Utskottethar vid granskningen av lagförslaget funnit att detta bör kompletteras i någrahänseenden, 145§ i lagförslaget föreskrivs att räddningsledaren vid en räddningsinsats undervissa angivna omständigheter får bereda sig och medverkande personal fillträdetill annans fastighet m, m, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn tillfarans beskaffenhet, den skada som vållas genom ingreppet och omständigheten iövrigt. Enligt utskottets mening bör sädana ingrepp också få beslutas avräddningsnämnden eller, i fråga om statlig räddningstjänst, av den myndighetsom svarar för räddningstjänst, I 45 § bör därför göras ett tillägg med dettainnehåll. Tillägget medför konsekvensändringar i 46, 58, 59 och 60 §§, De avutskottet föreslagna ändringarna i nämnda paragrafer framgår av bilaga tillbetänkandet. Enligt2 § avses räddningstjänsten hindra och begränsa skador på människor elleregendom eller i miljön, I konsekvens därmed bör 61 § i lagförslaget utformas såatt regeringen inte endast bemyndigas att i de avseenden som behandlas iräddningstjänstlagen meddela ytterligare föreskrifter som rör skydd för liv ochhälsa utan ges möjlighet att meddela sådana föreskrifter även rörande miljön.Utskottet föreslår ett fillägg därom i 61 §, Även detta ändringsförslag framgårav bilagan till betänkandet. Räddningstjänstlagenföreslås i propositionen träda i kraft , I motion FölOS (m)finns synpunkter till förmän för ett senare ikraftträdande. Övervägande skältalar enligt utskottets bedömning för att bör godta den föreslagnatidpunkten för ikraftträdandet. Bl.a. har inför utskottetframhållit att det är önskvärt att lagen kan börja tillämpas nämnda dag. Transporter av farligt gods Utskottetbehandlar i detta sammanhang mofion 1985/86:Fö408 (s) från den allmännamotionstiden, I den behandlas vissa frågor rörande transporter av farligt gods. Motionärernakonstaterar inledningsvis att det visat sig att kunskaperna om och kontrollenav transporter av farligt gods är bristfälliga. De föreslär vissa förbättringari fråga om utbildning, tillsyn, planering av uppställningsplatser ochkartläggning av transportvägar. Isamband med beslutet om inrättande av (prop. 1984/85:161, FöU 12, rskr. 389) uttalade sig pä förslag av utskottet 29 för attuppgifter avseende landtransporter med farligt gods i sin helhet skulle FöU1986/87:2 föras till den nya myndigheten. Därmed skapades förutsättningar förett sammanhållet ansvar för dessa viktiga transportfrågor. Enligt vad utskottethar inhämtat avser att innevarande budgetår påbörja en översynsom rör såväl transportörerna som tillsynsmyndigheterna. Räddningsverketplanerar vidare att påbörja ett arbete som syftar till enövergripande riskbedömning för samhället. Resultatet av detta arbete avsestjäna som underlag när det gäller vägval för de farliga transporterna ocherforderliga lokala trafikföreskrifter.