bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Å andra sidanmåste det finnas möjligheter till kontroll och insyn från statsmakternas sidaoch hånsyn måste också tas till berörda enskilda personer. Förutom regeringen() har JO och JK oinskränkta möjligheter till insyn. Vadgäller bör erinras om att justitieutskottet regelmässigt varje år- isamband med behandlingen av anslag till RPS säkerhetsavdel-'ning - noggrantinformerar sig om personalkontrollverksamheten, bl. a. vid genomgångar medsäkerhetsavdelningen. I fråga om skyddet för de enskilda som är föremål förpersonalkontroll finns - utom det skydd som ligger i lekmannainslaget i RPSstyrelse - två möjligheter till insyn, nämligen genom kommunikation avuppgifterna i saken och genom överläggningar med företrädare för berördarbetsmarknadsorganisation. Kommunikation av uppgifter ur det särskildaregister som förs inom RPS säkerhetsavdelning torde i praktiken knappastförekomma. Vid utfrågningen inför utskottet har justitieministernpekat på att företagna ansträngningarna att minska antaletskyddsklassade tjänster varit framgångsrika. Enligt justitieministern börprövas att i större utsträckning än kommunicera RPS uppgiftermed de berörda och att genom olika utbildningsinsatser förbättra myndigheternasförmåga att göra nyanserade bedömningar av frågan vilken betydelse dessauppgifter skall tillmätas då de ifrågavarande personalärendena skall avgöras. Vid utfrågningen inför utskottet har ,som förordnades till personalföreträdare för ipersonalkontrollärenden, i olika avseenden kritiserat personalkontrollsystemet. Utskottet, som instämmer i justitieministerns synpunkter,vill i samman hanget nämna att enligt vad som inhämtats kommer den särskilda juristkom mission som tillsatts med anledning av mordet på att behandla 75 vissa frågor som har anknytning till personalkontrollkungörelsen. slutligenerinras om att vissa hithörande frågor är föremål för behandling KU1986/87:33 inom justitieutskottet med anledning av två motioner väckta underden allmänna motionstiden (motionerna 1986/87:Ju204 av m.fl./vpk/ och 1986/87:Ju235 av m.fl. /fp/). Den företagna granskningen har utöver det anförda integett anledning till något uttalande från utskottets sida. Hälso-och sjukvården i krig Utskottet har tagit upp till granskning regeringenskontroll av förverkligandet av gällande planer för hälso- och sjukvården ikrig. Utskottet har sårskilt uppmärksammat frågorna om försörjningsberedskapenoch ledningsförhållandena. Vissa upplysningar i dessa frågor lämnas i bUaga B21.1 ärendet har utfrågning hållits med generaldirektörMaj-Britt och ytterligare några tjänstemän från (sebilaga A 22). Med hänsyn till att den i fred gällande sjukvårdslagstiftningenäven skall utgöra grunden för hälso- och sjukvården i krig beslöt år1981 (prop. 1981/82:57, SoU 23, rskr. 215) att ansvaret för ledningen av dennaverksamhet skulle flyttas från länsstyrelserna till sjukvårdshuvudmännen fr. o.m. Det åligger härigenom också sjukvårdshuvudmännen attredan i fred planlägga och vidta de olika förberedelser som fordras för att deskall kunna bedriva sin verksamhet under beredskap och krig. Beträffande ansvar anges i 9 § av denkommunala beredskapskungörelsen (1964:722) bl. a. att styrelsen redan i fredskall övervaka planläggningen av den civila hälso- och sjukvårdens samt detcivila hälsoskyddets krigsorganisation och utfärda sådana föreskrifter somfordras för att denna skall få en samordnad inriktning i krig. Socialstyrelsenskall vidare samordna förberedelserna för försörjningen med läkemedel ochsjukvårdsmateriel i krig. Regeringen får med stöd av 20 § hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) meddela bestämmelser för krigssituationer som ierforderlig utsträckning tar över den fredstida hälso- och sjukvårdslagstiftningen. Enligt försvarsbeslut (prop. 1981/82:101, bil. 5,FöU 18, rskr. 374) är målet för hälso- och sjukvården i krig att varje människasom är i behov därav skall ges den vård som hennes tillstånd kräver så långtmöjligheterna medger. I beslutet uppmärksammades hälso- och sjukvården som enav de svagaste länkarna i totalförsvaret, främst mot bakgrund av denotillfredsställande beredskapen beträffande försörjningen medsjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär. Beslutet pre;ciserade denlångsiktiga inriktningen av hälso- och sjukvården i krig. Därvid prioriteradesåtgärder för alt tillgodose krigsbehovet av förbrukningsmateriel och läkemedelsamt utbildning. uppdrog regeringen åt statensförhandlingsnämnd att förhandla med sjukvårdshuvudmännen om deras medverkan ihälso- och sjukvårdens försörjningsberedskap. När det gäller sjukvårdsmaterielav förbrukningskaraktär träffade förhandlingsnämnden enprincipöverenskommelse med . Denna överenskommelse gällert. o. m. /87 och innebär bl. a. att sjukvårdshuvudmännen för statens räkninginköper, lagrar och omsätter förbrukningsmateriel. Med KU 1986/87:33utgångspunkt i denna överenskommelse har därefter avtal träffats mellan statenoch varje enskild sjukvårdshuvudman. hade avtal slutits medsamtliga huvudmän. De utbetalningar som gjort som ersättningför upphandlad sjukvårdsmateriel belöper sig dock endast till 50milj. inom en fastlagd ram på 116 milj. kr. När det gällersjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär beräknas lager finnas somsvarar mot det i krig beräknade kvarstående civila fredsmässiga sjukvårdsbehovet.Endast mycket begränsade lager finns däremot för det i krig tillkommandesjukvårdsbehovet. I fråga om beredskapslagring av s. k. varaktigsjukvårdsutrustning har en principöverenskommelse träffats medLandstingsförbundet. Några avtal med enskilda sjukvårdshuvudmän har dock inteingåtts. Planerings- och ledningsfrågor behandlades i ett förslagtill föreskrifter som överlämnade till regeringen i maj 1982för prövning enligt den s. k. begränsningskungörelsen, dvs. kungörelsen(1970:641) om begränsning i myndighels rätt att meddela föreskrifter,anvisningar och råd. Regeringens prövning var föranledd av skrivelser frånLandstingsförbundet vari förbundet hävdade att inte beaktat dekrav som ställs i begrånsningskungörelsen. Efter att ha hörtriksrevisionsverket bemyndigande regeringen attutge föreskrifter och allmänna råd i huvudsaklig överensstämmelse med styrelsensförslag. försvarskommitté behandlar i sitt slutbetänkande(SOU 1987:9) "Det svenska totalförsvaret inför 90-talet" frågan omhälso- och sjukvården i krig. Kommittén har funnit att beredskapen i fråga omförsörjning med såväl sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär som läkemedelför främst den civila hälso- och sjukvårdens behov fortfarande ligger på enoacceptabelt låg nivå. Socialministern anser försvarsproposition(prop. 1986/87:95) att det är angeläget att vidta åtgärder för att åstadkommaförbättringar. Den av kommittén föreslagna kostnadsramen bör enligtsocialministern leda till att beredskapen kraftigt förbättras. I propositionenanges också att en särskild beredskapsdelegation för hälso- och sjukvården ikrig inrättats vid fr.o.m. . Utskottet gör följande bedömning. Genom den förändring1981 varigenom sjukvårdshuvudmännen övertog ansvaret för ledningen av hälso-och sjukvården i krig från länsstyrelserna infördes ett komplicerat beslutssystempå detta område. För att genomföra intentioner när det gällerförsörjningsberedskapen måste staten via statens förhandlingsnämnd förhandlamed sjukvårdshuvudmännen. Dessa förhandlingar är så upplagda att först träffasen principöverenskommelse med . På grundval av denna slutsdärefter avtal med var och en av de 26 sjukvårdshuvudmännen. Utskottet har en viss förståelse för att risker förförseningar uppkommer genom det beslutssystem som själv har varit med om att skapa. Den tröghet som präglat förverkligandet av riksdagsbeslut på detta område är dock enligt utskottet oacceptabel. Den har lett till enotillfredsstäl lande beredskapsnivå när det gäller lagring av såväl förbrukningsmateriel som läkemedel. Regeringens möjligheter att i detta kompliceradebeslutssystem påverka KU 1986/87:33 takten i genomförandet är i formellthänseende begränsade. Det förefaller emellertid utskottet som om uppföljningenav det förhandlingsuppdrag som gavs borde ha varit bättre. Ensnabbare handläggning av det ärende enligt begränsningskungörelsen som kom påregeringens bord hade också varit önskvärd. Regeringen uttalar nu i den försvarsproposition som förnärvarande behandlas i att den delar de kritiska bedömningar avberedskapsläget som försvarskommitlén gett uttryck åt. De åtgärder somregeringen föreslår ligger också i linje med denna bedömning. Granskningen ger härutöver inte anledning till uttalandefrån utskottets sida. Regeringens handläggning av skrivelser m.m. a) Åtgärder på energiområdet I proposition 1985/86:140 om vissa inkomstförstärkningarpå statsbudgeten, m. m. föreslogs bl. a. höjda energiskatter samt att desärskilda avgifterna för oljeprodukter, kol, bensin och elektrisk kraft frånkärnkraftverk omvandlades till särskilda skatter. Förslagen behandlades iskatteutskottets avgivna betänkande SkU 1985/86:38. I betänkandetbetonades, med anledning av väckta motioner, vikten av att regeringen vidtarde åtgärder som behövs för att främja en omställning och förnyelseavenergisystemet samt att erforderliga medel ställs till förfogande för sådanaändamål. Vidare konstaterades att exempelvis inkomster från de särskildaenergiskatterna bör kunna tas i anspråk för dessa åtgärder. Skatteutskottetförklarade sig förutsätta att regeringen har sin uppmärksamhet riktad på dennafråga och vidtar åtgärder eller återkommer till med förslag tilllämpliga insatser samt uttalade att det anförda borde ges regeringen tillkänna. Betänkandets hemställan (punkt 8 beträffande åtgärder för att ställa omoch förnya energisystemet) avfattades i enlighet därmed. biföllskatteutskottets hemställan i denna del (rskr. I regeringens avfattade skrivelse1986/87:75 - med redogörelse för behandlingen av skrivelser tillregeringen -noterades skrivelse 1985/86:364 som slutbehandlad. I eninom upprättad promemoria med anledning avgränskningsärendet uttalas att det hade varit lämpligare att hålla frågan öppenoch inte redovisa ärendet som slutbehandlat. Att så inte skett innebär dock,enligt vad som anförs, inte att regeringen avser att negligera riksdagensbeslut. Vid en utfrågning (bilaga A. 11) inför utskottet har statsrådetBirgitta bekräftat att, såsom även sägs i departementspromemorian, frågankommer att behandlas i lämpligt sammanhang, eventuellt redan i den propositionsom miljö- och har anmält och som föranledsav förslag från energirådet. Vid granskningen har kunnat konstateras att vad riksdagenuttalat om åtgärder för att främja en omställning och förnyelse av energisystemet m.m. 78 ännu intehar slutförts. Det har emellertid upplysts att regeringen kommer att KU1986/87:33 behandla frågorna i ett lämpligt sammanhang, eventuellt i denproposition med anledning av förslag från energirådet som miljö- och energidepartementethar aviserat. Mot denria bakgrund har utskottet inte funnit anledning tillnågot ytterligare uttalande i frågan. b) Import och export av klyvbara radioaktiva produkter Utskottet har granskat olikakärnenergifrågor, bl.a. 1982/83 då utförsel av använt kärnbränsle togs upp (KU1982/83:30, s. 25). Vid årets granskning har utskottet särskilt uppmärksammatimport från av använt bränsle samt av restprodukter vidframställning av kärnenergi. Till grund för granskningen har främst legat en inomregeringskansliet upprättad promemoria, bdaga B 22, samt en utfrågning medstatsrådet och statssekreteraren , miljö- ochenergidepartementet, bilaga A 11. Sedanden gäller lagen 1984:3 omkärnteknisk verksamhet, kärntekniklagen. Ett av syftena med lagens tillkomstvar att lagstiftningen inom kärnenergiområdet skulle samordnas. Den nya lagenersatte sålunda lagen (1956:306) om rätt att utvinna atomenergi m. (atomenergilagen), lagen (1977:140) om särskilt tillstånd att tillförakärnreaktor kärnbränsle, m. m. (villkorslagen), lagen (1980:1123) omoffentliginsyn i säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken samt de delar av lagen(1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. somgällde reaktorinnehavarnas ansvar för avfallshantering m. m. Kärntekniklagen innebar vissa nyheter i förhållande tillden tidigare lagstiftningen. Bland dessa kan nämnas att varje reaktorinnehavarenumera är ålagd att upprätta eller låta upprätta ett program såväl för denallsidiga forsknings- och utvecklingsverksamheten som för de övriga åtgärdervilka behövs för att det kärnavfall som uppkommer i verksamheten skall kunnahanteras och slutförvaras på ett säkert sätt samt att anläggningen skall kunnaavvecklas och rivas utan risk för säkerheten. Forskningsprogrammet skall avseen period av och skall med början granskasoch utvärderas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.Vidare har regeringen bemyndigats att uppställa krav på tillstånd för utförselav produkter som utan att vara direkt avsedda för framställning avkärnladdningar är av väsentlig betydelse för sådan tillverkning. Också s. k.teknologiöverföring, dvs. upplåtelse eller överlåtelse av rätt att utomlandstillverka viss utrustning eller visst material, omfattas av tillståndsplikt iden utsträckning regeringen föreskriver. Även i fråga om de krav som gäller för s. k.laddningstillstånd genomfördes vissa ändringar. Den tidigare gällande villkorslagen föreskrev två olika metoder som en reaktorinnehavare kunde välja riiellan när det gällde att tillgodose kraven på hur det använda kärnbränslet skulle tas om hand. Den ena var upparbetning med åtföljande slutlig förvaring av det högaktiva avfall som erhålls därvid. Den andra var en slutlig förvaring av kärnbränslet utan att detta först blivit upparbetat. De laddningstillstånd som har lämnatsenligt 79 villkorslagengrundas alla på upparbetningsavtal. Kärntekniklagen anger endast att det för hantering ochslutlig förvaring av KU 1986/87:33 använt kärnbränsle och radioaktivt avfallsom härrör från detta skall finnas en metod som kan godtas med hänsyn tillsäkerhet och strålskydd. Metoden med direkt slutförvaring föreslogs dock i denav godkända propositionen få mycket hög prioritet i forsknings- ochutvecklingsarbetet (prop. 1983/84:60, NU 17, rskr. I kärntekniklagen anges att tillstånd krävs för delsinförsel till riket av kärnämnen och kärnavfall, dels utförsel ur riket avkärnämnen samt utrustning eller visst material. Förordningen (1984:14) omkärnteknisk verksamhet anger närmare vilka slag av kärnämnen, kärnavfall ochutrustning som omfattas av tillståndskravet. Kärnlekniklagen ställer inte uppnågra kriterier för när tillstånd skall ges till import eller export avkärnämnen m. m. När det gäller införsel till riket saknas vägledning iförarbetena. Regeringens politik framgår bl. a. av beslut i enskilda tillståndsärenden.Vidare har frågorna tagits upp i interpellations- och frågesvar vid dettariksmöte. Med ledning bl. a. av detta samt vad statsrådet uppgettvid utfrågningen kan följande konstateras. En grundläggande princip för vidkommande när detgäller använt kärnbränsle och kärnavfall är att varje land skall ta ansvar ialla led för det material som uppkommer inom det egna landet. att någon lagring av utländskt använt kärnbränsle eller kärnavfall inteskall förekomma i . Det är emellertid möjligt att låta t. ex. utländsktkärnavfall finnas i som ett led i en behandlingsprocess.Avfallet skall därefter sändas åter till leverantören. De avtal om upparbetningsom träffades när den tidigare politiken för avfallshantering gällde är enligtvad uttalat en belastning för det svenska programmet föravfallshanteringen. () ingick 1977 ett avtalmed Générale des Matiéres Nucléaires (Cogéma) om upparbetning avsammanlagt använt kärnbränsle (jfr KU 1980/81:25, s. 68 ff.). I januari1983 beviljade regeringen utförseltillstånd för detta använda bränsle förupparbetning i . I ett beslut medgav regeringen attde använt svenskt kärnbränsle, som överförts till , byts mot 24ton använt västtyskt MOX-bränsle. Som ett resultat av bytet tar Västtysklandöver avfallsprodukterna samt det uran och plutonium som erhålls från detsvenska bränslet efter upparbetningen. Pluloniet kommer i attanvändas för tillverkning av nytt bränsle till kärnkraftsreaktorer. För svenskdel innebär bytet alt det använda MOX-bränslet som omfattas av bytesaffärenkommsr att mellanlagras i SKB:s centrallager för använt bränsle och därefterslutförvaras i . Det angivna bränslebytet är enligt vad som upplysts enengångsföreteelse samt ett led i regeringens strävan att skapa en enhetlig linje för avfallshante ringen och att frigöra från de gamla bindningar till upparbetning som finns. Att frigörelse från bindningen till upparbetning sker inom ramen för ingångna avtal är också en förutsättning för att kraftföretagen skall kunna genomföra förhandlingar om överlåtelse av övriga delar av upparbet- ningskontrakten med Cogéma. Det svenska använda bränslet som överlåtits till står under den kontroll för fredlig användning som 80 bedrivs avFN:s atomenergiorgan lAEA. Därutöver har en särskild överens- KU 1986/87:33kommelse träffats mellan och avseende kontroll, användningm. m. av det använda kärnbränslet. Bränslebytet med har vid två tillfällenbehandlats av näringsutskott, senast i betänkandet NU 1985/86:25. Isitt av godkända betänkande (rskr. 323) anförde näringsutskottet attden nuvarande politiken är klart inriktad på slutförvaring av använtkärnbränsle utan upparbetning. Enligt utskottets uppfattning bör vidare somgrundläggande princip för agerande gälla att varje land tar fulltansvar för det kärnbränsleavfall som uppkommer inom landet. För den händelsedet i ett isolerat fall skulle förekomma att och något annat land görett utbyte av begränsade mängder av kärnavfall torde, enligt vadnäringsutskottet också anförde, inte detta på ett avgörande sätt stå i stridmed denna princip. Vad härefter gäller ASEA-ATOM:s hantering av vissarestprodukter, så är detta enligt vad som upplysts resultatet av ett samarbetesom ASEA-ATOM har med det västtyska företaget (). Samarbetet innebär att de båda företagen utnyttjar varandras tjänsteroch resurser för att på ett rationellt och säkert sätt lösa vissaprocesstekniska problem som finns vid tillverkningen av bränsle. Således renarRBU vissa restprodukter åt ASEA-ATOM medan ASEA-ATOM tar hand om kalkslam ochbrännbart uranhalligt material från RBU. Verksamheten bedrivs med stöd av debestämmelser som gäller enligt kärntekniklagstiftningen och medkärnkraftinspektionen som tillsynsmyndighet. har vid utfrågningen framhållit att allasorters radioaktivt avfall numera omfattas av lagstiftningen, även det somkommer från forskningsverksamhet och medicinsk verksamhet. Detta var tidigareinte tillräckligt noggrant reglerat. Dessutom har all hantering vid denna sortsverksamhet gåtts igenom. Därvid har kontrollerats att den omfattas av detillstånd som krävs av regeringen, kärnkraftinspektionen och strålskyddsinstitutetvid alla anläggningar i . Enligt är det ett betydelsefulltoch omfattande arbete som har genomförts , vilket fåtttill följd att det råder en bättre ordning än tidigare på detta område. Utskottet konstaterar att den nuvarande politiken är klartinriktad på slutförvaring av använt kärnbränsle utan upparbetning. Detförhållandet att regeringen, som ett led i en strävan att skapa en enhetliglinje för avfallshanteringen och att frigöra från gamla bindningar tillupparbetning, tillåtit visst bränslebyte, ger inte anledning till någonkritik.. På grund härav samt då den i övrigt granskade hanteringen avradioaktivt avfall såvitt framkommit inte har föranlett något regeringsbeslut,finner utskottet inte anledning till något ytterligare uttalande i ärendet. c) Sambandscentralen i Utskottet har till granskning tagit upp fråga omfinansdepartementets åtgärder med anledning av beslut (SkU 1985/86:24, rskr. 1985/86:181) beträffande den lokala sambandscentralen iGryt, vilken ingår i den av administrerade . 6 1986/87. Rättelse: S. 85 Vissa ändringar i avsnittet Vidbehandlingen av S. 89 rad3 nerifrån har tillkommit: mening visar" på s. 50 regeringenbeaktat riksdagsbeslutet i samband med det fortsatta arbetet Ky1986/87'33 med försöksverksamheten med en regional ledning.scentral i östratullregionen. I ärendet hänvisas till en upprättad kanslipromemoria, bilaga B23. Bakgrunden är i korthet följande. Inom kustbevakningenfinns ett antal regionala ledningscentraler och ett 20-tal s. k. lokalasambandscentraler med uppgift att svara för den reguljära civila övervakningenlängs våra kuster. Detta inkluderar såväl egentlig gränsövervakning somtullbevakning och sjötrafikövervakning, m. m. Ledningen i östra tullregionensker från . Dess lokala sambandscentraler är belägna i , Grytoch . Enligt vad som anfördes i budgetpropositionen 1985 var syftet medden beslutade försöksverksamheten, som startade , att genom organisatoriskaförändringar uppnå besparingar och därmed ökad effektivitet. För budgetåret1985/86 anvisades450 . för den aktuella försöksverksamheten. Denna harinneburit att den regionala ledningscentralen i östra tullregionen genomförstärkta resurser och utvecklad teknik (radar och telekommunikation etc.)övertagit stora delar av kustbevakningsansvaret inom regionen. Verksamheteninnebär att man i den regionala centralen dygnet runt har ett vakthavandebefäl, som genom fjärrstyrning av de lokala sambandscentralerna ombesörjerövervakningen. Med anledning av motioner, i vilka framhölls värdet frånbevakningssynpunkt av att människor med god person- och lokalkännedom ständigtfinns till hands i berörda kusttrakter, togs frågan om försöksverksamheten medregionala ledningscentraler åter upp vid behandlingen av 1985/86 årsbudgetproposition. erinrade i sitt betänkande (SkU 1985/ 86:24 s.5) bl. a. om den pågående försöksverksamheten i östra tullregionen. Utskottethänvisade till att olika förslag rörande framtidaorganisatoriska ställning var föremål för överväganden; inkl. organisationen sambandscentraler. a. avsåg denna kustbevakningensbehov av teknisk modernisering för att bättre kunna utnyttja sina resurser,t.ex. , som i sin motiveringavstyrkte motionerna, ansåg bl. a. att rationaliseringar inom ,t. ex. genom organisatoriska förändringar, bör genomföras på ett sätt som inteminskar förutsättningarna för en god bevakning. Vidare förutsatteskatteutskottet att man vid övervägandena rörande kustbevakningenssambandsväsen och andra kustbevakningsfrågor beaktar utskottets tidigareuttalanden, godkända av , och då inte underskattar betydelsen avkontinuerlig närvaro av bevakningspersonal i de berörda kustregionerna. Vidareanförde skatteutskottet att mari givetvis måste ta hänsyn till vikten av atteffektivt utnyttja befintligt fartygsbestånd. Utskottet ansåg avslutningsvisatt regeringen borde redovisa den aktuella frågan för innan enomorganisation genomfördes. Detta gavs regeringen till känna. Frågan om sambandscentralen i togs upp itre frågor. I sitt svar anförde finansministern bl. a. attförsöksverksamheten genom utnyttjande av modern sambands- och kommunikationsteknikmedför att övervakning kan ske dygnet runt från den regionala ledningscentralensamtidigt som personal från lokala centraler kunde lösgöras för båttjänst.Utökad patrulleringstid till sjöss förbättrade enligt Försöksverksamheten var, enligt KU 1986/87:33 vadfinansministern anförde, inte någon omorganisation. innebarförsöksverksamheten att centralen hålls stängd och under veckosluten.Öppettiderna är fr. o. m. mellan 08.00 och Närförsöksverksamheten är slutförd kommer, enligt finansministern, eventuellaförslag till omorganisation att föreläggas om de är av denkaraktären att de kräver medverkan. I budgetproposition 1986/87:100 bil. 9 har inte frågan omsambandscentralen i tagits upp. Med anledning av motioner tillstyrkteemellertid skatteutskottet (SkU 1986/87:25) att anslaget till tullverketsförvaltningskostnader ökade med . för /88 för attmöjliggöra dygnet-runt-bevakning vid . beslöt i enlighet medutskottets förslag. har som svar på frågor från utskottetssida under granskningsarbetet bl.a. anfört följande.