bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — Ett exempel är hur man ändå på sluttampen underlät alt kontakta oss så att vi fick vara med på de allra sista rekonstruktionerna. Det blev alltså ett positivt agerande från min sida för att få komma med på aktiviteter. När det gäller förhållandet mellan ledningsgruppen och åklagaren förekom det att en polisman i mellanskiktet tog upp den frågan med ledningsgruppen. I samband med att ledningsgruppen hade beslutat sig för . att göraen promenad i området kring hade vederbörande frågat KU1986/87:33 länspolismästarenom inte åklagaren skulle vara med. Han hade fått ett Bilaga A 6 Det var så att säga en undanglidande atmosfär. väldigtsällsynt att man spontant tog kontakt med åklagaren. förekomegentligen bara i samband med alt intendent tog kontakt Och i någon mån fick man ju viss information när man besökte deolika enheterna. : Har någon tänkbar förklaringtill att man tydligen medvetet sökte hålla åklagarmyndigheten utanförspaningsarbetet? G. : Nej, det är i så fall bara spekulationerfrån min sida. Jag har varit åklagare i , och jag har aldrigupplevt maken till samarbetssvårigheter som i det här målet. Det är något heltunikt. : Det kanske kan tillåtas mig att ställanågra frågor. Jag vill be chefsåklagaren att kommentera justitieministerns ioffentliga uttalanden gjorda förklaringar om motiven till att han lät sigrepresenteras i spaningsledningen. Han ansåg att det var justitieministernsskyldighet att fortlöpande följa spaningsläget i mordutredningen och även hållaregeringen informerad. Justitieministern har sagt sig därvid särskilt beakta desäkerhetsaspekter som gör sig gällande liksom ärendets karaktär av nationellangelägenhet. Jag vill, innan jag ställer frågan om respekterardessa motiv, säga att det inte föreligger någon meningsskiljaktighet mellan ossi utskottet om att det inte ankommer på regeringen eller justitieministern attbestämma hur åklagaren i ett särskilt fall skall besluta i ärenden som rördennes verksamhetsområde. Det är inte kontroversiellt - det framgår ju klartav 5 kap. 7 § regeringsformen. Jag vill alltså fråga om det speciella motiv som haranförts av justitieministern i detta mycket speciella fall, när enstatsminister har mördats. Har någon förståelse för detta motiv? G. : Ja, jag har full respekt och fullförståelse för att följde spaningsarbetet,säkerhetsaspekterna och andra aspekter. Det jag reagerade emot varinblandningen i detaljfrågor i förundersökningsarbetet vad gällde 33-åringen.Det är litet annat än det mera generella informationskrav somjustitiedepartementet har och som jag naturligtvis har full förståelse för,lika väl som jag hade full förståelse för justitiedepartementetsinformationskrav när det gällde terroristmålet. : Det förhåller sig så att här gjordes enansvarsuppdelning, som chefsåklagaren själv säger, som innebar att K.G.Svenssons roll som förundersökningsledare var begränsad till frågorna som rördeden mordmiss-tänkte. Enligt justitiekanslern kan en sådan fördelning avansvarsgränserna i och för sig fungera väl. Han menar då - och av de svar somvi tidigare fått framgår att det ligger något i del som justitiekanslern härsäger- "Enligt min mening har dock de konfliktsituationer som uppstått vidutredningen av mordet på mera sin grund i personliga motsättningarmellan företrädare för ledningsgruppen och chefsåklagaren än i principielltolika uppfattningarom ansvaret för förundersökningens ledning." Kan K.G.Svensson instämma i den slutsatsen? K.G. : Nej, definitivt icke. Att svårigheterna skulle bero på KU1986/87:33 personligamotsättningar är totalt fel, sett från min sida. Jag kan inte svara för Bilaga A 6 hurlänspolismästaren har uppfattat detta, men från min sida har det absolut inte varitfråga om personliga motsättningar, något "bråk i sandlådan" eller någotannat, utan det har varit fråga om åklagarens rätt att utan inblandning få ta tillvara rättssäkerheten - ingenting annat. Tyvärr har ju justitiekanslern intetillfrågat oss, och jag vet inte varifrån denna slutsats kommer. reagerardefinitivt emot detta. Att det inte har varit på det sättet tycker jag att denfortsatta utvecklingen av mordutredningen visar. åklagargruppenmed överåklagaren i spetsen och med två chefsåklagare och enkammaråklagare trädde i funktion blev situationen exakt densamma trots detutmärkta samarbetslåge som förelåg mellan Det blev precis på samma sätt. kände igenallt som fortsättningsvis hände från den tid jag var åklagare i detta Jag kan också säga att jag egentligen aldrig träffadelänspolismästaren annat än vid några speciella tillfällen. Vi hade alltså ingetdagligt samarbete eller något kontinuerligt samarbete över huvud taget. Jagstod öppen för sådant, vilket jag velat få framfört genom överåklagaren på etttidigt stadium. Jag vet att överåklagaren framförde detta till länspolismästaren,men det föranledde ingen reaktion. Vad detta berodde på kan man bara spekulerai. Rangmåssigt stod länspolismästaren över mig. Jag vill inte säga att det ärorsaken, men man kan ju peka på det förhållandet. Länspolismästaren har ocksåframfört den synpunkten att han ville ha åklagare på högre och högre plan. Närsamarbetet med överåklagaren hade brustit ville han ha riksåklagaren somåklagare. Jag vet inte hur detta har inverkat vid hans bedömning. : Jag har ytterligare en fråga i samband meddet avsnitt av JK:s rapport som berör chefsåklagarens deltagande iledningsgruppens sammanträden. JK anser att ett sådant deltagande hade varitdet mest lämpliga och naturliga sättet för att få fram deninformation som han behövde och knyta de kontakter som han borde ha haft somåklagare. K.G. hade full möjlighet att delta i gruppens sammanträdenmen valde att inte göra det. Justitiekanslern säger: Någon annan förklaringtill detta än att det funnits personliga motsättningar mellan honom och Holmérhar jag inte kunnat finna. Det kan inte accepteras att sådana motsättningar fårspela en roll för åklagarens information och kontakter med en brottsutredning.Jag vill fråga: Anser alt varför passiv, inte utnyttjade de befogenheter han hade som åklagare för attskaffa sig behövlig information och knyta behövliga kontakter? K.G. : Nej, det här är fotat på en missuppfattningfrån JK:s sida, vilket i sin tur grundar sig på att JK över huvud taget intehar hört mig om detta. Det här kan man uppdela i olika avsnitt: Först och främstmitt sökande att få kontakt med ledningsgruppen, vilket misslyckades. Sedan den utveckling som följde, där jag kunde konstatera att ledningsgruppen vidtog en mängd åtgärder utan att något som helst samråd skedde med åklagaren om 157 Jag tänker på att man i massmedia gick ut med KU 1986/87:33fantombilder, skuggbilder, uppgifter om vapen, uppgifter om flyktväg och Bilaga A 6 mycket annat som enligt min uppfattning innebar stora risker för attskada den fortsatta utredningen och vidare hur ledningsgruppen kontinuerligtnonchalerade åklagaren enligt min uppfattning. Det resulterade i att jag intog denståndpunkten att jag inte ville ingå i ledningsgruppen. När jag varuppe hos riksåklagaren, fick jag en fråga från riksåklagaren om jag var bereddatt gå in i ledningsgruppen. Då svarade jag att jag ansågdet meningslöst att ingå i ledningsgruppen. Bakom detta ligger att jag aldrigöver huvud taget har inbjudits till denna ledningsgrupp. Jag kan berätta om ettexempel och det var när jag av någon anledning sökte en befattningshavare som uppehöllsig i det s.k. . Jag gick upp dit, fram till dörren och visade migdär. Ingen tog någon som helst notis om aft jag fanns där uppe, utan denbefattningshavare som jag ville träffa kom ut ur och samtalade medmig utanför rummet. Sådana vinkar är ju helt klara. Jag bedömde att möjlighetentill samarbete var helt utesluten. (Jag tänkte säga något mer i det härsammanhanget, men det föll bort ur minnet just .) När det gäller den passivitet som JK talar om kan jag sägaatt när man läser detta efter att ha befunnit sig i det här arbetet och settvilka bristande möjligheter man hade att göra åklagarintressena gällande, såuppfattar man det som skrivet av någon som över huvud taget inte vet vad detgällde. Jag vet -inte hur jag skulle ha kunnat närma mig ledningsgruppen föratt få till stånd ett samarbete. Jag förstår inte hur det skulle ha gått till -om jag skulle ha pressat mig in i och helt enkelt ha tagitkommandot där. Det är ju i alla fall polismyndigheten som har detprimärmaterial man behöver. Man är som åklagare beroende av att få ettsamarbete till stånd. Får man inte det är det meningslöst. Då drog jag denslutsatsen att det bästa för utredningen var att jag inte vidtog så drastiskaåtgärder alt jag pressade mig in i med de konfliktanledningar somdet skulle ha medfört. 1 mitt övervägande låg också att om jag skulle engageramig i ledningsgruppen med de bristande möjligheter att påverka arbetet som jaghade, blev jag naturligtvis ansvarig för saker och ting som jag kanske inteville bära ansvaret för. Skall jag bära ansvar vill jag också ha möjligheteratt påverka utvecklingen. Jag skall väl också nämna att jag på ett mycket tidigtstadium fick en propå från länspolismästaren där han ville att jag skullemedverka i presskonferenser. Det sade jag definitivt nej till. Jag menade attjag inte kunde ta ansvaret för vad som sades på dessa presskonferenser. Detta varen liten bild av situationen. : Jag tolkar det som att chefsåklagaren ändåanser att han hade befogenheter att delta i . G. : Jag skall väl säga så mycket att jagkanske inte anser att jag hade befogenheter att göra det heller därför att det jag så att säga ledde varju 33-åringsdelen av förundersökningen. I den andra delen var jag bara observatör. Det är den roll som åklagaren har när det gäller ett uppmärksam mat brott och det finns anledning att över huvud taget koppla in en åklagare 158 I den mån det behandlades saker och ting som KU 1986/87:33rörde den mera omfattande förundersökningen och spaningsarbetet kan det Bilaga A 6 ifrågasättas om jag hade kunnat tvinga mig in i . : Jag ställer frågan därför att balansenmellan åklagare och polisledning har diskuterats tidigare liksom detinformationsbehov som funnits inte bara när det gäller den sista delen därchefsåklagaren var undersökningsledare utan även i övrigt. G. : Den här balansen brukar aldrig vara någotproblem. Det är alltid så att när ett mål kommer upp är det polismyndighetensom har primärmaterialet och har initiativet i inledningsskedet.Polismyndigheten har möjligheter att få in tips via data, behandla dessa, harpersonella resurser att göra det. Det är uppgifter som inte kan handläggas avåklagarmyndigheten med hänsyn till att vi inte har samma resurser i fråga omutredning av brott, och det skall vi väl heller inte ha. En åklagare börjaralltid med en så att säga mindre informationskapacitet än vad polisen har. Mendet brukar i regel inte vara några problem - det löser sig under utredningensgång. : När det gäller konfrontationsfrågan var detväl så att i och för sig inte motsatte sig mötet med justitieministern? K.G. : Nej, del är bara det att av JK:s utlåtandeframgår inte att man hemlighöll för mig att även länspolismästaren skullenärvara. Jag gick till detta sammanträde med en litet felaktig uppfattning omvad som egentligen skulle avhandlas. : Det var väl inte så att det resulterade iatt chefsåklagaren beslöt om ytterligare konfrontationer och på så sätt fölltill föga för något slags påtryckning? K.G. : Nej, rent materiellt hade jag redanbeslutat mig. Jag hade beslutat mig för att bevilja ytterligareelva valkonfrontationer. Det var innan mötet med justitieministern ägde rum.Jag vill klart poängtera att under detta sammanträde förekom inte något somhelst som innebar någon aktiv påverkari, utan som jag har relaterathär var det den psykologiska effekten som jag reagerade emot. : Åklagarens arbete koncentrerades påbedömningen av 33-åringens roll, anför , och det leder mig till enfråga: Vilken roll spelade som det här är fråga om det som senarehar kommit att betecknas som huvudspåret i spaningarna? G. : Det s.k. huvudspåret dök upp mycket tidigti utredningen. I denna del var åklagaren mycket litet inblandad. Men defaktiska spaningsåtgärder och ingripanden som skedde med utgångspunkt frånhuvudspåret skötte länspolismästare helt på egen hand. Jag kan säga atthuvudspåret, såvitt jag vet, var aktuellt praktiskt taget från utredningensbörjan och medförde ett antal beslut av länspolismästaren. Efter 33-åringen komdet att anges som det s.k. huvudspåret. NilsBerndtson: Innebär det att detta inte fick samma prövning av åklagare /87:33 som fallet med 33-åringen? Det har ju en viss betydelse när detgäller att Bilaga A 6 bevaka rättssäkerheten. G. : Ja, det stämmer vad gäller den tid jag varåklagare i målet. : Jag skulle vilja ta upp ett senareskede, när justitieministern hade bestämt att organisera om utredningsarbetetoch lägga det på en annan nivå. Det tillhör ju justitieministerns befogenheteratt bestämma i den frågan. Anser att det beslutet kom för sentmed tanke på de konflikter och den situation som förelåg? Det är min ena fråga. Min andra fråga är: Justitieministern har ju beslutat attriksåklagarmyndigheten skall ha huvudansvaret och att åven polisarbetet skallligga på rikspolisnivå. Är det rent juridiskt regeringens sak att ocksåbestämma vilken polis som skall leda arbetet, eller är det åklagarmyndighetensom skall utse nivån där? G. : Huruvida beslutet om ny organisation komför sent eller inte är naturligtvis väldigt svårt att så här spontant ha någonmening om. Min spontana uppfattning, om jag får delge den, är att någon form avåtgärd borde ha vidtagits . När det gäller själva organisationenmed riksåklagaren och rikspolischefen i ledningen för åklagar- och polisfunktionenkan jag säga att jag uppfattar det mera som ett slags paraplyorganisation undervilken en utredning skall verkställas. Jag har väl spontant från min utsiktsvyfått den uppfattningen att utredningen rent materiellt har hamnat på rätt nivå,dvs. på KKl, våldsroteln, med dess chef i spetsen. Jag har hela tidenansett att det är yrkesmännen som kommit i bakvattnet i den här utredningen. Beträffande nästa fråga, i vad mån åklagarmyndigheten harnågon möjlighet att påverka sammansättningen av den polispersonal som skallgöra utredning, kan jag säga att åklagaren inte har någon som helst faktiskmöjlighet att påverka detta. Skilsmässan 1965 mellan de båda olikamyndigheterna innebar att åklagare och polis blev skilda myndigheter.Åklagarmyndigheten får då acceptera den utredningspersonal som från polismyndighetenställs till åklagarens förfogande. För det mesta brukar det gå alldelesutmärkt, men ibland blir det problem. I det här målet upplevde jag det så atträtt personal inte alltid hade ställts till förfogande när det gällde attutreda brottet. Åklagarens möjlighet att göra någonting vad gäller sammansättningenpå polissidan är de facto plus minus noll. Om man enligt en överenskommelse medpolisledningen kan få till stånd sina intentioner är en annan sak. Det brukarfungera väldigt bra för det mesta. : Jag tycker att det har varit utomordentligtintressant, och det kommer enligt min bedömning att vara viktigt för utskottetatt också höra version av vad som hänt. Det får vi väl återkommatill. K.G. sade att han inte hade fått del av vissahandlingar i början. Det gällde, såvitt jag kunde förstå, den utredning somhade gjorts om mera privat. Var det något annat material som K.G.Svensson inte fick del av, t.ex. obduktionsprotokollet? : Av det som är mig bekant fick jag inte i rätt tid, tyckte jag, KU1986/87:33 del av det förhör som länspolismästaren själv hade hållit med fruPalme. Jag Bilaga A 6 fick veta att det hade ägt rum ett sådant förhör, så jagtog kontakt med länspolismästaren per telefon omkring . Tiden gickoch jag såg aldrig till detta förhörsprotokoll. efter skrevjag ett brev, och jag fick sedan detta förhörsprotokoll ungefär tre veckorefter det att jag per telefon hade begärt att få se det. Det var kanske frånformell synpunkt litet besvärande, eftersom det i protokollet fanns uppgifterom gärningsmannens utseende och om hur han var klädd. Materiellt sett tror jaginte att det betydde så mycket, för mycket talar för att kanske integjorde riktiga iakttagelser i den här besvärliga situationen. Men formelltfanns det uppgifter där, och det hade en väldig betydelse för mig när jag hadeatt bedöma 33-åringen. : Har settobduktionsprotokollet? G. : Ja. Det gick till på det sättet att jagtog direkt kontakt med rättsläkarstationen, åkte upp dit , eller eneftermiddag, och sedan ägnade jag en halv dag åt att tala med rättsläkarna. Jagfick ett exemplar av obduktionsprotokollet och fick en mycket ingående analysav frågor som var aktuella för en rättsläkare. Jag kan inte säga vilken dagdetta var. : Har tidigare i sin verksamhetsom åklagare samarbetat med ? G. : har varit inne på åklagarbanantidigare, och vi tjänstgjorde tillsammans på trafikkammaren på1960-talet. Det innebar inga som helst problem. Det var ingentinganmärkningsvärt. Det är väl i stort sett det enda jag har haft att göra medlänspolismästaren annat än mycket korta och sporadiska kontakter med honomunder min tjänstgöring som åklagare här i och då varlänspolismästare här. : Under säpo-tiden? G. : Under säpo-tiden hade jag ingen kontaktmed . Jag började med säkerhetsmålen omkring 1975-1976. Vid dentidpunkten var redan länspolismästare. : Därmed är frågestunden avslutad. Jag beratt få tacka chefsåklagare för att han ställt sig till förfogandeoch bidragit till den information vi behöver i vårt granskningsärende. 11 1986/87. Utfrågningav riksåklagare ,ku 1986/87:33 angåendejustitiedepartementets roll vid Biiagaa i förundersökningen med anledning av mordet på statsminister , : På den särskilda föredragningslistan har vii dag frågan om roll vid förundersökningen med anledningav mordel på statsminister . Jag hälsar riksåklagaren välkommen. Det ärvärdefullt för oss att kunna komplettera den skriftliga dokumentationen med enfrågestund där vi har möjlighet att få svar på våra frågor. Jag börjar med den del som berör förundersökningen medanledning av mordet på statsminister . Det händelseförlopp somanmälan till justitiekanslern utgick från är väl känt och framgår avredovisningen i beslutet. Vi är måna om att hålla oss till den del som berörgranskning av regeringen, och där föreligger uttalanden av chefsåklagare . Vi har haft honom hår men har ännu ingen utskrift av vad han harsagt, men det finns bra refererat i JK;s beslut. Där står det att har hävdat att hansintegritet som åklagare och förundersökningsledare skulle ha kränkts med faraför rättssäkerheten genom agerande från sida. Sålundaskulle departementet ha agerat bud mellan ledningsgruppen och riksåklagarenför att utöva påtryckningar på honom för att han skulle rätta sig efterledningsgruppens intentioner. Detta har enligt inneburit en rubbadbalans i förhållandet åklagare-polis och försatt åklagaren under press ochutan stöd. Jag skulle inledningsvis vilja fråga riksåklagaren om hanssyn på det händelseförlopp som här åsyftas. : Jag skulle vilja uttrycka mig mernyanserat. Det kunde kanske vara av intresse om jag kort redogör för vad jaghar varit med om i det här sammanhanget. Det rör alltså ett skede underförundersökningen som för mitt vidkommande omfattar och framt.o.m. Att jag blev inkopplad beror delvis på att jag har enallmän tillsyn över åklagarväsendet och därför har anledning att hålla mig informeradom vad som händer. Det ingår i den vanliga ordningen att mer uppmärksammade målrapporteras till RÅ och att RÅ får information av vederbörande åklagare i denmån det bedöms erforderligt. Vi kan också själva ta initiativ för att få deninformation vi anser oss behöva. Den direkta anledningen till att jag kom in i ärendet pådet sätt som skedde var närmast att jag fick information om att en konflikt varunder uppsegling mellan åklagaren, som då var , och polisen, iförsta hand spaningsledningen och därmed också . I anledning av informationen som jag fick hade jag flerakontakter med tjänstemän i , framför allt ochKlas Bergenstrand. Den utsprungliga informationen om spänningen mellan åklagareoch polis fick jag genom ett samtal med . tillsammanspå en privat middag, jag tror det var . nämnde hanför mig att det rådde spänning mellan åklagaren och polisen. I den här fasen av förundersökningen, som avser senaredelen av mars och KU 1986/87:33 hela april, har jag sammanträffat, villjag minnas, två gånger med justitiemi- Bilaga A 7 nister . Denena gången var i anslutning till ett helt annat ärende, ett personalärende somjag diskuterade med honom, och den i direkt anslutning tillPalmeutredningen. K.G. avträdde, jag tror det skedde den 16 maj1986 i och med avskrivningen av det som rörde den s. k. Sedan harjag icke haft någon kontakt i det här hänseendet med . Jag grundar min berättelse i stort sett på anteckningarsom jag har fört. Jag har tyvärr inte fört anteckningarna dåhändelserna i fråga inträffat, utan det har skett i efterhand, så det kan, omman är källkritisk, anses vara en brist, och det kan finnas minnesluckor, men istort tror jag det är en korrekt minnesbild jag har redovisat i minanoteringar. träffade jag alltså . Då förde hanpå tal att hade uppträtt obalanserat vid ett sammanträffande medpolisen. Det var, om jag minns rätt, i samband med att han hade beslutat att33-åringen skulle släppas. Han skulle alltså återta sin häktningsframställning.Mot detta hade polisledningen rest invändningar. Vid tillfället hade detuppstått en dispyt, och den hade tydligen varit så anmärkningsvärd att denförts till , men hur den hade kommit fram till justitiedepartementetvet jag inte. Med anledning av detta tog jag upp frågan medåklagaren för att få en bild av vad som hade hänt. Men hade jagett sammanträffande med i anslutning till att jag uppvaktadehonom i ett annat ärende. Då nämnde han för mig sin oro för läget påutredningsfronlen. Han sade uttryckligen till mig att han inte lade sig isakfrågan, men han var orolig och ville att jag skulle tala med omdetta. Efter det att jag hade lämnat justitieministern sökte jagupp i departementet. Då tog han upp samma sak igen som hade varitaktuell i samband med det första samtalet vid . Jagförklarade att jag hade fullt förtroende för och att det intekunde bli fråga om att göra något utbyte av åklagare, eftersom man måste värnaöm åklagaren i sådana här situationer. Det var kontentan av det resonemang somvi förde i den första omgången. Sedan träffade jag åklagarna, men det ligger utanför dennasak. Då fick jag en bild av hur de såg på vad som hade hänt. Jag träffade bådeClaes , och biträde som åklagare, , och vidare tillsynsbyråchefen hos RÅ. Sedan träffade jag och chefen för tillsynsbyrån hos RÅ,, tjänstemän i , jag tror det var den 26 mars.Närvarande från departementet vid det sammanträdet var ,rättschefen och kanslirådet , som är chefförenheten för polis- och åklagarväsendet i . Då tog man uppi stort sett samma frågor som tidigare och sade att man var oroad för hur detskulle gå med samarbetet mellan polis och åklagare. Från RÅ hävdade vi nästanemfatiskt att vi icke kunde göra någon omdisposition inom den lokalaåklagarorganisationen. För det första har inte RÅ någon legal möjlighet till detta, ochför det andra förelåg inte heller något behov av en sådan åtgärd. Detslutade med att vi gick från sammanträdet med påpekandet att man skullefortsätta som det var. Vi hade det intrycket - kanske framför allt /87:33 men även jag - att man från departementets sida hade enstörre Bilaga A 7 förståelse för polisens situation än för åklagarens. Sedan hade vi inom RÅ fortlöpandekontakter med dels - de kontakterna sköttes huvudsakligen genomUno , som är tillsynsbyråchef-, dels . Anledningen till att jag hade kontakt med KlasBergenstrand var att man vid det sammanträde jag hade haft med företrädare förStockholms åklagare hade sagt att det rådde en otillfredsställande ordning förkontakterna mellan spaningsledningen och åklagaren som förundersökningsledare.Det ansåg vi mycket besvärande.