bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Utskottet, som ställer sig bakom huvudprinciperna ipropositionsförslaget, finner dock att den föreslagna ordningen rymmer vissatillämpningsproblem, som gör den svåröverskådlig. Även om kommuner ochmyndigheter naturligtvis efter viss registerforskning kan konstatera vilken dagsom beslutet om en plan som fastställts före utgången av vunnit lagakraft oeh vilken dag som således utgör slutdagen förgenomförandetiden, gäller inte detsamma för berörda sakägare och i än mindregrad för andra intressenter. En ordning som innebär att alla äldre planer somfastställts genom lagakraftvunnet beslut efter den angivna tidpunkten får enoch samma genomförandetid torde vara lättare att överskåda för alla berörda intressenter.Utskottet finner därför skäl att delvis ansluta sig till den lösning somförespråkas i partimotion. Att bestämma genomförandeti-den för dehär aktuella planerna till från PBL:s ikraftträdande skulle dockförsvåra angelägna planändringar och vidmakthålla olägenheterna av nuvarandeordning . Tiden kan inte lämpligen sättas längre än efter dagen för PBL:s ikraftträdande. Om det anses erforderligt för attge rimlig tid till genomförande har kommun möjlighet att förlängagenomförandetiden. Utskottet finner således lämpligt att alla stads- ochbyggnadsplaner som fastställts efter utgången av 1978 skall ges engenomförandetid av från PBL:s ikraftträdande. I enlighet med vad somangetts i propositionen (s. 864) avses med uttrycket fastställd attfastställelsebeslutet vunnit laga kraft. Planer, som fastställtföre , men som överklagats och som vunnit laga kraft genomregeringsbeslut efter denna dag, får alltså också genomförandetid. Omlänsstyrelsens beslut däremot inte överklagats, bör det av praktiska skäl varalänsstyrelsens beslutsdatum som är avgörande, inte den dag då besvärstiden gickut. Förslaget i partimotion 1985/86:80 yrkande 3o såvitt rör frågan om genomförandetid även för vissa planer antagna före 1978strider mot tanken på att äldre planer skall kunna omprövas. Yrkandet bördärför inte bifallas. Detsamma gäller partimotion 1985/86:69yrkande 12 såvitt nu är i fråga. Utskottet förordar alt med anledning avpropositionsförslaget och partimotionerna 1985/86:69 (c) yrkande 12 och1985/86:80 (fp) yrkandena 3 n och 3 o, det första och det sista yrkandetsåvitt nu är i fråga, antar följande lydelse av 17 kap. 4 § andra stycket: I fråga om stadsplaner och byggnadsplaner, som harfastställts efter utgången av , skall genomförandetiden enligt 5 kap. 5S vara räknat från ikraftträdandet. I fråga om övriga planer ochbestämmelser som avses i första stycket skall genomförandetiden anses ha gåttut. BoU 1986/87:1 18 Övergångsbestämmelser 18.3.3Inskränkt giltighet av vissa nya regler Propositionen innehåller förslag om attinlösenskyldigheten för kommun enligt 14 kap. 1 § inte skall gälla inom områdemed stadsplan intill utgången av . Vidare föreslås att kommunens rättatt enligt 6 kap. 24 § andra stycket lösa in mark, som inte bebyggts i huvudsakligöverensstämmelse med detaljplan, inte skall gälla för sådana äldre planer sominte skall anses ha någon genomförandetid. Inom planområden där planenfastställts efter utgången av 1978 och därför kommer att ha en genomförandetidintill utgången av kommer däremot sådan inlösenrätt att föreliggaefter utgången av genomförandetiden. De nya reglerna om huvudmannaskap förallmänna platser i 6 kap. 26 § och om bygglov till åtgärder på kvartersmark förallmänt ändamål i 8 kap. 11 § fjärde stycket avses inte gälla för de äldreplanområdena. Äldre bestämmelser föreslås gälla i fråga om planer som antagitsmen inte fastställts när PBL träder i kraft. Utskottet tillstyrker förslagenmed nödvändig ändring i fråga om angivna tidpunkter. 18.3.4Ersättning vid ändring av plan vars genomförandetid skall anses ha gått ul.Dens.k. Enligt förslaget till 17 kap. 4 § andra stycket föreslås ipropositionen endast stadsplaner och byggnadsplaner som fastställts efterutgången av 1978 ha någon genomförandetid. I fråga om planer tillkomnadessförinnan skulle således komma att gälla att genomförandetiden ansesutgången och att de genast efter PBL:s ikraftträdande kan ändras eller upphävasutan att de rättigheter som uppkommit genom planen beaktas (5 kap. 11 § andrastycket). Den s. k. garantiregeln i 8 § har till syfte att för en äldre plansom inte får någon genomförandetid garantera ägarna till berörda fastigheter kompensationpå vissa villkor för att dessa inte skall drabbas oskäligt hårt vid upphävandeeller ändring av planen (prop. s. 418). Rätten till kompensation är ipropositionen utformad som en rätt att påkalla inlösen av fastigheten. Attfastighetsägarna inte föreslås få någon rätt till intrångsersättning beror påatt de - som ju i intrångsfallen får behålla fastigheten - inte skall kunnatillgodogöra sig värdet av byggrätten en gång till, om kommunen sedermeraupprättar en plan som tillåter bebyggelse (prop. s. 422). För att inlösenrätten skall föreligga avses tre villkorgälla i materiellt hänseende. För det första måste hinder mot bebyggelse avmarken ha rått i form av långvarigt nybyggnadsförbud enligt 35 eller 109 § BL.Om inget sådant förbud rått och planen ändå inte blivit bebyggd, måste man antaatt det inte funnits rimliga ekonomiska möjligheter att realisera planen oeh isådana fall bör ingen ersättning utgå (prop. s. 421). Med långvarigt avses iprincip ett byggnadsförbud som i praktiken förhindrat byggande (prop. s. 867), dvs. För det andra bör fastigheten vara belägen i ett områdesom till större delen är bebyggt i huvudsaklig enlighet med planen. Fastigheterinom outbyggda eller endast till begränsad del utbyggda områden bör inte kommai fråga för kompensation (prop. s. 421). 1 specialmotiveringen har villkoretkonkretiserats till att avse ca två tredjedelar eller mer av området. Med"område" avses inte alltid hela planområdet, utan även en del avdetta om utbyggnadsgraden där skiljer sig från det övriga planområdet (prop. Det tredje villkoret är att upphävandet eller ändringen avden äldre planen medför att marken inte får bebyggas eller får bebyggas endasti en utsträckning som är uppenbart oskälig. Om fastigheten inte alls, ellerendast i begränsad omfattning, får bebyggas skall villkoret vara uppfyllt. Förfall, där fastigheten får bebyggas för enskilt ändamål på annat,sätt än somtidigare medgavs, ges i propositionen följande riktlinjer för skälighetsbedömningen. För en- och tvåfamiljshus, i detta sammanhang oftaliktydigt med fritidsbostäder, anges att förändringen av byggrätten - inomramen för det ursprungliga ändamålet - endast i rena undantagsfall skallföranleda någon kompensation till fastighetsägaren. För kontors-, handels- och flerbostadshus anges attbyggrättsbegränsningar bör kunna ske oberoende av gällande plan och utankompensation så länge fastighetsägaren får bygga ungefär i samma utsträckningsom övriga fastighetsägare i omgivningen. För industrifastigheter anges attekonomisk BoU1986/87:1 18 Övergångsbestämmelser kompensationkan komma i fråga endast om det är fråga om "kraftiga begränsningar av dentidigare byggrätten som leder till stora förändringar av fastighetensmarknadsvärde". Ett fjärde, formellt villkor föreslås vara att talan väcksföre utgången av 1996. Detta sammanhänger med en i proposition 1985/86:90föreslagen övergångsbestämmelse till vissa ändringar i ExL, som innebär attmarkägare, om han så begär, skall få expropriationsersättning i mål där talanväcks beräknad med hänsyn till de planförhållanden som rådde vidtidpunkten för PBL:s ikraftträdande. I övrigt uttalas i PBL-propositionen (s. 869) att fråganhuruvida inlösenskyldighet föreligger eller ej bör avgöras med hänsyn tillförhållandena då inlösenmålet avgörs. Om kommunen inlett planarbete när måletskall avgöras, finns i vissa fall förutsättningar att vilandeförklara målet iavvaktan på att planläggningen slutförs. Först därmed klarläggs ju vilken nybyggrätt som kommer att medges och om denna är uppenbart oskälig eller ej iförhållande till den gamla planen. Den s. k. garantiregeln anses i partimotion1985/86:69 vara alltför sträng mot fastighetsägarna, vars rättssäkerhet ansesha trätts för när. I motionens yrkande 12 såvitt nu är i fråga begärs etttillkännagivande om ytterligare utredning med beaktande av både kommunens ochden enskildes intressen. I partimotion 1985/86:80 yrkande 3 o såvittnu är i fråga hemställs att ersättningsvillkoren för fastigheter som drabbatsav nybyggnadsförbud förbättras. Propositionsförslaget anses för restriktivtutformat. BoU 1986/87:1 75 Övergångsbestämmelser Utskottets överväganden rörande utformningen aversättningsvillkoren är följande. I propositionen har - som framgått ovan - medhänvisning till viss risk för dubbelkompensation ersättningsrätten utformatssom en skyldighet för kommunerna att lösa in mark, inte att utge ersättning förintrångsskador. Enligt utskottets uppfattning kan detta leda olycklig låsning av förhandlingsläget mellan kommunen och de markägare somberörs av byggrättsbegränsningar i en ändrad eller upphävd plan. Kommunenkanske inte alls har något behov av marken -som ju även fortsättningsvis fårförutsättas bli använd för enskilt ändamål - och fastighetsägarna torde mångagånger inte heller se sig betjänta av att få avstå från marken. mening är det mer ändamålsenligt att tillerkänna markägarna engenerell rätt till skadeersättning i de aktuella fallen. Kommunen bör dock fårätt att välja om den hellre vill lösa in marken. Om kommunen föredrar detta,bortfaller även problemet med att markägarna kan bli dubbelt kompenserade ifall de får behålla fastigheten och kommunen sedermera fillåter den byggrättvars bortfall var anledningen till att ersättningen utgavs. Utskottetförutsätter att kommunerna tar berättigad hänsyn till synpunkter som framkommervid det samråd som skall ske. Utskottet påpekar i detta sammanhang att det vorestötande om kommunen utnyttjade sin möjlighet att upphäva planen för en enstakafastighet i ett i övrigt utbyggt område för att den skall bevaras obebyggd ochtjäna som grönområde för övriga boende. Detkorrekta i en sådan situation bör vara att planen ändras så att fastighetenblir utlagd som parkmark. Då har fastighetsägaren rätt att bli inlöst. Utskottet anser vidare att det inte bör ställas upp somett villkor för ersättning att marken berörts av långvariga nybyggnadsförbud. Ivissa fall kan det nämligen vara slumpmässigt om förbud gällt under den ipropositionen avsedda tiden eller endast under en del av denna tid.Vidare förekommer s. k. latenta nybyggnadsförbud, där fastighetsägare kan förmodasha avstått från att utnyttja sin byggrätt i medvetande om att kommunen vid enbyggnadslovsansökning i enlighet med en föråldrad plan skulle ha utverkat ettlänsstyrelseförordnande om sådant förbud. Rättviseskäl talar därför för attalla fastighetsägare behandlas lika vid omprövning av äldre planer, oavsett omdessa belagts med nybyggnadsförbud eller ej. Kretsen av ersättningsberättigadebör alltså vidgas i förhållande till propositionsförslaget. Vad som däremot inte bör ändras i förhållande tillpropositionsförslaget är villkoret att marken skall vara belägen i område somtill större del är bebyggt i huvudsak i enlighet med den äldre planen och attupphävandet eller ändringen av denna medför att bebyggelsen medges endast i enutsträckning som är uppenbart oskälig. Vad gäller kraven på det område som tjänar sombedömningsgrund avses enligt propositionen (s. 868) inte alltid helaplanområdet. Klart avgränsade delar av ett planområde ochutbyggnadsförhållandena i en sådan del skall kunna användas sombedömningsgrund. De uttalanden och avgränsningar som gjorts i propositionen kandock ofta ge anledning till tolkningstvister. Den försöksverksamhet somplanverket bedrivit tillsammans med några kommuner visar på behov av merentydiga riktlinjer för avgränsning av det område som avses. Utskottet anserdet därför erforderligt att göra det förtydligandet att med område bör i dettasammanhang i regel förstås kvarter. I vissa sammanhang, när ett kvarter endastomfattar en eller ett par fastigheter, kan flera kvarter som utgör en naturligsammanhängande bebyggelsegrupp och där planen byggts ut tas till utgångspunktför avgränsningen. Därav följer att det för delar av planområden som inteblivit bebyggda blir möjligt att utan ersättning inskränka eller helt upphävaolämpliga byggrätter. I propositionen (s. 868) anges att ett område bör varautbyggt till ungefär två tredjedelar för att det skall vara till större delenbebyggt i huvudsak i enlighet med planen. Däremot krävs inte att planensbyggrätter behöver vara fullt utnyttjade. Några ytterligare klarlägganden kanhär behövas. Ett område som bebyggts med fritidshus kan anses vara utbyggt ihuvudsak i enlighet med planen även om den i planen medgivna byggrätten endasttill ringa del utnyttjats på fastigheterna. Det som bör vara avgörande ärsyftet med planen. En plan över ett äldre bebyggelseområde som förutsätter attområdet omdanas skall inte omfattas av ersättningsrätten om omdaningen intekommit till stånd. När det gäller skälighetsbedömningen ansluter sigutskottet till vad som anförts i propositionen, bl. a. om att det bör röra sigom kraftiga inskränkningar i byggrätten, ledande till betydande sänkningar avmarknadsvärdet, för att ersättning skall kunna komma i fråga. BoU 1986/87:1 18 Övergångsbestämmelser kompensafionskall utgå bör en grundregel vara att fastighetsägaren bör hållas skadeslös iförhållande till dagens lagstiftning. Det bör stå helt klart attfastighetsägaren utan rätt till ersättning eller inlösen skall vara skyldig atttåla sådan inskränkning av fastighetens bebyggande som hade varit möjlig attgenomföra enligt dagens lagstiftning. Omvänt gäller att om inskränkningen av enfastighetsägares möjligheter att bebygga fastigheten går utöver dagenslagstiftning, han skall ges rätt till kompensation. De motiv som sålunda finns redovisade i propositionen tillledning för tolkning av begreppet "uppenbart oskälig" torde varatillräckligt klargörande i de fall byggrätten för obebyggda fastigheterändras. När det t.ex. gäller fastigheter för en- och tvåfamiljshus framgår detatt relativt kraftiga förändringar av byggrätter måste tålas så länge de hållersig inom samma användningssätt. Det vanligaste fallet vad gäller förändring avbyggrätter torde vara kraftiga begränsningar av tillåten byggnadsrått i syfteatt hindra permanentbosättning. Sådana åtgärder bör sålunda inte medförakompensation till fastighetsägaren. Om den tidigare byggrätten helt släcks utbör emellertid kompensation utgå. Det finns i regeringspraxis också fleraavgöranden som bekräftar detta synsätt. (Se t. ex. regeringsbeslut den 30 juni1972 diarienummer P 2482/69 m.fl. (), den 6 juli 1978diarienummer Pl 1472/76 () och den 24 februari 1982diarienummer Pl 405/81 ().) Beträffande obebyggda fastigheter avsedda för kontors-,industri-, handels- eller flerbostadsändamål framgår det av propositionen attplanändringar kan ske utan hänsynstagande till den befintliga planen. Detavgörande skall i stället vara i vilken utsträckning fastigheterna iomgivningen har fått bebyggas. Får fastighetsägaren sålunda inte bebygga sinfastighet i samma utsträckning som har skett på omkringliggande fastigheter,skall han ha rätt till kompensation. En situation som kommer att bli vanlig i praktiken och sominte närmare har kommenterats i motiven är emellertid de fall då fastigheternaär bebyggda och då gällande plan medger en större byggnadsrätt än detbefintliga huset. Om den befintliga byggnaden har ett miljömässigt ellerkulturhistoriskt värde i den mening som avses i 3 kap. 12 §, bör möjlighetenvara större att utan kompensation sänka befintliga byggnadsrätter oeh anpassadem till det befintliga huset, än om byggnaden saknar sådana värden. Det skulleannars föreligga uppenbara risker att befintliga, miljömässigt ellerkulturhistoriskt värdefulla byggnader skulle rivas. Samma synsätt bör gälla ide fall den värdefulla byggnaden behålls men utnyttjande av ytterligareexploateringsmöjligheter intill byggnaden på samma fastighet skulle spolierade miljömässiga eller kulturhistoriska värdena i byggnaden. I gällanderegeringspraxis finns också ett flertal avgöranden som bekräftar detta synsätt.Regeringen har sålunda medgett planändringar som innebär att planer, som hartillåtit betydligt högre exploatering än den befintliga byggnaden, ändras såatt de överensstämmer med byggnaden. (Se t.ex. regeringsbeslut ()diarienummer Pl 1667/79, diarienummer Pl1309/83 och Pl 2163/84.) BoU 1986/87:1 18 Övergångsbestämmelser miljömässigteller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse blir således slutsatsen att enfastighetsägare skall vara skyldig att tåla en större inskränkning än somskulle blivit fallet om dessa kvaliteter ej förelegat. Är det så att byggnaden är saneringsmogen och inte harnågot miljömässigt eller kulturhistoriskt värde, anser utskottet att sammabedömning skall tillämpas som för obebyggda fastigheter. Kompensation börsåledes utgå till fastighetsägare som inte får bygga i samma utsträckning somgäller för fastigheter inom kvarteret. I de fall ett kvarter bara omfattar en eller ett parfastigheter eller då planen ej ger jämförbara rättigheter för fastigheternainom kvarteret, anser utskottet att ekonomisk kompensation bör komma i frågaendast om sådan vidare utbyggnad vägras som innebär kraftiga begränsningar avden tidigare byggrätten och som leder till betydande förändringar avfastighetens marknadsvärde. Utskottet förutsätter att kommunerna, vidförändring av byggrätter avseende kommersiella och industriella ändamål,beaktar de förutsättningar under vilka fastighetsupplåtelsen har skett. Dettakan vara aktuellt t.ex. när kommunen sålt en tomt för ett industriellt ändamåloch utbyggnaden sker etappvis. Vad i detta avsnitt och tidigare anförts innebär sålundasammanfattningsvis att planer fastställda före inte fårnågon genomförandetid. Ändras en sådan plan så att byggrätten tas bort ellerbegränsas kan under vissa förutsättningar ersättning utgå enligt den häraktuella garantiregeln. Planer fastställda -ges en femårig genomförandetid. Därmed stärksfastighetsägarens möjlighet att utnyttja sin byggrätt jämfört med dagensbyggnadslagstiftning. BoU 1986/87:1 18 Övergångsbestämmelser Liksom andra ersättningsfrågor enligt PBL börersättningsfrågan avgöras efter expropriationsrättsliga principer, dvs. som enjämförelse mellan å ena sidan marknadsvärdet av berörd fastighet enligt denäldre planen och å den andra det nya, lägre marknadsvärde som uppkommer genomatt planen ändras eller upphävs. Utskottet noterar att regeringen i proposition1985/ 86:90 föreslagit att fastighetsägare skall ha rätt att få marknadsvärdetföre planändringen fastställt med hänsyn till de planförhållanden som gälldevid PBL:s ikraftträdande. Denna regel kommer alltså - om antar den-att bli tillämplig i de fall kommunerna väljer att lösa in fastigheter somberörs av ändring av äldre planer. När det gäller skadeersättningar enligt garantiregeln bördock vissa kompletterande överväganden göras. Fastighetsägaren behåller ju isådana fall fastigheten och skall enligt regeln få viss ersättning för denskada planbeslutet medför för honom. Även i dessa fall är det naturligt att detär en marknadsvärdesskillnad före och efter beslutet som bör ersättas. Dock ärdet här fråga om en ganska speciell ersättningsrätt som dessutom kommer att fåen tidsbegränsad giltighetstid. Med skada är det i detta sammanhang naturligtatt avse den värdeminskning som fastighetsägaren får bära i förhållande tillvärdet av vad han en gång betalat för fastigheten, omräknat till nuvärde. Enmetod för sådana beräkningar finns i anvisningarna till 36 § kommunalskattelagen, varavföljer att vid realisationsvinstberäkning omkostnaderna för egendomen(köpeskilling, inköpsprovision, förbättringskostnader m.m.)- uppräknat medvissa index - får dras av från det pris som erhållits vid avyttring. Värdetföre beslutet bör enligt utskottets mening begränsas till vad som motsvarar detbelopp som kan framräknas som omkostnadsbelopp vid realisationsvinstberäkning.Det krävs inte att fastighetsägaren är skattskyldig för realisationsvinstenenligt 36 § kommunalskattelagen. De aktuella lagrummen anvisar alternativaberäkningsmetoder. Enligt utskottets mening bör den för fastighetsägaren minstogynnsamma metoden användas. I vissa fall kan beräkningarna bli komplicerade.Begränsningsregeln bör därför bara användas när kommunen begär det. BoU 1986/87:1 18Övergångsbestämmelser 18.3.4.4Tid för talans väckande m. m. Utskottethar tidigare föreslagit att äldre planer som fastställts efter utgången av 1978skall ha en genomförandetid av från PBL:s ikraftträdande och attgenomförandetiden skall löpa ut med utgången av . Mark- och övrigasakägare inom sådana planområden skall sålunda vara tillförsäkrade fullersättning för skador genom planändringar som sker . Garantiregelnför äldre planer, som inte får någon genomförandetid, bör ha sammafidsbegränsning, dvs. den bör gälla i fråga om talan om ersättning som väcksföre utgången av . För tillämpningen i övrigt av garantiregeln bör,genom en hänvisning till 14 kap. 9 § och 15 kap. 1 §, ExL:s regler kunna gälla,utom att den särskilda rättegångskostnadsregeln i 15 kap. 6 § bör görastillämplig i ExL:s ställe. Deändringar av garantiregeln i förhållande till proposifionsförslaget somutskottet har förespråkat innebär att yrkandena i partimotionerna 1985/86:69(c) yrkande 12 och 1985/86:80 (fp) yrkande 3 o, båda yrkandena såvitt nu är ifråga, åtminstone delvis tillgodosetts. Utskottet föreslår att medanledning av proposifionsförslaget och motionerna anta följande förslag tilllydelse av 17 kap. 8 §: Omskada uppkommer till följd av att en plan eller bestämmelse, varsgenomförandetid enligt 4 § skall anses ha gått ut, upphävs eller ändras, harägare och innehavare av särskild rätt till fastighet rätt till ersättning avkommunen. Rätt till ersättning föreligger om fastigheten 1. är belägen inom ett område som till större delen ärbebyggt i huvudsak i enlighet med planen och 2. efter upphävandet eller ändringen inte får bebyggaseller får bebyggas endast i en utsträckning som är uppenbart oskälig. Ersättningenligt första stycket skall bestämmas som skillnaden mellan fastighetensmarknadsvärde före och efter beslutet att upphäva eller ändra planen.Fasfighetens marknadsvärde före beslutet skall bestämmas med hänsyn till såvälde planförhållanden som de ersättningsprinciper som gälldevid lagens ikraftträdande. Om kommunen begär det, får dock värdet intebestämmas högre än ett belopp som motsvarar vad som enligt anvisningarna till36 § kommunalskattelagen (1928:370) får dras av vid beräkning avrealisationsvinst vid avyttring av fastighet. Talan om ersättning enligt första stycket skall väckasföre utgången av . Har ägare eller innehavare av särskild rätt tillfastighet väckt talan och har han rätt till ersättning, får kommunen i ställetlösa fastigheten eller rättigheten. I mål om ersättning och inlösen skall i övrigt 14 kap. 9 Ssamt 15 kap. 1 och 6 §§ tillämpas. BoU1986/87:1 79 Sammanfattning av regler om lösen-skyldighet och skadeersättning iPBL enligl utskottets förslag 18.4 Regionplaner, tomtindelningar, nybyggnadsförbud,andra beslut enligt BL, särskilda krav på beflntliga byggnader, påföljder m.m., gatukostnader m. m. samt pågående mål och ärenden m. m. De i propositionen föreslagna bestämmelserna innebär bl.a. att nybyggnadsförbud som har utfärdats med stöd av BL upphör att gälla vidikraftträdande av PBL. Av stor praktisk vikt blir därvid att de förbud somutfärdats enligt 35 och 109 §§ BL i avvaktan på ändring av aktuella planerkommer att upphöra. Av detta följer att bygglovsansökningar som överensstämmermed den inaktuella planen skall bifallas. Kommunen har emellertid - som förutbeskrivits - möjlighet att enligt 8 kap. 23 § besluta om anstånd med avgörandeav lovfrågan, om arbete pågår med revidering av planen. Anståndstiden är två årfrån det ansökningen kom in. Om kommunen inte hunnit avgöra planärendet inomdenna tid, betyder det att ansökningen enligt den ursprungliga planen skallbifallas.