bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Detaljplaneinstitutetinnebär vidgade styrmöjligheter i syfte att skapa och befästa trygga,funktionella och trivsamma miljöer. En nyhet i byggnadsregleringen är denmöjlighet som införs att utfärda skyddsbestämmelser för särskilt värdefullahus. Bestämmelserna rörande bevarandefrågor tar sikte på att degrundläggande kraven på bevarande av kulturmiljön i planerings- ochbyggnadsverksamheten skall stärkas och att kommunerna skall ges ett ökatansvar och bättre instrument för att hävda dessa krav. I propositionenframhålls att uppfattningen om vad som är värt att bevara harvidgats från att avse enstaka värdefulla kulturminnen till att gälla samladekulturmiljöer. I 3 kap. PBL ställs upp vissa generella regler för krav påvarsamhet och hänsyn beträffande kulturvärdena i den fysiska miljön. Föruppförande av nya byggnader gäller att de skall placeras och utformas på ettsätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och fillnatur- och kulturvärdena på platsen. Motsvarande krav gäller i tillämpligadelar för ändring och underhåll av byggnader. Tillbyggnader, ombyggnader ochandra ändringar av en byggnad skall utföras varsamt så att byggnadens särdragbeaktas. Vidare bör dess byggnadstekniska, historiska, kulturhistoriska,miljömässiga och konstnärliga värden tas fill vara. De allmänna reglerna omvarsamhet och hänsyn kompletteras med förbud att förvanska byggnader som ärsärskilt värdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig ellerkonstnärlig synpunkt eller som ingår i en samlad bebyggelse av sådan karaktär. Departementschefen understryker att det med hänsyn tilldessa regler i 3 kap. PBL är viktigt att kommunerna på förhand kan ge besked omvilka värden somman vill slå vakt om och hur de generella bestämmelserna kommer att tillämpasinom olika bebyggelseområden. En väsentlig del av planeringen för bevarandekommer att utgöras av information till fastighetsägare och brukare med närmarebeskrivningar av områdets kvaliteter och med råd om hur dessa kvaliteter kantas fill vara vid byggnadsåtgärder av olika slag. Med hänsyn till debefogenheter och det ansvar som läggs på kommunerna har i PBL införts enföreskrift om att skall ha tillgång till minst en person medarkitektutbildning. slopas kravet i 4 § byggnadsstadgan på attbyggnadsnämnd i kommuner med en planläggnings- och byggnadsverksamhet av störreomfattning skall ha tillgång till stadsarkitekt. 1 tre motioner föreslås olika tillägg till ochmodifieringar av förslagen i propositionen. Vissa synpunkter på byggnadsnämndernas behov avkulturhistorisk sakkunskap förs fram i motion 1985/86:71 (s). Motionärennoterar med tillfredsställelse att departementschefen poängterar länsmuseernasroll som bl. a. serviceorgan åt den statliga och den kommunalakulturminnesvården. Hon anser att det är viktigt att den kulturhistoriskasakkunskapen regelmässigt kan medverka i byggnadsnämndernas tillståndsprövningi de fall då kulturhistoriska aspekter är av betydelse för prövningen. Medhänsyn till den väsentligt utvidgade betydelse som den kommunalakulturminnesvården kommer att få bör det särskilt betonas att byggnadsnämndernaskall ha tillgång till kulturhistorisk sakkunskap i sitt löpande arbete.Motionären önskar att skall göra en framställning till regeringen ienlighet med vad som anförts i motionen. Utskottet konstaterar att bestämmelserna i väl överens med de riktlinjer som gäller för den statligakulturpolitiken. Enligt det s. k. bevarandemålet skall kulturpolitiken verkaför att äldre tiders kultur tas till vara och görs levande. Kulturminnesvårdenskall inriktas på att bevara även samlade miljöer vid sidan av dentraditionella monumentvården. Enligt PBL räknas fill kulturvärden inte barabyggnader utan även gator, torg, trädgårdar och inhägnader. Genom PBL kommerkommunerna att få ökade befogenheter och väsentligt större ansvar förbebyggelseplanering, och därmed även för att tillgodosekulturminnesvårdsaspekterna. Det finns därför anledning att räkna med attkommunernas behov av tillgång till kulturhistorisk sakkunskap i det löpandearbetet kommer att öka. Motionären har sålunda aktualiserat en angelägenfråga. I propositionen framhålls också att länsmuseerna har en betydelsefullroll som basinstitutioner för kulturhistorisk dokumentation och information ochsom serviceorgan för den statliga och kommunala kulturminnesvården. Specielltför kommuner som inte har tillgång till egen kulturhistorisk sakkunskap kommerlänsmuseerna att få betydelse som viktiga expertorgan. Detta kommerotvivelaktigt att föra med sig ökade anspråk på insatser från länsmuseernassida. I detta sammanhang vill kulturutskottet aktualisera fråganom kulturnämndens roll i den kommunala planeringsprocessen. Enligt särskilt verka för en god byggnadskultur samt en god stads- ochlandskapsmiljö. Dessa mål samt de kulturhistoriska aspekterna på markanvändningoch byggande som kommer till uttryck i PBL motiverar BoU 1986/87:1 KrU1985/86:2 y enligtutskottets mening att kulturnämnden på ett mer aktivt sätt än hittillsengageras i kommunernas planerings- och byggnadsverksamhet. Med hänsyn till vad som anförts utgår utskottet från attde synpunkter som motionären fört fram kommer att beaktas utan något särskiltuttalande från sida. Någon åtgärd med anledning av motionen ärdärför inte påkallad. Förslaget i motion 1985/86:74 (c) syftar till attförhindra rivningar av äldre hus. Motionären anser att rivningslov endast skallfå lämnas om den sökande kan visa tungt vägande skäl. Enligt 8 kap. 16 § skall ansökningar om rivningslovbifallas, om. inte byggnaden eller byggnadsdelen behövs förbostadsförsörjningen eller bör bevaras på grund av byggnadens ellerbebyggelsens historiska, kulturhistoriska, miljömässiga eller konstnärligavärde. Utskottet vill erinra om att enligt propositionen (s. 289)bör rivningsregleringen omfatta inte bara sådana byggnader som är särskiltvärdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärligsynpunkt utan även byggnader som inte har detta kvaUficerade värde frånbevarandesynpunkt. Att göra något allmängiltigt uttalande om vad som ärkulturhistoriskt värdefull bebyggelse är, sägs det, givetvis inte möjligt.Lokala överväganden bör här tillmätas den största betydelse. I propositionen(s. 290) redovisas dock vissa synpunkter på vad som avses med miljömässigtvärdefull bebyggelse. I detta sammanhang anförs bl. a. följande: Med miljömässigt värdefull bebyggelse avses inte barabyggnader som i sig är värda att bevara. Miljön behöver inte vara resultatet avett medvetet konstnärligt skapande för att vara skyddsvärd. Även i andra slagsmiljöer kan det bli aktuellt att tillämpa denna prövningsgrund. Detrivningshotade huset kan t. ex. ingå i en enhetlig grupp med tidstypisktbyggnadsskick eller ligga i en husrad eller vid ett torg av miljömässigt värde,där bortfallet av ett hus skulle medföra stor skada på stadsbilden. Enskyddsvärd miljö kan också utgöras t. ex. av en stadsdel med väl sammanhållenoch tilltalande bebyggelse eller med andra påtagliga trevnadsvärden i den yttremiljön. Utskottet vill också påpeka att en viktig princip i PBL äratt de boende skall ha ett betydande inflytande. Enligt lagförslaget skallrivningslov inte få lämnas så länge en ansökan - av kommunen eller enorganisation av hyresgäster - om upprustningsåläggande enligtbostadssaneringslagen inte har slutligt avgjorts. Vidare skall rivningslov intefå meddelas om ett upprustningsåläggande har utfärdats och åläggandet inte harförfallit. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att - så somföreslås i motionen -8 kap. 16 § bör omarbetas. I fråga om ombyggnader föreskrivs i 3 kap. 10 § atttillbyggnader, ombyggnader och andra ändringar av en byggnad skall utförasvarsamt så att byggnadens särdrag beaktas och dess byggnadstekniska,historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas tillvara. Motionären menar att normerna för ombyggnad ochfinansieringsbestämmelserna måste utformas så att det allfid ställer sig merfördelaktigt för en husägare att varsamt renovera ett värdefullt äldre hus änatt på ett genomgripande sätt förändra eller riva det. För att fillgodose dessasynpunkter bör bestämmelserna i 3 kap. 10 § ändras. BoU 1986/87:1 KrU1985/86:2 y Departementschefen framhåller då det gäller förnyelse avbebyggelsen att denna bör genomföras på ett sådant sätt att den svarar motbehoven hos dem som bor och arbetar inom ett område. Kommunerna får rätt attgenom bestämmelser i detaljplan eller områdesbestämmelser modifiera standardkravenvid ombyggnad. En förutsättning härför är dock att bebyggelsen får långsiktigtgodtagbara egenskaper. Med hänvisning till vad som anförts konstaterar utskottetatt de kulturminnesvårdande och miljömässiga synpunkterna i rimlig grad fåranses fillgodosedda i lagförslaget. Utifrån de aspekter som utskottet har attbevaka anser utskottet därför inte att mofionen bör föranleda någon riksdagensåtgärd. Enligt 14 kap. 8 § PBL skall ägare och innehavare avsärskild rätt till fastigheter ha rätt tiU ersättning av kommunen i vissa fall,bl. a. om ekonomisk skada uppkommer till följd av att bygglov vägras fill attersätta en riven eller på annat sätt förstörd byggnad med en i huvudsak likadanbyggnad. Vidare kan fastighetsägare få ersättning av kommunen om rivningslovvägras med hänsyn till att byggnaden behövs för bostadsförsörjningen eller börbevaras på grund av byggnadens eller bebyggelsens speciella värden (8 kap. 16§). kommunisterna motsätter sig i motion1985/86:73 dessa ersättningsregler. Mofionärerna anser att det inte skallfinnas någon principiell rätt för fasfighetsägare att alltid erhålla särskildersättning då han åläggs att riva eller skydda särskilt värdefulla byggnader.De anför att även en fastighetsägare skall kunna tåla ett visst mått avförändringar som kan medföra viss förlust i ekonomisk mening. Bestämmelserna i som anknyter till nu gällande innebäratt kommunen blir ersättningsskyldig gentemot fasfighetsägaren om skadan tillföljd av att rivning vägrats eller att långtgående skyddsbestämmelser utfärdatsär betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fasfigheten.Utifrån de synpunkter kulturutskottet har att bevaka kan de här behandladebestämmelserna i lagförslaget anses godtagbara. De aktuella ersättningsprincipernakommer att ingå som en del i de överväganden som bostadsutskottet från ettövergripande perspektiv kommer att göra. Utskottet avstyrker alltså bifall tillyrkande 17 i motion 73. Vissa ersättningsfrågor aktualiseras även i motion1985/86:92 (c). Mofionären åberopar att i iyttrande över förslag till NRL anfört att kompensation skall kunna utgå till iförsta hand de areella näringarna om de åsamkas skador eller inskränkningar pågrund av markanvändningsregler som ger företräde för turism och friluftsliv.Vidare anför motionären att det på finns problem som beror påtillämpningen av fornminneslagen i markanvändningsfrågor. Hon föreslår enutredning av förutsättningarna för ekonomisk ersättning för inskränkningar somåsamkas markägare vid de i mofionen nämnda fallen. Bestämmelser om skydd av fasta fornlämningar finns i lagen(1942:350) om fornminnen. Skyddet för fornlämningarna grundas direkt påfornminneslagen. Det krävs inte beslut eller registrering av en myndighet föratt en fast fornlämning skall vara skyddad. Enligt 1 § andra stycket får ejnågon utan tillstånd utgräva, rubba eller eljest genom plantering ellerbebyggelse eller på annat sätt förändra eller skada eller ta bort fastfornlämning. Till de fasta fornlämningar som räknas upp i 2 § hör bl. a. gravaroch gravfält, domarring- BoU 1986/87:1 KrU1985/86:2 y ar, restastenar etc. men även lämningar av fordom övergivna bostäder, boplatser ellerarbetsplatser samt bildningar som uppkommit vid bruket av dyUka bostäder ellerplatser. Lagskyddet omfattar även tidigare inte kända fornlämningar med ellerutan synligt märke ovan jord samt bevarade kulturlager under befintligabyggnader. Även området kring en fornlämning åtnjuter skydd (3 §första stycket). Detta område är så stort som krävs för att fornlämningen skallkunna bevaras på ett meningsfullt sätt. Områdets storlek avgörs med hänsyn tillfornläm-ningens art och betydelse. kan genom gränsbesfämningfastställa hur stort det lagskyddade området kring en fornlämning skall vara (3§ andra stycket). Grundprincipen bakom fornminneslagen är att fornlämningarskall bevaras på platsen. Ersättning till markägare kan utgå i vissa fall. Enligt 7§ kan skälig ersättning utgå om tillstånd att ta bort fornlämning vägrasbeträffande fornlämning som varit helt okänd och utan synligt märke ovan jordoch som vållar betydande hinder och olägenhet. I 9 § regleras hur kostnadernaför arkeologiska undersökningar skall tas ut. I betänkandet (SOU 1985:13) har arkeologiutredningen lagtfram förslag rörande fornminneslagens bestämmelser om kostnadsansvaret förarkeologiska undersökningar. Betänkandet bereds inom . Principerna för ersättning för skada kommer, som kulturutskottetovan påpekat, att ingå i bostadsutskottets överväganden. Med hänsyn härfill ochtill vad som i det föregående anförts om fornminneslagen finner kulturutskottetinte att en utredning enligt motion 92 är påkallad. Utskottet avstyrker alltsåyrkande 2 i motion 92. BoU 1986/87:1 KrU1985/86:2 y Förslag iNRL rörande områden av riksintresse Syftet med förslaget fill NRL är som framgått ovan (s. 2)att främja en från ekologisk, social och samhällsekonomisk synpunkt godhushållning med marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Bestämmelsernagrundas på erfarenheterna från den fysiska riksplaneringen och den praktiskatillämpningen av riktlinjer för hushållningen med mark- ochvattenområden av riksintresse. Bestämmelserna skall fillämpas vid beslutenligt olika författningar i frågor som rör användningen av mark- ochvattenresurser. I fråga om NRL:s inriktning anför departementschefen attlagen bör utgöra ett skydd av långsiktiga och för landet väsentliga värden sominte kan väntas bli fillräckligt beaktade utan stöd av lagen. Denna inriktninginnebär enligt propositionen inte att en sådan lag ensidigt bör främjabevarandeintressen och långsiktiga försörjningsbehov. Lagens grundläggandesyfte bör vara att främja en användning av naturresurserna som är förnuftig församhället vid en allsidig, samlad bedömning både i ett långsiktigt och i ettkortsiktigt perspekfiv. Utskottet kommer i det följande att begränsaframställningen till frågor om bestämmelser som ersätter de geografiskariktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Dessa bestämmelser kritiseras i tvåmofioner. I 3 kap. 2 § NRL lämnas särskilda hushållningsbestämmelserför vissa områden av riksintresse. Samtliga områden som anges i lagen harsärskilt storavärden när det gäller naturvård, kulturminnesvård, turism och friluftsliv.Staten får ett starkt inflytande över mark- och vattenanvändningen i områdena,anförs det i propositionen. Bland de områden som särskilt nämns är skärgårdarnaoch kustområdena från gränsen mot till Forsmark, iÅngermanland, med angränsande kustområde, ochGotland, hela fjällvärlden, älvar och älvsträckor som undantas frånvattenkraftsutbyggnad och dessa älvars dalgångar samt vissa områden i övrigtsom har särskilt stora värden för turism och friluftsliv. Bestämmelserna innebär att inom de angivna områdenaturismens och friluftslivets, främst det rörliga friluftslivets, intressensärskilt skall beaktas då det gäller att ta ställning till omexploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön kan tillåtas. I storutsträckning sammanfaller områdena med de 25 områden i landet som i enlighetmed statsmakternas beslut har pekats ut som s.k. primärarekreationsområden. föreslår i motion 1985/86:85 att 3 kap. 2 §NRL skall utgå. Som skäl härför anförs bl. a. följande: 13 kap. 2 § sker en uppräkning av vad som i huvudsakbetecknats som de s. k. primära rekreationsområdena. Här skall vid bedömningenav exploateringsföretag särskilt beaktas turismens och friluftslivetsintressen. Dessa s. k. primära rekreationsområden torde vid dettalaget ha spelat ut sin roll. Det har på kommun- och länsplan skett en planering för turism och friluftsliv inom de aktuella områdena så ur den synpunkten är ett särskilt omnämnande i naturresurslagen inte behövligt. Bevarandeåtgärder inom behövliga delar av de aktuella områdena torde ske med stöd av andra paragrafer i naturresurslagen. ' De uppräknade områdena är heller inte sådana till sinkaraktär eller så klart avgränsade att just dessa är självklara för speciellaåtgärder enligt naturresurslagen. Med anledning av motionärernas förslag vill utskotteterinra om att syftet med beslutet om primära rekreationsområden har varit bl.a. att få till stånd erforderlig planeringssamverkan inom områdena samt attange hur staten avser att prioritera stöd till utbyggnad av anläggningar för turismoch friluftsliv. Enligt riktlinjerna för de primära rekreationsområdena skallplaneringen av områdena utgå från syftet att de på ett ändamålsenligt sättskall kunnaanvändasför friluftsliv oeh turism. Det innebär bl. a. att särskildahänsyn kan behöva tas till friluftslivet men även till naturvården ochkulturminnesvården. Fritidsbebyggelse bör medges bara om naturvårdens,kulturminnesvårdens och friluftslivets intressen kan fillgodoses ochom bebyggelsen möjliggör ett allsidigt utnyttjande av områdena för rekreation. Syftet med de här aktuella bestämmelserna i är attskydda de områden som bedöms vara av riksintresse mot exploateringsföretag ochandra ingrepp i miljön som påtagligt kan skada områdenas bevarandevärden. Dettaligger i linje med den allmänna utgångspunkten för lagstiftningen som anges i 2kap. 6 §, nämligen att mark- och vattenområden som har betydelse från allmänsynpunkt på grund av områdenas naturvärden eller kulturvärden eller med hänsyntill friluftslivet så långt möjligt skall skyddas mot åtgärder som kanpåtagligt skada natur- eller kulturmiljön. BoU 1986/87:1 KrU1985/86:2 y Avsikten med att ange vissa områden av riksintresse äralltså inte att - som förhållandet är med de primära rekreationsområdena -turismens och friluftslivets intressen i första hand skall beaktas. Det är denlångsiktiga hushållningen med naturresurserna som står i förgrunden. Med hänsyn till det anförda avstyrker utskottet bifall tillyrkande 5 i motion 85. och omfattas enligt 3 kap. NRL av särskildabestämmelser som grundas på de speciella hänsyn som bör tas till öarnas unikavärden när det gäller naturen, landskapet och bebyggelsen. I fråga om föreskrivs i 3 kap. 4 § vissainskränkningar i rätt till utbyggnad av fritidsbebyggelsen. Utmed , på Östergarn och Storsudret samt på skall fritidsbebyggelse få kommatill stånd endast som komplettering till befintlig bebyggelse. Om det finnssärskilda skäl kan dock fritidsbebyggelse komma till stånd i annan form än somkompletteringar till befintlig bebyggelse. Departementschefen framhåller (s.182) att med särskilda skäl avses bl. a. att bebyggelsen ingår som ett led iatt förbättra områdenas attraktivitet för turism och friluftsliv. I motion 92 (c) kritiseras bestämmelserna i propositionenbl.a. utifrån synpunkten att dessa skulle komma att försvåra möjligheterna attutveckla turismen. Motionären framhåller att turistnäringen har stor betydelseför länet. Hon anser därför att 3 kap. 4 § bör omarbetas så att , Östergarnoch Storsudret inte kommer att omfattas av restriktioner för nytillkommandefritidsbebyggelse. När det gäller att bedöma hur de här aktuella områdena påGotland bör utnyttjas är det enligt utskottets mening viktigt att ta hänsyntill NRL:s grundläggande syfte, nämligen att främja en i ett långsiktigtperspekfiv god hushållning med naturresurserna. , Östergarn och Storsudrethar speciellt stora bevarandevärden. De är också särskilt attraktiva förturism. Natur och växtlighet i dessa områden är känsliga för slitage. Det ärdärför nödvändigt att noga planera lokalisering och utformning av boendeanläggningarför turism och friluftsliv, bl. a. på grund av att markområdena omkring sådanaanläggningar kommer att utnyttjas intensivt. Med anledning av motionärens synpunkter på betydelsen förGotlands del av att turismen kan utvecklas vill utskottet peka på att enligtpropositionen (s. 178) den mark på , Östergarn och Storsudret som bedömslämplig för fritidsboende i första hand bör användas för anläggningar som ärönskvärda för turismens och friluftslivets utveckling. Bestämmelserna i alltså inte ett hinder för en viss utbyggnad av anläggningar för turismoeh friluftsliv, endast att områdena bör utnyttjas med stor varsamhet och efternoggrann planläggning. Med hänsyntill vad som anförts avstyrker utskottet yrkande 3 i motion 92. BoU 1986/87:1 KrU1985/86:2 y Närvarande:Ingrid (), (), 1986/87:1 ung(s), (), (), (), 8Nilsson (s), (), (m), (), KrU 1985/862 v (), (vpk), MatsO (), () och (). Behandling av förslag till ny plan- och bygglag samtlag om hushållning med naturresurser , och (allam) anför: I mofion 66 avvisar moderata samlingspartiet förslaget i proposition1 till ny plan- och bygglag (PBL). I sin motivering anför motionärerna attförslaget i väsentliga avseenden strider mot grundlagen. De hänvisar tilllagrådets bedömning att förslaget i vad avser kommunernas befogenheter att iplanbestämmelser reglera markanvändning och bebyggelse knappast torde varaförenligt med grundlagen. Enligt lagrådet är det även tveksamt om delar avförslagets bestämmelser om ersättning är förenliga med ommänskliga rättigheter. Med i huvudsak samma motivering avvisas förslaget till PBLav i motion 80 och i motion 69. Med hänvisning fill vad som anförts om lagförslagetsgrundlagsenlighet finner utskottet liksom motionärerna att proposition 1 böravstyrkas. Utskottet delar även motionärernas uppfattning attbehövliga förbättringar inom detta lagstiftningsområde bör åstadkommas genomatt nuvarande lagstiftning successivt revideras. Därvid bör behovet av ett välfungerande skydd för kulturbyggnader och kulturmiljöer beaktas. Självfalletmåste gälla att ersättningsregler vid eventuellt intrång är förenligamed grundlagen och . I motion 66 anförs att den i proposifion 3 föreslagnalagen om hushållning med naturresurser (NRL) är obehövlig. Motionärerna menaratt det lagskydd som är nödvändigt för en förnuftig hushållning med Sverigesnaturresurser och för ett bevarande av värdefulla naturområden kan inrymmas ibyggnadslagstiftningen och angränsande lagar, t. ex. naturvårdslagen ochmiljöskyddslagen. Utskottet delar motionärernas uppfattning och tillstyrkeralltså yrkandet om avslag på proposition 3. Med denna inställning anser sig utskottet inte haanledning att behandla förslag i mofionerna som syftar till ändringar iförslaget till PBL. Behandling av förslag till ny plan- och bygglag och (båda fp) anseratt den del av utskottets yttrande som på s. 360 börar "Som skäl" ochpå s. 361 slutar "fysiska miljön" bort ha följande lydelse: Utskottet har i det föregående redovisat att moderatasamlingspartiet, och i resp. partimotioner föreslåratt proposition 1 bör avslås. Som skäl anges att det är tveksamt om PBL:splansystem står i överensstämmelse med grundlagen. I motion 80 påpekas att omdet nu föreliggande förslaget genomförs kommer det att uppstå osäkerhet omplanen är giltig eller ej. Mot denna bakgrund finner utskottet att det nuföreliggande förslaget tiU PBL bör avvisas. Regeringen bör återkomma medförslag till PBL som är förenligt med grundlagen. Utgångspunkten för ett nyttförslag bör vara att den enskildes ställning skall stärkas gentemot stat oehkommun. En viktig fråga med hänsyn till kulturutskottetsberedningsområde är utformningen av regler för ersättning vidbebyggelsereglerande ingrepp. Vid utformningen av ett nytt förslag till PBL börsynpunkterna härvidlag i motion 80 beaktas. KrU1985/86:2 y Behandling av förslag till ny plan- och bygglag och (båda c) anser att den delav utskottets yttrande som på s. 360 börjar " Som skäl" och på s. 361slutar "fysiska miljön" bort ha följande lydelse: Utskottet delar motionärernas uppfattning att riksdageninte kan godta det nu föreliggande förslaget till PBL.