bet · GA01LU32 · 1986-12-31 00:00:00 — 1986/87: 52), I sitt av godkändabetänkande LU 1986/87:12 konstaterade utskottet att med den föreslagnaomorganisationen ökas möjligheterna fill ett förverkligande av riksdagensönskemål om särskilda enheter för tillsynsuppgifter. har sig bekant har några nackdelar inte framkommit när det gällerkronofogdemyndigheternas dubbla roll som tillsynsmyndighet i konkurs ochföreträdare för statens borgenärsintressen. Tvärtom har under utskottetshearing i ärendet framförts att erfarenheterna av kronofogdemyndigheternasarbete med tillsynsuppgifterna är goda. Enligt utskottets mening saknas detdärför anledning att nu överväga någon ändrad ordning i fråga om ansvaret förtillsynen i konkurs på sätt som begärs i motion L134, Utskottet vill dockerinra om att departementschefen i propositionen uttalar att han inte ärfrämmande för tanken att senare besluta om en bredare utvärdering averfarenheterna av reform och i det sammanhanget förutsättningslöstöverväga nya former för fillsynen. Med det anförda avstyrker utskottet bifalltill motion L134 yrkande 1, Tillett konkursbo hör enligt huvudregeln all egendom som tillhörde gäldenären närkonkursbeslutet meddelades eller tillfaller honom under konkursen och som ärsådan att den kan utmätas. Till konkursboet räknas också den egendom som kantillföras boet genom återvinning. Återvinningsinstitutetshuvudsakliga funkfion är att motverka att borge närer för att få bättre ställning om konkurs inträffar vidtar brädstörtade åtgärder mot gäldenärer i ekonomiskt trångmål. Ett annat syfte är att förhindra att gäldenären på ett illojalt sätt gör sina tillgångar oåtkomligaför borgenärerna. För att tillgodose dessa ändamål har lagstiftaren i konkurs lagen fört in bestämmelser som gör det möjligt att under vissa i lagen närmare angivna omständigheter återställa värden som frångått gäldenären genom i och för sig giltiga rättshandlingar. Om återvinning kommer till 17 2 1986/87. S sa/nl. stånd skall den egendomsom gäldenären har utgett återbäras till konkurs- LU 1986/87: 32 boet, medanden som lämnat gäldenären något vederlag för egendomen har rätt att få fillbakavad han utgett. Rätttill återvinning kan enligt KL föreligga vid gåva och vissa gävolik-nandetransaktioner, bodelning som innefattar eftergift fill förmån för make ellermakes dödsbo, utbetalning till närstående av uppenbart oskälig lön, arvodeeller pension samt vid avsättningar till pensions- eller personalstiftelse.Detsamma gäller då skuld betalats med annat än sedvanliga betalningsmedel, iförväg eller med belopp som avsevärt försämrat gäldenärens ekonomiskaställning och då betalningen inte kan anses ordinär samt då kvittning skettunder motsvarande förhållanden. Återvinning kan också ske vid pantsättningeller liknande säkerställelse i efterhand samt utmätning. Det finns vidare enallmän regel om återvinning av rättshandlingar som är på närmare angivet sättotillbörliga. Rättenatt få återvinning i de ovan angivna fallen är på skilda sätt begränsad, främstgenom de krav på att en .transaktion måste ha skett , s, k,återvinningsfrister, som uppställts i de särskilda bestämmelserna. Fristernavarierar i längd mellan och . När samma bestämmelse innehållerfrister av olika längd avser de längre fristerna i regel sådana fall därtransaktionen ägt rum med någon närstående till gäldenären. Om någon frist inteangetts gäller allmänna regler om fordringspreskription. Andrainskränkningar i rätten till återvinning sammanhänger med hur gäldenärensekonomiska förhållanden gestaltat sig för den rättshandling somskall återvinnas. Av betydelse kan vara om gäldenären var eller genomrättshandlingen blev ur stånd att betala sina skulder efter hand som deförföll, dvs, kom på obestånd eller blev insolvent, eller om han efterrättshandlingen inte hade kvar utmätningsbar egendom som motsvarade hansskulder, dvs, var insufficient. Undantagsvistillmäts även subjektiva faktorer betydelse. När det gäller otillbörligarättshandlingar (30 § KL) är rätten till återvinning sålunda beroende av omgäldenärens medkontrahent kände till eller borde ha känt till gäldenärensinsolvens och de omständigheter som gjorde rättshandlingen otillbörlig. Avbetydelse för utgången av en ätervinningstvist är också vem som har bevisbördanför de olika omständigheter som skall prövas i målet. Huvudprincipen i KL äratt bevisbördan vilar på återvinningssökanden: Enligt flera bestämmelser är detemellertid gäldenärens medkontrahent som har att visa att gäldenären vidtidpunkten för rättshandlingen inte var eller genom rättshandlingen blevinsolvent eller - i bodelningsfallet - inte var insufficient. Reglerom återvinning har funnits länge i svensk rätt. Återvinningsmöj ligheterna vidgades senast genom konkurslagsreform. Det skedde bl.a, genom att fristerna för återvinning förlängdes, särskilt i förhållande till gäldenärens närstående. Propositionen och det utredningsmaterial som den i denna del grundar sig på ger enligt utskottets mening belägg.för att reglerna om återvinning ändå inte fungerar i alla avseenden tillfredsställan de och att det därför finns skäl att nu överväga i vad mån återvinningsinsti- 18 tutet kan förbättras. Utskottetvill emellertid stryka under att LU 1986/87:32 återvinningsreglernaär ett reformområde som måste beträdas med försiktighet. Som framgått innebäråtervinning att en annars giltig rättshandling skall gå åter. Det är uppenbartatt såväl omsättningstryggheten som hänsynen till den enskildemedkontrahentens intressen sätter ganska snäva gränser för möjligheterna attförbättra återvinningssökandens ställning i förhållande till vad som redangäller. Propositioneninnehåller flera förslag som syftar till att förbättra återvinningssökandensställning. Ett av förslagen är att det i otillbörlighetsregeln förs in ettmoment av innebörd att bevisbördan för vissa omständigheter som det nu ankommerpå återvinningssökanden att styrka övergår fill gäldenärens medkontrahent, omhan är närstående. Vidare föreslås i fråga om gåva och andra benefikarättshandlingar att temat för medkontrahentens motbevisning ändras från attavse gäldenärens solvens till att gälla hans sufficiens. Vad angår de benefikarättshandlingarna föreslås vidare att återvinningsfristerna skall förlängasytterligare i förhållande till gäldenärens närstående. En annan nyhet är attbestämmelsen som avser betalning av uppenbart oskälig lön m, m. görs oberoendeav om betalning skett till närstående eller till någon annan, I propositionenföreslås också en del ändringar i de processuella regler som styr förfarandet imål öm återvinning. Den ettårsfrist inom vilken återvinningstalan skall väckasskall sålunda enligt förslaget räknas för konkursbeslutet och intesom enligt nuvarande ordning från den dag då konkursansökningen kom in. Enligtden nuvarande lagen gäller dessutom att talan om återvinning alltid får väckasinom efter det att anledning till sådan talan blev känd förkonkursboet. Den fristen föreslås i propositionen bli förlängd till sexmånader. Återvinning av otillbörlig rättshandling Otillbörlighetsregelnhar i gällande rätt (30 § KL) den innebörden att en rättshandling, varigenom påett otillbörligt sätt viss borgenär gynnats framför andra eller gäldenärensegendom undandragits borgenärerna eller hans skulder ökats, går åter, omgäldenären var eller genom sitt förfarande blev insolvent samt den andre kändetill eller bort känna fill gäldenärens insolvens och de omständigheter somgjorde rättshandlingen otillbörlig (första stycket). Om rättshandlingen ägdemm före fristdagen går den åter endast om den företagits gentemotgäldenären närstående (andra stycket). Ipropositionen (4 kap. 5 §) föreslås att bestämmelsen kompletteras med ett nytt stycke enligt vilket en närstående skall anses ha känt tjll gäldenä rens insolvens och de omständigheter som gjorde rättshandlingen otillbör lig, såvida det inte görs sannolikt att han varken hade eller borde ha haft sådan kännedom. Kompletteringen innebär med andra ord att bevisbördan kastats om beträffande närstående till gäldenären. Den närstående åtnjuter emellertid sä till vida en bevislättnad att han inte behöver styrka utan endast göra sannolikt att han saknat kännedom om de ifrågavarande om ständigheterna. ' 1motionerna L133 (m) och L134 (fp) kritiseras - på väsentligen samma LU 1986/87:32 grunder - det ovan redovisade förslaget. Enligt motionärerna har departementschefentagit till utgångspunkt för sitt förslag i denna del att en närstående tillgäldenären regelmässigt känner till eller borde känna till både insolvensen ochde omständigheter som gjorde rättshandlingen otillbörlig och att det därför ärbefogat att presumera ond tro hos den närstående. Häremot anför motionärernaatt det kan vara utomordentligt svårt att göra sannolikt att man inte har känttill ett visst förhållande. Risken är därför stor att rättssäkerheten förnärstående i konkurssituationer blir bristfällig, I detsammanhanget understryker motionärerna att begreppet närstående omfattar enganska vid skara. Enligt motionärerna är det orimligt att förutsätta attkretsen kring en blivande konkursgäldenär fortlöpande skall ha full kontrollöver hans ekonomiska ställning. Motionärerna framhåller vidare att förslagetunder remissbehandlingen fått ett övervägande negativt mottagande. Motionärernaansluter sig till de kritiska remissinstanserna och yrkar avslag påpropositionen såvitt gäller omvänd bevisbörda för närstående (yrkande 3 imotion L133 och yrkande 2 i motion L134), Utskottetvill till en början ta upp frågan om innebörden av begreppet bevisbörda. Enpart sägs ha bevisbördan beträffande en viss omständighet om det är tillnackdel för honom att den omständigheten inte blir bevisad i en rättegång, Isvensk rätt finns inte någon allmängiltig regel för hur bevisbördan skall varaplacerad i tvistemål. Att bevisbördan i ett visst fall är omkastad innebärendast att den avviker frän vad som gäller i likartade fall. Regelni 30 § KL har den innebörden att en rättshandling, beträffande vilkenåtervinningssökanden visat såväl att den var otillbörlig som att gäldenärenantingen var insolvent när den ingicks eller blev det genom rättshandlingen,skall gå åter om återvinningssökanden därutöver kan visa att gäldenärensmedkontrahent var i ond tro både i fråga om insolvensen och de omständighetersom gjorde rättshandlingen otillbörlig. Denna återvinningsregel har sällankommit fill användning. Anledningen härtill torde vara svårigheterna att styrkamedkontrahentens onda tro. Omotillbörlighetsregeln skall kunna mer effektivt än fylla funktionen att motverka illojalt handlande av gäldenärer som är på obestånd eller riskerar att råka i sådant tillstånd måste enligt utskottets mening de stränga krav som i bestämmelsen ställs på återvinningssökan den mjukas upp något. Utskottet ansluter sig till departementschefens uppfattning att en sådan uppmjukning lämpligen bör ske genom att återvin ningssökanden medges bevislättnad i fråga om medkontrahentens insikt om gäldenärens insolvens och de omständigheter som gjorde rättshand lingen otillbörlig. För att en sådan förändring skall få någon reell betydelse måste enligt utskottets mening bevisbördan i stället läggas på medkontra henten. Om denne inte är gäldenären närstående kan han emellertid i normalfallet inte antas ha så ingående kännedom om gäldenärens ekono miska och andra förhållanden att det framstår som rimligt att han åläggs någon bevisskyldighet för att värja sig mot återvinning. Med den som står gäldenären "ära ligger det annorlunda till. Mellan gäldenären och en när- 20 stående till honom föreliggerdet typiskt sett en intressegemenskap som LU 1986/87: 32 gör det befogat att ennärstående som påstår sig ha varit i god tro beträffande gäldenärens insolvensoch rättshandlingens otillbörlighet får bära bevisbördan för sitt påstående.En omkastning av bevisbördan i enlighet härmed får till följd att temat för dennärståendes motbevisning blir ett negativt faktum, nämligen avsaknaden avinsikt i de angivna hänseendena. Som motionärerna framhållit är det vanskligtatt föra sådan bevisning. Att fullt ut styrka god tro skulle nästanundantagslöst vara en övermäkfig uppgift; en sådan bevisskyldighet skulle, somanförs i propositionen, i praktiken bli liktydig med att rätten tillåtervinning i otillbörlighetsfallet blev oberoende av den närståendes ondaeller goda tro, Proposifionens förslag att den närstående endast behöver görasin goda tro sannolik utgör däremot enligt utskottets mening en väl avvägdkompromiss mellan, å ena sidan, intresset av att otillbörliga rättshandlingarkan återvinnas och, å den andra, den närståendes anspråk på att enrättshandling skall bli bestående i sådana fall där han inte ens bort inse attden var otillbörlig och gäldenären insolvent. Några avgörande nackdelar med denförordade ordningen med hänsyn till rättssäkerheten och den allmännaomsättningens intressen kan utskottet inte finna, Isammanhanget vill utskottet också erinra om att propositionsförslaget undervissa förutsättningar medger jämkning om en återvinning skulle drabba alltförhårt (4 kap. 17 §). Det sagda innebär dock inte att man helt kan bortse från defarhågor som kommit till uttryck i mofionerna. Utskottet utgår därför från attregeringen kommer att följa den praktiska fillämpningen av den nya regeln ochvidtar de åtgärder som kan visa sig erforderliga- Meddet anförda tillstyrker utskottet bifall till proposifionen i denna del ochavstyrker därmed bifall till motionerna L133 yrkande 3 och L134 yrkande 2, Enligt31 § första stycket KL går en gåva åter, om den fullbordats senare än sex månaderföre fristdagen. som fullbordats men senare än eller,när den skett fill gäldenären närstående, tvä år före fristdageh går åter, omdet inte visas att gäldenären varken var eller genom gåvan blev insolvent. Propositionsförslaget(4 kap, 6 §) innebär två förändringar i denna bestämmelse. Dels förlängsåtervinningsfristen beträffande närstående gåvor tagare till , delsändras temat för den bevisning gåvotagaren har att föra, om han vill undgååtervinning, till att avse frågan om gäldenären efter gåvan hade kvarutmätningsbar egendom som uppenbart motsvarande hans skulder. Enligt förslagetär det alltså inte längre gäldenärens solvens utan hans sufficiens som är avbetydelse i återvinningshänseende. Imotion L136 (c) vänder sig motionärerna i första hand mot den före slagna ändringen av bevistemat. Motionärerna påpekar att det finns åtskil liga som är insufficienta men solventa. Som vanligt förekomman de exempel anges företagare som just startat en rörelse och privatpersoner 21 som köpt eget hemeller som har betydande studieskulder. Förslå- LU 1986/87: 32 get kanemellertid enligt motionärerna leda till svårigheter även i andra avseenden.Återvinning kan t. ex, komma att aktualiseras först åtskilliga år efter gåvanoch trots att gäldenären för gåvan inte hade anledning att räknamed ekonomiskt trångmål och konkurs. Vidare kan ' återvinning komma att sökasäven av en borgenär som vid gåvotillfället inte hade någon fordran pågäldenären. Härtill kommer att bevisbördan för gäldenärens sufficiens lagts påden närstående. Sammantaget leder det anförda enligt motionärernas mening tillatt situationen kan te sig så oklar för gåvotagaren att rimligakrav på förutsebarhet inte kan anses uppfyllda. Mofionären yrkar därför avslagpå propositionens förslag att temat för den närståendes motbevisning igåvobestämmelsen skall vara gäldenärens sufficiens och inte, såsom nu gäller,håns solvens. , Utskottet vill för sin del slå fast att det inte bör komma ifråga att mera allmänt övergå till sufficiensbegreppet som tema förmotbevisningen vid återvinningsbara transaktioner. För att köp och andraonerösa rättshandlingar skall kunna gå åter skall solvenskriteriet fortfarandetillämpas. Vad saken nu gäller är bevistemat endast vid sådana transakfionerdär gäldenären utan att få något vederlag avhänt sig egendom. Transaktioner avsådan benefik karaktär är gåva, betalning av uppenbart oskälig lön, överföringfill pensionsstiftelse som medfört att stiftelsen fått överskott och överföringUll personalstiftelse. Det bör vidare påpekas att det ändrade bevistemat blirtillämpligt bara i de fall den benefika transaktionen skett inom en viss tidföre konkursansökningen, nämligen vid rättshandlingar med närstående ochett år i övriga fall, I likhet med departementschefen anser utskottet attbevisning om sufficiens är ändamålsenlig' när det gäller rättshandlingar avbenefik karaktär, där sufficiensen direkt påverkas av rättshandlingen i fråga.Redan nu utgör sufficiensbegreppet tema för motbevisningen vid en typ avbenefika transaktioner, nämligen när gäldenären vid bodelning eftergett sinrätt i avsevärd mån eller avstått från egendom i utbyte mot en fordran. Enövergång till sufficiensbegreppet vid samtliga benefika rättshandlingarframstår därför som naturlig. Utskottet vill vidare peka på att insolvens ochinsufficiens ofta följs åt. Det förekommer emellertid också, som motionärernapåpekar, att en gäldenär är insufficient men inte insolvent. I sådana fallinnebär den i propositionen föreslagna bestämmelsen en utvidgning avåtervinningsmöjligheterna. En sådan utvidgning får anses rimlig med tanke påatt det rör sig om typiskt sett "misstänkta" transaktioner, t; ex,gåvor till närstående, som skett före konkursutbrottet. Pågrund av det anförda ställer sig utskottet bakom propositionens förslag attmedkontrahents motbevisning i de ovan berörda fallen skall avse gäldenärenssufficiens i stället för solvens och avstyrker därrhed bifall till motion L136yrkande 4, Utskottethar inte något att erinra mot att återvinningsfristerna i dessa fall förlängs iförhållande till gäldenärens närstående. Informationom beslut och åtgärder under konkurs LU1986/87:32 Borgenäreroch övriga som har intresse av att få del av olika beslut och åtgärder vidkonkurs tillförsäkras information härom genom en lång rad bestämmelser omskyldighet för konkursdomaren att underrätta dem om sådana tilldragelser. Enväsentlig del av informationsplikten utgörs av den i KL inskrivna skyldighetenatt kungöra viktigare händelser under konkursförloppet. Vid sidan härav finnsen vidsträckt underrättelseplikt direkt i förhållande till myndigheter ochenskilda intressenter. Regler härom finns i såväl KL som konkursförordningen(KF) och andra författningar. Systemet för information anger i detalj bådeformerna för informationen och innehållet i denna, Ipropositionen anförs att det förhållandet att reglerna om spridande avinformation i konkurs återfinns på flera ställen medför att regleringen ärsvårtillgänglig och den är inte heller enhetlig. Departementschefen anserdärför att en systematisering av reglerna om informationsspridande är .nödvändig. I enlighet härmed, förordar han att alla centrala och generelltbetydelsefulla regler om information om beslut och åtgärder i konkurs samlas iett kapitel i nya konkurslagen. När det gäller informationspliktens omfattningföreslås i propositionen att den i princip skall bibehållas oför- . ändrad, Ifråga om formen för informationsspridande föreslås att kungörelse i vissasärskilt angivna fall får ersättas med skriftliga underrättelser tillborgenärerna om det saknas anledning att anta att kostnaden för tillkännagivandetmed kungörelse skulle bli lägre eller kungörelse annars är lämpligare. Enförutsättning för att kungörelse får ersättas med underrättelser är enligtpropositionen att kretsen av informationsmottagare i det ifrågavarande falletär känd med tillräcklig grad av säkerhet. Vidare föreslås att underrättelseroch kallelser fill borgenärer med fordringar utan förmånsrätt får utbytas motkungörelse om antalet sådana borgenärer är mycket stort och det är fråga omsådan kallelse som inte behöver delges. Beträffande kungörelseannonseringföreslås den förändringen i förhållande till vad som gäller attkungörelsen om konkursbeslutet inte skall innehålla någon uppgift om i vilkatidningar fortsatt kungörande om konkursen , skall ske. Imotion L136 (c) anförs att konkursförvaltarens informationsskyldighet gentemot borgenärerna begränsas genom propositionens förslag. motionärerna är detväsentligt för borgenärerna att få information bl. a. om . konkursbeslutetoch ötdelningsförslaget, I motionen begärs därför (yrkande 3) att riksdagenbeslutar att i konkurslagen införa en reglering om konkursförvaltaresinformationsskyldighet i berörda hänseenden. Utskottetvill understryka vikten av att information om beslut och åtgär der under konkurs ges till berörda intressenter. Såsom framgår av proposi tionen föreslås i princip inte någon begränsning av informationsskyldighe tens omfattning. Enligt utskottets mening synes inte heller de i propositio nen framlagda förslagen om ändrade former för informationsspridande, i vissa fall medföra någon inskränkning av betydelse för borgenärerna. Vad särskilt gäller de i motion L136 berörda frågorna om information till borge närerna i fräga om konkursbeslutet och utdelningsförslaget vill utskottet 23 Beslutom konkurs skall i likhet med vad som för LU 1986/87: 32 närvarande gällerkungöras. Genom kungörelsen kallas borgenärerna till edgångssammanträdet, Ifråga om undertättelser till borgenärerna efter edgångssammanträdet och omutdelningsförslaget anför departementschefen att han har för avsikt att i enny konkursförordning föreslå att de nu gällande reglerna för mindre konkursblir tillämpliga i alla konkurser. Detta innebär att i de fallbevakningsförfarande ej skall äga rum rätten efter edgångssammanträdetskall undertätta varje känd borgenär om dennes kända fordran och huruvidadenne kan påräkna utdelning för fordringen. När det gäller, utdelningsförslagskall - förutom kungörelse härom -särskild underrättelse tillställas varjeborgenär som tillagts utdelning, borgenär som begärt att få bli underrättadsamt annan borgenär för vilken underrättelse av särskilda skäl kan antas varaav betydelse. Detta medför i normalfallet att de oprioriterade borgenärerna sominte tillagts utdelning inte behöver undertättas om utdelningsförslaget, omdetta står i huvudsaklig överensstämmelse med den underrättelse som utgåttefter edgångssammanträdet. Den sålunda aviserade utformningen av reglerna omundertättelser tillgodoser enligt utskottets mening de krav som bör ställas iberörda hänseenden. Med hänvisning till det anförda anser utskottet att motionL136 yrkande 3 inte behöver föranleda någon åtgärd. Utskottettillstyrker således propositionens förslag i denna del och avstyrker bifalltill nämnda motionsyrkande. Ipropositionen förordas att den nya konkurslagen jämte följdändringar i andralagar träder i kraft . I samband därmed skall konkurslagen(1921:295) och lagen (1921: 226) om nya konkurslagens införande och vad iavseende därå skall iakttas upphävas. Beträffande konkurser som har beslutatsföre ikraftträdandet skall dock nuvarande konkurslag i princip fortfarandegälla. I fråga om avveckling av konkursdomarinsfitutionen anförs dock att detav prakfiska skäl är motiverat att den nya ordningen får gälla även i äldrekonkurser. Fråganom ikraftträdandefidpunkten tas upp i motion L136 (c). Motionärerna anför attvissa förslag i proposifionen - nämligen de om enhetlig handläggningsform ochkonkursförvaltares möjlighet att vid avveckling av konkursboet även beaktasysselsättningsintresset - inte har varit föremål för sedvanlig remissbehandling.Enligt motionärernas mening bör därför utskottet vid sin beredning av ärendetgenom remissförfarande och/eller hearings inhämta synpunkter på propositionen idessa delar från berörda intressenter. Ett sådant förfarande i utskottet kandock medföra att behandling av propositionen blir fördröjd, och detär därför enligt motionärerna motiverat att senarelägga ikraftträdandet. Debegär därför i yrkande 1 att beslutar att den nya konkurslagen jämteföljdändringar i andra lagar skall träda i kraft , Såsominledningsvis nämnts i betänkandet har utskottet vid sin bered ning av proposifionen haft en hearing med företrädare för , , och , Vid hearingen har 24