bet · GA01JoU8 · 1986-12-31 00:00:00 — Jordbruksutskottetsbetänkande /87: 8 om åtgärder mot miljöfarliga batterier (prop. 1986/87: 55) JoU 1986/87: Ibetänkandet behandlas ett regeringsförslag som omfattar ett åtgärdsprogram motmiljöfarliga batterier. Utskottet har i huvudsak inga invändningar mot deåtgärder som redovisas i propositionen. Med anledning av fyra motioner (m, fp,c, vpk) föreslår utskottet emellertid att hos regeringen hemställerom förslag till ett pantsystem för miljöfarliga batterier. Utskottetkonstaterar att det av regeringen begärda bemyndigandet att ta ut vissakostnader för hanteringen av uvfallet från batterier m. m. får anses falla inomramen för det avgiftsbemyndigande som avses i 8 kap. 9 § andra stycketregeringsformen. Med hänvisning härtill avstyrks en motion (m) vari yrkasavslag på proposifionen i motsvarande del med motiveringen att det begärdabemyndigandet gäller beskattning. Övriga motioner avstyrkseller föreslås lämnade utan vidare åtgärd. Tillbetänkandet har fogats en reservation (s) och två särskilda yttranden (fp, c). Iproposition 1986/87; 55 har regeringen () delsföreslagit att bemyndiga regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer att föreskriva att den som yrkesmässigt hanterar ellerimporterar miljöfarliga batterier skall betala samhällets kostnader förhanteringen av avfallet av batterierna samt för andra åtgärder som ärnödvändiga för att förebygga sådana skador på hälsan eller i miljön som kanuppkomma genom miljöfarliga batterier, delsberett tillfälle att ta del av vad i propositionen anförts om enövergång fill mindre miljöfarliga batterier, insamling, omhändertagande ochmärkning av miljöfarliga batterier, behovet av en informationskampanj ochutformningen av kostnadsdebiteringen. Ipropositionen redovisas ett åtgärdsprogram mot utsläpp i miljön av tungmetallerfrån batterier. I programmet ingår en övergång till mindre miljöfarligabatterier, insamling, omhändertagande och märkning av miljöfarliga batteriersamt en informationskampanj. För att finansiera åtgärdsprogrammet föreslås attriksdagen bemyndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmeratt föreskriva att batterileverantörer och andra företag som yrkesmässigthanterar eller importerar miljöfariiga bat- I 1986/87. terierskall betala samhällets kostnader för avfallshanteringen och för JoU1986/87:8 andraåtgärder som är nödvändiga för att förebygga skador på hälsan eller i Motion 1986/87: JolOl av () vari yrkas attriksdagen beslutar avslå propositionen i förevarande del. Motion 1986/87: Jol02 av m. fi. (fp) variyrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag till införande av ett pantsystem för miljöfarligabatterier, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om a) övergång tillmindre miljöfarliga batterier, b) intensifieradeåtgärder för slutligt omhändertagande och återvinning av batterier sominnehåller kvicksilver och kadmium, c) upprättande aven tidsplan för genomförande av fullständig märkning av miljöfarliga batterier. Motion 1986/87:Jol03 av m. fl. (vpk) variyrkas 1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om miljöpolitikens inriktning, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett förbudmot miljöfarliga batterier som skall träda i kraft den för attminska problemen med tungmetaller i miljön, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avett pantsystem för batterier. Mofion 1986/87: Jol04 av i m. fl. (m)vari yrkas att beslutar begära att regeringen återkommer tillriksdagen med förslag om ett pantsystem för batterier. Mofion 1986/87: Jol05 av m.fl. (c) variyrkas 1. att riksdagenbeslutar att ett pantsystem skall införas på tungmetall-haltiga batterier, 2. att riksdagenhos regeringen begär en utredning om miljöavgift i enlighet med motionen. I samband med beslut (prop. 1984/85:118, JoU 30, rskr. 340) om samhällets kemikaliekontroll gavs batteribranschenansvaret för att välja de lämpligaste lösningarna för att så långt som möjligtminska utsläppen av tungmetaller till miljön från hanteringen av miljöfarligabatterier. Vidtagna åtgärder skulle redovisas till . Av en skrivelse från naturvårdsverkettill regeringen framgår att de i kemikaliepropositionen uppsatta målen intekommer att uppnås utan särskilda åtgärder från samhällets sida. Efter överläggningar med berörda parter om vilka åtgärdersom behövs JoU 1986/87: 8 för att komma till rätta med föroreningarna i miljönfrån batterier redovisar föredragande statsrådet nu ett åtgärdsprogram motmiljöfarliga batterier. Programmet kräver inte i alla delar riksdagensställningstagande. De flesta åtgärderna kan genomföras med stöd av lagen(1985:426) om kemiska produkter och renhållningslagen (1979:596). avser att senare föreslå regeringen att utfärda en särskildförordning om miljöfarliga batterier med stöd av bemyndiganden som finns idessa lagar. Beslut av krävs dock nu när det gäller finansieringen avvissa av de åtgärder som ingår i programmet. Föredraganden anför under . a. att spridning av kvicksilver, kadmium och andra tungmetaller i miljönlänge har varit ett synnerligen allvarligt problem. Metallerna är giftiga förlevande organismer och kan anrikas hos dessa. Spridning sker bl. a. genomutsläpp från industriella processer samt genom förbränning och deponering avavfall innehållande tungmetaller. Försurningen ökar risken för belastning avmiljön med tungmetaller. Stora resurser har satsats för att begränsa utsläppen avtungmetaller från industriella processer. Processindustrins spridning avkvicksilver har minskat kraftigt som en följd av långtgående reningsåtgärder.Kadmiumförbudet har också bidragit till att minska spridningen avdenna metall till miljön. Spridningen av kvicksilver och kadmium genom batterier somhanteras tillsammans med övrigt hushållsavfall m. m. har kommit att utgöra enväsentlig del av det sammanlagda utsläppet av dessa tungmetaller i landet.Utsläppen av kvicksilver från batterier beräknas nu utgöra drygt hälften avsamtliga kvicksilverutsläpp i landet. De årliga utsläppen till luft och markfrån batterier beräknas uppgå till ungefär kvicksilver och 16-20 tonkadmium. Utsläppen är allvarliga till följd av de skadliga hälso- och miljöeffekterdessa tungmetaller ger. Frågan om åtgärder mot de miljöfarliga batterierna har vidolika tillfällen behandlats i (se JoU 1979/80:40, 1981/82:10,1981/82:24, 1983/84: 7, 1984/85: 6 och 1986/87; 2.) a. var frågan föremålför prövning i samband med behandlingen av prop. 1984/85:118 omkemikaliekontroll (se JoU 1984/85: 30). I propositionen anförde föredragande statsrådet attutgångspunkten från samhällets sida i fråga om åtgärder mot de miljöfariigabatterierna bör vara att utsläppen av kvicksilver, kadmium och liknandemiljöfarliga ämnen i batterier skall upphöra. Detta bör ske genom attde miljöfarliga batterierna möjligt ersätts med batterier utanmiljöfarliga ämnen, hanteras i slutna återtagningssystem eller på annat sättblir föremål för långtgående återvinning. Enligt vad som anfördes i propositionen borde det ankommapå de företag som tillverkar och importerar batterier att svara för atthanteringen blir sådan att utsläppen av kvicksilver och kadmium från batterierupphör och att väljade medel och metoder, som är mest ändamålsenliga för att JoU 1986/87: 8 uppnåde mål som bör gälla. Ansvaret borde inbegripa alla led från tillverkning ochimport till slutbehandling. Mot denna bakgrund var föredraganden inte bereddatt förorda att samhället tog ansvaret för organisation och finansiering av enbatteriinsamling. Berörda branscher borde i stället i första hand gesmöjligheter att själva välja de lämpligaste lösningarna för att så långtmöjligt minska utsläppen till miljön från hanteringen av miljöfarligabatterier. Mot bakgrund av de för beräknade utsläppen om ca 6 tonkvicksilver angavs som en målsättning för en första etapp en utsläppsminskningsom uppgick till , dvs. utsläpp om högst ungefär 1,5ton kvicksilver . I fråga om kadmium borde målsättningen vara enmotsvarande utsläppsreduktion som för kvicksilver. Enligt föredraganden borde närmare redovisningar av hur deangivna målen skulle uppfyllas lämnas till . Det borde därefterankomma på verket att överväga närmare åtgärder från samhällets sida som kundebehövas för att säkerställa den eftersträvade utsläppsminskningen. Om måletinte kunde uppnås med de redovisade åtgärderna skulle frågan om ytteriigareregleringar tas upp till ny behandling. Föredraganden fann det naturligt att kommunerna, som hardet samlade renhållningsansvaret, skulle utveckla och göra lättillgängliga sinasystem för återtagning av miljöfarligt avfall från hushållen. Hur sådana systemskulle anpassas till insamling och återvinning av batterier borde det ankommapå kommunerna och batteribranschen att träffa överenskommelse om. anslöt sig till övervägandena i propositionen(JoU 1984/ 85:30, rskr. Som inledningsvis berörts har såväl somSvenska kommunförbundet och batteribranschens företrädare redovisat att denangivna målsättningen inte kommer att uppnås utan särskilda åtgärder frånsamhällets sida. Av lämnade redovisningar framgår att de stora källornatill spridning av kvicksilver är kvicksilverbatterier och alkaliska batterier.Försäljningen av alkaliska batterier ökade med medanförsäljningen av kvicksilverbatterier minskade något. Den totala mängdenkvicksilver i de batterier som såldes ökade med ca jämförtmed året innan. bedömer att man måsteräkna med att en mycket liten del av de alkaliska batterierna samlas in. Detbetyder att mängden kvicksilver i de batterier som hamnar i avfallet knappasttorde ha minskat i förhållande till nivå på utan t. o. m. kan haökat något. Försäljningen av alkaliska batterier väntas fortsätta att ökastarkt medan försäljningen av kvicksilverbatterierväntas minska. Kvicksilverhalten i alkaliska batterier kan under det närmasteåret förväntas minska från till . Ytterligare sänkning avkvicksilverhalten till 0,har redovisats . Det är inteosannolikt att de alkaliska batterierna har tagithälften av brunstensbatteriernas marknad. Det betyder att man på en stor delav marknaden byter till ett batteri med mer än tio gånger så högkvicksilverhalt. anser att det behövs både åtgärder someffektiviserar JoU 1986/87: hittillsvarande batteriinsamling och åtgärdersom påverkar marknadsutvecklingen, om de uppställda målen skall kunna nås.Verket föreslår därvid följande åtgärder. Direkta överenskommelser behövs med stora förbrukare ochdistributörer av kvicksilveroxidbatterier om byte av batterityp, t.ex. tillzinkluftbatterier. Enligt kan detta åstadkommas genom frivilligaöverenskommelser med olika organisationer. En avgift bör läggas på de batteriervars användning staten i första hand vill begränsa för att påverkamarknadsutvecklingen och finansiera kostnader för information, insamling m. m.Vidare behövs en märkning av batterierna för att konsumenterna skall kunnaskilja mellan olika batterier och veta vilka som skall återlämnas. Slutligenkrävs enligt en central informationskampanj. Vad gäller laddningsbara fast monteradenickel-kadmium-batterier anför naturvärdsverket att frågan om eventuellabestämmelser bör utredas vidare och att en sådan utredning pågår inom verket. Vid överläggningar som föredragande statsrådet har haftmed företrädare för kommunerna och för batteribranschen har verkets uppgifteri allt väsentligt bekräftats. För egen del vill föredraganden erinra om att riksdagenvid flera tillfällen understrukit vikten av att tungmetallföroreningar frånbatterier inte kommer ut i miljön. Ansvaret har främst lagts påbatteribranschen att genom egna åtgärder åstadkomma önskade resultat. Berördaföretag har därmed givits möjlighet att själva välja de smidigaste ocheffektivaste möjligheterna att lösa ett viktigt miljöproblem. Det är enligtföredraganden beklagligt att branschen inte utnyttjat denna möjlighet. skrivelse och vid de överläggningar som förts med branschenhar dock framkommit att det är realistiskt att räkna med attföretagen själva kommer att vidta så långtgående åtgärder som behövs för atteliminera den miljöfara som utsläppen i miljön av tungmetaller från batterierutgör. Mot bakgrund av det i kemikaliepropositionen angivna målet är det därförenligt föredragandens mening nödvändigt att regeringen nu lägger fram ettåtgärdsprogram mot miljöfarliga batterier. I samband med behandlingen av detta ärende har utskottetuppvaktats av representanter för batteribranschen och för . Utskottet JoU 1986/87:8 Ett ätgärdsprogram mot miljöfarliga batterier måste enligtföredraganden i första hand innefatta följande. - En övergångmåste ske till mindre miljöfarliga batterier. - Miljöfarligabatterier måste samlas in särskilt och hållas avskilda från annat avfall. - Ett system förinsamling och slutligt omhändertagande av de miljöfarliga batterierna behöverbyggas upp. - Enriksomfattande informationskampanj måste genomföras. - För attunderlätta insamling och omhändertagande behöver miljöfarliga batterier märkas. Övergång till mindre miljöfarliga batterier I propositionen anförs bl. (s. 6 f) att ett viktigtinslag i åtgärdsprogrammet är att få till stånd en övergång till mindremiljöfarliga batterier. Detta kan ske på flera olika vägar. Ett självklart inslag i sådana strävanden är informationtill hushållen om batteriers miljöfarlighet och om alternativa batterityper.Därigenom bör man pä sikt kunna uppnå t.ex. att brunstensbatterier där så ärmöjligt används i stället för alkaliska batterier och att litiumbatterierersätter kvicksilveroxidbatterier. Viktigt är också att förmå storförbrukareatt övergå till mer miljövänliga batterier. I denna fråga överlägger naturvårdsverketmed bl. a. landstingen, försvaret och . Det är enligt föredragandenangeläget att överenskommelser om byte av batterier kan träffas. Honvill framhålla betydelsen av att den offentliga sektorn föregår med gottexempel i detta hänseende. Dessutom är det enligt föredraganden synnerligen angelägetatt företagen medverkar till en övergång till mindre farliga batterier. Dettakan ske genom att de tekniska förutsättningarna förbättras för användning avmindre miljöfarliga batterier i olika apparater. Det bör ankomma på naturvårdsverketatt övervaka utvecklingen. Vidare bör tungmetallhalterna i batterierna kunna sänkas.De europeiska torrbatterifabrikanterna har genom sin sammanslutning Europilekommit överens om att är 1986 minska kvicksilverhalten i alkaliska batteriertill 0,, till 0,och fill 0,. De svenska företagen haråtagit sig att genomföra detta program. Föredraganden anser att det dessutomfinns anledning att direkt i bestämmelserna på området fastställa företagensansvar. Hon avser därför att föreslå regeringen att föreskriva att det åliggerfrämst tillverkare och importörer av miljöfarliga batterier att vidta deåtgärder som behövs för en övergång till mindre miljöfarliga batterier samt attiaktta de försiktighetsmått som är nödvändiga för att hindra eller motverkaskador på människor eller i miljön till följd av miljöfarliga batterier. I motionJol02 av m.fl. (fp) anförs att de åtgärder som JoU 1986/87:8 föreslås ipropositionen bör även om de är otillräckliga - godtas av riksdagen.Ytterligare insatser är dock enligt motionärerna nödvändiga för attmotverka de allvarliga miljörisker som är förknippade med utsläppen av I fråga om övergång till mindre miljöfarliga batterieranför motionärerna att regeringen bör noga följa utvecklingen när det gällerbranschens åtagande att minska kvicksilverhalten i alkaliska batterier.Om dessa åtaganden inte uppfylls bör regeringen till återkommamed förslag till åtgärder (yrkande 2 a). I vpk:s partimotion Jol03 föreslås ett tillkännagivande ommiljöpolitikens inriktning och ett förbud mot miljöfarliga batterier fr.o.m.den 1 januari 1988 (yrkandena 1 och 2). I sin motivering till det förstayrkandet hänvisar motionärerna till vissa uttalanden av statsrådet ommiljöpolitiken. Enligt motionen måste man i miljöpolitiken våga ta strid medtillverkare och importörer av miljöfarliga produkter. Dessa principer har dockinte fått genomslag i den nu framlagda propositionen. Motionärerna anför isammanhanget vidare att man nu måste vända utvecklingen så att tungmetallspridningenfrån batterier drastiskt minskas. Då frivillighetens väg redan prövats ochmisslyckats bör man nu - efter en övergångsperiod av förslagsvis -införa ett förbud mot de batterityper som orsakar den största skadan i miljön. Utskottet delar föredragandens uppfattning att spridningenav tungmetaller genom batterier är ett allvarligt miljöproblem. Det ärangeläget att få till stånd en övergång till mindre miljöfarliga batterier.Utskottet har ingen erinran mot den redovisning av planerade åtgärder m. m. somgörs i propositionen i förevarande avsnitt. Som utskottet närmare anger i detföljande bör dock vissa ytterligare insatser göras för att främjaåterinsamlingen av förbrukade batterier. Utskottet har inte funnit anledning att i detta sammanhanggöra något uttalande om miljöpolitikens inriktning i enlighet med motion Jol03.Yrkandet i samma motion om ett förbud mot miljöfarliga batterier är utskottetinte heller berett att biträda. Med hänvisning härtill avstyrks yrkandena 1 och2 i motion Jol03. Utskottet utgår från att regeringen noga följerutvecklingen i fråga om batteribranschens åtaganden att minskakvicksilverhalten i alkaliska batterier. Som framgår av propositionen ämnarföredraganden föreslå att det i bestämmelserna på området fastslås atttillverkare och importörer skall vidta de åtgärder som behövs för en övergångtill mindre miljöfarliga batterier m. m. Något särskilt tillkännagivande frånriksdagens sida i detta ämne anser utskottet inte nödvändigt. Med hänvisninghärtill avstyrks motion Jol02 yrkande 2 a. Insamling och slutligt omhändertagande av miljöfarligabatterier De miljöfarliga batterierna bör enligt propositionenhållas avskilda från annat avfall och samlas in i särskild ordning. Insamlingenbör avse alla miljöfarliga batterier. För konsumenten kan det varasvårt att skiljamiljöfarliga batterier från andra batterier. Det gäller särskilt s. k. JoU1986/87: 8 knappceller. Alla sådana bör därför tills vidare omfattas avinsamlingen. Brunstensbatterier behöver inte av miljöskäl samlas in särskilt.De konsumenter som kan skilja brunstensbatterierna från andra alkaliskabatterier eller andra miljöfarliga batterier kan därför lämna dem med devanliga soporna. I avvaktan på att ett märkningssystem införs för miljöfarligabatterier bör den konsument som är osäker dock ha möjlighet att lämna allabatterier, dvs. också brunstensbatterier, till den särskilda insamlingen. En frivillig insamling av förbrukade batterier förekommerredan i ett hundratal kommuner. Föredraganden anser att det är naturligt attansvaret för batteriinsamlingen blir en angelägenhet även närbatteriin-sanilingen nu skall bli en landsomfattande verksamhet. Vidöverläggningar med har också framkommit att kommunerna är bereddaatt ta på sig ansvaret för insamlingsverksamheten. Insamlingssystemet bör dock vara i viss mån flexibelt. Deföretag som säljer batterier till konsumenterna återtar redan nu i betydandeomfattning uttjänta batterier. Återtagningsgraden varierar i viss mån beroende påbatterityp. Av de miljöfarliga batterierna torde det främst varaknappcells-batterierna som tas emot av företagen. Enligt föredraganden bör ettföretag som säljer ett miljöfariigt batteri vara skyldigt att också återtabatteriet när det är förbrukat. Hon avser därför att föreslå en skyldighet förden som säljer miljöfarliga batterier att återta förbrukade sådana. Möjlighetentill en sådan reglering framhölls såväl i kemikaliepropositionen som ijordbruksutskottets betänkande med anledning av propositionen (JoU 1984/85: 30s. Det bör ankomma på att med handeln närmare diskuteraformerna för denna verksamhet. De företag som samlar in miljöfarliga batterier bör i sintur vara skyldiga att lämna dessa till kommunen på sätt som kommunen bestämmer. avses i detta sammanhang alla de åtgärdersom behövs från det att ett batteri har blivit förbrukat av konsumenten ochdenne vill bli kvitt batteriet till dess att batteriet lämnats för slutligtomhändertagande hos ett behandlingsföretag. För att förbrukade batterier inte skall ge upphov tillmiljöföroreningar fär de inte sammanblandas med annat avfall utan bör samlas insärskilt. Konsumenterna bör därför inte lägga utnyttjade miljöfarliga batteriertillsammans med hushållsavfallet. Föredraganden avser därför att förslå regeringenatt det skall införas en skyldighet för hushållen att avskilja miljöfarligabatterier från hushållsavfallet. En motsvarande separationsskyldighet finnsredan i vissa kommuner såvitt avser visst pappersavfall. En sådan bestämmelsekan meddelas med stöd av 8 § renhållningslagen (1979:596). I sammanhangetframhålls att det mest verksamma medlet är en information som på ett enkeltsätt ger konsumenterna de upplysningar som de behöver. Det föreslagna åtgärdsprogrammet mot miljöfarligabatterier aktualiserar vissa frågor om renhållningslagens tillämpning. Enligt 9 § renhållningslagen skall för varje kommun finnasen renhållningsordning som upptar de föreskrifter som skall gälla förbortforsling av hushållsavfall inom kommunen. I renhållningsordningen skallanges från vilkaområden, fastigheter och uppsamlingsställen som bortforsling skall JoU 1986/87:8 ske, vilkaslag av hushållsavfall som skall forslas bort, hur ofta bortforsling skall skeoch hur verksamheten i övrigt skall vara anordnad. detviktigt att de insamlingssystem som anordnas blir lättillgängliga för Enligt 1 § renhållningslagen avses med hushållsavfallavfall och oren-lighet som härrör från hushåll och därmed jämförligt avfall.Uttjänta batterier bör enligt denna definition betraktas som hushållsavfalloavsett om de av hushållen lämnas direkt till kommunen eller om insamlingensker via återförsäljare. Vid behov kan i en renhållningsordning meddelasnärmare föreskrifter om batteriinsamlingen. Därför behöver inte helleråtgärdsprogrammet mot miljöfarliga batterier föranleda nägon ändring i renhållningslagensregler om renhållningsordning. För konsumenten kan det vara svårt att blandbatterier som har samma form skilja ut de miljöfarliga batterierna. Konsumentenmåste därför kunna få lämna alla batterier till den särskilda insamlingen, ävenbrunstensbatterier. Dessa batterier kan dock komma att innebära problem förinsamlingsorganisafionen, bl.a. med hänsyn till den stora försäljningsvolymenoch till risken för läckage. Det är därför nödvändigt att kommunerna ordnar ensortering för att undvika transporter avbrunstensbatterier till återvinningsanläggningarna. Föredraganden vill också framhålla att de svårigheter somnu finns att skilja mellan skilda slag av batterier inte bör hindra att försökgörs också med insamlingssystem där redan konsumenten gör viss sortering avolika batterityper. Det sista ledet i insamlingskedjan är transporten frånkommunerna till slutligt omhändertagande. Denna transport bör enligtpropositionen samordnas av kommunerna och utföras av kommunerna eller avföretag som kommunerna anlitar. När det gäller det slutliga omhändertagandet avmiljöfarliga batterier bör ges huvudansvaret. För planeringen av dennaverksamhet bör utgångspunkten vara att det kvicksilver eller kadmium som finnsi batterierna återvinns. finns vid i en mindretestanläggning för återvinning av kvicksilver ur bl. a. batterier, som har enkapacitet att behandla ca batterier . Denna bör utnyttjas för debatterier som har de högsta kvicksilverhalterna. När det gäller alkaliskabatterier måste lagring under från miljösynpunkt säkra former tillgripas iavvaktan på att behandlingstekniken utvecklas och ätervinningsresurser byggsupp. När det gäller uppladdningsbara batterier av typ nickel-kadmium finnsåtervinningskapacitet inom näringslivet. Frågor om slutligt omhändertagande av batterier berörs imotion Jol02 av m.fl., yrkande 2 b. Enligt motionen är propositionensförslag om lagring ingen tillfredsställande lösning. Vid sidan av finnsett antal privata återvinningsföretag.