bet · GA01KU2 · 1986-12-31 00:00:00 — tilldisciplinmyndigheten men bör i princip sedan inte vidare ta befattning med ärendet.Om disciplinmyndigheten i ett klart fall inte skulle ingripa, bör JO istället göra ett ingripande mot disciplinmyndigheten. inte harätt att föra ärendet vidare till domstol. ordningenförsvinner dessutom den nuvarande skillnaden mellan det statliga och detkommunala området. 6.4 JO befrias från sin förhandlingsskyldighet enligtarbetstvistlagen Ingen avremissinstanserna motsätter sig det under 8.6,4,2 (s,185) intagna förslaget attavskaffa JO:s förhandlingsskyldighet enligt arbetstvistlagen. frarrihåller i sammanhanget att det, om förhandlingsskyldighetenborttas, kan vara fördelaktigt, bl.a. ur processekonomisk synpunkt, att JOinnan han går till domstol ändå meddelar den felandes fackliga organisation dettilltänkta beslutet att gå till domstol. Förbundet tillägger att ett sådantbeslut även bör innehålla skälen till åtgärden. 7.Närmare om JO som åklagare (bet. 7.1 Åtal och förundersökning under 8.6.5 framlagda förslag beträffandeJO:s roll som åklagare (bet. 8.6.5.1, åtal och förundersökning) har lämnatsutan erinran av praktiskt taget alla remissinstanser, vilka yttrat sig i saken.I det följande redovisas de särskilda synpunkter som några av remissorganenframfört över förevarande avsnitt. Försäkringsöverdomstolens president, som anger att haninte har något att erinra mot bl.a. de förslag utredningen lagt fram i fråga omJO:s roll som åklagare, framhåller att han tolkar utredningen så att någonåtalsplikt för JO i den bemärkelse, som gäller för allmän åklagare, i praktikeninte skall anses föreligga. Principen att JO skall ha fria händer att ta uppvad han anser är motiverat och att fritt kunna välja sanktionsalternativ börinte inskränkas av tvingande regler om åtalsplikt. En sådan ordning skulle -särskilt om man framöver skulle utvidga det straffbara området för ämbetsansvar- kunna påverka JO:s ställning som ett extraordinärt oberoende organ. JK: Beträffande åtal och förundersökning kan till fråganom vilka regler rörande åtal, som också gäller för JO, anmärkas att en anmälantill JO som ej föranlett åtgärd inte ansetts innebära att målsägande enligt 20kap. 8 § ägt väcka enskilt åtal för den med anmälan avsedda gärningen(se JO 1973 s. 306). - Enligt 6 § andra stycket JO-instruktionen kU 1986/87'2 gäller f.n. att JO vidprövning av fråga om åtal har att beakta reglerna om Bilaga 1 åtalsplikt ochåtalsunderlåtelse i 20 kap. 6 och 7 §§ RB. Utredningen föreslår en vidgadbestämmelse i dessa hänseenden som innebär att bestämmelserna i 23 kap. RBskall bli tillämpliga sedan anledning uppkommit att brott har förövats. Vidareskall bl.a. reglerna om straffprocessuella tvångsmedel kunna tillämpas av JO(s. 191). En liknande bestämmelse föreslås för JK:s del (s. 198-199). Jag har iprincip inte något att erinra mot den föreslagna ordningen. Redan numanifesteras hos JK regelmässigt beslut att inleda förundersökning i ett särskiltbeslut. Jag förutsätter att innebörden av förslaget såvitt gälleråtalsunderlåtelse är att JO eller JK också skall kunna besluta omåtalsunderlåtelse i de tidigare benämnda s.k. RÅ-fallen (numera 20 kap. 7 §andra st. - JK tar i förevarande sammanhang vidare upp sambandet mellanåtalsreglerna och reglerna i om disciplinansvar. I denna del anförs iremissyttrandet följande. - Enligt 14 kap. 3 § gäller att om en åtgärd harvidtagits för att anställa åtal mot arbetstagare får myndighet inte inledaeller fortsätta disciplinärt förfarande enligt i fråga om förseelse somavses med åtgärden. Av förarbetena till det lagrummet (prop. 195,prop. 1975/76:105 s. 261) fiamgår att, förutom åtalsanmälan enligt , ävenannan åtgärd varigenom brottmålsförfarande inleds utgör "åtgärd för attanställa åtal". Ett beslut av JO att inleda förundersökning innebäruppenbarligen normalt att hinder för disciplinärt förfarande uppstår. Endast omJO sedermera finner att "gärningen inte är brottslig" kan han, sedanförundersökningen lagts ned, inleda ett disciplinärt förfarande. Risken för attdisciplinpåföljd då inte kan ådömas på grund av tvåårspreskriptionen (14:5)är mycket stor. Det kan därför övervägas att införa en regel som innebär att inledandeav förundersökning eller åtalsanmälan får preskriptionsavbrytande effekt.Frågan diskuterades av tjänsteansvarskommittén (Ds Ju 1983:7 s. 290) somemellertid inte fann behov av en sådan regel. Saken berörs inte i prop.1984/85:117 på grundval av kommitténs betänkande. De angivna frågorna förtjänarenligt min mening fortsatt uppmärksamhet mot bakgrunden av de prakfiskasvårigheterna vid lagstiftningens tillämpning. vid tari sitt remissyttrande upp den av i avsnitt 8.6.5.1 (s. 195 f.)behandlade frågan om tjänstemans skyldighet att yttra sig enligtregeringsformen sedan JO inlett förundersökning mot honom. Nämnden anför idenna del följande. Grundlagsstadgandet har av sagts innebära,att det åligger tjänstemannen att "sanningsenligt uppge allasakförhållanden som rör tjänsten och t.ex. ge besked om de tjänsteåtgärder hanvidtagit i form av beslut eller eljest. Beslutar JO att inleda förundersökningförändras dock läget. För JO:s möjligheter att inhämta upplysningar från entjänsteman under förundersökning bör inte gälla andra regler än de som ärstadgade för åklagare i allmänhet. När JO vill höra någon under förundersökningbör det alltså ske under förutsättningar och i former som anges i gällandebestämmelser om förundersökning." Det angivna synsättet kommer enligtutredningen till uttryck i lagförslagets 26 §. -1 detta stadgande görs dockundantag endast för JO:s rättatt förelägga vite och att utdöma försuttet vite. Det är därför KU 1986/87:2något oklart, om den principiella skyldighet att yttra sig, somtjänstemannen 1 otvivelaktigt har enligt RF 12:6, alltjämt kvarstår,eller om utredningen tänkt sig, att den misstänkte - i likhet med vad somgäller vid förundersökning i allmänhet - helt skall kunna vägra att lämnaupplysningar. Spörsmålet synes böra beaktas i det fortsattalagstiftningsarbetet. i vill - när det gäller utredningensi avsnitt 8.6.5.1 framlagda förslag - på en enda punkt anmäla en viss tvekan,nämligen i frågan vilken betydelse som bör tillmätas den misstänktes önskan omett åtal. I remissyttrandet anförs i denna del följande. Utredningen anser (s.198 ö) att JO "normalt" bör väcka åtal. Enligt meningtalar övervägande skäl för att någon "presumtion" av detta slag intebör uppställas, dvs. tjänstemannens (eller motsvarande) egna önskemål bör intefillmätas större betydelse i ett åtalsfall än i ett fall därdisciplinförfarande är aktuellt (jfr s. 213 m). Den av diskuterade frågan tas även upp iremissvaret från , som i saken avger följandeuppfattning. Argument kan finnas både för och emot att JO skall ta hänsyn tillden misstänktes inställning till åtalsfrågan. Det kan anses vara fel att på enpersons begäran belasta JOs resurser för en brottsutredning när inget sakligtskäl kan anföras härför. Å andra sidan kan det för myndighetspersonen,myndigheter i övrigt, den enskilde och allmänheten vara av värde att få engärning utredd. En sammanvägning av argumenten ger vid handen, såsomutredningen kommit fram fill, att en begäran från en misstänkt som bestrideransvar bör föranleda utredning. RÅ: Vidkommande JO som åklagare vill jag instämma iutredningens förslag att de allmänna reglerna i RB om förfarandet vid förundersökning och åtal bör gälla även i fall då JO agerar som åklagare och att en uttrycklig bestämmelse därom tas in i JO:s instruktion. Av en sådan ordning följer givetvis att bundenheten till nu berörda regler kan inträda först sedan JO beslutat ta upp en viss fråga fill utredning på den grund att anledning förekommer till att brott som hör under allmänt åtal har förövats. - En större fråga är i vilken omfattning JO skall anses vara skyldig att verkligen inleda förundersökning resp väcka åtal. Utredningen synes utgå från att JO har och bör ha ett betydande mått av fritt skön när det gäller frågan huruvida ett straffprocessuellt förfarande bör inledas eller inte. Mot detta har jag ingen erinran. Däremot kan man fråga sig om detta är förenligt med en ordning där man i princip utgår från att de allmänna reglerna om åtalsplikt och åtalsunderlåtelse skall gälla även JO som åklagare. Redan det förhållandet att JO bör "ha i princip fria händer när det gäller att välja vad somskall tas upp till prövning och vad tillsynen skall inriktas på" leder fram till atti princip absolut åtalsplikt och därtill anslutande skyldighet att inleda förundersök ning inte bör gälla för JO. Och detta äger enligt min mening sin giltighet även om möjligheterna till åtalsunderlåtelse enligt RB och annan lag beaktas. Med hänsyn till JO:s särskilda ställning bör han sålunda ges befogenhet att ividare mån än vad som tillkommer allmän åklagare och efter en diskretionär , prövning avstå från attväcka åtal eller inleda förundersökning. En sådan KU 1986/87:2 befogenhet förutsätterdock möjlighet för JO att i samband med avstående Bilaga 1 från åtal ellermotsvarande framföra erinran eller göra kritiskt uttalande. förordar att 6 § andrastycket JO-instruktionen utformas i enlighet med det nu anförda och att enregel införs därom att JO i anslutning till beslut att inte väcka åtal äger framföraerinran eller motsvarande. föreslagna ordningen,enligt vilken JO skall vara bunden av en absolut åtalsplikt i fall där ettärende tagits upp till utredning skulle enligt min mening medföra risk för attbeslut om utredning, som ofta måste fattas på ett preliminärt underlag,medför konsekvenser i fråga om åtalsplikten som senare i ljuset avföretagen utredning framstår som mindre önskvärda. JO-utredningensförslag om ny sekretessreglering ifråga om brottsutredning utförd av JO ellerJK (avsnitt 8.6.5.2; författningsförslag 4) har - med några, nedan återgivna,undantag - lämnats utan erinran av de remissinstanser vilka yttrat sig i saken. JOHolstad föreslår en viss begränsning i utredningens förslag till sekretess reglering. JO Holstad anför i saken följande. Sekretessen hos JO (och JK) är enligt 11 kap. 4 § sekretesslagen starkt begränsad. Utredningen föreslår en utvidgning av sekretessen genom att första stycket i 11 kap. 4 § sekretesslagen förses med ingressen "Om inte annat följer av 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17§". Förslaget sammanhänger i viss mån med den i 7 § förslaget till JO-instruktion (och 5 § förslaget till ändring i lagen om JK:s tillsyn) intagna bestämmelsen om tillämpning i åtalsärenden hos JO (JK) av vad som föreskrivs i lag om förundersökning, åtal och åtalsunderlåtelse samt om allmän åklagares befogenheter i övrigt. Huvudskälet till den föreslagna sekretessutvidgningen är emellertid att utredningen funnit att behovet av sekretesskydd under en förundersökning i brottmål gör sig gällande med samma styrka oavsett om det är allmän åklagare eller JO (JK) som utför förundersökningen. - Här delar jag utredningens uppfattning. Mot bakgrund av att samhet bara i ett begränsat antal fall får karaktären av brottsutredning bör en utvidgning av sekretessen hos JO (JK) i den riktning som utredningen föreslagit kunna godtas. Det förhållandet att därigenom undantagsvis olika sekretessregler kan komma att gälla i ett tillsynsärende beroende på vilket stadium ärendet befinner sig i innefattar enligt min mening en mindre nackdel än att en brottsutredning är underkastad skilda sekretessregler hos allmän åklagare och hos JO (JK). - Utredningens förslag går emellertid i viss mån längre än vad som påkallas av önskemålet om en likartad behandling i sekretesshänseende av brottsutredningar hos skilda myndigheter. Bestäm melserna i 9 kap. 17 § sekretesslagen omfattar exempelvis bl.a. viss personalkontroll. Enligt min mening bör utvidgningen av sekretessen begränsas till att omfatta förundersökningar i brottmål. Man får i så fall en tydlig gräns mellan de fall där 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen skall tillämpas och de fall där den mera begränsade sekretessen enligt den nuvarande lydelsen av 11 kap. 4 § sekretesslagen gäller. Tanken är nämligen , , att beslutav JO (JK) om inledande av förundersökning i brottmål skall klart KU 1986/87:2manifesteras genom att ges skriftlig form. - I enlighet med det anförda Bilaga1 föreslår jag att ingressen till första stycket i 11 kap. 4 § sekretesslagenges formuleringen "Om inte annat följer av 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 och18 §§ såvitt rör utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål".Genom att man tillfogat 9 kap. 18 § gör man det fullt klart att också denparagrafen blir tillämplig. föreslår att det, i ett särskilt nyttstycke i 11 kap. 4 § sekretesslagen, anges att för sekretess i samband medförundersökning gäller bestämmelserna i 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 §sekretesslagen. ifrågasätter om inte den föreslagnabestämmelsen i sekretesslagen bör tas in i 5 kap. 1 § resp. 9 kap. 17 §sekretesslagen. vid universitetfäster uppmärksamheten på att rubriken till 11 kap. SekrL kräver en justering;orden "ombudsmän" bör bytas ut mot "riksdagensombudsman" eller "justitieombudsmannen". JO Sverne upplyser i sitt remissvar att han - efter samrådmed övriga justitieombudsmän - i skrivelse tilljustitiedepartementet gjort framställning till regeringen med begäran om sådanändring av 11 kap. 4 § sekretesslagen att JO får möjlighet att när synnerligaskäl föreligger sekretessbelägga uppgifter om enskilds hälsotillstånd ellerpersonliga förhållanden i handlingar, som inges till JO av enskilda personer. Slutligen kan i förevarande avsnitt nämnas att isitt remissyttrande beklagat att utredningen inte närmare penetrerat frågan omhur de hos JO ofta förekommande sekretessproblemen skall lösas. Enligt ärdessa frågor av stor vikt och förorsakar de anställda betydande problem. Närmare om disciplinansvaret m.m. (bet. 8.6.6,8.6.7) under 8.6.6 framlagda förslag lämnas utanerinran av det stora flertalet av de remissinstanser, vilka yttrat sig häröver.I det följande redovisas de särskilda synpunkter vilka anförts över vissa av dei avsnittet behandlade frågorna. 8.1 Disciplinfrågor gällande hälso- ochsjukvårdspersonal/veterinärer Utredningens förslag angående JO:s roll i ärenden gällandehälso- och sjukvårdspersonal/veterinärer (bet. 8.6.6.2; jfr även 8.6.6.3 och8.6.6.5) behandlas närmare i remissvaren från hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd och lantbruksstyrelsen. : Utredningen föresläratt JO:s befogenheter utvidgas till att omfatta även anmälningar i ärenden somrör indragning/begränsning av legitimation och annan behörighet samt rätt att överklaganämndens beslut i sådana ärenden. Utredningens förslag innebär KU 1986/87:2 vidare att JO skall beredas tillfälle att komplettera sin utredning i ärendesom Bilaga 1 har anmälts och att yttra sig över utredningsmaterial som tillförts ärendet av annan samt att närvara vid muntlig förhandling i sådant ärende. Om befattningshavaren eller JO sökt ändring i beslut som tillkommit efter anmälan av JO skall enligt förslaget JO vara befattningshavarens motpart i tvisten och ensam företrädare för det allmänna. - kan se, innebär dessa förslag till lagändringar också en principiellt viktig utvidgning av JO:s tillsyn till att omfatta även privata vårdgivare med den avgränsning som görs i tillsynslagen. Nämnden har för sin del ingenting emot att så sker. - vill nämna något om grunderna för återkallel se av legitimation. Dessa finns angivna i 15 § tillsynslagen. Den klart vanligaste återkallelsegrunden är "sjukdom" - främst psykisk ohälsa -samt missbruk av alkohol och narkotika, som medför att den legitimerade inte kan utöva sitt yrke på ett tillfredsställande sätt. Dessa ärenden kräver en omfattande och särskilt noggrann utredning. Om nämnden efter sådan utredning finner att det finns anledning att återkalla legitimationen använder sig nämnden ofta av möjligheten i 16 § tillsynslagen att ålägga den legitimerade att låta undersöka sig av en läkare som nämnden anvisar och temporärt återkalla legitimafionen i avvaktan på att nämnden slutligt prövat frågan om återkallelse. - F.n. är det endast och yrkesutövaren själv som är behöriga anmälare i behörighetsärenden . Att är anmälare i sådana fall är en klar fördel för , eftersom ärendena i regel blir väl utredda ur medicinska och andra synpunkter. Det är här inte så sällan fråga om svåra bedömningar av vederbörandes tillstånd och prognos för den närmaste framtiden. Om JO ges befogenhet att göra anmälan till om återkallelse av legitimation m.m. på grund av sjukdom och annan liknande omständighet, förutsätter nämnden, att den utredning som ligger bakom anmälan blir av samma slag söm nu är fallet. Detta förutsätter i sin tur att JO har tillgång till medicinsk sakkunskap, som torde få tillhandahållas av . Detta medför onekligen risk för dubbelarbete. ställer sig därför tveksam till att JO skall kunna göra anmälan om återkallelse av legitimation på de grunder som angetts i 15 § 2. tillsynslagen. Anmälningar som ger anledning till sådana överväganden kan JO lämpligen överlämna till för handlägg ning. JO har sedan möjlighet att hålla sig underrättad om ärendets utveckling. Om man bortser från denna arbetsekonomiska aspekt har i och för sig inte något att invända mot förslaget i denna del. - Däremot anser att en motsvarande invändning inte kan riktas mot att det öppnas en möjlighet för JO att göra anmälan till med yrkande om deslegitimering på de grunder som anges i 15 § 1. fillsynslagen, dvs. om den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövningen av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket. Hit hör grava brister både i och utanför yrkesutövningen. Som exempel kan nämnas allvarliga misstag på grund av grov oskicklighet i yrket, omfattande missbruk av rätten att utfärda läkarintyg, främst sjukintyg och pensionsintyg, samt grövre brottslighet som kan undergräva allmänhetens förtroende för den legitimerade, t.ex. grova narkofikabrott. förekommerinte så ofta i nämnden. - vill i detta KU 1986/87:2 sammanhangföreslå att tillsynslagen ändras så, att det blir möjligt för Bilaga 1 nämndenatt i ärenden, där återkallelse av legitimation yrkats, tilldela den anmäldedisciplinär påföljd, om nämnden finner att tillräckliga skäl inte föreliggerför deslegifimering. F.n. kan nämnden inte gå utanför de yrkanden somframställts, vilket ibland kan te sig otillfredsställande. - Ansvarsnämndenvill här också erinra om att nämnden kan meddela ny legitimation närförhållandena medger det. JO:s befattning med sådana ärenden har inte berörts iutredningen. - tillstyrker utredningens förslag till ändring iJO:s instruktion som innebär, att preskription kan brytas i disciplinärendengenom en anmaning från JO till vederbörande att avge svar tillansvarsnämnden. Nämnden föreslår att 14 § tillsynslagen ändras på motsvarandesätt så att en sådan anmaning av också blirpreskriptionsavbrytande. Det förekommer ibland att ärenden preskriberas helteller delvis under styrelsens utredning. I ärenden där krifik kan riktas motbåde den medicinska vården och omvårdnaden av patienten bör det övervägas, ominte preskriptionen bör brytas för varje enskild del av vården ochbehandlingen. - Vad utredningen i övrigt anfört och föreslagit föranleder ingaerinringar från sida. - anfört om JO:s tillsyn ochbefogenheter gäller också motsvarande förslag beträffande JK. Lantbruksstyrelsen: Efter förebild från vad som gällerinom hälso- och sjukvården finns för veterinärer en särskild ansvarsnämnd sombehandlar anmälningar mot både offentligt anställda och privata veterinärer.Till skillnad mot hälso- och sjukvärdens ansvarsnämnd, som är en särskildmyndighet, utgör veterinärväsendets ansvarsnämnd ett organ inom en annanmyndighet (lantbruksstyrelsen). - Lantbruksstyrelsen har sett det somväsentligt att de båda ansvarsnämnderna så långt möjligt lyder under likartaderegler. Det nu framlagda förslaget verkar i samma riktning. -Lantbruksstyrelsentillstyrker förslaget vad avser JO:s roll i fråga om de ärenden som hanteras avveterinärväsendets ansvarsnämnd. - Som framgår av betänkandet anses beslut av ansvarsnämndenendast kunna överklagas av den veterinär som fällts till ansvar. Ettfrikännande beslut kan inte överklagas av anmälaren/djurägaren eller någonannan. Från rättssäkerhetssynpunkt måste det anses värdefullt att JO (och JK)ges en sådan besvärsrätt, även om rätten endast kan utnyttjas i fråga omveterinärer som står under JO:s (JK:s) tillsyn, dvs. 8.2 Disciplinfrågor gällande personal De delar av som gäller svenska kyrkanspersonal (bet. 8.6.6.3 och 8.6.6.5) tas upp i remissyttrandena frånkyrkoförfattningsutredningen. församlings- ochpastoralsförbund och . : Som framgår av utredningensdirektiv (Dir. 1982:88) är kyrkoförfattningsutredningens uppdrag i första hand av teknisk natur. Vi avstår därför från att närmare kommentera de sakliga ändringar som föreslås i betänkandet. Vår principiella uppfattning är dock att samma 129 9 1986/87. regler börgälla för organ och personal som för den KU 1986/87:2offentliga sektorn i övrigt när det gäller JO:s kontroll. - I fråga om de avBilaga 1 föreslagna ändringarna beträffande kyrkans personalupplyser kyrkoförfattningsutredningen följande. Som framgår av betänkandetavvaktar med att genomföra de ändringar i domkapitelslagensom tjänsteansvarskommittén föreslagit. Det har nämligen ansetts lämpligt att viförst får ta ställning till den lagtekniska och systematiska utformningen avdessa regler i samband med vårt arbete med en ny kyrkolag. Detta arbeteberäknas kunna slutföras tidigast /87. Dessutom kommer 1982 årskyrkokommitté sannolikt att lämna förslag till en ny lag omdomkapitel och vissa stiftsstyrelseuppgifter. Enligt vad vi erfarit kommer denuvarande disciplinära reglerna för prästerna i domkapitelslagen att överförasoförändrade till det förslaget. Från dessa synpunkter bör därför inget hinderföreligga emot att aktuella ändringar träder i kraft den 1januari 1986 såsom föreslagits i betänkandet. Såvitt vi kunnat finna behöverden ändring som föreslås i domkapitelslagen inte föregås av ett yttrande frånkyrkomötet. angeratt den anser att kyrkoförfattningsutredningens arbete bör avvaktas föreframläggandet av tjänsteansvarskommitténs förslag (Ds Ju 1983:7) om att JOskall få talerätt i beslut av domkapitel och av . EnligtSvenska kyrkans centralstyrelse bör kyrkoförfattningsutredningens slutligaresultat avvaktas innan några som helst ingrepp görs i nu gällande ordningavseende präster. Centralstyrelsen anför vidare bl.a. följande. Den ändring somföreslås i domkapitelslagen, rymmer i sig inte bara arbets-, offentlig- ochstraffrättsliga aspekter, utan kompliceras av att dessa i större och mindreutsträckning också hänger samman med frågor som rör prästämbetet som sådant.Därigenom förs exempelvis biskopens särskilda ställning som läroämbetetsfrämste företrädare, hans roll som pastor pastorum för stiftets präster, hansoch roller vid utövandet av ämbetstillsy-nen in i bilden, för attnämna några viktiga områden. Centralstyrelsen ser -icke minst mot bakgrund avJO:s föreslagna ställning i de prästerliga disciplinärendena - sådanagränsdragnings- och kompetensproblem kunna uppstå, att dessa först måste bliföremål för en inträngande analys, innan ett slutligt förslag föreläggesriksdagen i denna del. I detta sammanhang vill centralstyrelsen dessutom erinraom att en ändring varom nu är fråga av domkapitelslagen, rimligen måsteunderställas kyrkomötet för dess hörande. 8.3Överlämnande av ärende till disciplinmyndighet JK anger i anslutning till utredningens resonemang omöverlämnande av ärende till disciplinmyndighet (bet. 8.3.4; s. 164, bet.8.6.6.4; s. 212 f.) att det bör observeras att ett överlämnande tilldisciplinmyndighet utan formell anmälan inte ger JO ställning som part idomstol, om arbetstagaren sedermera söker ändring i ett beslut ävdisciplinmyndigheten. En sådan partsställning förutsätter att beslutettillkommit efter anmälan av JO (7 § andrastycket JO-instruktionen, jfr 7 § andra stycket lagen om JK:s tillsyn). KU1986/87:2 Det är därför vikfigt att innebörden av ett överlämnande görs fulltklart. 8.4 JO:s ställning hos disciplinmyndigheten