bet · GA01SoU30 · 1986-12-31 00:00:00 — SoU 1986/87:30 I betänkandet behandlas fem motioner om olikalagstiftningsfrågor med anknytning till socialtjänstlagen och lagen medsärskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Med anledning av en motion (s, m, fp, c, vpk) omsocialtjänstens insatser för unga flickor i pornografisk verksamhet föreslårutskottet att ger regeringen till känna att det är angeläget attsocialtjänsten bedriver en uppsökande verksamhet för att få bort ungdomar frånde aktuella miljöerna och att regeringen i det fortsatta beredningsarbetetrörande bl. a. LVU bör ägna särskild uppmärksamhet åt socialtjänstensmöjligheter att agera i de fall ungdomar i åldrarna engageras ipornografisk verksamhet. Utskottets m-ledamöter reserverar sig till förmån för enmotion (m) om åtgärder mot ungdomsbrottslighet m. m. Utskottets vpk-ledamotreserverar sig till förmån för en motion (vpk) om tillämpningsföreskrifter förden sociala . I motion 1986/87:So232 av Margö m.fl. (vpk)hemställs, såvitt här är i fråga (yrkandena 2 och 3), 2. att riksdagenhos regeringen begär förslag om att socialtjänstlagen kompletteras medtillämpningsföreskrifter som ger den hjälpbehövande bestämmanderätt överhemtjänstens innehåll i enlighet med motionens förslag, 3. att riksdagenhos regeringen begär förslag om att socialtjänstlagen kompletteras medtillämpningsföreskrifter om att institutionsvårdens rutiner inte överförs tillvård i hemmen. Yrkandena 1, 4 och 5 i motionen har behandlats iutskottets betänkande SoU 1986/87:18. I motion 1986/87:So251 av m.fl. (s)hemställs 1. att riksdagenbegär att regeringen vidtar åtgärder för att stimulera kommunerna att utarbetaprogram för , 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen angetts om enförstärkning av socialnämndernas roll vid medverkan i samhällsplaneringen. 1 1986/87. I motion1986/87:So274 av m. fl. (m) hemställs SoU 1986/87:30 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts omfamiljens och skolans betydelse i det brottsförebyggande arbetet, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om socialamyndigheters ingripande vid olika typer av missbruk. Motiveringtill motionen finns i motion 1986/87:Ju640. I motion ]986/87:So278 av () ochKjell () hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om omhändertagande av barn i nämnda fall.Motivering till motionen finns i motion 1986/87:Ju722. I motion 1986/87:So279 av m. fl. (s, m,fp, c och vpk) hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om intensifierad uppsökande verksamhet inomsocialtjänsten för att stödja unga flickor. Motivering till motionen finns imotion 1986/87:Ju8i7. I motion 1986/87:So406 av i (m)hemställs 1. att riksdagenhos regeringen begär att journalföringsbestämmelser av i princip samma karaktärsom inom sjukvården utfärdas i fråga om handläggningen av enskilda fall inomsocialvården, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att möjlighet att överklaga ett beslutinom socialvården skall bestå även när klaganden sederrhera bytt bostadsort. insatser för unga flickor i pornografiskverksamhet I motion 1986/87:So279 av m.fl. (s, m,fp. c och vpk) begärs ett tillkännagivande av vad som anförs i motionen omintensifierad uppsökande verksamhet inom för att stödja ungaflickor. I motionen anförs bl. a. att unga flickor arbetar påsexklubbar och att förutsättningar måste finnas att i sådana fall tillämpa LVU.Finns inte förutsättningar för omhändertagande behövs, framhåller motionärerna,en översyn av lagen. Motionärerna anför vidare att det viktigaste är attsocialtjänsten aktivt söker upp flickor i destruktiva miljöer och försökermotivera dem till att byta miljö. Gällande bestämmelser m. m. Enligt 12 § socialtjänstlagen (1980:620) skallsocialnämnden verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och godaförhållanden, i nära samarbete med hemmen främja en allsidigpersonlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barnoch ungdom, med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdomsom har visat teckentill en ogynnsam utveckling och i nära samarbete med hemmen sörja SoU1986/87:30 för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får detskydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverardet, vård och fostran utanför det egna hemmet. Genom en lagändring från betonas särskiltsocialtjänstens ansvar för barn och ungdomar som visat tecken till attutvecklas ogynnsamt (prop. 1984/85:171, SoU 31, rskr. I proposition1984/85:171 s. framhöll föredragande statsrådet som grundläggande attsocialtjänsten bedriver en uppsökande verksamhet. Vidare underströks vikten avkontakt med föräldrar och olika samhällsorgan. De allmänna |förutsättningarna för tvångsingripande pågrund av den unges beteende regleras i 1 § andra stycket 2. lagen (1980:621)med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Som villkor för ingripandeanges där . att den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för allvarlig faragenom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller någotannat därmed jämförbart beteende. Till skillnad från de s. k. miljöfallen somregleras i samma paragraf andra stycket 1. krävs i de s. k. beteendefallen attdet föreligger en allvarlig fara för den unges hälsa och utveckling. När det gäller skälen för att ha ett skärpt farorekvisit iandra punkten jämfört med första punkten anfördes i socialtjänstpropositionen(prop. 1979/80:1 s. 582)|att detta skall ses mot bakgrund av dels attbestämmelserna är tillämpliga pä framför allt äldre barn, tonåringar medanpassningssvårigheter, dels att inte varje missbruk liksom inte heller varjebrottslig gärning bör få medföra så långtgående åtgärder som vård enligt LVU.Det blir, enligt vad som anfördes i den angivna propositionen, fråga om enavvägning mellan den unges rätt till självbestämmande öch den rätt till adekvatvård och behandling som bestämmelserna avser att tillförsäkra honom. Vidareframhölls att bestämmelsen kunde tillämpas redan innan skadeverkningar avsocial eller medicinsk naturbar inträtt. Redan den allvarliga faran för sådanaskadeverkningariutgör tillräcklig grund för vård enligt LVU. I socialtjänstpropositionen nämndes (s. 583) som exempelpå jämförbart beteende prostitution. Bestämmelserna i avser i första hand den som är under18 år. Enligt 1 § tredje stycket LVU kan vård med stöd av andra stycket 2. istadgandet även beredas den som har fyllt 18 men inte 20 är, om sådan vård medhänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligareän annan vård. I socialtjänstpropositiönen (s. 584) anförde föredragande statsrådetatt också rnånga i åldrarna närmast till följd av försenad mognadeller utveckling ofta kan ha ett stort behov av de insatser som kan ges inomsocialtjänsten. Statsrådet framhöll att för unga missbrukare kan således denvård som kan ges genom socialnämnden vara bättre ägnad att förhindra attmissbruket leder till skåda för den unges utveckling än de insatser som gesgenom annat samhällsorgans försorg. På motsvarande sätt, uttalade föredragandestatsrådet,;kan den unges personliga förhållanden vara sådana att de särskildainsatser;som kan ges inom och som är anpassade till de ungasbehov ay personlig vård och omvårdnad ger bättre förutsättningar för en socialrehabilitering än den behandling som kan ges inom t. ex. kriminalvården. Före gällde att vård enligt LVU endastkunde beslutas för SoU 1986/87:30 dem om en sådan vårdvar uppenbart lämpligare än annan vård. Rekvisitet "uppenbart"slopades då. Åldersgränsen för när vården skall upphöra höjdes därjämte till 21år (prop. 1984/85:171, SoU 31, rskr. Endast ett fåtal vägledande rättsfall finns beträffandeLVU-vård för ungdomar (se regeringsrättens referat RÅ84 2:31 ochdärunder anmärkta domar). I detta sammanhang kan anmärkas att offentligtillställning som utgör pornografisk föreställning inte får anordnas (10 §allmänna ordningsstadgan [1956:617]). Pågående utredningsarbete m. m. I socialberedningens (S 1980:07) betänkande Barns behovoch föräldrars rätt (SOU 1986:20 s. 300 f.) föreslås en ny lag lag omtvångsomhändertagande av unga (LTU) med ny utformning av förutsättningarnaför tvångsingripanden mot unga. När det gäller den unges levnadssätt ansluterförslaget till nu gällande bestämmelser (s. 305 och 359). Inte heller i frågaom åldersgränser föreslås någon saklig ändring. Kriteriet att vård enligtlagen måste vara lämpligare än annan vård föreslås emellertid utgå (s. 360). Frågorna om tvångsingripande mot unga har utretts av ensärskilt tillkallad utredningsman (förre JO ). Utredningsmannen har idagarna redovisat sitt uppdrag. Därefter kommer beredningens betänkande och densärskilt tillkallade utredningsmannens redovisning att remissbehandlas. I ett svar på en fråga om ingripandenenligt LVU anförde socialministern följande (snabbprot. 1986/87:61 s. 14). I förarbetena till LVU nämns prostitution som exempel påbeteenden som kan föranleda vård. Däremot nämns inte medverkan i pornografiskverksamhet. Det är dock angeläget att påpeka att det rör sig om enexemplifiering och inte om en uttömmande uppräkning. Om en ung människauppträder i pornografisk föreställning bör detta enligt min mening varaanledning för socialnämnden att uppmärksamma personens levnadsförhållanden ochatt försöka få honom eller henne bort från denna miljö. Jag vill ocksåframhålla att offentliga pornografiska föreställningar är förbjudna enligtallmänna ordningsstadgan. Innehavare av vissa klubbar har också fällts tillansvar i domstol för sådan verksamhet. Jag anser det vara självklart attpornografisk verksamhet inte är en lämplig miljö för unga människor. Det bästasättet att förhindra att unga människor medverkar i en sådan verksamhet är attse till att förbudet efterlevs. Åtgärder för att hindra att unga människor dras in iprostitution och för att hjälpa kvinnor som redan är prostituerade har längeförekommit. I , , och - de orter därgatuprostitution förekommer - finns uppsökande grupper som arbetar medprostituerade kvinnor. Dessa grupper ingår i den ordinarie socialtjänstensorganisation, och verksamheten är en del av insatser bland utsattagrupper. har under en följd av år arbetat med ett projekt om Arbetet, som var inriktat på kunskapsin- SoU 1986/87:30 samlande, är nuavslutat, och en delredovisning ges i rapporten i riskzon, som iförsta hand är avsedd att användas som arbetsmaterial för personal som arbetarmed utsatta ungdomsgrupper. En ytterligare redovisning kommer att presenterasunder . Avsikten är att projektet skall avslutas fned ett seminariumunder då de samlade erfarenheterna skall redovisas. Allmänt ornbud i mål enligt LVU Motionen I motion 1986/87:So278 av och (båda fp) begärs ett tillkännagivande av vad som i motionen anförtsom omhändertagande av barnJ I motionen framhålls att frågor omtvångsomhändertagande av barn på griind av sexuella övergrepp av närståendemedför svåra bedömningar. Motionärerna anser att det bör övervägas att låta socialnämndenstalan föras av ett särskilt allmänt ombud i fall av sexuella övergrepp. Enligt 2§ lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU) beslutar länsrätten om vård enligt lagen efter ansökan avsocialnämnden. Enligt 39 § socialtjänstlagen skall socialnämnden själv ellergenom ombud föra kommunens talan i mål och ärenden som ankommer påsocialnämnden. Enligt 5§ lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissafall, LVM, gäller däremot att skall utreda om det finns skäl attbereda någon vård enligt LVM. Anses sådana skäl föreligga, skall länsstyrelsenansöka om vård. Ansökan som görs hos länsrätten - skall innehålla enredogörelse för missbrukarens förhållanden och för tidigare vidtagna åtgärder.Ansökan skall också ange den vård som anser behövlig, var vårdenbör påbörjas och i vilket hem intagning kan ske. Utskottet framhöll vid sin behandling avpropositionsförslaget (prop. 1981/82:8, SoU 22, rskr. 91) bl. a. att det avrättssäkerhetsskäl är önskvärt att inte lägga på socialnämnden att själv bedömakvaliteten på och tillräckligheten av sina insatser. Utskottet anförde vidareatt man måste slå vakt om en enhetlig rättstillämpning när det gällerfrihetsberövande åtgärder. Även om det slutliga avgörandet åvilar länsrätten,kan socialnämndernas olika utgångspunkter och prioriteringar lätt leda tillatt det i vissa kommuner blir vanligare med tyångsvård än i andra. Det är svårtför domstolen att beakta sådana hänsyn då man ställs inför avgörandet av ettenskilt ärende. Att låta haiett sammanhållet ansvar för attbedöma i vilken utsträckning man bör kräva fortsatta insatser avsocialnämnderna bör därför enligt vad utskottet uttalade kunna bidra till enjämnare standard på den frivilliga vården som den enskildetillförsäkras en ytterligare prövning genom en utomstående myndighet. Utskottetansåg det därför lämpligast att, såsom socialberedningen föreslagit, läggauppgiften att svara för utredning och ansökan orh vård på länsstyrelsen.Utskottet anförde vidare bl. länsstyrelsenmåste få tillgång till de kunskaper och erfarenheter som SoU 1986/87:30socialnämnden förvärvat genom sitt arbete med missbrukare. Detta får emellertidenligt vad utskottet uttalade inte leda till att handläggningen drar ut påtiden och försenar påbörjandet av vården. I anslutning till den uppföljning som socialberedningen (S1980:07) skall göra av tillämpningen av LVM och som ännu inte är slutförd skallberedningen enligt sina tilläggsdirektiv (dir. 1982:106) slutföra ett tidigaregivet uppdrag att pröva om man bör anordna en funktion som allmänt ombud isociala mål vid länsstyrelserna och vilka uppgifter ett sådant ombud i så fallskall ha. Det gäller, sägs det i direktiven, med hänsyn till såväl denrättsliga prövningen som de enskildas intressen. Hit hör också, enligtdirektiven, frågor om det är möjligt och lämpligt att ombudet har vissauppgifter inom ramen för annan tvångslagstiftning, framför allt denpsykiatriska. I betänkandet Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten (SOU1984:64) har socialberedningen föreslagit genomgripande förändringar ilagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård. Till förslaget hör en obligatoriskdomstolsprövning av alla tvångsomhändertaganden som inte begränsas till åttadagar. skall svara för kanslifunktionen åt den s. k.insynsnämnden, som bl. a. skall utse stödpersoner. Några ytterligare uppgifterför utöver de allmänna tillsynsuppgifter den redan här harberedningen inte föreslagit att skall ha för den psykiatriskatvångsvården. I socialberedningens delbetänkande SOU 1986:20 Barns behovoch föräldrars rätt föreslår beredningen att det inrättas ett allmänt ombud,knutet till , som skall ta över funktionen att ansöka öm vård avunga och föra socialnämndens talan i länsrätten, om nämnden så vill. I övrigafall skall det allmänna ombudet enbart yttra sig i processen och ha enrådgivande funktion. Beredningen går däremot inte in på frågan om allmänt ombudi LVM-mål i detta sammanhang. Enligt beredningen kan någon eller några avsocialkonsulenterna på sociala enhet utses till allmänt ombud.Beredningen påpekar att vissa större kommuner låter jurister anställda avkommunen föra nämndens talan. a. det skälet bör, enligt beredningen,det allmänna ombudet anlitas bara i de fall nämnden själv vill det (betänkandets. 325 f.). I socialberedningensnämnda betänkande anförs bl. a. följande (s. 327 f.). Ombudet kan granska nya uppslag och förslag tillalternativa lösningar som kan ha dykt upp under utredningsarbetets gång. Detkan ha uppstått ömsesidiga låsningar mellan familjens medlemmar ochsocialsekreteraren. Att ett allmänt ombud tar över det fortsatta arbetet kan dåbidra till att låsningarna blir lättare att hantera och kanske upplöses. Detkan ge möjlighet för föräldrarna och socialsekreteraren att finna gemensammanya utgångspunkter och hitta lösningar som tillgodoser familjens och barnetsbehov och önskningar bättre och kan accepteras av familjen. Vi kan inte komma ifrån att det med en socialtvångslagstiftning till barnens skydd alltid måste finnas en dubbel rollinbyggd i socialsekreterarens arbetsuppgifter. Dels skall hon stödja och hjälpafamiljen, dels måste hon i vissa krislägen ta initiativ till och genomföra enutredning som siktar till en vård motföräldrarnas och ofta också barhets vilja. Men dubbelheten skulle SoU1986/87:30 minskabetydligt, om ett allmänt ombud kunde ta vid, göra en självständig bedömningäv ärendet och driva den juridiska processen i domstolen. barnet kandet lia en avgörande betydelse att socialsekreteraren ger fortsatt stöd åtfamiljen' efter ett omhändertagande och bl. a. ser till att kontakten mellan barnet joch föräldrarna inte bryts. nämndenstalanli rätten och därmed uppträtt som "åklagare", kan det kännas omöjligtför både socialsekreteraren och familjen att fortsätta ett stödjande arbete.Den viktiga kontinuiteten i arbetet med familjen riskerar då att Enviss risk för detta finns det även om ett allmänt ombud har tagit över"åklagarrollen" i rätten, eftersom socialsekreteraren ändå måstehöras Men denna risk blir väsentligt mindre om socialsekreteraren slipperden roll som partsföreträdare i rätten som hon annars måste ta på sig. Utredningens ledamöter och sakkunniga redovisade skilda åsikterbl. a. i fråga om allmänt ombud. En särskild utredningsman (se ovan) har tillkallats för att göra enl översyn av LVU med utgångspunkt i socialberedningens betänkande. Översynen har redovisats. I ett svar på fråga förklarade socialministern att hon efter sedvanligt remissförfarande kommer att ta ställning till de förslag som framförts (snabbprot. 1986/87:80 s. 7)- i Frågan om vem som skall svara för utredning och ansökan omvård enligt LVM har behandlats av utskottet vid ett flertal tidigare tillfällen, senast i betänkandet So|u 1986/87:8 och mer ingående i betänkandet SoU 1984/85:30 s. Det kan också anmärkas att socialutskottet vidbehandlingen av förslaget till LVU framhöll att socialnämnden måste sökaundvika att hamna i alltför stark motsatsställning i förhållande till barnetsföräldrar. Utskottet påpekade att det fortsatta;behandlingsarbetet annars kanförsvåras avsevärt till nackdel för såväl barn som föräldrar (SoU 1979/80:44 s.104). Åtgärdermot ungdomsbrottslighet m. m. I motion I986l87:So274 av tn.fl. (rn)hemställs att som isin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om sociala myndigheters ingripanden vid olika typer avmissbruk (yrkande!). I motionen anförs att LVU inte ger de nödvändigamöjligheterna att göra insatser möt missbruk hos ungdomar. Det framhållsatt möjligheterna att använda olika former av påtryckningar och tvång enligtlagen dessutom|är begränsade. Motionärerna menar att tonvikten i en social lagavseende barn och ungdom skall ligga på det förebyggande arbetet och att lagenskall redovisa när och under vilka förhållanden "förebyggandeåtgärder" får vidtas. De tidigaste insatserna skall bygga på frivillighetmedan mer begränsande åtgärder skall kunna åläggas den unge, oberoende avsamtycke. Det skall kunna vara fråga om råd och stöd men också föreskrifter omlevnadsregler, skyldighet att lämna urinprov m. m. Slutligen skall också SoU 1986/87:30 övervakning kunna beslutas. Om sådana förebyggande åtgärder ärresultatlösa kan tvångsåtgärder bli nödvändiga. I samma niotion hemställs vidare att som sinmening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om familjens ochskolans betydelse i det brottsförebyggande arbetet (yrkande 1). Motionärernaframhåller i denna del bl. a. att familjens ställning måste stärkas för attstävja brottsutvecklingen bland de unga och att det är nödvändigt med enhelhetssyn. I motionen framhålls även att det är viktigt att skolan har fastarutiner för sitt handlande då elever överträder givna regler. I syfte att ytterligare klargöra socialnämndens ansvar förbarn och ungdomar som visat tecken till att utvecklas ogynnsamt tillkom isamband med att det s. k. mellantvånget infördes ett tilläggtill 12 § socialtjänstlagen. I proposition 1984/85:171 s. framhölls bl.a. att avsaknaden av möjligheter att vidta tvingande åtgärder med stöd avsocialtjänstlagstiftningen i tidiga skeden av missbruk och kriminalitet intefår innebära att står passiv och avvaktar till dess LVU blirtillämplig. Om befattningshavare misslyckas med att etablera enkontakt med den unge bör man ändå följa utvecklingen genom förnyade kontakteroch uppsökande verksamhet. bör också hålla kontakt medföräldrarna och stödja dem i deras strävanden att trygga den unges utveckling.Det arbetssätt som beskrivs ligger enligt propositionen i linje med gällandebestämmelser i socialtjänstlagen. Avsikten med lagändringen var att förtydligahur socialnämnderna bör fullgöra det ansvar och de uppgifter som åvilar dembeträffande de aktuella ungdomarna. finns vidare vissa regler om s. k.öppenvårdstvång eller mellantvång enligt 8 a § LVU. Dessa bestämmelser gersocialnämnden möjligheter att besluta att den unge skall hålla regelbundenkontakt med en särskilt utsedd kontaktperson eller delta i behandling i öppnaformer inom . Detta gäller ungdomar som genom sitt beteende kanantas komma i en situation som gör ett tvångsomhändertagande nödvändigt ombeteendet fortsätter. Beslut om kontaktperson eller om behandling i öppnaformer inom kan meddelas även om samtycke härtill inte lämnas avden unge själv, om han fyllt , och hans vårdnadshavare. Förutsättningarhärför är 1. att det kan antas att den unge genom missbruk avberoendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat därmedjämförbart beteende kommer att behöva beredas vård enligt LVU om beteendetfortsätter, och 2. att det stöd eller den behandling som behövs inte kan geshonom med samtycke. Villkoren ansluter sålunda i stor utsträckning till vad somgäller för beredande av vård enligt LVU men medger ingripande på ett tidigarestadium innan faran för den unges hälsa eller utveckling blivit så allvarligatt det är nödvändigt att bereda honom vård enligt lagen. Konstruktioneninnebär även att om det finns förutsättningar att genomföra behövlig vård ellerbehandling i frivilliga former så kan bestämmelsen inte tillämpas. När det gäller skälen för att införa bestämmelser om dets. k. mellantvång- SoU 1986/87:30 et i LVU konstateras i propositionen (s. att det föreligger en konflikt mellan ansvar enligt 12 §socialtjänstlagen och kravet på samtycke från den enskilde i situationer därdet föreligger ett vårdbehov men där förhållandena inte är så allvarliga attLVU är tillämplig. har då inte något lagligt stöd för att vidtabehandlingsåtgärder men ändå en skyldighet att inte släppa kontakten med denunge utan återkomma med erbjudanden om stöd och hjälp. En framkomlig väg kanvisserligen vara att hålla nära kontakt med föräldrarna och stödja dem i derassträvanden att trygga den unges utveckling. Ett sådant stöd kan emellertid intealltid leda till att den unge själv kan motiveras för att bryta en destruktivutveckling. I sådana situationer står både föräldrarna och socialtjänstensföreträdare maktlösa. Enligt statsrådets uppfattning måste vidare stor viktläggas vid det faktum att ungdomar med missbruksproblem eller andra allvariigasociala handikapp ofta saknar förmåga att självständigt ta ansvar och att sekonsekvenserna av sitt handlande. Inte sällan är de dåligt motiverade för attbearbeta sina problem i frivilliga former. I fråga om urinprov konstaterade statsrådet (s. 25) attdet från många håll är omvittnat att regelbundna urinprov kan vara ett stöd ibehandlingsarbetet med unga missbrukare. Statsrådet förklarade dock att det,enligt hennes mening, från behandlingssynpunkt är stor skillnad mellan att denunge samtycker till att visa sin drogfrihet genom att lämna urinprover och atthan blir tvingad till det. Därtill kommer risken för att provtagningen föratt utesluta manipulationer - måste omgärdas med så omfattande kontrollåtgärderatt den blir starkt integritetskränkande. Hon var mot denna bakgrund inte bereddatt föreslå att de här diskuterade bestämmelserna i kompletteras så attnämnden ges möjlighet att ställa sådana krav på den unge.