bet · GA01KU33 · 1986-12-31 00:00:00 — För det andra är det litet ovanligtoch svårt att i ett diplomatiskt sammanhang sätta den regerings trovärdighet ifråga med vilken man talar eller att uttala anklagelser för fusk utan att manhar torrt på fötterna. : Jag förutsätter att somerfaren diplomat har stora möjligheter att bedöma bevisvärdet i försäkringarsom ges. Jag vill fråga om den indignation och de försäkringar sommötte honom i är tillräckligt belägg för att ingen vidareexport harskett. Finns det andra möjligheter att kontrollera de uppgifterna? Jag skulle också vilja veta om det är känt om påannat sätt har försökt få uppgifterna kontrollerade om att Robot 70 finns iDubai och Bahrein och, i så fall, hur de har kommit dit. : Den sista frågan är för mig lätt attbesvara; jag lämnade utrikestjänsten1982 och har ingen löpande anställning i UD. ingenmöjlighet att känna till vad eller regeringen har 289 gjort föratt på andra vägar få kunskap om detta. 19 1986/87. När det gäller den första frågan vill jag säga att det äroerhört svårt att KU 1986/87:33 bevisa att en regering är skyldig respektiveinte skyldig till löftesbrott. För att Bilaga A 15 kunna säga att en regeringär skyldig måste man ha ett övertygande material. Om i fall ettmaterial har gått igenom den eklut som förundersökning, beslut om åtal och enfällande dom innebär, måste det anses finnas grund för en framställning tillfrämmande regering. Att å andra sidan bevisa att en regering inte är skyldig ärsom i alla straffrättsliga sammanhang en utomordentligt svår fråga. : lag är medveten om att det kanske är andraman bör fråga om ytterligare åtgärder. Min fråga var närmast om ansökan ochrapporten från föranledde att man borde gå vidare i en undersökning. : Jag upprepar att min befattning medärendet slutade med att jag hade rapporterat. Hur regeringen och svenskamyndigheter såsom krigsmaterielinspektionen bedömde värdet av att gå vidareundandrar sig mitt bedömande. Birgtt : Tyvärr består den här affären av mångarykten och beskyllningar, och det är därför viktigt att skala bort vad som ärosant. Mot bakgrund av vad ambassadör har sagt utgår jagfrån att man med kraft kan dementera sådana tidningsuppgifter som innebär attambassadören skulle ha haft ytterligare uppdrag från regeringen vad avserpolisförhör om vapenexport. För att gå till grunden är det viktigt att få en kommentartill ett annat rykte som florerar, nämligen alt ambassadören skulle ha besöktpolishuset mycket flitigt och att det kan tas till intäkt för att det skulleföreligga något uppdrag från regeringen. : Att jag skulle ha haft något uppdrag somjag skulle ha utfört i i samråd med polisen kan jag kategorisktdementera. Att mina besök i polishuset skulle ha någonting med det nuaktuella ärendet att göra kan också kategoriskt dementeras. Jag har sedan den 3mars och fram till regelbundet besökt polishusetför att träffa dåvarande länspolismästare i samband med denpågående utredningen om Palmemordet. : Jag vill ställa en fråga apropå undran, om de här kontakterna var meningsfulla. Hade ambassadören enkänsla av att man kom "on speaking terms" och hade vanligadiplomatiska förtroendefulla förhållanden under dessa samtal? : Jag tycker att ordet"förtroende" i internationella förhållanden inte bara missbrukas oftaulan att man över huvud taget kan sätta dess relevans i internationellasammanhang i fråga. Här var del normala samtal mellan höga företrädare för tvåregeringar. Då brukar man tala öppet i större utsträckning än människor ofta tror. Ett slags ömsesidigt förtroende utvecklar sig då. Man kan ju inte ständigt säga i diplomatiska samtal lika litet som i andra sammanhang: "vet jag att du ljuger." Det går av naturliga skäl inte så till. Så till vida var det ettnormalt diplomatiskt samtal. : Det fanns alltså möjlighet att i klara verba förmedla den KU1986/87:33 ståndpunkt? : Helt klart. : Jag ber att få tacka ambassadör för att du kommit hit och på detta värdefulla sätt kompletterat vårtskriftliga material med din redogörelse och dina svar på våra frågor. Utfrågningmed justitieminister den , ku1986/87:33 angående Bilaga a i6 a) regeringensåtgärder med anledning av mordet på statsminister , b) justitiedepartementetsroll vid förundersökningen med anledning av mordet på statsminister c) personalkontrollsystemetstillämpning m.m. : Jag hälsar justitieministern välkommen. Vibrukar börja med att lämna ordet till den som vi har kallat till utfrågning. : Jag har naturligtvis en allmän föreställningom de frågor som utskottet vill få belysta av mig, och jag inleder gärna med enkort redovisning som kan tjäna ett sådant syfte. Det stod klart att det skullekomma att ställas exceptionella krav på inte minst myndigheterna inomrättsväsendet och att i det sammanhanget också regeringen skulle ställas införsvåra uppgifter och frågor. stod det klart alt vi redan från börjanmåste ägna stor uppmärksamhet åt att också i den här allvarliga situationeniaktta den rollfördelning och den handläggningsordning som gäller förregeringen i förhållande till myndigheterna. Jag vill alltså redan inledningsvis uttryckligen slå fastatt mina och regeringens åtgärder naturligtvis inte har styrts av tillfälligaimprovisationer utan att de har varit väl analyserade urbl.a. just de här aspekterna. Vad har då framför allt gällt föi- regeringen och mig idet hår avseendet? Det har främst varit tre ting. För det första var det en självklar skyldighet förregeringen att och fortsättningsvis hålla sig väl underrättadom utredningsarbetets gång för att på det sättet kunna bedömasäkerhetsfrågorna. Landets statsminister var mördad - det gällde inte bararegeringens säkerhet, utan rikets säkerhet över huvud taget. För det andra var det en självklar skyldighet förregeringen att inom ramen för sina befogenheter vidta åtgärder för det fall attmyndigheterna skulle sakna förutsättningar att lösa sinai uppgifter. Jagstryker under att det inte gällde om de bättre eller sämre ryktade sitt värv,men om de skulle sakna förutsättningar för alt kunna lösa sin uppgift. För det tredje svarade myndigheterna självständigt försina uppgifter. Polis och åklagarmyndigheter hade alltså utan några avsteg frånvad som annars gäller det fulla ansvaret för spanirigs- och utredningsarbetet. Jag skall sedan gå igenom några saker i anslutning tillden första och den andra principen som jag har nämnt och börjar medinformationen. Den måste i det här fallet vara kontinuerlig och tämligendetaljerad. Vi kunde här i stor utsträckning bygga på en utveckladpraxis, som till en början hade sin utgångspunkt i de överväganden som gjordes i anslutning till Wenrierströmaffären. Med anledning av Bulltoftaaffären upprättades en PM 292 om planering av åtgärdervid extraordinära händelser m.m. Denna prome-, KU 1986/87:33moriaharsedanuppdaterats vid olika tillfällen. Promemorian förutsätter att Bilaga A 16 regeringskanshet följer händelseförloppet och att justitiedepartementetsenhet för polisärenden m.m. skall medverka till det. Närdet gäller ärenden om rikels säkerhet och liknande har rikspolisstyrelsennormalt varit den ansvariga polismyndigheten. Det finns väl upparbetade rutinerför informationsöverföring mellan och regeringen via bl.a.justitieministern. Jag vill erinra om att justitieministern regelbundet .träffar rikspolischefen och chefen för säkerhetsavdelningen. Idet här fallet togs ärendet enligt om hand av den lokalapolismyndigheten, alltså . Den hade till sitt förfogandebl.a. säkerhetspolisens och rikskriminalens resurser. Det var då naturligt attinformation lämnades direkt av . Redannatten till lördagen företrädde t.f. länspolismästaren ochchefen för säkerhetsavdelningen i RPS för regeringen. föreslog Welanderatt chefen för polisenhet skulle inhämtadirektinformation från spaningsarbetet genom att besöka den spaningsledning somvar under uppbyggnad. När den ordinarie länspolismästaren trädde itjänst bedömde han denna anordning som "utmärkt". Min egen bedömningvar att man i det här ärendet måste ha fasta rutiner förinformationsöverföring, rutiner som innebar dels att ingen väsentliginformation missades, dels att förfarandet inte blev för betungande förpersoner i ledande ställning. Den ordning som hade föreslagits fyllde enligtmin bedömning de kraven. Den information som min observatör fick vidarebefordradestill min statssekreterare och till mig och i förekommande fall till regeringen. Deninformationen kompletterades med att jag sammanträffade med Hans Holmérpersonligen vid ett antal tillfällen. Då var min egen och statsrådsberedningensstatssekreterare regelmässigt närvarande. Sammainformation som på det här sättet lämnades till regeringen fick .,oppositionsledarna. Den informationen lämnades direkt av vid ettantal informationstillfällen. Antalet sådana tillfällen understeg antalet tillfällendå träffade mig. Dethar sagts bl.a. att jag genom att ensidigt lyssna på polisen och inte pååklagarna skulle ha varit partisk. Jag vill ta upp den frågan innan den tilläventyrs ställs till mig här. Jaghar redan utvecklat varför information inhämtades från polisen. Men ocksåinformation från åklagarsidan har varit av intresse från de synpunkter som äraktuella , nämligen i fråga om rikets säkerhet, trots att naturligtvisåklagarna inte har något uttalat ansvar för säkerhetsfrågorna. Jaghar därför inhämtat information också från åklagare. Det har skett bl.a. vid sammanträffanden med överåklagare . Om jag däremot fortlöpande följt åklagarnas arbete hade det kunnat uppfattas som om jag hade till uppgift att bedöma deras åtgärder. Att skapa en sådan uppfattning hade varit särskilt olämpligt när olika uppfattningar förelåg mellan polis och åklagare. Jag'hade ingen uppgift som skiljedomare, mellan dem eller aft bedöma deras åtgärder eller vad de eljest hade för uppfattningar. Detta gällde informationsdelen. Jag kan om så önskas lämnatämligen KU 1986/87:33 detaljerad information om tillfällen och former fördenna information, men Bilaga A 16 jag avstår från det i min inledning. När det gäller regeringens skyldighet att vidta åtgärderinom ramen för sina befogenheter för det fall myndigheterna skulle saknaförutsättningar att lösa sina uppgifter hade jag genom den information som jagfick möjlighet att bedöma om det fanns fog för sådana åtgärder. Vid tretillfällen har jag haft anledning att med myndigheterna närmare diskutera derasförutsättningar i det avseendet. I det tredje fallet blev resultatet som bekantatt jag föreslog regeringen en omorganisation av utredningsarbetet i början avfebruari. Vid det första tillfället förelåg vitt skildauppfattningar mellan polisledningen, företrädd av , ochförundersökningsledaren om vilket antal s.k.vittneskonfrontationer som skulle företas beträffande en i ärendet misstänktperson. Man kunde befara-jag gjorde det - att bakom meningsskiljakligheterna isak låg också andra motsättningar som kunde äventyra hela utredningen. Allttydde dessutom på att riksåklagaren var ofullständigt informerad om den situationsom förelåg. Jag efterhörde därför om länspolismästaren,förundersökningsledaren och riksåklagaren var intresserade av att träffas t.ex.hos mig. Det blev ett möte, som jag inledde med aft betona det självklara, attjag inte hade för avsikt att befria någon av myndigheterna från deras ansvaratt helt självständigt besluta i ärendet och att jag naturligtvis intepersonligen hade någon uppfattning i . sakfrågan, detta så mycket mindre somjag inte hade underlag för det - det rörde sig om spaningstekniska detaljer somjag inte haft någon anledning att orientera mig närmare om. Under sammanträdet yttrade sig de närvarande. Jagfungerade som sammanträdesledare och avslutade med en erinran om vad jag sagtinledningsvis. och avlägsnade sig. Riksåklagaren blev kvar enstund, och han förklarade då att han bedömde situationen så att han borde gå inoch överpröva förundersökarens beslut. Så skedde också. Det andra tillfället var , då det avdirektinformation till mig och av vad som förekom i massmedia frafngick att detfanns risk för att utredningsarbetet skulle allvarligt äventyras avmeningsmotsättningar inte bara i sakfrågor mellan polis och åklagare, utankanske framför allt när det gällde arbetssättet. Jag kallade i det läget upprikspolischefen, länspolischefen, riksåklagaren och överåklagare tillmig. Man berättade om hur man såg på arbetsläget och vilka synpunkter man hadepå arbetssättet. förklarade man emellertid att man nu såg möjligheteratt överbrygga de motsättningar som hade förelegat. Man hade en del konkretaförslag till ändrade arbetsformer som man själv bedömde som konstruktiva, ochman skildes åt med förklaringen att det nu förelåg förutsättningar för etteffektivt arbete. Man försäkrade att man skulle återkomma till mig om detskulle brista i sådana förutsättningar. Det tredje tillfället inträffade i år.Då hade det s.k. tillslaget skett. Allt tydde på att utredningsarbetet i praktiken hade mereller mindre avstannat på grund av motsättningar mellan myndigheterna. Både jag själv och regeringen i övrigt ansåg att det bästa vore om myndigheterna själva kunde komma överens om en organisation för det fortsatta arbetet. Dennabedömning gjordes vid en överläggning hos statsministern med KU 1986/87:33delar av regeringen . Efter den togjag kontakt medföreträdare 16 för myndigheterna. Jag vädjade till dem att sökalösa samarbetsproblemen och göra det själva inom ramen för den reguljäraorganisationen. Jag förklarade att om man misslyckades, måste regeringen gå inoch ge föreskrifter om en annan organisation. Ansträngningaratt efter de här linjerna lösa situationen pågick . Under denveckan, närmare bestämt - det var den 25 vi träffades hosstatsministern, och den 28 var - informerades partiledarna om att manarbetade med den här inriktningen. De var överens om att det bästa vore omproblemen löstes lokalt. Menden stod det klart att en lokal lösning inte skulle kunna uppnås.Efter överläggningar med partiledarna fick rikspolischefen ochriksåklagaren i uppdrag att till dagen därpå redovisa ett konkret besked om hurde skulle bygga upp organisationen, om de fick ta över ansvaret från de lokalamyndigheterna. Dagendärpå företrädde rikspolischefen och riksåklagaren inför partiledarna ochredovisade en första organisationsskiss. Den skissen blev föremål för ett stortantal frågor från partiledarna. Rikspolischefenoch riksåklagaren fortsatte och kvällen sitt arbetemed att bygga upp en organisation. Regeringen höll sig fortlöpande å jour meddet arbetet. Vid ett möte hos statsministern visade det sig attdet förelåg förutsättningar alt ordna en organisation på polissidan ochåklagarsidan som myndigheterna själva ansåg kunna fungera effektivt. Dagendärefter beslöt regeringen att uppdra åt rikspolischefen och riksåklagaren attöverta det fortsatta utredningsarbetet. : Jag har några frågor närmast i anslutning till de svar vi fått vidtidigare utfrågningar. Menförst skulle jag vilja ställa en fråga till justitieministern med tanke påkonstitutionsutskottets arbetssätt vid tidigare extraordinära situationer. Vihar diskuterat flygplanskapningen 1972, Norrmalmstorgshändelserna 1973,sprängningen av i . Anserjustitieministern hksom det har antytts i förarbetena från grundlagberedningenatt regeringen i sådana extraordinära situationer kan behöva ha en speciellhandlingsfrihet? StenWickbom: Det kan uppstå situationer då regeringen behöver speciellhandlingsfrihet. : Jag uppfattar det på samma sätt. Men har jag uppfattat föredragningenså att justitieministern har sagt att han har ägnat stor uppmärksamhet åtrollfördelningen, alltså fördelningen av inflytande och kompetens. Jaghar uppmärksammat två tidigare uttalanden. Det första är ett uttalande av om det sammanträffande med ett antal personer som justitieministern här talade om. sade: "Jag förstod attdet var första gången som var hos av det skälet att var mycket tydlig när han sade till oss att det här var en ren 205 information och ingentingannat. Vi skulle inte uppfatta det på något annat KU 1986/87:33 sätt än att han ville veta vad som hade hänt." Skullejustitieministern kunna ge oss det direkta ordvalet i samband med det mötet? StenWickbom: Min minnesbild av ordvalet är den som jag redovisade i min inledning,nämligen att jag inte hade för avsikt att befria någon av myndigheterna frånderas ansvar att helt självständigt besluta i ärendet. Jag sade att jagpersonligen inte hade någon uppfattning i sakfrågan och inte skulle ha det. Jaghade det desto mindre som det rörde sig om detaljer som jag inte var insatt i. Jagvill med anknytning till ordförandens inledande fråga säga att jag har frånbörjan uttalat att ansvaret för utredningen ligger odelat på myndigheterna.Jag har inte under det här året funnit anledning att ta initiativ till någonförändring av den ansvarsfördelningen. Enannan sak är att jag, som jag sagt, medverkade till att detskulle finnas förutsättningar för myndigheterna att arbeta. : Det jag tänkte på vid min inledande fråga var det i och för sigovanliga i den stora spaningsinsatsen och att på grund avdet speciella läget hade en informatör. StenWickbom: Det ser jag inte som något exceptionellt. Vi får alltid en fortlöpandeinformation om spaningen i ärenden som har säkerhetsaspekter. Vad som skildeinformationsrutinerna från de gängse var att det var som sattinne med informationen och dessutom att informationen flödade brett och snabbt,i vart fall i början. Om någon är intresserad av frekvensen av inforrhationer,skall han eller hon finna att den minskade efter hand. Den gick upp och nerberoende på hur mycket information som fanns. : Jag frågade riks.lklagaren om han fann det naturligt attjustitieministern fäste riksåklagarens uppmärksamhet på de motsättningar somfanns mellan polisen och åklagaren och deras följder för undersökningen. Dåsvarade att han tyckte det var helt naturligt. "Antag attjag inte hade fått någon underrättelse och att det hade löpt i väg till renakatastrofen. Då hade det varit underligt om jag inte blivit underrättad. Jagfann det inte underligt att jag fick en underrättelse frånjustitiedepartementet om hur det förhöll sig." Stämmerjustitieministerns motiv för de här kontakterna med riksåklagarensuppfattning? StenWickbom: Exakt. AndersBjörck: Enligt den utfrågning som vi hade med fanns ipolishuset redan när klockan ' 10.50 kom dit. VissteSten om att var där? Var det på justitieministernsuppmaning som Bergenstrand hade begivit sig till polishuset? StenWickbom: Inte på min direkta uppmaning, men jag kände till att han var KU1986/87:33 där. Det var en uppgörelse mellan min statssekreterare ochpolisledningen. Bilaga A 16 som jag sanktionerade. : fanns sedan i nästan ettår med i spaningsledningen som observatör. Finns det något formelltregeringsbeslut om att han skulle ha det uppdraget? : Något formellt regeringsbeslut finns inte. : Det förekom under tid somspaningsledare regelbunden kontakt, i princip , medjustitieministern enligt vad vi har erfarit från . Vem tog initiativettill de kontakterna? : Det kunde vara så att jag begärde att hanskulle komma. Det kunde vara så att han via observatören lät förstå att det nuvar en lämplig tidpunkt att anordna en information. : Hur ofta avrapporterade justitieministern? : Rutinen var att han talade i första hand medstatssekreteraren, och sedan bedömde vi från fall till fall om han skulle taladirekt med mig. Men han avrapporterade efter varje besök. : Enligt en uppgift i den 17februari var det . Kan justitieministern verifiera det? : Det kan det inte ha varit, för så mångagånger var han inte där. Om ni är intresserade av detaljer, kan jag säga att jaglade märke till att sade att var närvarande av tillfällena. Mina medarbetare har räknat fram att det var 66,5procent. : Vi tackar för aft det åtminstone på dennapunkt är ordning och reda i . fråga som har diskuterats mycket är varför det var ensådan brist på balans i kontakterna mellan spaningsledningen - ochhans medarbetare - och åklagarna. Upplevde inte justitieministern under den härperioden att det skulle finnas ett behov av en motsvarande regelbunden kontaktmed de åklagare som tjänstgjorde, inte minst med tanke på uppfattningen attåklagare och spaningsledning har ohka roller? : Till att börja med vet jag inte varförAnders anser att det bara var på den här punkten som det råder ordningoch reda i . Det har vi över hela fältet. Talet om balansen mellan information från polis och frånåklagare har jag väl egentiigen redan svarat på. Jag har talat om varför detvar från polisen som vi inhämtade information. Det berodde på att informationeninhämtats i syfte att bedöma ett säkerhetsläge. Det betydde inte att det intevar intressant att också höra åklagarens bedömning i vissa hänseenden. Sådanabedömningar inhämtades också. Utöversammanträffandet med , som jag redan har 297 talat om -jag betonar att han då var förundersökningsledare bara för en del KU1986/87:33 av utredningen, och det var senare man fick enförundersökningsledare för 16 hela utredningen - har jag träffatåklagarna, företrädda bl.a. av , vid fem tillfällen. Vid ett av detillfällena skedde föredragningen hos statsministern. Under den periodenträffade jag sex gånger. : Det har ändå varit ett mindre antalkontakter med åklagaren än de regelbundna kontakterna med informationer frånHans Holmér personligen och från . Anser justitieministern nu när vi kan blicka tillbaka påutredningsperioden att han var tillfredsställande informerad om båda parterssyn på utredningsläget? : Ja, definitivt. Jag hade all den informationsom jag behövde för att bedöma säkerhetsläget. Däremot var det inte min uppgiftatt fortlöpande följa myndigheternas arbete för att ta ställning till om deåtgärder de vidtog eller planerade eller de bedömningar som de gjorde varrikliga. : Rapporterade och bara om säkerhetsläget? : De rapporterade om utredningsläget i denutsträckning som det var intressant för att bedöma säkerhetsläget. : Jag måste fråga pä den punkten eftersom denär viktig för . Det var alltså inte bara säkerhetslägetsom och rapporterade om. : Jag förstår inte frågan. Jag fick den bredainformation om utredningen av det här allvarliga mordfallet som jag ochregeringen behövde för att bedöma olika säkerhetsfrågor. : var ju en förmedlandelänk för kritik som polisen riktade mot åklagarna. Fanns det enligt StenWickbom ingen anledning att framföra kritik under något moment av utredningen -eller senare - mot polisen med tanke på de informationer somSten hade om utredningsläget, eller gick budet bara i ena riktningen? : Jag upprepar att jag inte har haft tilluppgift att bedöma myndigheternas åtgärder, och det har jag inte heller gjort. : Men har vidgått attjustitiedepartementet agerade som en förmedlande länk för kritik från polisenmot åklagarna. Det måste väl innebära alt man tagit befattning med ärendet isak? : Jag har redovisat de tre tillfällen då jaghar ingripit. Det första var när det fanns så stora motsättningar i enviss sakfråga att man bl.a. av det skälet, men också av andra skäl, kundebefara att det brast i förutsättningarna för myndigheterna att samarbeta. Dåmenade jag i likhet med riksåklagaren att det var naturligt att jag gav honomtillfälle att ta del av situationen. Vid det andra tillfället fanns det liknandevarningssignaler. Också då såg KU 1986/87:33 jag det som mitt ansvar att setill att förutsättningar fanns för myndigheterna Bilaga A 16 att arbetavidare. Då förklarade man att sådana förutsättningar fanns.I januarifebruari visade det sig att förutsättningarna saknades, och dåföreslog jag regeringen en omorganisation. : Anser justitieministern det lämpligt att ensådan spaningsteknisk fråga som antalet konfrontationer diskuteras i närvaroav landets justitieminister? : Det viktiga var inte antaletkonfrontationer. Jag understryker att jag inte hade någon som helstuppfattning om huruvida det skulle företas si eller så många konfrontationer.Det allvarliga var de bakomliggande motsättningar mellan myndigheterna som mankunde ana. : Hade det inte med tanke på att det fannsolika uppfattningar varit lämpligt att ha ett direkt samtalmed , på samma sätt som skedde med , utan attlänspolismästaren var närvarande?