bet · GA01LU3 · 1986-12-31 00:00:00 — Enligt utskottets mening bör därför översynsarbetet i första hand inriktas mot att åstadkomma erforderliga förbättringar inom ramen för gällande regelsystem. I sammanhanget vill utskottet peka på att i sitt remissyttrande framhållit att vissa frågor om ersättningsnivån vid ideell skada redan aktualiserats inom nämnden. Skulle det emellertid visa sig att det önskvärda resultatet inte kan 16 uppnåsutan en lagändring bör lagstiftningsfrågan övervägas på nytt. y 1986/87-3 Vad utskottet sålunda anfört bör ges regeringen tillkänna. Ställningstagandet innebär att önskemålen i motionerna L206 och L257 ihuvudsak blir tillgodosedda. Konsumentförsäkringslagen (1980:38), som trädde i kraftden , är tillämplig på de vanligaste skadeförsäkringar somtecknas av konsumenter för privatändamål, såsom hemförsäkringar,villaförsäkringar, reseförsäkringar m.m. Lagen innehåller bestämmelser ombl.a. information till konsumenterna om försäkringarna, rätten att tecknaförsäkring, förnyelse av försäkring m.m. Syftet med konsumentförsäkringslagen är att gekonsumenterna en starkare ställning i förhällande till försäkringsbolagen.Lagen är därför också till största delen tvingande för försäkringsbolagen. Deninnehåller i huvudsak civilrättsliga regler. I fråga om underlåtenhet attlämna information skall emellertid tillämpas de marknadsrättsliga reglerna imarknadsföringslagen om underlåtenhet att lämna information vid marknadsföring. I motion L253 (fp) erinras om att vi har ett väl utbyggtfrivilligt försäkringssystem och att det i normalfallet inte uppstår någraproblem vid skaderegleringen. Motionärerna påpekar att det dock under senaretid alltför ofta har visat sig att försäkringsbolagen med hjälp av sinjuridiska expertis och finstilta för den enskilde försäkringstagarensvårtolkade bestämmelser vägrar utbetala ersättning för skador som rimligenborde ersättas. Enligt motionärernas uppfattning är det mer angeläget attförsäkringsbolagen upplyser om vad försäkringen inte täcker än att deinformerar om förmånerna. Motionärerna framhåller att konsumentorganisationenbehöver ges större möjligheter att stärka försäkringstagarens ställning.Visserligen kan försäkringsbolagen själva åstadkomma mycket för att geförsäkringstagarna en heltäckande information men det är också angeläget attkonsumentverket får utökade möjligheter att påverka marknadsföringen.Motionärerna anser att konsumentförsäkringslagstiftningen behöver ses över isyfte att stärka den enskilde försäkringstagarens ställning motförsäkringsbolagen och yrkar att det anförda ges regeringen till känna. Utskottet vill för sin del framhålla att det är en fördelför konsumenterna om de har flera olika försäkringslösningar att välja mellan. Varje konsument får nämligen då möjlighet att välja den lösning som passar honom eller henne bäst. För att konsumenterna skall ha någon reell valmöjlighet på försäkrings området krävs att försäkringsbolagen ger dem en tillfredsställande informa tion angående omfattningen av det försäkringsskydd som bolagen erbjuder. En sådan information behövs också för att konsumenterna skall kunna ta till vara sina rättigheter i skaderegleringsärenden. Inte minst viktigt härvidlag är att informationen är entydig, dvs. att ett försäkringsvillkor hos en försäk ringsgivare betyder samma sak som motsvarande villkor hos en annan försäkringsgivare. Som utskottet konstaterade vid behandlingen av en motion liknande den nu aktuella (LU 1984/85:9) finns det således ett stort behov av standardiserade termer och villkor. Det är också angeläget att 17 1' * 1980/87. försäkringsvillkorenpresenteras på ett lättfattligt och informativt sätt. LU 1986/87:3 I syfte att förbättra konsumenternas ställning påförsäkringsområdet har vissa åtgärder redan vidtagits. Sålunda harkonsumentverket och försäkringsinspektionen ett forflöpande samarbete medförsäkringsbranschen beträffande utformningen av försäkringsvillkor. Vidare harstaten och försäkringsbranschen inrättat ditkonsumenterna kostnadsfritt kan vända sig för råd och hjälp, bl. a. när detgäller information i försäkringsfrågor. De av motionärerna aktualiserade spörsmålen har somnärmare redovisats ovan (s. 11-13) också övervägts avförsäkringsverksamhetskommit-tén. Kommittén har 1986 lämnat delbetänkandeingående behandlat frågor som rör försäkringsbolagens utformning avförsäkringsvillkor, information och skadereglering samt det samband som finnsmellan dessa frågor. Kommittén anser att försäkringsinspektionen även ifortsättningen bör granska om försäkringsvillkor är skäliga, vilket i siginnefattar en viss grad av produktpåverkan. Kommittén framhåller vidare attförsäkringsbolagens skadereglering är av utomordentligt stor betydelse förförsäkringstagarna och att skaderegleringsförfarandet måste vara säkert,snabbt, billigt, konsekvent, enhetligt och rättvist. Kommittén understrykervikten av att bolagen och deras personal ger försäkringstagarna lättförståeligoch tydlig information om försäkringsvillkor och om vad som eljest är avbetydelse för försäkringstagarna i skadeprövningsärenden. Betänkandet är efter remissbehandling föremål föröverväganden inom . Med hänsyn till det utredningsarbete somförsäkringsverksamhetskommit-tén utfört och de åtgärder i övrigt som vidtagitsi syfte att stärka konsumenternas ställning anser utskottet att någon särskildöversyn av konsumentförsäkringslagen i enlighet med motionärernas önskemålinte är erforderlig. Utskottet avstyrker därför motion L253. 1, beträffande skadestånd för ideell skada attriksdagen med anledning av motionerna 1985/86:L206 och 1985/ 86:L257 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört angående översyn aversättningen vid ideell skada, 2, beträffande konsumentförsäkringslagen att avslår motion 1985/86:L253. Närvarande: Per-OlofStrindberg (m), (), 1986/87:3Andréasson (s), (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), EwaHedkvist () och (). Remissyttrandenöver motionerna 1985/86:L206 och lu 1986/87:3 1985/86:L257 Biiga i I fråga om ideell skada är detsjälvfallet svårare att bestämma vad som skall anses som full gottgörelse än ifråga om ekonomisk skada. Det går inte att ställa upp några objektiva grunderenligt vilka det går att mäta den förlust som skadan skall anses ha medfört.Förlusten måste därför uppskattas efter en mera fri bedömning än när skadan harmedfört följder av ekonomisk art. Det ligger därför i sakens natur attersättning för ideell skada måste bestämmas tämligen schablonmässigt. (Jfr prop.1975:12 s. Det har tidigare i olika sammanhang framhållits att denersättning för ideell skada som betalas ut i internationellt sett ärförhållandevis låg (se bl. a. m. fl.. Skadestånd, tredje uppl.,s,195), I förarbetena till ändringar i skadeståndslagen framhöllföredragande departementschefen också att en generösare inställning gentemotden skadelidande i fråga om ersättning för ideell skada var önskvärd (se prop.1975:12 s. 111 f). En viss höjning synes därefter också ha skett (se bl. a.Bengtsson m. fl. a.). I detta sammanhang kan påpekas att en bidragande orsaktill att den svenska ersättningen framstår som låg är att ersättning för ideellskada utomlands ofta ses inte som en reparation utan mer som en upprättelse förden skadelidande eller som privatböter för den skadeståndsskyldige. Det ärfrämmande för oss att se skadeståndet på detta sätt. Rättsbildningen i vad avser ersättning för ideell skadasker i vårt land i huvudsak genom en utomrättslig skadereglering. Ytterst fåskadeståndstvister blir föremål för domstolsprövning. Detta synes bero på attden skadereglering som sålunda sker under medverkan av enskilda - främstförsäkringsväsendet - anses ge den skadelidande goda garantier för enrättvisande bedömning av ersättningsanspråken. (Se Nordenson i förHellner, s. 395 f.) Mot nu angiven bakgrund och då det ännu inte synes hautbildats någon domstolspraxis efter departementschefens uttalanden omönskvärdheten av en höjning av ersättningen anser jag inte att det finns skälatt ånyo ta upp frågan om höjning av de ideella skadeståndensstorlek. Det kan slutligen framhållas att det torde mötasvårigheter att i lagtext utforma regler för beräknandet av skadeståndetsstorlek vid ideell skada. I stort sett torde uttalanden av det slag somdepartementschefen gjorde få tjäna som riktmärke vidrättstillämpningen. Dessa uttalanden fär anses gälla alltjämt. Huvudsyftet med de båda motionerna synes vara att få tillstånd en allmän höjning aversättningsnivån i vad gäller s.k. ideell skada och då främst ersättningenför sveda och värk samt lyte och men. eftervilka ersättningsnivån såvitt avser ideell skada kan bestämmas finns inte utan detär en värderingsfråga hur mycket som skall betalas för denna typ av 20 En tämligen allmänt omfattad utgångspunkt beträffanderesonemangen LU 1986/87:3 kring skadeståndsersättning för personskada är attnär man har begränsade Bilaga 1 resurser så är det viktigt att full ersättningges i första hand för ekonomisk skada, dvs. för kostnader och inkomstförlust.Detta kan då komma att innebära viss återhållsamhet i vad gäller ersättning förden ideella skadan. Vad beträffar ersättningen för ekonomisk skada fär Sverigeanses leva upp fill ovannämnda målsättning. Även vad gäller ersättning förideell skada får internationellt sett anses ligga relativt bra till.Några exakta jämförelser går pä grund av principiella skillnader i de olikaländernas ersättningssystem visserligen inte att göra men det torde inte varariktigt att denna typ av skada i ersätts med speciellt låga belopp viden internationell jämförelse. Att jämföra de svenska ersättningsbeloppen medvad som utgår i är inte möjligt på grund av de ur svensk synvinkelsärpräglade förhållanden som råder där på skadeståndsrättens område. Ersättningarna för ideell skada utgör numerakostnadsmässigt en ganska betydande del av personskadeersättningarna (seHellner, Skadeståndsrätt, fjärde upplagan 1985 s. 293). En avsevärd höjning aversättningsnivån skulle därför bli tämligen kostsam. Ersättningsområdetdomineras av trafikskadeersättning inom ramen för trafikförsäkringen samtarbetsskadeersättning som utgår genom de olika former av trygghetsförsäkringarsom finns. När i sin motion framhåller att om man har fullgjortsin försäkringsskyldighet skall skadeersättningen utbetalas oavsett denskadades sjukdomstillstånd etc. stämmer detta alltså inte med verkligheten. Detär endast undantagsvis den skadelidande själv som har fullgjort försäkringsplikten,i regel är det någon annan, I sista hand blir det vi alla, folkhushållet, som iform av höjda priser och skatter får betala en höjning av ersättningsnivån. Storleken av skadestånd för sveda och värk samt lyte ochmen bestäms i praktiken med ledning av tabeller som upptar olika grader avlidande och olika typer av skador. Självfallet anger tabellerna endastriktpunkter och varje skadefall bedöms genom en individuell prövning inom denallmänna ramen. Både domstolar och försäkringsbolag begagnar dessa tabeller ochmetoden är sanktionerad genom högsta domstolens rättspraxis (se NJA 1982 s.793). De tabeller som sålunda allmänt begagnas är utarbetade avtrafikskadenämnden och revideras successivt. Höjning av tabellbeloppen brukarske med utgångspunkt i förändringen av konsumentprisindex. Ärenden avprincipiell betydelse - och dit hör tabellerna - handläggs i nämndens "råd",i vilket även ingår trafikskadenämndens lekmannaledamö-ter föreslagna av defackliga organisationerna. och hantverks-och industriorganisation. Vid studiet av tabellerna är det viktigt att komma ihågatt genom de ändringar i skadeståndslagen vilka trädde i kraft infördes en ny ersättningspost benämnd "olägenheter i övrigt", som avses skolage gottgörelse, också den, i huvudsak för ideell skada. Till olägenheter i övrigt hänförs sådant som ökad anspänning i arbetet samt smärre kostnader som inte lämpligen kan ersättas för sig. Som olägenheter i övrigt ersätts också kostnadsrisker och besvär i den dagliga livsföringen. Ersättningen kan bestämmas på olika sätt, men den vanligaste metoden är att man utgår från ett uppskattat årsbelopp och sedan kapitaliserar detta efter vissa tabeller. Erfarenhetenvisar, att särskilt vid allvarligare skador denna typ av ersättning LU1986/87:3 kan uppgå till betydande belopp, inte sällan till åtskilligt mer äntabellersätt- Bilaga 1 ningen för lyte och men (jfr a. a. s. 299). Enligt brottsskadenämndens mening fungerar det nuvarandesystemet vid fastställande av ersättning för ideell skada i huvudsaktillfredsställande. Särskilt om man beaktar möjligheten till ersättning för s.k. olägenheter i övrigt måste ersättningsnivån anses vara ganska rimlig.Lekmännens deltagande i arbetet på tabellerna medför att den allmänna synen påhithörande frågor vinner beaktande. Därigenom finns möjligheter inte bara tillåterkommande formella bearbetningar av tabellverket utan även till reellaförändringar beroende på en förändrad grundsyn. vill erinraom att sedan skadeståndskommittén i sitt betänkande (SOU 1973:51) Skadestånd Vkommit med vissa synpunkter på ersättningsnivån, vilka understrukits iproposition 1975:12, så genomfördes på trafikskadenämndens initiativ en vissallmän höjning av tabellersättningen för ideell skada. Men om det nu är så - vilket väl motionerna antyder - attdet finns anledning att misstänka att ersättningsnivån i värt land i fråga omideell skada mera allmänt uppfattas såsom varande alltför låg, kan det nogfinnas skäl att undersöka, hur det förhåller sig med den saken och hur maneventuellt kan få till stånd en bättre ordning. Det är möjligt att på dettaområde pågår en relativt snabb utveckling innebärande att frihet från lidande -kroppsligt och själsligt - i förhållande till andra värden i tillvaron skattashögre . Därmed kunde sammanhänga tendenser att uppskatta fritiden,möjligheten att utnyttja fritiden för olika aktiviteter, särskilt högt (Hellnera. a. s. 293). Det är tänkbart att den nuvarande, ovan beskrivna ordningen förbestämmande av ersättningarna (ersättningsnivån) för ideell skada inte ärtillräckligt flexibel, tillräckligt dynamisk för att fånga upp dessastämningar. Om man alltså igångsätter en utredning rörande ersättningför ideell skada, blir det givetvis en uppgift för denna utredning att ta ställning till frågan om ersättningsbeloppen. Här kan bara lämnas några allmänna synpunkter på dessa frågor. - I har man det systemet, att ersättningsgrunderna (i form av schabloner) är direkt angivna i lagen. Så gäller t. ex. för sveda och värk ett dagsbelopp om 100 dkr, vid sängläge och 50 dkr. Menersättning utgör vid 100-procentig invaliditet 200 000 dkr. med möjlighet att i speciella fall höja ersättningen till 240 000 dkr. Vid lägre invaliditetsgrad nedsättes beloppet i proportion till invalidi tetsgraden. De i lagen angivna beloppen är visserligen underkastade en årlig indexreglering men är i övrigt fixa. Man kan nog frän svensk sida konstatera att detta inte är en ordning som kan rekommenderas. Systemet synes formellt och stelbent. - Att - såsom föreslagits i motion - koppla in regering och riksdag för att åstadkomma något slags allmänt underlag för en höjning av ersättningsnivån förefaller att vara en statsrättsligt egendomlig konstruktion. kan på detta område knappast åstadkomma några riktlinjer på annat sätt än genom lag. - Säkerligen bör det hos oss även i fortsättningen i princip vara domstolarna som bestämmer ersättningarnas storlek. Den nyanserade bedömning som krävs för att behandla de många olikartade fall som här förekommer kan i sista hand knappast åstadkommas på annat sätt. Vad man emellertid kanske skulle rikta in sig på vore formerna 22 förutarbetande av det tabellverk som ligger till grund för domstolarnas; LU1986/87:3 praxis. En möjlighet vore att tillskapa ett nytt organ - med bredareBilaga 1 förankring - för detta arbete. Men det skulle kanske räcka med att getrafikskadenämndens råd en annan sammansättning genom att låta också t. ex, representanterför de politiska partierna ingå i rådet. Det finns ingen anledning att antaannat än att domstolarna - och i sista hand högsta domstolen - skulle liksomhittills i stort sett lägga de normer som på detta sätt genom tabellernaåstadkoms fill grund för sina avgöranden. Även andra frågor kan vara av intresse för en blivandeutredning om ersättning för ideell skada. har pekat på några. Vad angår de situationer som inom skaderegleringen brukarbetecknas som "paketfall" - dvs. fall där den skadade tillfogats enså svår hjärnskada att han eller hon är helt kontaktlös - bör framhållas attsvensk rätts ersättning för ideell skada (sveda och värk samt lyte och men) ärtänkt som en kompensation för den skadades personliga lidande. Är skadan såsvår att den skadade överhuvudtaget inte upplever något lidande, är detprincipiellt rimligt, att ersättning inte alls utgår eller kraftigt reduceras.Ersättningen är ju inte till för de anhöriga. Skaderegleringspraxis visar åandra sidan, att om den medicinska bedömningen ger vid handen, att den skadadehar i vart fall någon liten förmåga kvar att uppleva omvärlden, så gesersättning med fullt eller nästan fullt belopp. Mot denna praxis kan knappastriktas någon befogad anmärkning. Möjligen kan nyanserna diskuteras. Man fårutgå ifrån, att vid försäkringspremiernas beräknande hänsyn tagits till dennapraxis. Enligt gällande rätt anses kostnad eller förlust somdrabbat en anhörig till t. ex, ett skadat barn vara en tredjemansskada som inteär ersättningsgill. Med svensk rätts allmänna inställning till tredjemansskadorär detta en tämligen ofrånkomlig ståndpunkt. Det bör emellertid framhållas, attså snart kostnaden eller förlusten på något sätt kan hänföras till den skadadesjälv, så bör ersättning kunna utgå. Om exempelvis behandlingsläkaren förklararatt det skulle gagna barnets tillfrisknande om modern toge tjänstledigt för attvara tillsammans med barnet på sjukhuset, bör moderns inkomstförlustkunna konstrueras som en vårdkostnad för barnet. har i sinpraxis åtskilliga exempel på sådana situationer. Enligt svensk rätt lämnas i viss utsträckning ersättningför chock som drabbat en person i samband med att en anhörig eller närståendeskadats (jfr i SvJT 1984 s. 189). Däremot utgår inte, på sätt sker ivissa andra länder, ersättning för sorger och besvikelser (a. a. s.194). Hithörande frågor kunde vara förtjänta av en närmare undersökning ochbelysning. Ovan har talats om ersättningsposten "olägenheter iövrigt". Det råder i praxis viss osäkerhet om hur ersättningen förolägenheter i övrigt skall bestämmas, och har också i fackpressenförts en ganska livlig diskussion härom. Det vore kanske inte ur vägen, omhithörande problem kunde närmare belysas. Under åberopande av vad sålunda anförts tillstyrkerbrottsskadenämnden, att frågorna om ersättning för ideell skada görs tillföremål för en särskild utredning. LU 1986/87:3 Inom försäkringsinspektionens tillsynsområde faller bl.a.de enskilda för- säkringsbolagsom bedriver trafikförsäkring och ansvarighetsförsäkring ur vilkaförsäkringsformer de ojämförligt största ersättningsbeloppen för personskadorutges. För att främja en enhetlig skadereglering av personskador inomtrafikförsäkringen har trafikskadenämnden inrättats. För övrigansvarighetsförsäkring finns medmotsvarande uppgift. Dessa båda nämnder har under kommitatt bli normbildande för försäkringsbolagens reglering av personskador. Enligtuppgifter som inspektionen inhämtat har under itrafikskadenämnden behandlats totalt 2 727 ärenden och iAnsvarighetsförsäkringens 375 ärenden. Enligt inspektionens mening harpersonskadenämnderna stor betydelse för personskaderegleringen och verksamhetensynes fungera väl. Den utvecklingen, att de flesta personskadorna slutreglerasefter utlåtande frän en personskadenämnd, kan vara ett resultat av att enskildaskadelidande i allmänhet önskar få en snabbare reglering av ersättningsfråganän vad som är möjligt genom ett domstolsförfarande med eventuellt överklagandei högre instans. I sammanhanget bör nämnas att den skadelidande aldrig ärbetagen sin rätt att föra talan om ersättning i domstol därför att ett yttrandeinhämtats från aktuell personskadenämnd. Ofta inhämtas yttrande från nämndenockså genom domstolens försorg därför att någon av parterna i ett tvistemålbegär det. Inom trafikförsäkringsområdet föreligger för övrigt skyldighet förtrafikförsäkringsgivaren att i svårare personskadefall inhämta yttrande fräntrafikskadenämnden innan slutligt ersättningsbesked lämnas. Bestämmelser häromfinns i 6 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) och 3-4 §§ reglementet förtrafikskadenämnden. Inspektionens granskning av personskaderegleringen hosförsäkringsbolagen ger inte belägg för att det förekommer någon strävan hosförsäkringsbolagen att pä de skadelidandes bekostnad "snåla in" påden rättmätiga ersättningen till de skadelidande. När sådant"avslöjats" i massmedia har det oftast rört sig om misstolkning avgällande bestämmelser och de ersättningsgrundande omständigheterna i detenskilda fallet. I många fall kan såväl grunderna för ersättningen somföreliggande bevismaterial ha ändrats från tidpunkten för bolagets förstaställningstagande till dess ärendet slutligen avgjorts i domstol. Såvitt inspektionen kan finna föreligger någramissförstånd till grund för uttalandena i motion L206. När det gällerskadeståndets storlek bestäms denna i princip inte av någotförsäkringsförhållande. Vad beträffar trafikskadeersättningen till dem somskadats i trafik med ett försäkringspliktigt fordon utgår som regel fullersättning oavsett om det finns nägon gällande trafikförsäkring för detförsäkringspliktiga fordonet som involverats i olyckan. (Se ,Skadeståndsrätt s. Storleken av trafikskadeersättningen bestäms av denrättspraxis som utbildats med stöd av reglerna i skadeståndslagen. Förnödvändig vård av skadat barn betalas ersättning även om vården sker i hemmet.Drabbas den förälder, som vårdar barnet, av inkomstförlust erhåller honersättning härför. Från ersättningen görs i förekommandefall avdrag för dagpenning från avseende LU 1986/87:3vård av sjukt barn. Nödvändiga kostnader och inkomstbortfall för vård av Bilaga 1 skadat barn betraktas således inte som en tredjemansskada. betänkande SOU 1974:87, s. 91-108,innehåller en översikt av rättstillståndet på trafikskadeområdet i ,, och . Det framgår härav att rättstillståndet skiftarmycket från land till land. Vad särskilt gäller har undersökningar avseendefrämst skador genom biltrafik enligt professor (Skadeståndsrätt,fjärde upplagan 1985, s. 45) gett den genomgående iakttagelsen "att småskador ofta leder till överkompensation medan de som lider stora förlustervanligen blir helt utan ersättning eller erhåller ersättningar som understigerförlusten. I några undantagsfall utgår däremot enorma skadestånd." Mot bakgrund av vad sålunda anförts kan inspektionen försin del inte se att det föreligger ett behov av en genomgripandeöversyn av den svenska skadeståndsrätten på personskadeområdet. Inspektionenmotsätter sig däremot inte en närmare utredning om huruvida de skadelidandegenom personskadeersättningar tillförts den standardökning och den förbättringav levnadsomständigheter i övrigt som skett i samhället. Därvid borde ocksåutredas huruvida anhörigas kostnader för besök och annan sfimulans till denskadade t. ex. i skadefall med sänkt medvetandegrad kunde ersättas utan att iprincip utvidga kretsen av ersättningsberättigade till att i andra lägenomfatta tredje man. Den svenska skadeståndsrätten bygger på principen att denskadade skall få full ersättning för den skada han lidit. Med hänsyn tillsvårigheten att objektivt värdera ideella skador ligger det emellertid i sakensnatur att ersättningen måste ske schablonmässigt. Den skadelidandes behov kanpåverka ersättningen i sänkande riktning endast under förutsättning attskadeståndet skulle vara oskäligt betungande för den skadeståndsskyldige. Vid personskada har den skadade relativt goda möjlighetertill ersättning. Socialförsäkring och privata kollektiva försäkringar ger enalltmer fullständig täckning för inkomstförlusten, särskilt vid övergåendearbetsoförmåga.