bet · GA01AU8 · 1986-12-31 00:00:00 — Detta utgör ett allvarligt avsteg från den hittillsvarandeprincipen att fredsplikt föreligger . I motion A745hänvisas till rättspraxis och till att ett avtalsbrott måste bedömas somväsentligt allvarligare än en vanlig parkeringsbot. Å andra sidan hävdar m.fl. (vpk) i motion1985/ 86:A711 att inga strejkskadestånd bör ådömas strejkande arbetare och attfredspliktsbestämmelserna bör utmönstras ur den arbetsrättsliga lagstiftningen.Inte heller bör deltagande i strejk få utgöra saklig grund för avskedande.Detta bör som sin mening delge regeringen. 2 1986/87. Utskottettar först ställning till yrkandena i motion A711 om att fredsphkts- AU1986/87:8 bestämmelserna och de därmed sammanhängande skadeståndsbestämmelsernaskall slopas. Yrkandena innebär att man skall överge den gängse arbetsrättsligagrundsatsen att arbetsfred skall råda under avtalstid. Det vill utskottet intemedverka till. Det skall inte uppstå något tvivel om giltigheten av dennagrundsats, vilket som hitfills bör understrykas av att den som bryter motfredsplikten gör det vid äventyr av ett rättsligt ansvar. Inom arbetsrätten är skadeståndden gängse sanktionsformen, och därför blir utskottets slutsats att motionenbör avslås i den nu behandlade delen. Därjämte yrkas i mofion A711 på ett förbud mot att avskedastrejkande arbetstagare. Enligt de principer som gäller får uppsägning elleravskedande inte fillgripas mot dem som deltar i en lovlig arbetskonflikt.Detsamma gäller deltagande i olovliga konflikter, såvida det inte är fråga omkvalificerade undantagsfall, såsom långvariga konflikter till följd av att destrejkande inte kan förmås vika från klart avtalsstridiga krav och återgå fillarbetet. Utskottet vidhåller att man för speciella situationer inte kan avhändasig möjligheten att tillgripa skiljande från anställning som en sista utväg närandra åtgärder för att bilägga konflikten har visat sig vara verkningslösa. Meddessa uttalanden avstyrker utskottet även denna del av motionen. Vad härefter beträffar 200-kronorsregeln skall här erinrasom att en regel av det slaget fanns införd kollektivavtalslag.Riksdagsbehandlingen av regeringsförslaget till MBL innebar att regelnutgick ur den nya lagen, med verkan från . En ny200-kronorsreger har därefter intagits i MBL med ikraftträdande den 1 januari1985. Förslagen i motionerna A745 och A748 innebär att den aktuellalagparagrafen - 60 § -åter skall få den lydelse den hade . Utskottet delar inte motionärernas uppfattning om behovetatt avskaffa 200-kronorsregeln. I den modifierade form regeln nu har syftar denå ena sidan till att lägga ökad tonvikt vid åtgärder för att komma fill rättamed de bakomliggande faktorer som utlöst en olovlig konflikt och å andra sidantill att tona ned den roll skadestånden har fått i den allmänna debatten. Somredan sagts bör skadeståndens uppgift vara att stryka under grundsatsen attträffade kollektivavtal skall respekteras och den åtföljande fredsplikteniakttas. Den nu gällande 200-kronorsregeln fyller dessa syften väl och därföravstyrker utskottet motionerna A745 och A748 i hithörande delar. MBL definierar inte begreppet stridsåtgärd och ger endastexempel på några av de åtgärder som avses. 141 § uppräknas sålundaarbetsinställelse i form av strejk och lockout samt blockad, bojkott"eller annan därmed jämförlig åtgärd". I samma paragraf ges ocksåregler för tillåtligheten av en form av blockader, den s. k.indrivningsblockaden som får användas även under avtalstid för att anställdaskall få ut sina obetalda löner. En annan form av blockad, som uppmärksammats inedanstående motioner, är blockad i syfte att förmå företag att tecknakollektivavtal. Flertalet av de förevarande mofionsyrkandena syftar tillett förbud mot blockad av enmansföretag, varmed i det följande likställsfamiljeföretag utan anställd personal. m. fl. (m) yrkar i motion 1985/86: A748 attriksdagen skall begära förslag till lagstiftning som innebär förbud mot blockad av enmansfö- 1 Defackliga organisationerna bör inte få utnyttja blockader på ett sätt AU 1986/87:8som uppfattas som stridande mot näringsfriheten eller den enskildes fri- ochrättigheter, inte heller så att de uppfattas som stötande för rättsmedvetandet.Det förekommer också att blockad tillgrips mot enmansföretagare som inte villsluta kollektivavtal därför att de inte har några anställda liksom mot företagvars anställda inte vill ansluta sig till en facklig organisation. Medparternas frihet att välja stridsåtgärder följer ett ansvar för att dessaåtgärder står i rimlig proporfion till det förväntade resultatet. Motionärernakonstaterar att de fackliga organisationerna inte förmåttmotsvara det ansvar som följer med den fria stridsrätten. De tillägger attblockader i vissa fall kan vara både rimliga och motiverade. Blockader mot enmansföretagbör dock över huvud taget inte få förekomma. m. fl. (m, c) yrkar i motion1985/86:A715 på förbud mot blockad av företag utan anställda som är fackligtanslutna. Mofionärerna anför bl. a. att följden av en blockad kan bli att företagettvingas skriva på ett avtal med en facklig organisafion som de' anstäUda intevill låta sig representeras av och att åtgärden dessutom kan användas för atthindra tillkomsten av kompanjonsföretag. Även Hans Nyhage (m) begär i motion 1985/86:A713 ettförbud mot blockad av enmansföretag och företag utan fackligt anslutenpersonal. m. fl. (fp) föreslår i motion1985/86;N307 ett fillkännagivande från sida om att den friakonkurrensen inte får begränsas därigenom att företag diskrimineras på grund avatt de är enrhansföretag och/eller saknar kollektivavtal. m.fl. (c) yrkar i motion 1985/86:A745 attblockader av . enmans- eller familjeföretag utan anställd personal skallförklaras vara en omotiverad stridsåtgärd och förbjudas. Slutligen föreslås förbud mot blockad av enmansföretag imotion 1985/ 86:A718 av m.fl. (c, m, fp), som bl.a. hävdaratt åtgärden kan leda fill att enmansföretagare kan tvingas att skriva påavtalsvillkor som måste betraktas som oskäliga. I mofion 1985/86:A748 framställer m.fl. (m)ett särskilt yrkande om begränsning av blockadrätten i övrigt. Motionärernaanför i den delen att det bör uppdras åt regeringen att utforma förslagtill lagfästa . regler i syfte att begränsa blockader mot företag utan att mandärmed kränker arbetsmarknadsparternas eljest grundlagsskyddade rätt att vidtastridsåtgärder. I sammanhanget bör också utredas frågan om de fackligaorganisationernas rätt att genom stridsåtgärder mot en arbetsgivare försöka lösa interna fackliga konflikter. Liknande motionsyrkanden orn begränsning av blockadrättenhar även behandlats av utskottet och har då avstyrkts med hänvisning tillatt det har varit en gängse princip att statsmakterna inte bör ingripa med lagstiftning i arbétsmarknadsparternas rätt att använda ekonomiska stridsåt gärder. Utskottet vidhåller denna uppfattning. Det ankommer på parterna att på eget ansvar sinsemellan utveckla och tillämpa de regler som skall gälla vid användandet av ekonomiska stridsåtgärder. Det kan filläggas att blockadfrågorna faller inom ramen för den pågående kartläggningen av arbetskonflikter genom den tillsatta konfliktutredningen (f. d. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet deovan redovisade AU 1986/87:8 yrkandena i motionerna N307, A713, A718, A745och A748 om blockad av enmansföretag. Av samma skäl avstyrks även yrkandena i motionerna A715och A748 om begränsning av blockadrätten i övrigt. I sammanhanget tar utskottet upp frågan om skyddet förtredje man vid konflikter på arbetsmarknaden. Den aktualiseras av BörjeHörnlund m. fl. (c) i motion 1985/86: A745, vari yrkas en översyn avförhandlingssystemet med syfte att skapa ett bättre skydd för tredje man.Motionärerna har uppfattningen att frågan har fått en ökad dignitet undersenare år med hänsyn till att konfliktåtgärderna av de stridande parternamedvetet har utformats så att de skadar tredje man. Såsom redan sagts i det.föregående står det parterna påarbetsmarknaden fritt att vidta fackliga stridsåtgärder när fredsplikt inteföljer av kollektivavtal. Stridsrätten begränsas inte av någon lagstiftningmed syfte att ta till vara samhällets och tredje mans intressen. Alltsedan1930-talet, då en sådan lagstiftning övervägdes men inte genomfördes, har detanförtrotts åt parterna själva att i avtal utveckla regler om bl. a. förbud motstridsåtgärder i obehöriga syften och om skyddet för samhället och tredje man.Det är underförstått att samhället alltid har rätt att ingripa i en pågåendekonflikt med lagstiftning för att tillgodose skyddsintressena om det skullebedömas vara nödvändigt. Den fackliga stridsrätten och möjligheterna att göraförändringar i det system som utvecklats på den svenska arbetsmarknadenbelystes från vissa avgränsade utgångspunkter av Nya arbetsrättskommittén idess betänkande . Det bör vidare erinras om att det är en huvuduppgiftför den nyssnämnda konfliktutredningen att göra en allsidig kartläggning av derättsliga aspekterna på arbetskonflikter. Kartläggningen är avsedd att tjänasom underlag för statsmakternas bedömningar men också att vara till ledning förparterna själva i deras strävanden att nå fram till goda lösningar på deproblem de ställs inför. Till detta vill utskottet foga att det får förutsättasatt de omfattande stridsåtgärder som förekommit i årets avtalsrörelse på denoffentliga sektorn och åtgärdernas effekter i olika hänseenden kommer att nogautvärderas av parterna på ömse sidor. Utskottet förutsätter vidare att sakenkommer att följas av regeringen. Med hänsyn hårtill och till vad i övrigtanförts anser utskottet att det inte är påkallat att föreslå någon åtgärd medanledning av motion A745, som följaktligen,avstyrks i den nu behandlade delen. I den föregående framställningen har behandlats skadeståndsom sanktionsform vid olovliga arbetskonflikter. Utskottet redovisar nedannågra skadeståndsfrågor av mer övergripande slag. Gemensamt för motionerna äratt de begär en översyn av de arbetsrättsliga skadestånden. I två av motionernaberörs också avdragsrälten vid beskattningen i de fall skadestånd utges avarbetsgivare. I mofion1985/86:A748 av m.fl. (m) konstateras att 20 flertaletskadeståndsfrågor görs upp genom överenskommelser mellan AU 1986/87:8arbetsgivaren och den berörda fackliga organisationen. Dessa avgörs därför inteav arbetsdomstolen. utkrävs skadestånd för rent bagatellartadeförseelser, fortsätter motionärerna. Ofta betalar dock främst mindre företaghellre ett informellt skadestånd än att de ger sig in i en omfattande ochdyrbar process med de konsekvenser detta kan ha inte minst för klimatet påarbetsplatsen. Mot denna bakgrund finns det anledning att analyserakonsekvenserna av den arbetsrättsliga lagstiftningen i fråga om skadestånd ochvidta sådana förändringar i lagstiftningen att det klart kan utläsas i vilkafall och under vilka former skadestånd kan utkrävas. Vidare uttalarmotionärerna att avdragsrätt för s. k. allmänna skadestånd bör återinföras. Detbegärs i mofionen att regeringen skall låta göra en översyn av angivet slag ochlägga fram förslag till åtgärder i linje med motionens syfte. En översyn av skadeståndsfrågorna begärs också i motion1985/86: A726 av m. fl. (m). Motionärerna pekar bl. a. på attarbetstagarna efter hand fått ett ökat inflytande gentemot arbetsgivarna.Vidare framhålls att den arbetsrättsliga lagstiftningen måste betraktas sombåde svårtolkad och svårtillgänglig, vilket innebär problem inte minst försmåföretagen. Även välmenande arbetsgivare gör felbedömningar, vilka kanresultera i dryga skadeståndsbelopp. Genom riksdagsbeslut harskadestånden blivit än mer kännbara genom att arbetsgivarnas avdragsrätt harslopats. har den s. k. 200-kronorsregeln för arbetstagarnaåterinförts. Därmed finns ingen som helst relation mellanskadeståndsbeloppen för mindre arbetsgivare och för arbetstagare. Motionärerna föreslår att en utredning tillsätts meduppgift att skyndsamt ta fram förslag till sådana ändringar i denarbetsrättsliga lagstiftningen att en rimligare relation uppnås mellan deskadestånd som kan ådömas mindre arbetsgivare resp. arbetstagare samt attuppsåtsrekvisitet i betydligt högre grad än skall vara utslagsgivande omskadestånd över huvud taget skall utdömas eller ej. I utredningen bör ingå analyserar konsekvenserna av den arbetsrättsliga lagstiftningen motbakgrund av de s. k. informella skadestånden och ev. missbruk av dem. Dessutomyrkar motionärerna att skall besluta att återinföra avdragsrätten förallmänna skadestånd. Även m.fl. (fp) anser i motion1985/86:A739 att de arbetsrättsliga skadestånden ofta inte står i rimligproportion till den uppkomna skadan, och de begär att en översyn skall göras avskadestånden. Utskottet behandlar först den begärda översynen av dearbetsrättsliga skadestånden och återkommer nedan till frågan om avdragsrätten. Motionä rerna vänder sig bl. a. mot des. k. informella skadestånden, dvs. ersättningar som arbetsgivare betalar till motparten utan föregående domstolsprocess. Med anledning härav bör framhållas att den allmänna inriktningen av de arbetsrättsliga reglerna är att parterna skall lösa uppkommande tvister i första hand genom förhandlingar i stället för genom rättegång. Denna princip understryks av en regel i arbetstvistlagen (4 kap. 7 §) som säger att arbetsdomstolen inte får ta upp ett mål till prövning utan föregående förhandlingar enligt MBL eller genom avtal fastställda förhandlingsordning ar. Den praktiska innebörden av motionärernas förslag synes vara att det bör 21 3 1986/87. införasnågon form av övre beloppsgräns för vad parterna vid sina förhand- AU 1986/87:8lingar får komma överens om. Det är tveksamt om det är lämpligt eller ensmöjligt att göra en sådan begränsning i den parterna tillkommande avtalsfriheten.Om arbetsgivaren av skäl som anges i motionerna är mindre väl informerad omlagar och avtal och därigenom vid förhandlingarna kommer i underläge iförhållande till motparten så är detta, som utskottet framhållit i tidigaresammanhang, ett informationsproblem som inte skall avhjälpas genom ändringar iden arbetsrättsliga lagstiftningen. I motion A726 framförs uppfattningen att skadeståndensstorlek bör graderas efter företagens storlek, så att beloppet skall nedsättasom det är ett mindre företag som är felande part och över huvud taget inteutdömas för ouppsåtliga fel. En sådan ordning bryter mot det arbetsrättsligamönstret att reglerna gäller lika för alla och tar inte hänsyn tillskadeståndens reparativa funkfion. Blir exempelvis en arbetstagare uppsagd utansaklig grund är kränkningen lika stor vare sig uppsägningen sker från ettstörre eller mindre företag. Företagets storlek bör av det skälet inte påverkaden ekonomiska gottgörelsen för kränkningen. Utskottet anser således att vad som anförts i motionernaA726, A739 och A748 inte motiverar ett initiativ från sida tillöversyn av de arbetsrättsliga skadestånden och avstyrker för den skull denämnda motionerna i motsvarande delar. Utskottet övergår härefter till frågan om arbetsgivaresavdragsrätt för utbetalade skadestånd. Genom ett utslag i regeringsrätten år1980 fastställdes att s. k. allmänt skadestånd till en facklig organisationvar att anse som avdragsgill omkostnad i rörelsen. Efter hörande avskatteutskottet tillstyrka tes senare i AU 1984/85:3 ett regeringsförslag omatt slopa denna avdragsrätt. Det skedde genom en ändring i 20 §kommunalskattelagen som trädde i kraft . Mofioner om attavdrägsrätten åter skall införas har därefter behandlats av skatteutskottet(SkU 1984/85:41 och 1985/86:28) och i' enlighet med hemställan av det utskottetavslagits av (res. av m, fp, c). har ingenfrån skatteutskottet avvikande mening i den nu föreliggande frågan ochavstyrker motionerna A726 och A748 även i dessa delar. Den fackliga vetorätten vid entreprenader Bestämmelserna i 38-40 §§ MBL ålägger arbetsgivarna attförhandla med de fackliga organisationerna i de fall då arbetsuppgifter avses bli utlagda på entreprenad eller som uppdrag. Om man inte kommer överens vid förhand lingarna har den fackliga organisationen möjlighet att förbjuda att entrepre naden (motsv.) kommer till stånd, men det förutsätter att det arrangemang arbetsgivaren vill genomföra kan antas leda till att lag eller kollektivavtal åsidosätts eller att detta på annat sätt skulle strida mot vad som är godtaget inom parternas avtalsområde. Används vetot på obefogat sätt kan det medföra skadeståndsskyldighet för den fackliga organisationen. ståndsskyldighet kan också uppstå för den arbetsgivare som bryter mot bestämmelserna. Vetorätten utövas normalt av den centrala fackliga organisationen. '' Den fackliga vetorätten tas upp i fem motioner. I motion1985/86: A748 av AU 1986/87:8 m. fl. (m) framhålls att avsiktenmed bestämmelserna aldrig har varit att de skulle hindra seriösa entreprenörer.Det sker dock i många fall till följd av att de fackliga representanterna villutöka arbetsuppgifterna på den egna arbetsplatsen. Ännu allvarligare är attvetorätten utnyttjas för att utestänga företagare som på godtyckliga grunderbetraktas som icke seriösa. Det förekommer att enmansföretagare regelmässigtsvartlistas eller accepteras endast på vissa villkor, I praktiken har defackliga organisationerna därmed skaffat sig möjlighet att utfärdanäringsförbud. Motionärerna anför vidare att de fackliga organisationernai vissa fall, särskilt bland kommunerna, utvidgat vetorätten att omfattaupphandling i allmänhet. Det händer dessutom att organisationerna föreslåraktioner av i det närmaste polisiär karaktär för att kontrollera om företagerlagt skatter och avgifter. Att endast ett fåtal fall förts upp till arbetsdomstolen,fortsätter motionärerna, ger ingen rättvisande bild äv vetorättens användning:Redan hotet om veto kan vara tillräckligt för att en arbetsgivare skall avståfrån att anlita en filltänkt entreprenör. I SAF-LO-PTK.harparterna ålagt sig att följa utvecklingen på entreprenadområdet. Fortfarandeanvänds dock vetorätten på ett sätt som inte kan accepteras. Frågor som rörrättstryggheten bör inte lagstiftaren överlåta till reglering i avtal mellanparterna på arbetsmarknaden. Med hänvisning härtill och till vad i övrigtanförts yrkar mofionärerna att skall upphäva 38-40 §§ i MBL. m.fl. (m, c, fp) anför i motion.1985/86:A722 att det måste betraktas som orimligt att en facklig organisationmed lagens hjälp skall kunna stoppa småföretag från att få arbete av det endaskälet att det saknar kollektivavtal/hängavtal samt att enda chansen tillrättelse är att det upphandlande företaget tar en process i arbetsdomstolen medsin fackliga motpart. Skyddet för de små företagen är alldeles för svagt. 39 §MBL bör. därför ändras på så sätt att en arbetstagarorganisation inte gesmöjlighet att utnyttja sin starka ställning i entreprenadfrågor till attutestänga företag utan . kollektivavtal/separatavtal från att konkurrera pålikvärdiga villkor. Även Börje.Hörnlund m.fl. (c) anser i motion 1985/86:A745att det är betänkligt att vetorättsreglerna ibland utnyttjas av de fackligaorganisationerna för att försöka stoppa även seriösa entreprenörersverksamhet. Saken har påtalats av , och ävenregeringen har tvingats medge att det behövs en skärpt uppmärksamhet så attenmansföreta-gen får bättre förutsättningar för sin näringsutövning påentreprenadområdet. Motionärerna vill att regeringen skall lägga fram förslagtill ändring av MBL så att de påtalade missförhållandena undanröjs. Med liknande motiveringar begärs därjämte i motion1985/86:A719 av () att förslag skall läggas fram om ändring iMBL så att en arbetstagarorganisation kan utestänga seriösaenmansföretag. Av en annan mening är m.fl. (vpk) imotion 1985/ 86:A712. De menar att den fackliga vetorätten bör utvidgas ätt omfatta alla former av entreprenad och inte begränsas till företag med s. k. grå arbetskraft. Med en sådan utvidgning skulle vinnas flera fördelar. Arbetsgi varen skulle tvingas att se mer till sitt företag' och inte i onödan eller av 23 kortsiktigavinstmotiv anlita entreprenörer. Vidare skulle de entreprenörer AU1986/87:8 som även vill komma i fråga för uppdrag tvingas att föra enbättre personalpolitik. Motionärerna yrkar att begär förslag avregeringen till den angivna utvidgningen av den fackliga vetorätten. Iförslaget bör dessutom ingå att vetorätten skall utövas av de lokalafackföreningarna. Med anledning av de nu redovisade mofionsförslagen villutskottet uttala följande. I tidigare sammanhang (exempelvis AU 1981/82:4 s. 43) harutskottet som bakgrund till de aktuella bestämmelserna i framhållit att denfackliga vetorätten har till uttryckligt syfte att komma åt användningen av gråarbetskraft och därmed sammanhängande svårbemästrade problem, t. ex.skattesmitning. Däremot är det inte avsett att bestämmelserna skall utnyttjasför att hindra seriösa entreprenader, inte heller för att styra över arbetenfrån ett avtalsområde till ett annat. Det har inte varit tal om attarbetstagarsidan skall ha en generell möjlighet att förbjuda entreprenader,såsom påyrkas i motion A712. Vad som anförs i mofionen är enligt utskottetsmening inte heller skäl för en sådan vittgående förändring av vetorätten. Yrkanden i motsatt riktning om att slopa eller inskränkaMBL:s bestämmelser om den fackliga vetorätten vid entreprenadavtal harframställts i stort sett alltsedan bestämmelserna kom till. Yrkandena haravvisats av , med hänvisning till att studerade användningen av vetorättsreglerna utan att finnaatt reglerna i någon större omfattning utnyttjades för andra syften än deavsedda. Kommittén fann inte heller skäl att föreslå några regeländringar.Vidare har hänvisats till att det av SAF-LO-PTK inrättade Rådet förutvecklingsfrågor skall aktivt följa utvecklingen på entreprenadområdet. I de föreliggande motionerna görs gällande att denfackliga vetorätten i särskild grad är ett problem för enmansföretagen. Densaken uppmärksammades av utskottet vid förra årets riksdagsbehandling (se AU1985/86:1 s. 13-15) med anledning av då föreliggande motioner men också av attnäringsfrihetsombudsmannen (NO) hos regeringen påtalat vissa förhållanden inomelektrikerbranschen, som enligt NO försvårade för seriösa enmansföretagare attfå tillträde till marknaden och utöva sin näring. Regeringen fann med ledningav vad som framkommit vid ärendets beredning att det inte förelåg skäl attöverväga lagändring. I anslutning till sitt beslut uttaladeregeringen dessutom bl. a. följande: Reglerna om facklig vetorätt i medbestämmandelagen fyherenligt regeringens mening en viktig funktion genom att motverka försök tillkringgående av lagar eller träffade kollektivavtal för arbetet. börframhållas betydelsen av enmansföretagens verksamhet för effektiviteten ochutvecklingen inom näringslivet. Regeringen ser därför allvarligt på enutveckling som kan leda till att kollektivavtal på arbetsmarknaden får tilleffekt att seriösa enmansföretagare väsentligen hindras från att verka påmarknaden. Enligt regeringens bedömande måste det ligga också iarbetsmarknadsparternas intresse att slå vakt om etableringsfriheten och attvara vaksamma på att etableringshindrande effekter m.m. av träffade avtal inteuppstår. Utskottet är av samma mening. I förra årets betänkande anmäldes avslutningsvis att NO förde fortsatta 24 diskussionermed de berörda parterna med anledning av regeringsbeslutet. AU 1986/87:8Som uppföljning av denna anmälan skall här antecknas att NO, sedanarbetstagarsidan gjort vissa utfästelser beträffande sitt fortsatta agerande,för sin del avslutat ärendet. Vad ovan redovisats leder utskottet till slutsatsen attdet saknas anledning att föreslå åtgärder med syfte att upphäva ellerinskränka om facklig vetorätt. Utskottets ställningstaganden innebär sammanfattningsvisatt utskottet avstyrker såväl motion A712 (vpk) som motionerna A719 (fp), A722(m, fp, c), A745 (c) och A748 (m), i förekommande fall i aktuella delar. MBL inom offentlig sektor Frågan om medbestämmande i samband med de politiskabesluten i regeringen och hos kommuner och landsting har diskuterats vidåtskilliga fillfällen alltsedan tillkomsten av MBL .