bet · GA01LU25 · 1986-12-31 00:00:00 — I motionen anförs att åtgärder måste vidtas i syfte attmotverka de påtalade hindren för en förälder att utöva umgänge med barnet. Föratt de yngre barnens intressen bättre skall kunna tas till vara bör man sålundatillsätta en ombudsman för barn , vilken skulle kunna framförabarnens synpunkter vid vårdnadstvister. Vidare bör domstolarna i störreutsträckning än lägga vikt vid att barnen kan upprätthålla godarelationer till båda föräldrarna. En annan åtgärd som enligt motionären bordeövervägas är att beträffande länsrättens handläggning av verkställighetsmålbegränsa tiden för utredning och skriftväxling från det talananhängiggjordes. För att ett barn skall få en trygg uppväxt och en godutveckling är det enligt utskottets mening av väsentlig betydelse att barnethar nära och goda relationer med båda sina föräldrar. Detta gäller inte minstbarn vars föräldrar inte bor tillsammans. Det ligger således helt i barnetsintresse att dess behov av kontakt med båda föräldrarna kan fillgodoses.Utskottet har också givit uttryck för uppfattningen attdet är viktigt att barnet ges tillfälle till ett väl tilltaget umgänge med denav föräldrarna som är skild från vårdnaden. Samhället måste därför seallvarligt på åtgärder från vårdnadshavarens sida som syftar till attomintetgöra eller försvåra för.den umgängesberättigade att träffa barnet, även genom en uttrycklig bestämmelse slagits fast att vårdnadshavaren harett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte ärvårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Då den nämnda bestämmelseninfördes (se LU 1982/ 83:17) uttalade utskottet - i linje medutskottets allmänna inställning till umgängesrättens betydelse - att denomständigheten att en vårdnadshavare konsekvent vidtar åtgärder för attförsvåra utövandet av umgängesrätten talar för att hans eller hennes lämplighetsom vårdnadshavare kan behöva omprövas. Enligt vad utskottet vidare framhöllbör umgängesrättens betydelse också uppmärksammas vid valet av vårdnadshavareoch domstolen bör, om inte andra omständigheter talar för en annan lösning,fill vårdnadshavare förordna den av föräldrarna som kan antas bäst främja ettnära och gott umgänge mellan barnet och den andra föräldern. Mot bakgrund av det anförda.har utskottet stor förståelseför syftet med motionen. Som framgått torde emellertid motionärens önskemål vad gäller umgängesrättens betydelse för avgöranden i vårdnadsfrågor vara tillgodosett genom redan gällande regler. Däremot är det otvivelaktigt sä att de processuella reglerna kan missbrukas av föräldrar som är oense i vårdnads- 25 ochumgängesfrågan genom att de i strid med barnets intressen t. ex. förhalar LU1986/87:25 eller fördröjer avgörandet i vårdnads- eller umgängesmål samt iverkställighetsärenden. Spörsmålet har tagits upp av utredningen om barnensrätt i dess avgivna betänkande (SOU 1987:7) Barnets rätt 3. Om barn ivårdnadstvister - talerätt för barn m, m, 1 betänkandet läggs fram fleraförslag som syftar till att förkorta och effektivisera handläggningen avvårdnads- och umgängesfrågor. a. föreslås att domstol skall få vidgadebeslutsfunktioner när det gäller vårdnadsutredningar och bl. a. kunnafastställa den tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Nya reglerförordas också i fråga om verkställighet av vårdnads- och umgängesavgöranden, I betänkandet tar utredningen om barnens rätt även upp enannan fråga med anknytning till motionärens önskemål. Sålunda föreslårutredningen att barnet får talerätt i mål om vårdnad och umgänge, att barnunder tolv är alltid skall företrädas av en särskild ställföreträdare itvistiga vårdnads- och umgängesmål samt att barn i sådana mälskall ha rätt till offentligt biträde. Enligt utskottets mening får de förslag som framlagts avutredningen om barnens rätt anses i väsentlig mån tillgodose motionärensönskemål. Regeringens ställningstagande till förslagen bör inte föregripas.Motion L415 i förevarande del bör därför inte föranleda någon riksdagensåtgärd. Resekostnader vid utövande av umgängesrätt Som tidigare nämnts har barnets vårdnadshavare ett ansvarför att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare sålångt möjligt tillgodoses. Om den umgängesberättigade föräldern är bosatt påannan ort än barnet kan ett utövande av umgänget vara förenat med särskildakostnader. Någon generell möjlighet för den umgängesberättigade att få bidragtill dessa kostnader föreligger i princip inte, I motion 1986/87:L406 (s) framhålls vikten av att barnvars föräldrar har separerat kan ha god kontakt med båda föräldrarna även fördet fall föräldrarna bor långt ifrån varandra. För att säkerställa ett sådantumgänge mäste enligt motionärerna åtgärder vidtas så att inte kostnadsfråganblir ett hinder för umgänge. Motionärerna yrkar att frågan skall övervägas avden utredning som ser över reglerna för underhållsbidrag till barn och bidragsförskott. Även i motion 1986/87:L415 (m) betonas vikten av att barnkan behålla kontakten med båda föräldrarna även efter det att föräldrarnaseparerat och bosatt sig på skilda orter. Ett sätt att skapa ökadekontaktmöjligheter vore, enligt motionären, att för det fall vårdnadshavarensflyttning orsakar merutgifter för den andre föräldern vid utövandet avumgängesrätten låta föräldrarna solidariskt svara för merkostnaderna. har med anledningav motionsyrkan den behandlat frågan om kostnader för umgängesresor, senast i samband med behandlingen av det fidigare nämnda förslaget från revisorer (förs, 1985/86:17) angående statens utgifter för bidragsförskott, m.m. I yttrande till socialutskottet över förslaget och ett antal motioner i olikafrågor 26 - bl.a.spörsmålet om resekostnader - framhöll lagutskottet (LU 1985/ LU 1986/87:2586:2 y) att det är olyckligt om ekonomiska omständigheter lägger hinder i vägenför ett utövande av umgängesrätten. kunde därför ansluta sig tillden ståndpunkten att båda föräldrarna i görligaste mån skall dela på detekonomiska ansvaret. erinrade om att utskottet tidigare ävenställt sig positivt till att statsmakterna söker undanröja hinder för utövandetav umgängesrätten i fall då barnet och den umgängesberättigade föräldern intebor i närheten av varandra och att utskottet då förutsatt attensamförälderkommittén skulle ta upp spörsmålet. ansåg i yttrandet att en utredning omsamhällets stöd till barn som inte lever tillsammans med sina föräldrar bordekomma till stånd och framhöll att det syntes lämpligt att frågan omresekostnader vid utövande av umgängesrätt i hela sin vidd togs upp tillöverväganden i det föreslagna utredningsarbetet. uttalade attriksdagen inte genom några uttalanden om de olika förslagen borde bindautredningens arbete och förordade att vad lagutskottet hade anfört medanledning av revisorernas förslag och motionerna gavs regeringen till känna. förordade i sitt betänkande (SoU1985/86:29) att en utredning om bidragsförskottssystemet borde komma till stånd.Med anledning av de föreliggande motionerna anförde socialutskottet attutredningen fritt borde kunna pröva de synpunkter och förslag som hadeframförts. Vad socialutskottet sålunda anfört med anledning av revisorernasförslag och motionerna gav som sin mening regeringen till känna. Sominledningsvis redovisats har den av begärda utredningen numeratillkallats. Enligt direkfiven bör utredningen fritt kunna pröva de olikafrågor som togs upp i riksdagsmotionerna. Med hänsyn till vad lagutskottetanförde i sitt yttrande till socialutskottet förutsätter lagutskottet attutredningen kommer att ta upp frågan om resekostnader vid utövande avumgängesrätt i hela sin vidd. Något särskilt tillkännagivande i saken frånriksdagens sida kan därför inte anses erforderligt, och utskottet avstyrkerdärför bifall till mofion L406 och motion L415 i denna del, I mål om vårdnad och umgänge kan allmän domstol förklaraett mål vilande om samtal i syfte att nå enighet i frågan har inletts mellan parterna genom socialnämndens eller annat organs försorg. Denna möjlighet till vilandeför- infördes i samband med de tidigare nämnda ändringarna ay reglerna om vårdnad och umgänge. Till grund för lagstiftningen låg de förslag som utredningen om barnens rätt framlagt i betänkandet (SOU 1979:63) Om föräldraansvar m. m, I detta lagstiftningsärende övervägdes också frågan om kommunernas medverkan vid samarbetssamtal. Utredningen om barnens rätt hade föreslagit att kommunerna skulle åläggas en skyldighet att erbjuda samarbetssamtal. Syftet med samarbetssamtalen skulle enligt utredningen vara att ge föräldrarna hjälp att gemensamt och i samförstånd själva ta ansvar för beslut beträffande vårdnads- och umgängesfrägan, I propositionen (prop. 1981/82:168) avvisades denna tanke bl.a. mot bakgrund av att en sådan skyldighet skulle innebära en alltför långtgående styrning av kommunernas 27 resurser.Det framhölls dock att vissa kommuner bedrev försöksverksamhet LU 1986/87:25med samarbetssamtal i syfte att lösa de konflikter som finns mellan föräldrarnaefter en separation och att erfarenheterna av denna verksamhet varit posifiva.I sammanhanget anförde departementschefen att även om kommunerna inte ålades enlaglig skyldighet att erbjuda föräldrar samarbetssamtal så torde detemellertid bli mindre kostsamt för kommunerna att lägga ned resurser påatt genom samarbetssamtal lösa konflikter mellan föräldrarna redan innan ettakut krisläge har uppkommit. Vidare framhölls att, i de fall samarbetssamtaleller annan konfliktbearbetning hade inletts genom socialnämndens eller annatorgans försorg under en rättegång, rimlig tid borde ges för att slutföra ansträngningarnaatt nå en samförståndslösning. Domstolen borde därför, om någon av föräldrarnabegär det och det kan antas vara till nytta att samtalen fortsätter, kunnaförklara rnålet vilande. I-motion 1986/87:L419 (s) erinras om det nyssnämndaförslaget angående samarbetssamtal från utredningen om barnens rätt. Enligtmofionärerna har mer än hälften av alla skilsmässobarn förloratkontakten med en av föräldrarna. fids skilsmässoforskning visar, anförsdet i. motionen, att avgörande för både föräldrarnas fortsatta liv och barnensutveckling inte är skilsmässan i sig utan hur skilsmässan genomförs. Enligt motionärerna har intresset för samarbetssamtalökat, och de hittillsvarande erfarenheterna visar på utvecklingsmöjligheterunder förutsättning att samtalen leds av professionell och välutbildadpersonal. Motionärerna anser därför (yrkandena 1 och 2) att utredningen ombidragsförskott och underhållsbidrag bör utreda dels huruvida frivilligtingångna överenskommelser skapar bättre förutsättningar hos föräldrar attfullfölja det ekonomiska föräldraansvaret än beslut fattade av myndighet, delsvilka besparingar som skulle kunna göras om ett större .antal vårdnads- ochumgängeskonflikter löstes genom samarbetssamtal i stället för ett juridiskt processande. Som utskottet tidigare understrukit har barn behov av näraoch goda relationer med båda sina föräldrar även om föräldrarna flyttat isär.Det ligger i sakens natur att sådana relafioner bäst främjas om föräldrarnainför en separation kan komma överens om hur vårdnads- och umgängesfrågornaskall kunna lösas så inte dessa frågor måste bli föremål för en utdragen ochupprivande process. Att samförståndslösningar kan uppnås är också betydelsefulltnär det gäller att förhindra för barnet negativa följder av föräldrarnasseparation och skapa förutsättningar för ett fortsatt samarbete mellanföräldrarna i viktigare frågor som rör barnet. Även om sammanlevnaden mellanföräldrarna upphört har de fortfarande kvar sitt ansvar gentemot barnet. Detsagda gäller givetvis särskilt när föräldrarna skall ha gemensam vårdnad. Men också i de fall blott den ena föräldern skall havårdnaden finns det ett behov av en möjlighet för dem att kunna sämråda i rner betydelsefulla frågor rörande barnets utveckling. Det torde emellertid förhålla sig så att en separafion endast undantagsvis kan genomföras i samförstånd och helt utan svårigheter för föräldrarna och barnen. Mänga gånger är konflikterna djupa och uppslitande, något som påverkar barnen negativt och gör det svårt för föräldrarna att upprätthålla någon som helst form av samarbete . Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att det skullevara av värde LU 1986/87:25 om en sådan utvärdering som begärs i motionen komtill stånd. I sammanhanget vill utskottet hänvisa till att utredningen ombarnens rätt i sitt avgivna betänkande (SOU 1987:7) åter tagit uppfrågan om samarbetssamtal och föreslår att sådana samtal, i de fall därförutsättningar finns för det, normalt skall föregå domstolshandläggningen avvårdnads- och umgängestvister samt att domstolen skall ges rätt att initierasamarbetssamtal. Även med hänsyn till det sålunda framlagda förslaget framstården av motionärerna begärda utvärderingen som befogad. Den bör såledesgenomföras. Det får ankomma på regeringen att bestämma de närmare formernaunder vilka utvärderingen skall bedömas. Vad utskottet anfört med anledning avmotion L419 bör ges regeringen fill känna. Olovligt bortförande av barn i internationellaförhållanden och beslut som meddelas i beträffande frågorom vårdnad om barn och rätt till umgänge kan i princip endast verkställas iSverige, I fråga om verkningarna i av utländska avgöranden i sådanafrågor saknas generella regler. Genom särskilda författningar har emellertidinförts regler om verkställighet i av avgöranden i vårdnads- ochumgängesfrågor som meddelats i annat nordiskt land eller Schweiz.Lagstiftningen har föranletts av överenskommelser som träffat med denämnda länderna varigenom varje land åtagit sig att erkänna giltigheten ayavgöranden som meddelats i något av de andra länderna. I övrigt har Sverigeinte ingått några internationella överenskommelser om erkännande avvårdnads-och umgängesavgöranden. En följd av det anförda är att det i regelsaknäs möjlighet att få svenska avgöranden om vårdnad eller umgänge genomdrivnai andra länder än de nämnda. I syfte att ett internationellt samarbete skall komma tillstånd för att motverka olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn iinternationella förhållanden antog är 1980 en konvention omerkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt omåterställande av vård av barn. tillkom ytterligare en konvention iämnet då för internationell privaträtt antog en konvention omde civila aspekterna på internationella bortföranden av barn. Ett flertal stater, huvudsakligen i , harratificerat eller undertecknat den ena eller båda konventionerna. Frågan omSveriges tillträde till konventionerna övervägs inomjustitiedepartementet. I en departementspromemoria (Ds Ju 1986:7) föreslås attSverige ansluter sig till båda konventionerna. Remissbehandlingen av promemorian har avslutats.Remissinstanserna ställer sig överlag positiva till förslagen i promemorian. I tre motioner aktualiseras problemet med olovligtbortförande resp. kvarhållande av barn i internafionella förhållanden. I motion 1986/87:L413 (fp) föreslås att regeringen genomlämpligt organ kraftfullt bör verka för att återföra svenska barn som olagligen bortförts till ett annat land. Enligt motionärerna bör Röda korset. Rädda barnen eller annan lämplig organisation som är verksam i det land som har mottagit ett jo barn somär bortfört från automatiskt kopplas in för att i görligaste LU1986/87:25 mån hjälpa, stödja och kontrollera t. ex, barnens hälsotillstånd.Dessa organisationer bör också, framhålls det i motionen, upprätta kontakt medden i kvarvarande föräldern, I motion 1986/87:L416 (fp, m, c) anförs att den ökanderörligheten över gränserna medfört ett allt större behov av en internationellreglering när det gäller olovliga bortföranden och kvarhållanden av barn.Särskilt angeläget är att få fill stånd ett samarbete mellan länderna,Mofionärerna framhåller att det inte är realistiskt att räkna med någon störreanslutning till de båda befintliga konvenfionerna från de stater i förhållandetill vilka de största problemen föreligger i detta avseende. Motionärerna anserdärför att det är angeläget att arbetar för att få till ständöverenskommelser med de enskilda länderna som föranleder de största problemenoch som förmodligen inte kommer att ansluta sig till de nämnda konventionerna.Motionärerna yrkar att det anförda ges regeringen till känna. Även i motion 1986/87:L417 (vpk, s) begärs att åtgärderskall vidtas för att förhindra olaga bortföranden av barn och att detta bör skeexempelvis genom att ingår bilaterala avtal härom. Som motionärerna framhåller har det blivitallt vanligare att en förälder utan lov tar med sig sitt barn till ett arinatland för att undanhålla den andra föräldern vårdnad om barnet. Det förekommerockså att en förälder olovligen håller kvar barnet i annat land efter utgångenav en umgängesperiod eller efter det att domstol har anförtrott vårdnaden åtden andra föräldern. Enligt utskottets mening utgör dessa s, k. internafionellabarnarov ett synnerligen allvarligt samhällsproblem. När ett barn olovligenbortförs eller kvarhålls utomlands får det oftast tragiska konsekvenser förbåde barnet och den kvarvarande föräldern. Den ovisshet om t, ex. hur och närden ofrivilliga separationen skall upphöra, som såväl barnet som förälderntvingas leva i, medför vidare stora påfrestningar för dem. Eftersommöjligheterna att återföra ett barn som bortförts till eller kvarhålls i ettannat land, i avsaknad av internafionella överenskommelser, är starktbegränsade kan föräldern inte heller påräkna nägon effekfiv hjälp från vare sigsvenska eller utländska myndigheter. Det sagda gäller i vart fall närkvarhållandet inte direkt strider mot det landets lagstiftning. Visserligen kanen vårdnadshavare vars barn olovligen hålls kvar i ett annat land vända sigtill för att få hjälp med att få fillbaka sitt barn.Antalet framställningar till om sådan hjälp har dockfortlöpande sjunkit, från 1982 till 1985, och en trolig förklaringtill detta är att departementet har begränsade möjligheter att lämna biträde idessa fall. Enligt utskottets mening är det angeläget att man frånsvensk sida kraftfullt engagerar sig i kampen mot det problem som de internationella barnaroven utgör. Utskottet noterar med tillfredsställelse att frågan om Sverigesfillträde till och nu övervägs inom . Utan att föregripa ett ställningstagande i tillträdesfrägan kan utskottet dock konstatera att en svensk anslutning till konventionerna innebär en lösning av problemet endast i förhållande fill de övriga konven- fionsstaterna. Som framhålls i den nämnda departementspromemorian är det inte reaHstiskt att räkna med att konventionerna kommer att få någon 30 störreanslutning från de stater i förhållande till vilka problemet är störst. LU1986/87:25 Utskottet vill därför understryka det angelägna i att tarupp förhandlingar med dessa länder i syfte att få fill stånd överenskommelsersom kan motverka internationella barnarov. Med hänsyn till att det i många fallkan visa sig svårt att nå en tillfredsställande lösning förhandlingsvägen ärdet viktigt att man också prövar andra vägar. Möjligheterna för attinom olika internationella organisafioner verka för att olovligt bortförda barnkan återföras till sina föräldrar bör sålunda uppmärksammas och prövas.Utskottet vill vidare understryka vikten av att svenska myndigheter genomdiplomatiska kanaler eller på annat sätt i största möjliga utsträckningförsöker bistå vårdnadshavarna i deras strävan att återfå sina barn. Exempelvisbör vårdnadshavaren få hjälp med att anskaffa advokat och annat bistånd som kanbehövas för att vidta rättsliga åtgärder. Med hänsyn fill frågans stora betydelse utgår utskottetfrån att regeringen tar de initiativ som är påkallade för att problemet med deinternationella barnaroven skall kunna undanröjas eller i vart fall minskas.Något särskilt uttalande från sida med anledning av motionerna ärdärför inte erforderligt. Om vid ett barns födelse modern är gift skall enligtgällande regler mannen i äktenskapet anses som barnets far. Denna presumtion avfaderskapet kan brytas av domstol eller upphävas genom att en annan manskriftligen erkänner faderskapet. För att erkännandet skall få rättslig verkankrävs att det godkänts av modern, mannen i äktenskapet och socialnämnden. Är modern vid barnets födelse ogift skall faderskapet fastställasgenom erkännande eller dom. Erkännandet skall vara skriftligt och bevittnas avtvå personer samt skall godkännas av modern och av socialnämnden. Det åliggersocialnämnden att utreda vem som är far till ett barn vars moder är ogift ochatt tillse att faderskapet fastställs. Om socialnämnden efter sin utredninganser sig kunna bedöma faderskapsfrågan med tillräcklig säkerhet skall nämndenbereda den presumtive fadern fillfälle att erkänna faderskapet. Kan erkännandeinte erhållas fär talan om fastställande av faderskapet föras vid domstol. Barnet stär från födseln under vårdnad av båda föräldrarnaom dessa är gifta med varandra och i annat fall av modern ensam. Om det dömstill äktenskapsskillnad mellan föräldrarna fortsätter barnet att stå under bådaföräldrarnas vårdnad om inte den gemensamma vårdnaden upplöses. Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna ochvill föräldrarna ha gemensam vårdnad kan de numera som huvudregel få vårdnadenregistrerad genom en enkel anmälan fill pastorsämbetet under förutsättning attsåväl föräldrarna som barnet är svenska medborgare, I motion 1986/87:L414 (fp) hänvisas till motiveringen imotion 1986/ 87:A813 i vilken behandlas olika frågor om jämställdhet. Motionärerna anför att det är väsentligt att stärka den ogifte faderns ansvar, skyldigheter och rättigheter gentemot sina barn. Motionärerna kritiserar förhållandet att en ogift pappa måste anmäla sig som vårdnadshavare medan moderns 31 Vidare hävdas att den ogifte fadern 1986/87:25måste fylla i en integritetskränkande blankett för att få faderskapetfastställt. Därför anser motionärerna att man bör pröva möjligheten att införaen faderskapspresumtion också för en man som är samboende med barnets moder.Motionärerna yrkar att det anförda ges regeringen till känna. Utskottet vill stryka under att reglerna om fastställandeav faderskap och vårdnad av barn som utgångspunkt måste ha omtanken om barnetsbästa. Även om utskottet kan instämma med motionärerna att det är viktigt attden ogifte faderns ansvar och skyldigheter gentemot sina barn stärks fårreglerna inte utformas på ett sådant sätt att risker kan uppkomma för attbarnets rättigheter på något sätt blir åsidosatta. Det är därför viktigt attdet verkligen är fadern och inte någon annan som skriver på ettfaderskapserkännande, eftersom ett felaktigt faderskapserkännande senare kan fåmycket olyckliga konsekvenser för barnet, I sammanhanget kan nämnas att regeringen i början av år1986 avslog en ansökan från om att drivaförsöksverksamhet med en förenklad handläggning av faderskapserkännanden.Kommunstyrelsen hade föreslagit att det skulle vara tillräckligt med en anmälantill pastorsämbetet för att få faderskapet fastställt om föräldrarna hadevarit sambor fram till barnets födelse och de var överens omfaderskapet. I den till grund för regeringens beslut liggande promemorianframhålls bl. a. att hänsynen till barnets rätt att få det biologiskt riktigafaderskapet fastställt medförde att man inte helt kunde släppa socialnämndensprövning. Det av motionärerna upptagna spörsmålet behandladesingående av utskottet med anledning av bl. a. en motion ined sammasyfte som den nu aktuella. I sitt av godkända betänkande i ärendet(LU 1985/86:28) konstaterade utskottet sammanfattningsvis att de nuvarandereglerna ger ogifta föräldrar och särskilt då de samboénde möjlighet att fåfaderskapet och mannens vårdnad om barnet avgjorda på ett enkelt sätt. Somframhölls av utskottet förelåg inte något hinder mot ätt påbörja enfaderskapsutredning innan barnet var fött. Rutinerna för handläggningen avfaderskapsärenden var också sådana att inga parter behövde utsättas förintegritetskränkande frågor. Självfallet gick del enligt utskottet dock inteatt helt utesluta att en fråga ställs som kan uppfattas somkränkande.