bet · GA01LU3 · 1986-12-31 00:00:00 — om skadestånd för ideell skada m. m. I betänkandet behandlar utskottet dels två motioner medyrkande om översyn av de ideella skadestånden (m resp, c), dels en motion (fp)med yrkande om översyn av konsumentförsäkringslagen. De två förstnämnda motionerna har remissbehandlats. Ensammanställning av remissvaren finns i bilaga 1 till betänkandet. Utskottet förordar med anledning av m- resp. c-motionenatt en översyn görs av frågan i vilken mån vissa förbättringar kan genomförasnär det gäller ersättning för ideell skada. Fp-motionen avstyrks av utskottet. Motion 1985/86:L206 av (c) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn av skadeståndsrätten enligt vad somanförts i motionen om det ideella skadeståndet. Motion 1985/86:L253 av och (båda fp) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadsom i motionen anförs om behovet av översyn av konsumentförsäkringslagen isyfte att stärka den enskilde försäkringstagarens ställning mot försäkringsbolagen. Motion 1985/86:L257 av () vari yrkas attriksdagen begär att regeringen framlägger förslag till nya grunder förfastställande av de ideella skadeståndens storlek i enlighet med vad som anförsi motionen. Skadestånd för ideell skada Regler om bestämmande av skadestånd för personskada finnsi skadeståndslagen (1972:207). Enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen (SkL) kanden som har tillfogats personskada få ersättning både för ekonomisk och för s.k. ideell skada. Som ekonomisk skada ersätts sjukvårdskostnader och andrautgifter till följd av skadan samt förlorad arbetsförtjänst och framtidainkomstförlust. Ideell skada gottgörs i form av ersättning för sveda och värksamt lyte eller annat stadigvarande men. Sveda och värk avser skadeföljderunder den 1 198Ö/87. akutasjukdomstiden medan lyte eller annat men omfattar bestående lidande LU1986/87:3 eller obehag. Till ideell skada hänförs även vissa olägenheter iövrigt till följd av skadan. Möjligheten till ersättning för "olägenheteri övrigt" infördes då reglerna i 5 kap. SkL fick sin nuvarandeutformning (prop. 1975:12, LU 1975:16), Ideell skada kan ersättas även i vissa fall när enpersonskada inte föreligger. Sålunda skall enligt 1 kap. 3 § SkL bestämmelsernaom skyldighet att ersätta personskada tillämpas ocksä i fråga om lidande somnågon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten, genomärekränkning eller genom vissa andra angivna brott mot den personligaintegriteten. Kostnad eller förlust som drabbar en anhörig till enskadad, en s.k. tredjemansskada, är enligt gällande rätt inte ersättningsbar. reform av SkL:s personskaderegler innebar bl. a.att ersättning för förlust av arbetsinkomst skall bestämmas så att den så närasom möjligt motsvarar den faktiska förlusten. Ersättning avseende förloradarbetsinkomst skall i princip bestämmas på grundval avfaktiskt inträdd och styrkt förlust. Ersättning för framtida förlust avarbetsinkomst skall fastställas med tillämpning av ett ekonomisktinvaliditetsbegrepp och inte som tidigare på grundval av den medicinskainvaliditeten, bestämd såsom en medicinsk funktionsnedsättning, uttryckt iprocent av full funktion. I likhet med vad som gäller enligt lagen (1962:381)om allmän försäkring (AFL) skall hänsyn tas till den enskildes förmåga atttrots skadan bereda sig inkomst genom sådant arbete som motsvaras av hanskrafter och färdigheter och som rimligen kan begäras av honom med hänsyn tilltidigare utbildning och verksamhet, omskolning och annan dylik åtgärd samt denskadelidandes ålder, bosättningsförhållanden och liknande omständigheter. Medinkomst av arbete skall likställas värdet av hushållsarbete. En av huvudtankarna bakom 1975 ärs reform var att man sålångt möjligt skulle hålla isär och i skilda ersättningsposter lämnakompensation för å ena sidan skadeföljder av ekonomisk natur, dvs,inkomstförlust och av skadefallet föranledda kostnader, samt å andra sidanicke-ekonomiska skadeverkningar, dvs. skador av ideell art. Syftet var attåstadkomma en bättre anpassning till de ekonomiska realiteterna i de enskildafallen och att undvika såväl över- som underkompensation. Reformen år 1975ledde till att invaliditetsersättningen numera avser uteslutande ekonomiskskada. Gottgörelse för de besvär och andra olägenheter som tidigare ersattesgenom livräntor eller inom ramen för en invaliditetsersättning fås nu i form aversättning för "olägenheter i övrigt", dvs. för ideell skada. Ersättningen för ideell skada bestäms mer eller mindreschematisk och grundas ofta på en gradering av skadan i medicinskt avseende somgörs av medicinsk sakkunskap. Denna gradering sker väsentligen med utgångspunkti vissa tabeller över normalgrader vid olika skador samt annat material somgrundar sig på tidigare medicinska erfarenheter av den inverkan en viss fysiskdefekt har på den mänskliga prestationsförmågan. Vid en prövning enbart medhänsyn till skadans medicinska invaliditetsgrad sker alltså inte någon individuellbedömning av den skadelidandes förvärvsförmåga, den ekonomiska invaliditeten. Densvenska skadeståndsrätten vilar på grundsatsen att den skadelidande skall fåfull ersättning för den skada han lidit (prop. 1975:12 s. 98). LU 1986/87:3Skadeståndsrätten spelade tidigare en avgörande roll när det gällde att skyddaden enskilde mot följderna av uppkomna skador. Den kraftiga och effektiviseradeutbyggnaden av både den offentliga och privata försäkringen har emellertidförändrat situationen högst påtagligt. Vid personskador har alla medborgare ettgrundläggande ekonomiskt skydd genom socialförsäkringen, dvs. den allmännaförsäkringen enligt AFL samt yrkesskadeförsäkringen enligt lagen (1954:243) omyrkesskadeförsäkring (YFL) som gäller arbetsskador inträffade före den 1 juli1977 och arbetsskadeförsäkring enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring(ASkL) som gäller skador som inträffat därefter. Socialförsäkringen täckeremellertid inte alltid hela inkomstförlusten till följd av skada, ochförsäkringen ger inte kompensation för ideella skador. Vid sidan avsocialförsäkringen tillhandahåller det enskilda försäkringsväsendet en mångfaldolika typer och kombinationer av liv-, olycksfalls- och sjukförsäkringar. Sådanaenskilda personförsäkringar förekommer dels som individuella försäkringar, delssom kollektiva försäkringar (gruppförsäkringar). Dessa försäkringsformer är iallmänhet konstruerade som s. k. summaförsäkringar, dvs. ersättningen utgårmed ett på forhand bestämt belopp som inte är anpassat till den konkretaskadans omfattning. Kännetecknande för summaförsäkringen är också att skaderegleringenär förenklad genom bruk av schabloner i form av tabeller, exempelvis i fråga ominvaliditetsbedömningen. Ändamålet med ersättningen är i första hand attkompensera för inkomstförlust. Kapitalbeloppen ur liv-och olycksfallsförsäkringär emellertid inriktade på att täcka också ideell skada. Ersättning för ideellskada kan även utgå bl. a. vid trafikskador (från den obligatoriskatrafikförsäkringen), vid arbetsskador (från trygghetsförsäkringar), vidpatientskador (frän patientförsäkringen) och vid läkemedelsskador (frånläkemedelsförsäkringen). Detsamma gäller i fråga om de skadefall där en enskildskadeståndsskyldigs ansvarighet är täckt av ansvarsförsäkring. I vissutsträckning förekommer också att ersättning för ideell skada utges av staten,Enhgt brottsskadelagen (1978:413) kan exempelvis ersättning utgå av statsmedefför personskada till följd av brott. Kännetecknande för den svenska skadeståndsrätten när detgäller bestämmande av skadestånd med anledning av personskador är att praxispå området i hög grad läggs fast genom ett samspel mellan domstolarnasavgöranden och försäkringsinrättningarnas ställningstaganden. Antalet auktoritativaoch vägledande domstolsavgöranden på området är emellertid ringa. I stället harutvecklingen lett till att den skadereglering som sker under medverkan av detenskilda försäkringsväsendet organiserats i form av nämnder eller andraliknande organ, vilkas ställningstaganden i olika tolknings- ochtillämpningsfrågor kommit att utöva ett mycket stort inflytande pårättsbildningen. Exempel på sädana nämnder är , som har vissoffentlig karaktär, samt . De olikaskadeprövningsnämnderna är rådgivande organ och fattar inte några bindandebeslut. Deras yttranden kan inte genom överklagande underkastas nägon form avöverprövning. Den skadelidande är dock under alla förhållanden oförhindrad attfå skadeståndsfrågan prövad av domstol, även om yttrande inhämtats från ennämnd och/eller försäkringsinrättningen Nämnderna står regelmässigt under ordförande- LU 1986/87:3 skåp av enopartisk person med domarkompetens och har i övrigt en sammansättningsom syftar till att garantera en sakkunnig och objektiv bedömning.Till en nämnd, t. ex. , kan också finnas knutet ettpartsammansatt råd som handlägger frågor av principiell betydelse såsomriktlinjer för behandling av enskilda ärenden, t. ex. antagande av hjälptabellerbeträffande ersättning för sveda och värk samt för lyte och men. I samband med ändringar i SkL förordadeföredragande statsrådet att ersättning för ideell skada även fortsättningsvisborde fastställas schablonmässigt med utgångspunkt i standardiserade normer(prop. 1975:12 s. 109-111, 149). framhöll statsrådet att avvikelserfrån resultatet av en schablonmässig bedömning borde kunna ske om förhållandenai det enskilda fallet påkallade det. Statsrådet lämnade vissa exempel på ersättningsgillaolägenheter till följd av skada. Allmänna besvär av skadan i arbetet, ökaduttröttning med åtföljande risk för frånvaro från arbetet samt den ökadeanspänning som krävs av den skadelidande för att han skall uppnå ett visstarbetsresultat räknas till denna typ av skadeföljd. Även risker för förlust avextraförtjänster som skadan helt allmänt kan innebära eller för minskadeutsikter till befordran kan i viss omfattning ersättas som ideell skada. Enytterligare grupp av skadeföljder som i viss omfattning kan ersättas ärfördyrade levnadsomkostnader som kan uppkomma på grund av skadan. Föredragande statsrådet tog också upp frågan omersättningsnivån vid ideell skada borde höjas ytterligare (prop. Statsrådet framhöll till en början att ett överförande avskadeföljder i form av olägenheter från området för invaliditetsersättning tillersättning för ideell skada givetvis skulle komma att medföra en förhöjning aversättningsbeloppen för sådan skada. Denna höjning skulle dock inte medföra enhöjning av det totala skadeståndsbeloppet, eftersom invaliditetsersättningenreducerades i motsvarande mån. När det gäller frågan om ersättningsnivån vidideell skada var för låg ansåg föredraganden att det fanns skäl att ha en någotgenerösare inställning gentemot den skadelidande än den som dittills hadekommit till uttryck i praxis. Även om ersättningsnivån kontinuerligt hadeanpassats till penningvärdets förändringar, syntes motsvarande hänsyn, framhöllföredraganden, inte ha tagits till den standardökning och de ändradelevnadsomständigheter i övrigt som hade skett i landet. Fritiden hade fått en alltstörre betydelse för de flesta människor, och en skada som nedsattemöjligheterna att utnyttja denna på ett meningsfullt sätt blev av dennaanledning avsevärt mera kännbar än tidigare, påpekade föredraganden. Det varenligt hans mening naturligt att detta förhållande beaktades vid bestämmandetav skadestånd för ideell skada. Gällandepraxis LU 1986/87:3 Som framgår av det tidigare nämnda bestäms storleken aversättning för ideell skada i praktiken med ledning av tabeller som upptarschablonbelopp vid olika grader av lidande och olika typer av skador.Tabellerna är endast riktmärken för bedömningen. Både domstolar ochförsäkringsbolag brukar tillämpa tabellerna och de övriga normer förbestämmandet av ersättning som utbildats i försäkringspraxis. Normerna harockså godtagits i flera domar av högsta domstolen (se senast NJA I 1982 s.793). Som tidigare redovisats uttalade föredragande statsrådet iförarbetena till 1975 ärs ändringar i SkL att det i fråga om ersättning vidideell skada fanns skäl att ha en något generösare inställning gentemot denskadelidande än vad som dittills kommit till uttryck i praxis. Uttalandetföranledde en höjning av ersättningsbeloppen i hjälptabellerna i samband medatt tabellerna blev föremål för en omfattande översyn. Vid därefter gjordarevisioner av tabellerna har ersättningsbeloppen anpassats till förändringar ipenningvärdet, med ledning av ändringar i konsumentprisindex. De av råd senast antagnahjälptabellerna för sveda och värk samt för lyte och men gäller fr. o. m. den 1januari 1985. har beloppen i tabellerna höjts . Hjälptabellernafinns fogade till betänkandet som bilaga 2. Beträffande ersättningsposten "olägenheter iövrigt" har beräkningen av ersättningen tidigare gett upphov till vissaproblem i det praktiska skaderegleringsarbetet (se bl. a. iFestskrift för s. 403 och i 1983 s.81). Den vanligaste metoden att bestämma ersättningen är att man utgår frän ettuppskattat årsbelopp som kapitaliseras med användande av vissa tabeller,varefter erhålls ett ersättningsbelopp som är av engångsnatur. Ett par exempelpå beräkningsmetoden finns i bilaga 3 till betänkandet. När det gäller ersättning till skadade med sänktmedvetandegrad fillämpas en praxis som innebär att ersättning för ideell skadautgår även när den skadade är medvetslös men att ersättningen bestäms till ettväsentligt lägre belopp, vanligtvis till hälften. Även vid fall där denskadelidande inte är medvetslös men där hans eller hennes medvetandegrad ärsänkt brukar ersättningen bestämmas till ett lägre belopp än vad som annarsskulle utgå. bestäms ersättningen för begränsade tidsperioder, främst ide fall där skadeläget är särskilt svårbedömbart. Domstolarna har endast i begränsad utsträckning fått taställning till ersättningskrav som grundats på psykiskt lidande till följd avbrott. Kraven har i några fall gällt skadestånd för psykiskt lidande som följtav våldtäkt eller annat sexuellt tvång. har i ett sådant fallbestämt ersättningen för psykiskt lidande till . (NJA 11986 s. 127), Iett annat fall har bestämt skadeståndet till . (Rättsfallfrån hovrätterna 1984, RH 135:84). , som i ett fall funnit attotuktsbrott som begåtts mot två syskon utgjort sådant ofredande som avses i 1kap. 3 § SkL, har bestämt skadestånden för lidande till 10 000 resp, . (Dom nr DB 18, meddelad ), Vidare har hovrätten överSkåne och i ett fall av detta slag utdömt , i skadestånd(Avd. 4, dom nr DT4088). Det bör framhållas att målsägandena i LU 1986/87:3de relaterade fallen inte yrkade högre skadestånd än de som domstolarnabestämde samt att de förhållanden och omständigheter som låg till grund fördomstolarnas ställningstaganden var av olika slag. Brottsskadelagen ger inte möjlighet att lämna ersättningav statsmedel för psykiskt lidande till följd av sådana brott, bl. a.våldtäktsbrott, som avses i 1 kap, 3 § SkL, En översyn av brottsskadelagenpågår , I utredningsuppdraget anges att det kan finnas anledningatt överväga om en motsvarighet till bestämmelsen i 1 kap, 3 § SkL omersättning för lidande bör införas i brottsskadelagen. Enligt utredningensdirektiv bör en sådan ersättningsmöjlighet i första hand begränsas till brottdär särskilda skäl talar för denna ersättning, framför allt våldtäktsbrott ochliknande brottslighet. I detta sammanhang skall också undersökas om denersättning som lämnas vid sistnämnda slags brott kan bestämmas något merageneröst för den skadelidande. Beträffande ersättningspraxis i övrigt hänvisas tillinnehållet i de i bilaga 1 intagna remissyttrandena, särskilt yttrandet avTrafikförsäkringsnämnden. I motion L206 (c) hävdas att skadeståndsrätten är dåligtutvecklad i vårt land. Personskadestånden är lägre än i många andra länder.Ersättning utgår inte till anhörig som i en del andra länder. Enligtmotionärens mening har dessutom en viss rättspraxis utvecklats som inte ärförenlig med den enskilda människans rättssäkerhet. Som exempel anges imotionen den praxis som tillämpar och som innebär attersättningen reduceras om den skadade är så dålig att han eller hon inte kananvända pengarna. Motionären anser att det är orimligt att anpassaskadeståndsbeloppets storlek efter en skadads medvetandegrad. Ersättningenskall, framhålls det, utgöra kompensation för den skadades lidande och kan bl.a. användas för att förbättra den skadades miljö och omvårdnad. Enligtmotionärens mening skall därför skadeersättningen utbetalas oavsett denskadades sjukdomstillstånd. Det är enligt motionärens mening viktigt att skadeståndutbetalas snabbt, vilket kan lindra lidande för skadade och anhöriga.Motionären hänvisar till att det i utgår lägre ersättning än i en delandra länder, t. ex. i , men att det möjligen beroende på svårigheterna attjämföra olika försäkringssystem inte går att få fram en internationelljämförelse. Motionären hänvisar vidare till att det till skillnad mot vad somgäller i i en del länder utgår ersättning även till en skadads anhörig.Enligt motionärens mening borde ersättning utgå exempelvis om en förälder tartjänstledigt en månad för att vårda ett skadat barn. Motionären anser att detär nödvändigt med en på internationella jämförelser grundad översyn av reglernaoch praxis när det gäller det ideella skadeståndet och yrkar att hosregeringen begär en sådan översyn. Även i motion L257 (m) hävdas att de ideella skadeståndenär låga i vårt land och att en praxis utvecklats som i hög grad strider såvälmot modern människosyn som allmänt rättsmedvetande. förlusteri livskvalitet som de drabbade lider aldrig i egentlig mening kan LU1986/87:3 ersättasmed pengar men att detta förhållande inte är något skäl att vara Ersättningens storlek kan ändå vara av stor betydelseför den enskilde. Motionären anser att högre ersättning inte behöverbetyda att mycket stora summor bör utgå så som ibland sker i vissa Det bör dock eftersträvas att den enskilde i kompensation för de oftaskakande upplevelser och svåra plågor som han kan drabbas av erhållerersättning som på ett bättre sätt än relateras till arbetslöneri form av månadslön, årslön eller livslön. regeringenbör ges i uppdrag att framlägga förslag till nya grunder för fastställandeav de ideella skadeståndens storiek. I motion L253 (fp), vilken utförligare behandlas nedan,hävdas att försäkringsbolagen alltför ofta vägrar att utbetala ersättning förskador som rimligen borde ersättas. Som exempel anges att ersättning vägratsdärför att försäkringsbolagen ansett att de skadedrabbade varit alltför skadadeför att kunna ha nytta av ersättningen. besvarade justitieministern en frägaav om han avsåg att vidta åtgärder för att ersättning vidtrafikolycka skall betalas ut även när den skadade är sä dålig att han ellerhon ej kan använda pengarna. I sitt svar erinrade justitieministern om attersättningen för ideell skada har en starkt personlig anknytning och syftartill att möjliggöra för den skadade att som kompensation för lidandet skaffasig ett motsvarande mätt av tillfredsställelse. Justitieministern hänvisadetill att det inte direkt framgår av SkL hur ersättning för ideell skada skallbestämmas ifall den skadade är så dålig att han inte kan tillgodogöra sigersättningen. Det fanns inte heller, påpekade justitieministern, någotprejudicerande domstolsavgörande. Däremot, framhölls det i svaret, hade enviss praxis utvecklats i verksamhet innebärande attersättning för ideell skada betalas även när den skadade är så dålig att haninte kan använda pengarna. Beloppet är dock lägre i dessa fall. Den praxis som beskrivits var enligt justitieministernsmening inte sådan att det fanns någon anledning att ingripa medlagstiftningsåtgärder eller på annat sätt. Utskottet har inhämtat remissyttranden över motionernafrån justitiekanslern (), brottsskadenämnden, försäkringsinspektionen,hovrätten för , , försäkringsrättskommittén.Svenska försäkringsbolags riksförbund, , , ,och . Konsortiet förpatientförsäkring och Konsortiet för läkemedelsförsäkring har beretts tillfälleatt yttra sig men har avstått från att avge yttrande. Dessutom har frånLandsorganisationen i (LO) och ()inkommit ett gemensamt yttrande. Remissinstansernas inställning när det gäller frågan omskadeståndsrätten LU 1986/87:3 bör ses över i de hänseenden sommotionärerna tar upp är inte entydig. och tillstyrkeratt frågorna om ersättning för ideell skada utreds. Försäkringsrältskommitiénuttalar inget bestämt om behovet av en översyn men konstaterar rent allmänt attdet kan finnas anledning att exempelvis i samband med en översyn av skadeståndslagstiftningensärskilt ta upp olika frågor om ideellt skadestånd. Försäkringsi/ispektionenser inte att det föreligger behov av en genomgripande översyn avden svenska skadeståndsrätten på personska-deområdet. Inspektionen motsättersig däremot inte en närmare utredning om de skadelidande genompersonskadeersättningar tillförts den standardökning och den förbättring avlevnadsomständigheterna i övrigt som skett i samhället. I samband med en sädanutredning borde också utredas om anhörigas kostnader för besök och annanstimulans till den skadade, t. ex. när denne har sänkt medvetandegrad, skullekunna ersättas utan att i princip kretsen av ersättningsberättigade utvidgastill att i andra lägen omfatta tredje man. Försäkringsjuridiska föreningenanser att en försiktig standardhöjning av i synnerhet ersättningen för lyte ochstadigvarande men bör kunna göras utan att särskilda lagstiftningsåtgärderbehöver vidtas. Trafikskadenä/nnden finner det svårt att inom ramen försin verksamhet ta initiativ till någon större, allmän höjning av nivåerna förideell skada. En sådan höjning är nämnden dock beredd att överväga medanledning av standardutvecklingen i samhället. En översyn av reglerna ochpraxis på området gärna med både internationella och samhällsekonomiskajämförelser skulle enligt nämnden kunna vara av värde för den fortsattarättsutvecklingen. Nämnden ser dock inget behov av en ändradlagstiftning på området, LO och TCO anser att en ändring av nuvarande praxisbör ske genom att dels det inte görs någon reducering eller periodisering avideell ersättning till personer som har en svår hjärnskada eller en sänktmedvetandegrad eller som är medvetslösa, dels ersättningsposten olägenheter iövrigt anpassas till förändringar i konsumentprisindex, dels den ideellaersättningen anpassas till standardhöjningen i samhället. anser attfrågan om översyn av ersättningspraxis när det gäller ideell skada börbehandlas av , att den ideella ersättningen vid våldtäkt börhöjas och att praxis angående ersättning för ideell skada vid nedsattmedvetandegrad eller medvetslöshet bör ses över. Några remissinstanser anser att det i vart fall i nulägetsaknas tillräckliga skäl för en översyn av skadeståndsrätten. Enligt y/C finnsdet inte skäl att på samma sätt som gjordes ta uppfrågan om höjning av de ideella skadeståndens storlek. Samma uppfattning harSve/iska försäkringsbolags riksförbund och . Även hovrättenför anser att en närmare utredning i saken inte synes förnärvarande ha högsta prioritet. Hovrätten motsätter sig dock inte att enutredning kommer till stånd i lämpligt sammanhang. Enligt tingsrättfinns det knappast något behov av en utredning om de ideella skadestånden vidpersonskada. Enutförligare redovisning av remissvaren finns i bilaga 1. m. LU 1986/87:3 Konsumentförsäkringslagen trädde i kraft den 1 januari1981. Den ersatte inom sitt tillämpningsområde bestämmelser i lagen omförsäkringsavtal (försäkringsavtalslagen). Syftet med konsumentförsäkringslagenär att ge konsumenterna en starkare ställning i förhållande tillförsäkringsbolagen. Lagen är därför också till största delen tvingande förförsäkringsbolagen. Konsumentförsäkringslagen är tillämplig på de vanligasteskadeförsäkringar som tecknas av konsumenter för privatändamäl, nämligenhemförsäkringar, villaförsäkringar, fritidshusförsäkringar, reseförsäkringar,motorfor-don.sförsäkringar och båtförsäkringar (1 §). Lagen tillämpas däremotinte på personförsäkringar såsom livförsäkringar samt fristående olycksfalls-och sjukförsäkringar.