bet · GA01BoU3 · 1986-12-31 00:00:00 — och (båda c) anser att dendel av utskottets yttrande på s. 122 som börjar "Utskottet får" oehslutar "bedömning icke" bort ha följande lydelse: Utskottet delar motionärernas uppfattning alt det finnsanledning beakta de möjligheter som kan erbjudas att förbättrakunskapsförsörjningen i miljöskyddsmål. Utskottet biträder således förslaget ide båda motionerna om ökad användning av miljökonsekvensbeskrivningar iSverige. bör således tillstyrka motionerna i nu berörtavseende. JoU1985/86:3 y och (båda fp) anför: I motion 89 föreslog att komplettera 1 kap. 2§ så att NRL skall tillämpas även enligt lagen om skötsel av jordbruksmark oehskogsvårdslagen (yrkande 1). Med hänsyn till vad som anförs i yttrandet (s. 111) om denbefarade extra arbetsbelastning ett bifall till yrkandet skulle få inom framförallt skogsvårdsorganisationen avstår vi från att yrka bifall till motionen idenna fråga. Vi är dock inte helt övertygande om att bifall tillmotionsyrkandet skulle medföra den omfattande prövning av ärenden somutskotlsmajoriteten förutsätter. 1985/86:3 y om förslag till plan- och bygglag och lag om hushållningmed naturresurser m.m. (prop. 1985/86:1, prop. 1985/86:3) har berett näringsutskottet tillfälle attyttra sig över proposition 1985/86:1 med förslag till ny plan- och bygglag ochproposition 1985/86:3 med förslag till lag om hushållning med naturresurser m.m. jämte motioner. En motion från allmänna motionstiden rörandekommunal varuförsörjningsplanering har fidigare hänvisats till näringsutskottet.Utskottet behandlar i detta sammanhang även denna motion och överlämnar den,under förutsättning av bostadsutskottets medgivande, till bostadsutskottet meddetta yttrande. Företrädare för Folkkampanjen mot kärnkraft har införnäringsutskottet framfört synpunkter på beslutsordningen vidtillåtlighetsprövningen av stora industrianläggningar m. m. I frågan om möjlighet för kommunerna att styrautvecklingen av detaljhandeln har synpunkter lämnats inför näringsutskottet avföreträdare för . , , , , . Sistnämnda organisation har därjämte ingett enskrivelse i frågan. har i en till lagutskottet ställdskrivelse, som överlämnats till näringsutskottet, tagit upp frågan omtillämpningen av byggnadslagstiftningen på sådan försvaret tillhörig mark somanvänds för försäljning av överskottsmateriel m.m. ,och har ien skrivelse, ställd också till jordbruksutskottet och bostadsutskottet, lämnatvissa synpunkter på propositionerna med hänsyn till skogsnäringens intressen. I likhet med vad som görs i de aktuella propositionernaanvänder näringsutskottet i det följande förkortningarna PBL (förslag tillplan- och bygglag) och NRL (förslag till lag om hushållning med naturresurserm. BoU1986/87:3 Bilaga 6 NU1985/86:3 y Motioner med anledning av proposition 1985/86:1 Av de motioner som har väckts med anledning av proposition1985/86:1 är det följande som näringsutskottet kommenterar: 1985/86:73 av m.fl. (vpk), såvitt avserhemställan (1) att med ändring i regeringens förslag 2 kap. 4 §beslutar att även behovet av markreservationer för sol- ochvindenergianläggningar skall tillgodoses. 1985/86:80 av m.fl. (fp), såvitt avserhemställan (3) att som sin mening ger regeringen till känna attförslaget till PBL bör omarbetas[så]- (j) att detaljplaner inte får användas till att styra utvecklingenav handeln på det sätt som anges i proposition 1985/86:1. Motioner med anledning av proposition 1985/86:3 Av de motioner som har väckts med anledning av proposition1985/86:3 är det följande som näringsutskottet kommenterar; 1985/86:83 av m.fl. (c), vari hemställsatt beslutar att andra stycket i 4 kap. 3 § i lag om hushållning mednaturresurser m. m. utgår. 1985/86:84 av m.fl. (c), vari hemställsatt beslutar att förtydliga och ändra lagen om hushållning mednaturresurser på så sätt att 1. det kommunala vetot skall omfatta alla led ikärnkraftsbränsleverksam- heten, 2. regeringen inte skall kunna ge tillstånd enligt 4 kap.mot kommunens veto. 1985/86:85 av m.fl. (c), såvitt avserhemställan (7) att beslutar att 4 kap. 3 § andra stycket angåendeinskränkning i det kommunala vetot utgår. 1985/86:88 av m.fl. (m), såvitt avserhemställan - med motivering i motion 1985/86:66 - (3) att beslutarändra 136 a § byggnadslagen (1947:385) i enlighet med vad som i motionenanförts. 1985/86:89 av m.fl. (fp), såvitt avserhemställan (5) att beslutar att i 3 kap. 1 § [andra stycket] sistameningen utgår. 1985/86:93 av m.fl. (vpk), såvitt avserhemställan 3. att med ändring i regeringens förslagbeslutar att 3 kap. 1 § andra stycket skall utgå, 6. att med ändring i regeringens förslagbeslutar att 4 kap. 3 § andra stycket- skall utgå. BoU 1986/87:3 NU 1985/86:3 y Den motion från allmänna motionstiden som har hänvisatstill näringsutskottet och som med detta yttrande överlämnas tillbostadsutskottet är följande: 1984/85:1097 av () och Lars-ErikLövdén (s), vari hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts beträffande kommunala varuförsörjningsplanerinom ramen för en total serviceplanering. De till bostadsutskottet hänvisade motioner från allmännamotionstiden som kommenteras här är följande: 1984/85:548 av . m.fl. (c), vari hemställsatt beslutar att 136 a S byggnadslagen ändras så att prövningen avförbrukningen av träfiberråvara utgår. 1984/85:785 av . m.fl. (c), vari hemställsatt beslutar att 136 a § andra stycket punkterna 5 och 6byggnadslagen i enlighet med motionens förslag ändras så att de omfattarsamtliga led i uranhanteringen. 1984/85:2677 av (), vari hemställs attriksdagen beslutar att upphäva 136 a § byggnadslagen. 1984/85:2801 av m. fl. (fp), såvitt avserhemställan (12) att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförs om ny plan- och bygglag. 1984/85:2878 av m. fl. (c), såvitt avserhemställan (13) all som sin mening uttalar att den kommunalavetorätten skall gälla anläggningar i hela kärnbränslecykeln med dess olika ledi enlighet med vad som anförs i motionen. BoU 1986/87:3 Bilaga 6 NU1985/86:3 y Uppgifteri anslutning till motionerna Ätgärdsprogram i fråga om använt kärnbränsle m.m. Enligt 12 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet skallinnehavare av kärnkraftsreaklor upprätta eller låta upprätta ett ålgärdsprogramifråga om använt kärnbränsle m. m. Programmet skall omfatta åtgärder förhantering och slutförvaring av uppkommet kärnavfall, för avveckling avanläggningar som inte längre skall drivas och för erforderligt forsknings- ochutvecklingsarbete. Med början är 1986 skall programmet insändastill regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen har föreskrivit all programmet skall insändaslill statens granskas och utvärderas, varefter detskall överlämnas till regeringen med nämndens yttrande. Genom beslut den 12december 1985 har regeringen angett vissa riktlinjer för kärnbränslenämndensgranskning i form av en till beslutet fogad promemoria. I denna lämnas bl. a.följande uppgifter om de allmänna förutsättningarna för programmet. Denpolitik för omhändertagande av utbränt kärnbränsle och radioaktivt avfall fråndet svenska kärnkraftprogrammet, som statsmakterna har beslutat och som kommertill uttryck bl.a. i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet(kärntekniklagen), innebär att slutlig förvaring skall ske i medutnyttjande av bästa tillgängliga teknik med hänsyn till säkerhet, miljö ochvårt lands åtaganden vad gäller förhindrande av spridning av kärnvapen. Tidenfram till dess att konkreta beslut skall tas om hur och var slutförvaring skallverkställas skall utnyttjas för att fortsätta att utveckla metoder och tekniksamt för att finna en eller flera lämpliga platser för slutförvar. I denna strategi spelar mellanförvaringen av använtkärnbränsle - som har inletts under är 1985 - en viktig roll. Den ger handlingsfriheti valet av metod för slutligt omhändertagande av bränslet och möjligheter attvidareutveckla hanterings- och slutförvarsmetoderna under ytterligare någraårtionden. I lagstiftningen har föreskrivits att dessa möjligheter skall tastill vara. Slutlig ställning i fråga om val avhanteringsmetod för använt kärnbränsle kommer att tas först sedan erfarenhetervunnits och slutsatser kunnat dras från den kunskap och förbättrade teknik somsvenskt och internationellt utvecklingsarbete ger. somforsknings- och utvecklingsarbetet pågår skall inte någon bindning ske till enviss förvaringsmetod. Alternativ lill den s. k. KBS-3-metoden skall därförstuderas även fortsättningsvis. I promemorian hänvisas till att programmet enligt 12 §kärntekniklagen skall dels innehålla en översikt över samtliga åtgärder som kanbli behövliga, dels närmare ange de åtgärder som avses bli vidtagna under entidrymd av , dvs. Sistnämndaåtgärder kan väntas fill stor del gälla fortsatt uppbyggnad av grundläggandekunnande i fråga om bl.a. geologi, hydrologi, geokemi, materialegenskaper ochradioaktiva ämnens spridning i biosfären liksom metodutveckling för berggrunds-och grundvattenundersökningar. torde den nu pågåendeetappen av berggrundsundersökningar - som alltså är av grundläggandeteknisk-vetenskaplig natur och inte syftar till platsval - slutföras ochförberedelser göras för följande faser av fältundersökningar. Den nu pågåendefasen, som hör 80-talei till, får inte innebära bindningar i fråga om metodereller lokalisering för framtida slutförvar. Av yttrandet bör framgå vilkaytterligare berggrundsundersökningar, som avses genomföras under 1980-taletoch vilka platser som berörs. I nästa etapp, dvs. i huvudsak , får manräkna med att fortsatta platsundersökningar även kommer att bli underlag fördel successiva urvalet av lämpliga platser för framtida slutförvar. Iyttrandet över forsknings- och utvecklingsprogrammet i denna del bör ingåförslag fill ett samlat program för fortsatta provborrningar och vidgadeplatsundersökningar, som bygger på de resultat som erhållits under nuvarandeprovborrningar. 1 granskningsyitrandet bör belysas en ändamålsenlig ordning förhur statsmakterna på grundval av vunna erfarenheter, resultat från berggrundsundersökningarnaoch andra delar av forsknings- och utvecklingsprogrammet, m.m. skall fattabeslut i platsvalsfrågor. Vidare bör förslag läggas fram om hur information påberörda orter skall ordnas och vem som bör svara för den. I kärnbränslenämndens uppgifter ingår - förutom attövervaka genomförandet av åtgärdsprogrammet enligt kärntekniklagen - bl. a.3't svara för viss NU1985/86:3 y 9 1986/87. kompletterandeforsknings- och utredningsverksamhet. Nämnden har också att föreslå regeringenstorleken på den avgift som reaktorinnehavarna skall erlägga till staten förfinansiering av verksamheten på området. Kärnkraftsföretagens arbete med frågor om använtkärnbränsle bedrivs i huvudsak inom ramen för det av företagen samägda bolagetSvensk (), tidigare benämnt Svensk KärnbränsleförsörjningAB (SKBF). SKB svarar bl.a. för uppförande och drift av lagringsanläggningar,för transporter samt för forsknings- och utvecklingsarbete. Ett centralt lageför använt bränsle (CLAB) vid har tagits 1985. Förnärvarande uppförs ett slutförvar för reaktoravfall (SFR) i Forsmark. Dennaanläggning, som är avsedd enbart för låg- och medelaktivt avfall, beräknaskunna tas 1988. Vidare har SKB gjort omfattande undersökningar av enmetod för slutförvaring i berg av använt kärnbränsle utan föregåendeupparbetning, den s.k. KBS-3-meto-den. Som ett led häri har bolaget utförtprovborrningar på olika platser i landet. På uppdrag av kärnkraftsföretagen svarar SKB förgenomförandet av det åtgärdsprogram som föreskrivs i kärntekniklagen. Enligt'en av bolaget avgiven preliminär tidplan skulle val av plats för ett slutförvarför använt bränsle kunna ske omkring . Anläggningen antas kunnabörja byggas omkring och tas i drift . Det kan nämnas att tillåtligheten av avfallsanläggningarnaCLAB och SFR har prövats - förutom enligt kärnenergilagstiftningen - ävenenligt 136 a § byggnadslagen i vad avser hushållningen med mark och vatten.Tillstånd har lämnats av regeringen efter tillstyrkan av resp. kommun. NU1985/86:3 y Utredningom butiksetablering och butiksstruktur inom dagligvaruhandeln Statens pris- och kartellnämnd (SPK) har i en nyligenpublicerad rapport, Butiksetablering och butiksstruktur inomdagligvarudetaljhandeln - en problembeskrivning och analys, lämnat enöversiktlig redovisning av vissa frågor kring butiksetablering ochbutiksstruktur inom dagligvaruhandeln. Särskilt beskrivs och analyseras deeffekter på priser och konkurrens som en nyetablering för med sig. Av rapporten framgår bl. a. att antalet dagligvarubutikeroch varuhus har minskat från ca 30 1950 till ca 8 1983. Denstörsta minskningen -med ca 17 000 enheter - skedde ,medan nedläggningstakten dämpades . Då minskadebutiksantalet med ca 4 000 enheter. Flera faktorer har medverkat till denkraftiga nedgången och till omstruktureringen mot bl.a. nya butiksformer såsomstormarknader, servicebutiker och s. k. lågprisbutiker. SPK framhåller bl. a.befolkningsomflyttningarna och olika stordriftsfördelar. Vidare har ökningenav hushållens ekonomiska resurser, förbättrade förvaringsmöjligheter, ökadförvärvsfrekvens hos kvinnorna och ökad tillgång till bil medfört attkonsumenternas inköpsvanor har förändrats. SPK redovisar i rapporten de medel som stat och kommunförfogar över för att påverka utvecklingen av distributionsstrukturen inomdagligvarude- taljhandeln.Hit hör främst de olika stöd som finns för dagligvarubutiker i glesbygd och denmöjlighet att påverka nyetableringar som kommunerna har genom tillämpning avbyggnadslagstiftningen. 1 sammanfattningen av SPK:s rapport påpekas att kommunernai frågor om nyetablering ställs inför svåra avvägningsproblem. Som underlag förbesluten skulle behövas bl.a. kunskap om effekterna av olika typer avnyetableringar inom dagligvaruhandeln på priser och konkurrens för befintligabutiker. Rapporten utmynnar i slutsatsen att det inte med någon större säkerhetgår att i kvantitativa termer uttrycka effekterna av olika påverkansfaktorervid en nyetablering och inte heller att generalisera vad gäller kombinationenav påverkansfaktorer och dessa faktorers inbördes styrka. Därav följer att detinte heller går att bygga upp någon modell för att mäta de effekter som olikatyper av nyetableringar inom dagligvarudetaljhandeln har pä priser ochkonkurrens. har kommunerna av statsmakterna tilldelats ettansvar för den lokala serviceförsörjningen. Genom planmonopolet beslutarkommunerna i frågor av omedelbar betydelse för denna försörjning. I avsaknad avgenerella modeller för bedömning av hur struktur-, pris- och konkurrensförhållandenapåverkas i olika etableringssituationer, får varje enskilt etableringsfallanalyseras utifrån sina egna förutsättningar. Även om en sådan diskussion fårföras i mera kvalitativa än kvantitativa termer, är det viktigt att ett adekvatbeslutsunderlag tas fram som möjliggör för kommunerna att beakta olikapåverkansfaktorers effekter på butiksstrukturen. Exempel på sådana påverkansfaktorerär konsumtionsunderlagets storlek och fördelning på olika hushållstyper samtbefintliga försäljningsställens storlek och lokalisering i berörda områden. Föratt kommunala planbeslut skall få avsedd effekt krävs således en överblick överserviceförhållandena och en genomgripande analys i anslutning till de enskildaärendena. Somliga kommuner finner det ändamålsenligt med mera övergripandevaruförsörjningsplaner. Andra kan välja andra vägar. Gemensamt för alla tordedock vara att de vill försäkra sig om att servicestrukturen utvecklasändamålsenligt från olika hushållsgruppers utgångspunkt. Därvid måste manockså beakta behovet av att butiksstrukturen skall kunna anpassas tillräckligtflexibelt till de fortlöpande förändringarna i samhället, vilket i det längretidsperspektivet är nödvändigt för att konsumenternas krav och önskemål på ettdifferentierat utbud av dagligvaruservice skall uppfyllas. NU1985/86:3 y () har under de två senasteåren behandlat ett tjugotal ärenden rörande etableringshinder inomdagligvaruhandeln. Anledningen har i regel varit att en näringsidkare harbegärt NO:s prövning av ett kommunalt beslut i en etableringsfråga medhänvisning till att beslutet skulle strida mot konkurrenslagen (1982:729). 1flertalet fall har NO uttalat sig till förmån för att kommunen skall tillåtaifrågavarande etablering. I ett beslut med anledning av ettärende i utvecklar NO sin principiella syn på dessa frågor. NO påpekaratt detaljhandelns nyetableringar är starkt beroende av den kommunalamarkanvändningsplaneringen. Genom ändamålsbestämmelser för olika områden kankommunen tillåta eller hindra tillkomsten av butiker osv. denförsöker man härigenom skapa garantier för att servicearrangemang m. m. skallfungera under bebyggelsens livstid. Emellertid kan hushållen på relativt korttid ändra sina inköpsvanor. Detaljhandeln har alltså en annan tidshorisont änbostadsbebyggelsen. Härav följer enligt NO att det ursprungliga målet attinfrastrukturen skall anpassas till invånarnas preferenser kräver attplaneringen är flexibel från början och all myndigheterna tillåter sådanaförändringar som motiveras av att sektoriella anspråk förändras. Delta gällersärskilt sådana anspråk som arbetar under kommersiella förhållanden, där kravenpå förändringar ofta är stora. När det gäller fördelarna av en lågprisetablering måsteman beakta all del inte bara tillkommer en butik med extra låga priser.Effekterna sprider sig även till annan handel. Denna svarar kanske medprissänkningar men ibland också med andra konkurrensmedel såsom bättre service. Av stor betydelse är att effektiviteten stärks. Inomindustrin brukar man förvänta sig en produktivitetsökning på ett par procentårligen. Denna produktivitetsökning kan i allt väsentligt tillskrivaskonkurrensens betydelse. I detaljhandeln har tillkomsten av nya butiksformer betydelse för konkurrensen och därmed för produktivitetsökningen. Vill manha en god produktivitetsökning i handeln på en ort och motproduktivitetsökningen svarande fördelar för konsumenterna får man således intehindra tillkomsten av nya konkurrenskraftiga butiksformer på orten. Väger man samman för- och nackdelarblir slutsatsen att konsumenterna inte har råd att avstå från förnyelsen ochatt denna följaktligen måste accepteras. Frågan reduceras därmed till i vilkentakt som det med hänsyn till övergångssvårigheter är försvarbart alt låtaförnyelsen ske. Kommunen bör i dessa och liknande situationer efterlevaden i 1 § konkurrenslagen (1982:729) knäsatta principen att främja en frånallmän synpunkt önskvärd konkurrens inom näringslivet. Detta innebär alt konkurrensenbör ges ett sä fritt spelrum som möjligt. De möjligheter som kommuner har atthindra etablering av nya butiker bör inte användas annat än dä del kan påvisasklara nackdelar som inte uppvägs av fördelar för konsumenterna. När det gällernya butiksformer med klar lågprisprofil måste man presumera att fördelarna pålång sikt är så stora att de uppväger nackdelarna. Även om NO i regel uttalar sig för fri etablering kanavvägningen av fördelar och nackdelar i det enskilda fallet leda till ett annatställningstagande. Sålunda har NO i ett fall i , där konsumenterna redanhade tillgång till ett lågprisalternativ, gjort den bedömningen altetableringen av ytterligare en lågprisbutik skulle kunna vara till nackdel förkommunen och konsumenterna. NU1985/86:3 v behandlar i del följande de aktuellalagförslagen och motionerna i de delar som rör utskottets beredningsområde. Vadsom därvid tilldrar sig särskilt intresse är skyddet för vissaexploateringsintressen, regeringsprövningen av stora industrianläggningar, inkl. frågan om in- skränkningi det s. k. kommunala vetot, och regleringen av detaljhandeln genom kommunalaplanbeslut. Utskottet lar inte ställning till frågan om lagförslagen somhelhet. I partimotionerna 1985/86:66 (m), 1985/86:69 (c) och 1985/86:80 (fp)har yrkats avslag på PBL bl.a. på den grunden att, förslaget skulle varaoförenligt med regeringsformens bestämmelser om normgivningsmakten. Ipartimotionen 1985/86:88 (m) yrkas avslag även på NRL. , somutgår frän att dessa principfrågor behandlas i annat sammanhang, tar därför uppendast frågor om sakinnehållet i den aktuella lagstiftningen. BoU 1986/87:3 NU 1985/86:3 y Lagomhushållning med naturresurser m. m. 1 2 kap. NRL anges vissa s. k. grundläggandehushåUningsbestäinmetser om användningen av mark- oeh vallenområden. Områdensom är sårskilt lämpade för ett antal närmare angivna ändamål skall enligtdessa bestämmelser så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligtförsvåra användning av områdena för ifrågavarande ändamål. Områden som är av s.k. riksintresse förvissa ändamål ges enligl förslaget ett särskilt starkt skyddgenom bestämmelser i om rätt för att upphäva ett kommunaltplanbeslut som innebär att ell riksintresse enligt NRL inte tillgodoses. Beträffande skogsbruk, som ingår bland de ändamål somanges i 2 kap. NRL, saknas dock enligt förslaget sådant särskilt skydd. Skälethärtill är enligt propositionen (s. 55) att skogsbruk bedrivs pä mer än hälftenav landarealen och att en möjlighet för alt ingripa mot kommunensplanbeslut med åberopande av riksintresse för skogsbruket skulle strida motsträvandena till ökad självständighet för kommunerna gentemot staten imarkanvändningsfrågor. vill från sina utgångspunkter understrykabetydelsen av skogsbruket som underlag såväl för skogsindustrins verksamhet somför en växande del av landets energiförsörjning. Utskoltel utgår emellertidfrån att frågan om skogsmarkens ställning i NRL - som har berörts i flera motioner-kommer all behandlas i yttrande av jordbruksutskottet, till vars beredningsområdefrågan i första hand hör. Beträffande 2 kap. NRL noterar näringsutskottet i övrigtatt mark- och vattenområden som innehåller värdefulla ämnen eller materialomfattas av de grundläggande hushållningsbestämmelserna och även kan vara avriksintresse, vilket innebär all bl.a. mineralutvinning ges ett kvalificeratskydd. Samma gäller områden som är särskilt lämpade för vissa typer avanläggningar, l.ex. för industriell produktion och för produktion ellerdistribution av energi. Regeringens förslag i dessa delar har inte väckt någongensaga i molionerna. 1 3 kap. NRL finns särskilda hushåUningsbesiämmelser förvissa områden i landet. Dessa bestämmelser avses ersätta de s.k. geografiskariktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Innebörden av bestämmelserna är attett antal närmare angivna områden - främst vissa kustområden och skärgårdar, de 10 1986/87. s. k.obrutna fjällområdena och vissa älvar eller älvsträckor - förklaras i sinhelhet vara av riksintresse med hänsyn till de natur- och kulturvärden somfinns i områdena. Särskilda begränsningar föresläs gälla för exploateringsföretagoch andra ingreppii miljön i dessa områden. 1 3 kap. I 8 andra stycket sistameningen stadgas dock att bestämmelserna, om del finns särskilda skäl, inteutgör hinder för anläggningar för utvinning av fyndigheter av värdefulla ämneneller material som är av riksintresse. I propositionen (s. 93) anförs attsyftet med denna undantagsbestämmelse är att mineraltillgångar m. m. skallkunna utvinnas i särskilt angelägna fall - l.ex. när fyndigheten har storsamhällsekonomisk betydelse - även om utvinning skulle strida mot syftet med degeografiska bestämmelserna. Vad särskilt gäller mineralutvinning i de obrutnafjällområdena hänvisas (s. 103 f.) till gällande riktlinjer i den fysiskariksplaneringen för dessa områden, som ger uttryck för stor restriktivitettill mineralbrytning inom områdena. Riktlinjerna innebär dock inget absoluthinder för sådan brytning då exploateringsintresset väger tungt, inte ens omverksamheten medför betydande skador på naturmiljön. Det förutsätts allbrytningstillstånd i sådana fall i regel skall åtföljas av beslut om ändring avdet obrutna fjällområdets gränser. Samma bör enligt propositionen gälla även ifortsättningen. Vidare föresläs att tillåtligheten av nyautvinningsanläggningar inom de obrutna fjällområdena alltid skall prövas avregeringen och alt en uttrycklig föreskrift härom skall tas in i NRL 4 kap.