bet · GA01BoU4 · 1986-12-31 00:00:00 — Idepartementspromemorian (Ds Bo 1984:2) Expropriationsersättning föreslogs attvärderingsreglerna i ExL skulle utformas så att löseskillingen i de häraktuella fallen av utgången genomförandetid för mark för enskilt bebyggandeskulle bestämmas med bortseende från sådan del av marknadsvärdet som grundaspå förväntningar om att få genomföra planen. Ersättningen skulle med andra ordbestämmas med utgångspunkt i att den Dock skulle ersättningen lägst BoU 1986/87:4motsvara en fjärdedel av det marknadsvärde som skulle ha förelegat, omdetaljplanen hade fått genomföras. I lagrådsremissen uttalade departementschefen starksympati för förslaget men avstod - med hänvisning till att förslaget inte varnödvändigt för att PBL skulle få avsedd effekt - från att lägga fram det.Departementschefen tillfogade att han avsåg att uppmärksamt följa utvecklingen.Lagrådet fann att departementschefens uttalande kunde skapa ovisshet och'ansågdet vara en brist att det inte redan nu skapas en mera definitiv klarhet ifrågan om genomförandetidens inverkan på expropriationsersättningen. Departementschefengenmälde (s. 99) att det är naturUgt att effekterna av en ny ordning studerasoch att ytterUgare överväganden görs när tillräckliga erfarenheter har vunnits.Någon förändring av ExL:s huvudregel att marknadsvärdet skall ersättas föreslåsnu alltså inte. , som instämmer i att någon förändring avExL:s regler i . nu berört hänseende inte bör göras i detta sammanhang,tillfogar därvid följande kommentar. En detaljplan, vars genomförandetid harlöpt ut, fortsätter att gälla tills den ändras eller upphävs (5 kap. 5 § fjärdestycket PBL). Det betyder att byggrätten enligt planen består tills kommunentagit initiativ till ändring av planen i något avseende som berör byggrätten.Under den tid som planarbete pågår, dock högst , kan kommunen skjuta på .behandlingen av ansökningar om lov (8 kap. 23 § PBL). Marknadsvärdet av markmed byggrätt kommer att bero på kommunens intentioner. Hur dessa gestaltar sigför olika planområden torde till stor dél kunna bedömas med , ledning av bl. En viss osäkerhet om marknadsvärdets utveckling tordenaturligt nog ändå bli följden av att genomförandetiden löper ut för mark därplanen inte har genomförts. Som departementschefen har påpekat medför dennaosäkerhet att fastighetsägaren har en press på sig att bygga i enlighet medplanen . Osäkerheten kan inte bedömas bli av dénomfattningen att några särskilda regler behöver tillskapas. Kommunen kan tänkas vilja utnyttja sin möjlighet att från genomförandetidens utgång lösa in obebyggd mark av endera av två skäl. Antingen avser kommunen att själv eller efter vidareförsäljning till byggföre tag e. d. genomföra planen. I ett sådant fall torde marknadsvärdet, oavsett att genomförandetiden har gått ut, ujjpgå till ett belopp sorh inkluderar byggrätten enligt planen. Löseskillingen blir alltså bestämd med utgångs punkt i den (fortfarande) tillåtna markanvändningen. Eller kan kommunen ' vilja lösa marken för att skaffa sig en markreserv eller ytterligare handlings frihet inför en förestående planändring. len sådan situation torde marknads värdet kunna påverkas antingen positivt eller negativt av de nya planintentio nerna. Det torde härvid ofta bli aktuellt att tillämpa regeln i 4 kap. 2 § omatt ' löseskilling skall bestämmas på grundval av det marknadsvärde som fastighe ten skulle ha haft om någon inverkan av expropriationsföretaget, dvs. det företag som föranleder den förestående planändringen, inte förekommit. Markägaren får härigenom ett skydd rriot den värdeminskning som planin tentionerna kan föra med sig. Om planändringen föranleder en värdesteg ring, vilket t. ex. kan vara fallet om korrimunen avser att ändra det medgivna 10 användningssätteteller öka exploateringsgraden, torde i stället presumtions- BoU 1986/87:4regeln i 4 kap. 3 § ExL kunna åberopas i fråga om uppkommandeförvantningsvärden (NJA 1981 s. 933). Dessa värden tillfaller alltså kommunen,om markägaren inte kan visa att värdeökningen beror av annat änförväntningarna. 4.2.1.2 Särskilda ersättningsbestämmelser för äldrestads-och byggnadsplaner. Anknytning till den s. k. garantiregeln i PBL I propositionen föreslås en övergångsbestämmelse (punkt 2)av innebörd att om mark exproprieras, som enligt före utgången av år 1978fastställd och vid ikraftträdandet gällande stads- eller byggnadsplan varavsedd för enskilt bebyggande, och talan väcks före utgången av , skallersättningen, om markens ägare begär det, bestämmas med hänsyn till deplanförhållanden som rådde vid ikraftträdandet. Den föreslagnaövergångsbestämmelsen anknyter till den s. k. garantiregeln i 17 kap. 8 § PBL,men är också tillämplig i andra fall där expropriationsersättning skallbestämmas för mark inom ifrågavarande plänområden. Utskottet förordar att antar punkt 2 iövergångsbestämmelserna med den lydelse - innehållande enmed senarelagt sluttid beträffande väckande av talan och visstförtydligande i andra stycket - som betecknats som utskottets förslag och somframgår av bilaga 2 till detta betänkande. Garantiregeln innebar enligt förslaget i PBL-propositionensammanfattningsvis att en kommun under vissa förutsättningar skulle varaskyldig att på fastighetsägarens begäran lösa in mark, som - efter upphävandeeller ändring . av en sådan stads- eller byggnadsplan m.m., varsgenomförandetid skall anses ha gått ut enligt övergångsbestämmelser tillPBL. (17 kap. 4 § andra stycket) - inte längre får bebyggas eller får bebyggasendast i en utsträckning som är uppenbart oskälig. Talan om inlösen skulleväckas före utgången av . För bestämmande av inlösenersättning skulle,via en hänvisning till 14 . kap. 9 § PBL, 4 kap. ExL gälla. Den i propositionen föreslagna garantiregeln har fått enannan utformning i den av antagna lydelsen av 17 kap. 8 § PBL. inte inlösenskyldighet för kommun utan skyldighet att utgeersättning för . skada genom en oskälig nedskärning av den byggrätt sommedgetts i en äldre stads- eller byggnadsplan.Ersättningsrätten gäller till förmån inte bara för fastighetsägare utan ävenför innehavare av särskild rätt till fastighet. Kommunen får välja att i ställetför att betala ersättning lösa in fastigheten eller rättigheten. Vidare hartiden för väckande av talan förkortats till utgången av . Det senarehänger samman med att även reglerna för genomförandetid för äldre planerändrats i förhållande till propositionsförslaget. Slutligen har direkt igarantiregeln tagits in tillämpliga bestämmelser, om hur ersättningen skallbestämmas. Hänvisningen till 14 kap. 9 § PBL och vidare till 4 kap. ExL stårdock kvar och kommer att få betydelse både i ersättnings-och inlösenmål. I detta sammanhang uppmärksammar utskottet vissa brister iden antagna lydelsen av 17 kap. 8 §. har tidigare angett(PBL-betänkan- det s. 171) att skyddetenligt garantiregeln bör gälla som BoU 1986/87:4genomförandetiden för äldre planer, fastställda efter utgången av , dvs.intill utgången av . Detta syfte nås inte med den utformning somgarantiregeln nu har fått. Det kommer nämligen av praktiska skäl att varaogenomförbart att väcka talan före utgången av i de fall där enplanändring antas viss . Inte heller är detönskvärt att talan väcks utan att tillräckligt rådrum har funnits för förhandlingarmellan sakägare och kommunen. Garantiregeln bör därför justeras så att dengäller skada som uppkommer till följd av att en äldre plan m.m. upphävs ellerändras före utgången av juni 1992.1 likhet med vad som gäller enligtersättningsregeln i 14 kap. 5 § första och andra styckena beträffandeplanändring före genomförandetidens utgång, avses beslut om ändring ellerupphävande som fattas före den nämnda tidpunkten. Det krävs inte att beslutetockså vunnit laga kraft. Tidpunkten för laga kraft bör dock ha den betydelsenatt talan i de aktuella fallen, i likhet med vad som föreskrivs i 15 kap. 4 §,skall väckas senast från det att beslutet vann laga kraft. Garantiregelnlider vidare av den bristen att den inte på motsvarande sätt som föreskrivs i14 kap. 5 § tredje stycket ger skydd åt den som sökt bygglov enligt den äldreplanen före utgången av . Det bör därför föreskrivas att rätten tillersättning skall gälla även om den äldre planen ändras eller upphävs efterutgången av , men bygglov har sökts och ärendet inteavgjorts före den nämnda tidpunkten. Engrundläggande förutsättning för att ersättning skall utgå är att det kommunalabeslutet leder till en konstaterad skada för sakägaren. Om en plan ändras såatt den fortsättningsvis tillåter bara en mindre byggrätt än förut kan skadannormalt bestämmas med utgångspunkt i byggrättsbegränsningen. Om planen istället upphävs, är det däremot inte redan genom beslutet fullt klart vilken skadasom upphävandet medför. Det är ju inte uteslutet att bygglov kan beviljas ändå.I detta fall kan det alltså behövas någon form av kompletterande uppgifter förskadebedömningen. torde det av de handlingar som skall utarbetas underplänförfarandet inför upphävandebeslutet framgå vilken bebyggelse someventuellt kan medges i stället för den som tillåtits i den upphävda planen.Har områdesbestämmelser om byggnaders placering, utformning och utförandeantagits i stället för den upphävda planen, torde dessa kunna ge motsvarandevägledning. Genom en ansökan om förhandsbesked kan sakägaren också på ettrelativt enkelt sätt få besked om i vad mån bebyggelse kan få komma till stånd.I upphävandefallen torde normalt den skada som skall bedömas enligt garantiregelnsålunda inte vara större än skillnaden mellan fastighetens värde med byggrättenligt den upphävda planen och värdet av fastigheten med den bebyggelse som kanmedges efter upphävandet. Garantiregelnuppmärksammas också i den under allmänna motionstiden väckta motionenBo522 (fp). Motionärerna påtalar risken för rättsförluster om ansökningar ombygglov inte hinner behandlas före talefristens utgång, dvs, utgången av juni1992.1 yrkande 1 begär motionärerna att rätten till ersättning knyts tilltidpunkten för bygglovsansökning. Utskottetär som framgått ovan berett att medverka till att bristerna i den beslutade lydelsen av garantiregeln undanröjs. Emellertid bör inte rätten till 12 ersättning knytas endasttill tidpunkten för bygglovsansökningen. Den bör - BoU 1986/87:4 oberoende avom lov sökts eller ej - inträda redan när en plan upphävs eller ändras före denkritiska tidpunkten. Det är inte någon praktisk lösning att ersättning skallkunna utgå endast om den föregåtts av en formlig lovansökning. Genom denändring som utskottet ovan föreslagit får motionärernas syfte i allt väsentligtändå anses tillgodosett. Utskottet avstyrker den lösning som ett bifall tillmotion Bo522 (fp) yrkande 1 skulle innebära. Utskottetföreslår med hänvisning till det ovan anförda att antar 17 kap. 8 § iden lag om ändring i , som framgår av bilaga 3 tillbetänkandet. Imotion Bo522 (fp), yrkande 2, begärs ett tillkännagivande till regeringen omatt vissa myndigheter, t. ex. lantmäteriverket, skall ha informationsskyldighetbeträffande risker för byggrättsförluster . Utskottetdelar motionärernas uppfattning att det är angeläget att allmänheten informerasom de regler som PBL innehåller i fråga om förutsättningar för planändringarm.m. i samband med att garantiregeln upphör eller att genomförandetiden går ut.Informationsfrågorna bör dock främst vara en uppgift. Med tanke på deskiftande lokala regler som PBL ger utrymme för kommunerna att skapa, kan detsättas i fråga om centrala informationskampanjer kan fylla någon självständigfunktion i de avseenden som motionärerna aktualiserar. Informationsinsatsernafår förutsättas komma till stånd utan någon åtgärd. Motion Bo522(fp) yrkande 2 avstyrks: 4.2.2Markför annat än enskilt bebyggande Reglerom rätt till inlösen av mark för annat än enskilt bebyggande finns i 6 kap. 17§ PBL. I 14 kap. 1 § PBL finns också regler om skyldighet för kommunen att lösain sådan mark eller rätt därtill om fastighetsägaren begär det. Ipropositionen föreslås att en motsvarighet till 42 § BL tas in som en sistamening i 4 kap. 1 § första stycket ExL. Härigenom blir klarlagt att mark, somredan ingår i allmän väg och som enligt en detaljplan avsätts som allmän plats,får tas i anspråk av kommunen utan ersättning. Det kan anmärkas att denursprunglige fastighetsägaren i dessa fall får förutsättas ha fått ersättningnär vägen togs i anspråk med vågrätt enligt väglagen. Vidareföreslås att gällande praxis vid inlösen av mark som enligt en detaljplan äravsedd för allmän plats, nämligen att löseskillingen bestäms på grundval av deplanförhållanden som gällde närmast innan marken enligt planen lades ut försådant ändamål, skall lagfästas (4 kap. 3 a § ExL). Bestämmelsen uttryckersamma princip som anges i 4 kap. 2 § ExL. Utskottet tillstyrkerförslagen i propositionen i nu behandlad del. Slutligenföreslås en övergångsbestämmelse (punkt 3) av innebörd att expropriationsersättningen för mark, som enligt en vid ikraftträdandet gällande stads- eller byggnadsplan var avsedd för annat än enskilt bebygggan- de, skall bestämmas med hänsyn till de planförhållanden och de ersättnings principer som gällde vid ikraftträdandet. Regeln föreslås gälla fall där talan väcks före utgången av . Tidsfristen avses vara densamma som den 13 som angesi 17 kap. 5 § PBL. På grund av det senarelagda ikraftträdandet av BoU1986/87:4 PBL angesnumera i denna paragraf att i fråga om områden som omfattas av stadsplanlösenbestämmelserna i 48 § första och tredje styckena BL skall fortsättaatt tillämpas intill utgången av . tidsangivelsenbör göras även i punkt 3 övergångsbestämmmelserna till ExL. Även ettförtydligande i ändra stycket bör göras. Lydelsen framgår av bilaga 4.3Samordningen av reglerna om intrångsersättning Det intrång i rätten att förfoga över fast egendom som kanbeslutas med stöd av olika lagar kan innebära att fastighetsägaren eller någonsom härleder sin rätt från denne hindras i sin egen användning. Han får t. ex.inte avverka skog eller uppföra bebyggelse. Intrånget kan också bestå i att hanfår tåla annan markanvändning än den han själv önskar, t. ex. att allmänhetenbereds tillträde utöver vad allemansrätten medger eller att ett område spärrasav. När egendom tas i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogandeskall enligt 2 kap. 18 § regeringsformen ersättning utgå enligt grurider sombestäms i lag. För rådighetsinskränkningar av det slag som beskrevs finnsdet däremot inte någon skyldighet enligt regeringsformen att utge ersättningtill en berörd fastighetsägare. Ofta har det ändå föreskrivits att ersättningskall utgå, i vart fall om intrånget leder till en mer kvalificerad skada. I samband med statsmakternas överväganden rörandehushållning med mark och vatten reformerades ersättningsbestämmelserna i ett flertal lagar inom det mark- och miljörättsliga området. Reformen stod också i samband med ändringar i expröpriationslagstiftningen! Syftet med ändring arna var att åstadkomma en ordning som innebär att när mark eller rättighet till mark tas i anspråk med stöd av ExL eller annan lagstiftning med inlösenverkan, t. ex. BL, skall markvärdestegring orsakad av förväntningar om en ändrad markanvändning i princip inte ersättas. Däremot skall den pågående markanvändningen i princip skyddas. Intrång i pågående vändning skall därför utlösa ersättningsskyldighet, om intrånget är någorlun da kvalificerat. I BL, NVL, väglagen, lagen om enskilda vägar och byggnadsminneslagen, BML, föreskrevs i de ändrade reglerna ersättnings skyldighet för intrång genom beslut enligt de nämnda lagarna, under förutsättning att den pågående markanvändningen avsevärt försvåras. Den sålunda angivna kvalifikationsgränsen kompletterades med uttalanden i proposition 1972:111 bil. 2 s. 326 ff. som närmare angav dels hur begreppet pågående markanvändning bör förstås, dels hur stort intrång som skall motsvara ett avsevärt försvårande. ' Den sålunda uppställda kvalifikationsgränsen har sedermerainförts också i VL, nämligen i fråga om intrång genom föreskrifter till skyddför yt- eller grundvattentillgångar (vattenskyddsområde). Även iskogsvårdslagen och lagen om skötsel av jordbruksmark har begreppet avsevärtförsvårande av pågående markanvändning införts. Det syftar där dock inte pånågon rätt till ersättninglitan anger en gräns som inte får överskridas vid meddelandet av BoU1986/87:4 generella föreskrifter till skydd för naturvårdens intressen-. När det gäller att avgöra hur stort intrång ett beslutenligt någon av de nämnda lagarna innebär för en viss sakägare och omkvalifikationsgränsen överskridits eller ej, uppstår frågan vad skadan genomintrånget värdemässigt skall jämföras med: Denna fråga, som inte berörtsnärmare i förarbetena till lagstiftning, har i rättspraxis (NJA 1981s. 3511 och II)ansetts böra lösas medanalogisk tillämpning av ExL:s bestämmelser. Enligt expropriationsrättsligavärderingsprinciper skall ersättning bestämmas åt varje sakägare för sig. Viduppskattning av intrång på visst område skall hänsyn tas till den ekonomiskaenhet vari området kan anses ingå. Vid särskilt kvalificerat intrång - när synnerligt menuppkommer vid användningen av en fastighet - gäller enligt 1972 årslagstiftning att fastighetsägaren kan påkalla inlösen av fastigheten. Ettundantag är därvid ersättningsreglerna i BML, som inte medför någoninlösenskyldighet.. 4.3.2 Intrångsersättning enligt PBL-propositionen I regeringens förslag till ersättningsbestämmelser i två skilda kvalifikationsgränser angivna. I fråga om beslut enligt PBLsom medför intrång i form av restriktioner beträffande vegetation och markytaeller vägrat marklov (lov till schaktning, fyllning, trädfällning ochskogsplantering) inom områden som avses bli använda för bebyggelse eller därsärskilda skydds- eller säkerhetsintressen gör sig gällände, föreslogs attersättning skulle utgå om den pågående markanvändningen avsevärt försvårades,dvs. under samma förutsättning som angetts lagstiftning. Medförintrånget synnerligt men vid användningen av fastigheten, skulle inlösenskyldighet'gällaför kommunen. För intrång i användningen av mark för bebyggelse föreslogs ipropositionen ersättningsrätt i tre fall: för vägrat återuppförande av en riveneller på annat sätt förstörd byggnad, för vägrat lov till rivning av en byggnadoch för utfärdande av skyddsbestämmelser för särskilt värdefull bebyggelse.Kvalifikationsgränsen för ersättning skulle dock vara en annan än i demafkreglerande fallen. Ersättning skulle utgå när skadan var betydande iförhållande till värdet av berörda delar av fastigheten. I dessaersättningsfall skulle ersättning inte betalas ut för den del av skadan somligger under kvalifikationsgränsen. Även i dessa fall skulle uppkomsten avsynnerligt men vid användningen av fastigheten medföra rätt ' att påkallainlösen. 4.3.3 Intrångsersättning enligt PBL . (BoU 1986/87:1 s. 138) godtog att tvåohka kvaUfikations- gränser användes för ersättningsfallen i PBL. Dock ansåg utskottet att den i propositionen föreslagna ordningen borde något jämkas och i vissa fall förtydligas. Utskottets förslag, som antogs av , innebär att kommu nen skall ersätta skada tiU följd dels av vägrat lov till återuppförande av enpå annat sätt än genom olyckshändelse förstörd byggnad (14 kap. 8 § första stycket 1 PBL), dels av vägran att tillåta rivning av särskilt värdefull 15 bebyggelse (14 kap. 8 §första stycket 2 PBL), allt i den mån skadan är BoU 1986/87:4 betydande iförhållande till värdet av berörd del av fastigheten.. Från ersättningen skalldras av ett belopp som motsvarar vad som understiger kvalifikationsgränsen. Intrånggenom skyddsbestämmelser för särskilt värdefull bebyggelse (14 kap. 8 § förstastycket 3 PBL) skall ersättas av kommunen, om bestämmelserna medför att denpågående användningen avsevärt försvåras. Samma kvalifikationsgräns skall gällai fråga om intrång genom bestämmelser om vegetation och markyta och genomvägrat marklov (lov till schaktning, fyllning, trädfällning ochskogsplantering) i bebyggelseområderi och skydds-och säkerhetsområden (14 kap.8 § första stycket 4 och 5). Kvalifikationsgränsen för de sistnämnda fallenhar dock modifierats på det sättet att den pågående markanvändningen skall ha avsevärtförsvårats inom berörd del av fastigheten. Vad som är att förstå som en berörddel har utskottet närmare angivit på s. 147 ff. i PBL-betänkandet. På enfastighet, där den pågående markanvändningen är skogsbruk och där det t. ex.beslutats om förbud mot trädfällning på vissa delar av fastigheten, skallinverkan av förbudet bedömas i förhållande till den behandlingsenhet, dvs. etteller flera skogsbestånd, som avses bli avverkade och som förbudetgäller för. Det ligger i sakens natur att behandlingsenheten typiskt sett är enmindre enhet än den ekonomiska enheten, även om det självfallet kanfinnas mindre skogsfastigheter som består av bara en eller ett fåtalbehandlingsenheter. Ett förbud mot trädfällning som berör en liten behandlingsenhetkan därför ofta komma att medföra att kvalifikationsgränsen för ersättningöverskrids. Genomde ändringar i utformningen av ersättningsreglerna och tillhörandekvalifikationsgränser som beslutat om i förhållande tillPBL-propositionen, aktualiseras en del nya frågor om anpassningen till anknytandelagstiftning, frågor som givetvis inte kunnat lösas inom ramen förföljdlagstiftningspropositionen. Dessa frågor berör såväl regler om intrång iden pågående markanvändningen till förmån för natur- och miljövårdsintressensom regler till skydd för värdefull bebyggelse. Denomständigheten att inte mindre skador ersätts aktualiserar också frågan om hurden sammanlagda verkan av flera mindre intrång skall bedömas i förhållande tillkvalifikationsgränsen. Till frågorna om s. k. ackumulerad skada skall utskottetåterkomma efter att ha behandlat samordningen av reglerna omkvalifikationsgräns. Detsamma gäller också vissa frågor om ansvaret förrättegångskostnader i mål om intrångsersättning. Somnämndes tidigare finns det ersättningsregler till skydd för pågåendemarkanvändning också i väglagen och lagen om enskilda vägar. Anknytningen avdessa lagar till PBL behandlas i proposition 1985/86:118, vilken hänvisats tilltrafikutskottet. finner därför att det bör varatrafikutskottets uppgift att ta ställning till samordningen av ersättningsbestämmelsernai väglagstiftningen med PBL. 4.3.4Intrång i pågående markanvändning av hänsyn till natur- och miljövård BoU1986/87:4 1 NVL finns ett flertal bestämmelser som ger möjlighet attreglera använd ningen av mark. Följande beslut om bildande av naturreservat (712 §§NVL), naturminne (13 § NVL) och naturvårdsområde (19 § NVL) kan föranledasådant intrång i användningsmöjligheten för en fastighet att enersättningsfråga kan bli aktuell. Vid bildande av naturreservat skall enligt 8§ NVL ange grunden för beslutet och föreskriva de inskränkningar i rätt attförfoga över fastighet som befinns nödvändiga för att trygga ändamålet medreservatet, såsom förbud mot bebyggelse, uppförande av stängsel,täktverksamhet, uppodling, dikning, plantering, avverkning, jakt, fiske ochanvändning av bekämpningsmedel. Befinns sedermera att en ny grund bör gälla förreservatet eller att ytterligare inskränkningar erfordras, får länsstyrelsenompröva och utvidga sitt beslut. Enligt 9 § NVL får förplikta ägaren att tålaintrång dels genom anläggande av vägar, parkeringsplatser, vandringsleder,raststugor, tältplatser, badplatser, sanitära inrättningar eller liknandeanordningar, dels genom gallring, röjning, slätter, plantering, avspärrningeller liknande åtgärd, dels genom att allmänheten bereds tillträde till områdedär den annars inte skulle ha ägt tillträde. Av 11 § NVL framgår vidare att , där frågahar uppkommit om bildande av naturreservat eller utvidgning avreservatsföreskrifter, får , högst , meddela förbud mot attutan tillstånd vidta åtgärd som skulle strida mot syftet med deifrågasatta reservatsföreskrifterna. Enligt 13 § NVL får till fastighet hörande naturföremål,som behöver särskilt skydd, tillsammans med erforderligt område på markenfridlysas av som naturminne.