bet · GA01SoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Den totala tidsåtgången för försöksverksamheten föresläsbli 4 1/följt av uppföljning och utvärdering. Kostnaderna förförsöket har beräknats till totalt 1,1-1,3 milj, kr,, där den största delenavser kostnader för fortbildning. Enligt arbetsgruppen kan försöket inteinledas förrän medel anvisats av samt nödvändigaförfattningsändringar för distriktssköterskornas utvidgade ansvarsförhållandengenomförts. Översyn av bestämmelserna om verksamheten vid hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd I /nollon 1985/86:So441 av m.fl. (c, s,m) begärs en översyn av bestämmelserna om verksamheten vid hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd i enlighet med vad som anförs i motionen. har funnits och motionärerna anser att enöversyn av de bestämmelser som reglerar nämnden nu är påkallad för attansvarsnämndens kompetens och verksamhetsområde klarare skall kunna läggasfast. Översynen bör också enligt motionärerna ha till syfte att så långt detär möjligt förenkla handläggningsordningen av ärendena hos till rätta med de avsevärda balanser av ärenden som finns. Motionärerna tar vidare upp frågan om en utvidgning av depersonalkategorier som kan komma under prövning. I motionenanförs att prövning bör kunna omfatta hälso- ochsjukvärdsperso- nålenshandlande under hela deras yrkesutövning och inte .som endast SoU1986/87; 1 deras handlande i direkt anslutning till vården av patienter. Med hänsyn till de långa handläggningstiderna hos nämndenanser motionärerna det vidare angeläget att överväga en lagändring som öppnarmöjligheter till att delegera beslutanderätten i vissa mindre kompliceradeärenden till en grupp av nämndens ledamöter eller ordföranden. Motionärernapekar på att de jävsbestämmelser som finns när det gäller t. ex. föredragandeläkare kan behöva ses över. Motionärerna anser också att börkunna få ta upp ärenden pä eget initiativ och att nämnden inte skall behövavara bunden av anmälarens yrkanden. Gällande bestämmelser m. m. Verksamheten för hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndregleras av bestämmelserna i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m. fl, (tillsynslagen). Lagen trädde i kraft den 1 juli1980. När det gäller den personalkrets söm omfattas avtillsynslagens bestämmelser regleras detta i 1 § tillsynslagen. Av stadgandetframgår att lagen i princip är tillämplig på all personal inom hälso- ochsjukvården som på något sätt medverkar i vårdarbetet. Det gäller framför allttre grupper av personer. Till den första gruppen räknas personalen vid sjukhusoch andra inrättningar för öppen och sluten värd, som drivs av det allmännaeller av enskilda med bidrag från det allmänna eller efter särskilt tillstånd.Till en andra grupp hänförs den som arbetar i egenskap av legitimeradyrkesutövare utanför sådan inrättning samt den personal som biträder honom ivården. Till den tredje gruppen slutligen räknas personal som arbetar inomdetaljhandeln med läkemedel. Regeringen, eller efter regeringens bemyndigandesocialstyrelsen, kan enligt 1 § 4, tillsynslagen utvidga lagens tillämpningtill andra grupper av yrkesutövare än den i det föregående nämnda personalen.Tillsynslagen omfattar sålunda alla som arbetar i vården och som på något sättmedverkar i vårdarbetet. Däremot har lagen inte ansetts tillämplig påyrkesutövare som inte ägnar sig åt vård av patienter. Av förarbetena tilltillsynslagen framgår att lagen inte omfattar t, ex, omsorgspersonalen,förtroendeläkare vid de allmänna försäkringskassorna och i princip inte hellerpersonalen vid statens rättsläkarstationer och statens rättskemiskalaboratorium (prop, 1979/80:220 s, 39), Av 12 § tillsynslagen framgår att den som tillhör hälso-och sjukvårdspersonalen och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhetåsidosätter vad som åligger honom i hans yrkesutövning kan åläggasdisciplinpåföljd. Disciplinpåföljderna är erinran och varning. Frågor omdisciplinansvar prövas av (19 §), Nämnden prövar även frågor omåterkallelse av legitimation och andra frågor om begränsning av legitimeradeyrkesutövares behörighet. Som lagen kommit att tillämpas har ansvarsnämndensprövning begränsats till hälso- och sjukvårdspersonalens handlande i direktanslutning till vården av patienter. har t. ex. inte ansett sigbehörig att pröva personalens befattning med avlidna patienter och inte hellerpersonalens bemötande av eller uppträdande mot patienternas anhöriga.Regeringsrätten har dock i några avgöranden ansettnämnden varabehörig att pröva frågor som nämnden själv tidigare ansett falla utanför SoU 1986/87:1 dess kompetensområde. består av ordförande och åtta andra ledamöter.Nämnden är beslutför med ordförande och sex andra ledamöter. Ordföranden fårensam fatta beslut som inte innefattar slutligt avgörande i sak. Ordförandenfår dock inte förordna om läkarundersökning i ärende om återkallelse avlegitimation och inte heller döma ut vite. Av ordföranden fattade beslut skallanmälas vid nästa sammanträde med nämnden (20 och 21 §§). När det gäller frågan om jäv mot den som handläggerärenden i hänvisar tillsynslagen till bestämmelserna i 4 kap.rättegångsbalken om jäv mot domare (22 §). Av 4 kap. 13 § rättegångsbalkenframgår bl. a. att den skall anses som jävig som i annan rätt eller hos annanmyndighet än domstol tagit befattning med ett visst ärende, det s. k.tvåinstansjävet. Jävsbestämmelserna medför att en föredragande läkare som tagitbefattning med ett ärende hos som ett led i socialstyrelsenstillsyn över hälso- och sjukvården inte kan föredra samma ärende hosansvarsnämnden (jfr prop, 1978/79:220 s, 56), Jävsbestämmelserna har ocksåansetts medföra att en föredragande läkare inte kan medverka i ett ärende somrör personal vid ett sjukhus där föredraganden är anställd. Frågor om disciplinansvar m, m, skall tas upp avansvarsnämnden på anmälan av eller av den patient som sakengäller eller, om patienten inte själv kan anmäla saken, en nära anhörig tillhonom. Frågorom återkallelse av legitimation m, m, tas upp pä anmälan avsocialstyrelsen eller på ansökan av den som saken gäller. Även riksdagensombudsmän och justitiekanslern har rätt att göra anmälan om disciplinansvarenligt särskilda bestämmelser. Ärendena hos skall anhängiggörasskriftligen (24 och 25 §§ tillsynslagen). anses inte kunna taupp ärenden på eget initiativ och är i princip bunden av anmälarens yrkanden.Av förarbetena till tillsynslagen framgåratt t, ex, inte får taupp en fråga om återkallelse av legitimation på eget initiativ. Nämnden fåralltså inte återkalla legitimationen i ett disciplinärende om inte socialstyrelsenanmält denna fråga för övervägande (prop, 1979/80:220 s, 60), Enligtförarbetena bör dock alltför stora krav inte ställas på en anmälan från enpatient eller patientens anhöriga. har ansetts kunna utvidga sinprövning till vad som anses ligga inom ramen för en sådan anmälan. Utskottet har vid fiera tillfällen uttalat sig för enöversyn av tillsynslagens ttllämpningsomräde [se SoU 1984/85:2(förtroendeläkare), 1985/86:1 (hanteringen av stoft efter avlidna), SoU1985/86:13 (regional tillsyn) och SoU 1985/86:19 (omsorgspersonal)]. Inomsocialdepartementet arbetar man med att utforma direktiv till enutredning som skall göra en översyn av tillsynslagen. Avsikten är att översynenskall omfatta också sädana frågor som berörs i motionen. En utredning kanförväntas bli tillsatt , Valfriheti förlossningsvården SoU 1986/87:1 I motion I985/86;So465 av () hemställsatt hos regeringen skall begära en utredning som syftar till ökademöjligheter till alternativ förlossningsvård i enlighet med vad som anförs imotionen. Enligt motionären medför centraliseringen av förlossningsvården tillallt större enheter, den ökande användningen av teknisk utrustning, olikastörningar av födelseförloppet och medikamentering av modern under graviditetoch förlossning att allt fler normalgraviditeter riskerar att sluta medkomplicerad förlossning. Motionären redovisar ocksä olika statistiska uppgifteroch undersökningar om förlossningsvården från både och utlandet. Enligtmotionären har medvetenheten om att sjukhusen i de flesta fall inte är bästaplatsen för barns födelse ökat . I det följande redovisas vissa uppgifter om antal föddaoch olika vårdnivåer, tidig barnadödlighet, frekvenser av smärtlindring ochkejsarsnitt. Uppgifterna har tagits fram för utskottets räkning avsocialstyrelsen och är hämtade ur det medicinska födelseregistret. Antal födda och vårdnivå åren 1973,1980 och 1983 Värdnivå 1 = regionsjukhus, vårdnivå 2 = länssjukhus.medkvinno- och barnklinik, vårdnivå 3 = länsdelssjukhus, kvinnoklinik utanbarnklinik, vårdnivå 4 = länsdelssjukhus med kirurg och BB, Ytterligare tvånivåer finns (5 och 6) men där förekommer numera ett ytterst litet antalförlossningar. 1973 109 339 1980 96 718 1983 90 911 21 844 19 760 19 807 55 554 53 802 51 374 17 662 17 536 15 103 14 279 5 620 4 627 Regionsjukhusen svarar för av den slutnaförlossningsvården, en andel som varit praktiskt taget sedan början av1970-talet, Länssjukhusen (vårdnivå 2) har avförlossningsvården och har successivt ökat sin andel under de redovisade åren. Tabed2 SoU 1986/87:1 Perinatal dödlighet pä olika vårdnivåeråren 1973,1980och1981 (uppgifter är ej tillgängliga) Perinatal dödlighet = dödfödda eller döda inom en veckaefter förlossning, antal fall per 1 000, De senare årtiondenas medicinska utveckling har inneburitatt mödra- och barndödligheten sjunkit avsevärt. Mödradödligheten uppgick år1975 till 0,02 %o och den tidiga (perinatala) barnadödligheten uppgår numeratill 78 %a. Den låga dödligheten i nyföddhetsperioden har inte ansetts varaanvändbar som enda mått på olika faktorers inverkan på eller barn(jfr redovisar 1979:4 Mödra- och barnhälsovård - förslag tillprincipprogram), Frekvensenav smärtlindring åren 1973,1980 och 1983 har under en rad av år behandlat frågan omsmärtlindring vid förlossning. Utskottet har därvid uttalat sig för enutbyggnad av verksamheten med smärtlindring. Utskottet har vidare uttalat attdet är angeläget att sjukvårdshuvudmännen prioriterar verksamheten medsmärtlindring vid förlossning så att alla kvinnor som så önskar fårsmärtlindring (se bl. a. SoU 1983/84:21 s. 36 f. och SoU 1984/85:15 s. 9 ff.). Av tabell 3 framgår att användningen av smärtlindrandemetoder ökat . Fler av mödrarna på de mer specialiserade klinikernaän på mindre får epidural-, paracervikal- eller pudendusblockad. Särskiltepidural- och paracervikalblockaderna har ökat. TabeU4 SoU 1986/87:1 Frekvensenav kejsarsnitt för olika vårdnivåer åren 1971,1980 och 1983. Procent av antaletförlossningar Antal kejsarsnitt Helariket Vårdnivå 1 Vårdnivå 2 Vårdnivå 3 Vårdnivå 4 1973 53 6Ä 5 56 29 1980 12,0 10,8 12,7 11,9 9,7 1983 12,0 11,2 12,6 11,8 9,2 Skillnaderna mellan vårdnivåer är mindre när det gällerkejsarsnitt än smärtlindring. De minst specialiserade sjukhusen har numerapraktiskt taget samma kejsarsnittsfrekvens som de mest specialiserade. års utveckling har också inneburit en kraftigökning av överlevnaden för barn som föds för . Redan vid 26:e veckanöverlever av de för tidigt födda, om de är vid god vigör. Den gynnsammautvecklingen av överlevnadsmöjligheterna har i stor utsträckning tillskrivitsorganisatoriska förändringar innebärande centralisering av förlossningar tillvälutrustade kliniker och förbättrad medicinsk handläggning. Olika försöksverksamheter, erfarenheter från utlandet m,m. regionaliserades den slutna hälso- och sjukvårdeni , Den dä befintliga och ganska utspridda förlossnings- ochnyföddhetsvärden omfattades formellt sett inte av regionaliseringen. Inomsocialstyrelsen genomfördes en utredning om förlossningsvårdensorganisation. Utredningen publicerades i serien redovisar1973:35.1 rapporten redovisades bl. a. komplikationsrisker vid förlossning,risker vid transporter, smärtlindring och psykologiskt stöd, vårdtider m. m.Utredningens rekommendationer blev att förlossningsvården, som redan höll påatt centraliseras, ytterligare borde centraliseras och att denna centraliseringoch specialisering också skulle omfatta den öppna mödrahälsovården.Utredningens rekommendationer genomfördes också . Frågan omytterligare specialisering av förlossningsvården har därefter åter blivit.aktuell. har uppdragit åt en expertgrupp, ivilken ingår medicinska specialister och företrädare för ochsocialdepartementet, att göra en utvärdering av förlossningsvården på olikavårdnivåer. Expertgruppens arbete beräknas bli klart , ochresultatet av dess arbete kommer, enligt vad utskottet erfarit, att publicerasi PM-serie, Förslagen kommer sannolikt ocksä att sändas ut påremiss, varefter avser att ge ut s, k, allmänna råd förförlossningsvård m, m. har frågan om s. k. Udig hemgångefter förlossning blivit föremål för diskussion. Försöksverksamheter med tidighemgäng pågår vid några kvinnokliniker i . I en artikel i (nr 24 1986) redovisas vissa erfarenheter från fem olika kliniker(i , i samt kvinnoklinikerna iJönköping, ochMotala), Tidig hemgång avgränsas något olika vid de fem SoU 1986/87:1 till tredje dagen efter förlossningen. I vanliga fall stannarkvinnan och barnet på sjukhuset efter förlossningen, ca tio dagarefter kejsarsnitt. Gemensamt för försöksverksamheterna med tidig hemgång är attkvinnan och barnet erbjuds hembesök de närmast följande dagarna. I ,och utförs hembesöken av barnmorskor, i ochMotala av barnmorskor och barnsköterskor. Erfarenheterna frånförsöksverksamheterna är enligt goda. Kompli-kattonerna harvarit få och inte andra än de som förekommer vid vård på sjukhus. Tidig hemgånghar varit ett erbjudande, dvs. det har varit fråga om valfrihet för denyförlösta kvinnorna. Försöken pågår alltjämt. Från kommer sannolikt en redovisningunder 1987. Debatten om förlossningsvården är i stor utsträckningockså en internationell företeelse. Alternativa värdformer har därmed kommitatt prövas i olika länder. I är det numera ganska vanligt med s. k.Alternative (ABC). Det första öppnades och då som ensärskild enhet eller avdelning på ett mindre sjukhus. 1975 öppnades den förstaABC-enheten helt utanför ett sjukhus. I har man i anslutning tillsjukhusens specialiserade förlossningskliniker på försök öppnat särskildaGeneral (GPU). Holla/id har traditionellt haft enförhållandevis hög andel förlossningar i hemmet. Där anses resurserna förhemförlossningar vara goda. I /nark antog en ändring i lagen ommödra- och förlossningsvård (Lov Nr 282 af om svangerskabshygiejneoch f0dselshjaelp). Ändringen innebar bl. a. att kvinnor har lagstadgad rätttill avgiftsfri hjälp av barnmorska vid förlossning i hemmet. Det danska inrikesministeriet utfärdade nyariktlinjer för mödra- och förlossningsvården (vejledenderetningslinier for tilrettelaeggelsen af de forebyggende helbredsundersogelserog av fodsels-hjaelpen). Riktlinjerna innebär bl. a. att kvinnan bör hamöjlighet att kunna välja förlossningsplats: kvinnoklinik, kirurgisk avdelningeller att föda hemma. I de förstnämnda fallen bör kvinnan också kunna bestämmaom förlossningen skall vara ambulent (hemgång efterförioss-ningen) eller om hon skall vara inlagd på BB. Kvinnan skall vidare fåstörre möjligheter att påverka förlossningens utformning, t, ex, användandet avteknisk apparatur. En förutsättning för att dessa principer om störrevalmöjlighet och mer inflytande skall kunna uppfyllas är enligt riktlinjernaatt kvinnan under graviditeten fått full vetskap om vilka valmöjligheter honhar och vilka för-och nackdelar olika tillvägagångssätt medför. I riktlinjerna anges även att det i anslutning tillkvinnokliniker, där så är möjligt, görs försök med upprättande av alternativabarnmorskeledda förlossningsenheter (ABC-enheter). På dessa enheter skallförlossningen ske under mer hemliknande förhållanden men med upprätthållande avmycket hög säkerhet genom att kvinnoklinikens expertis, apparatur och övrigaresurser vid behov kan göras tillgängliga, i öppnade denförsta ABC-avdelningen: Denna ligger avskild från kvinnokliniken men på samma 15 våningsplan.Vården är integrerad, dvs, förlossningsrum, vårdrum, dagrum SoU 1986/87:1m.m. ligger vägg i vägg i en korridor där kvinnorna kan röra sig fritt.Barnmorskor ansvarar självständigt för verksamheten medan gynekologer ochbarnläkare endast medverkar som konsulter. Samma barnmorska sköter bådeförlossning och eftervård. Första verksamhetsåret förlöstes 220 kvinnor påABC-avdelningen, dvs. av förlossningarna från sjukhusets egetupptagningsområde. Varannan kvinna som söker ABC-vård måste avvisas pågrund av platsbrist. Det finns bara fem eftervärdsplatser. Enligt en artikel i (nr 40 1985) förs av kvinnorna på ABC-avdelningarna över till kvinnokliniken på grund av sådanaavvikelser från normalt förlopp som kan kräva särskilda åtgärder och läkaresmedverkan. Detta kan gälla värksvaghet, dropp med värkstimulerande medel ellerförlossning med sugklocka. En stor del flyttar emellertid tillbaka tillABC-avdelningen efter att ha fått hjälp på kvinnokliniken. En förklaring somgetts till att så många som förs över till kvinnokliniken är attpersonalen på hellre "tar det säkra före det osäkra"- vid minsta tecken på eventuella komplikationer vänder man sig tillkvinnokliniken för hjälp. En vetenskaplig bearbetning - som ännu ej är tillgänglig -görs av första årets patientmaterial vid ABC-avdelningen. I betänkandet behandlas fyra motioner som berör olikahälso- och sjukvårdsfrågor. I motion I985/86:So435 av Maj Brin tn.fl. (s)hemställs att hos regeringen skall begära förslag om inrättandet avett kvinnomedicinskt informationscentrum (yrkande 1). Ett centralt belägetkvinnomedicinskt informationscentrum skulle enligt motionärerna fylla en viktigfunktion. Där skulle uppgifter om kvinnoforskning som pågått, pågår ellerplaneras kunna finnas liksom protokoll och rapporter från internationellakonferenser som berör kvinnors hälsa. Enligt förslaget skulle kvinnor där ocksåkunna diskutera sina hälsofrågor med medicinskt kunniga. Ett kvinnomedicinsktinformationscentrum skulle ocksä kunna inrymma ett referensbibliotek. Utskottet har låtit remissbehandla mottonen. stöder idén med ett kvinnomedicinskt informationscentrum.Olika meningar framförs dock när det gäller utformning och innehåll i dentänkta verksamheten. anser att det i första hand gäller attskapa resurser för forskning inom det aktuella fältet. Enligt modellen för "Arbetslivscentrum" skulle det behövas ett "centrum för kvinnomedicinsk forskning", anför , som ocksä pekar pä möjligheten att förstärka den medicinska kompetensen hos redan befintliga centra för kvinnoforskning och kvinnliga 16 forskare iUppsala och . ser inrättandet av ett SoU 1986/87:1kvinnomedicinskt informationscentrum som ett sätt att samla kunskap och föra utplanerad och pågående forskning. Ett annat sätt som enligt förbundet bordeprövas i första hand är att uppmärksamma gängse statliga forskningsorgan påfrågan, vilka genom avsättning av ekonomiska medel och intensifierat arbete iolika initiativgrupper skulle kunna ge det kvinnomedicinska forskningsområdetspeciell uppmärksamhet. Fora för kvin/diga forskare och kvinnoforskning iGöteborg, , , , och är liksom Arbetsgruppenför Medicinsk Kvinnoforskning, ochAmningshjälpen också positiva till förslaget i motionen. Några remissinstanseruttalar emellerttd tveksamhet till förslaget att vid ett sådant centrum ocksåinrymma möjligheter till individuell mottagning av kvinnor som vill diskuterasina hälsofrågor. Tvä remissinstanser är negativa till den föreslagna formenför stöd till kvinnomedicinsk forskning och information. MFR anför i sittremissvar att man stöder uppbyggnaden av en vetenskaplig kompetens inom områdethälsoskydd och sjukvårdsforskning men man gör den bedömningen attinrättandet av ett särkvinnomedicinskt informationscentrum knappast verksamtskulle bidra till någon förbättring. MFR anser att nödvändiga förändringar bästtillgodoses genom en ökad andel kvinnor inom lakar- och forskarkåren samt attfler kvinnor informerar om medicinsk forskning. En sådan utveckling är enligtMFR redan väl på gång. är också tveksamt tillinrättandet av ett speciellt kvinnomedicinskt informationscentrum och föreslåri stället en förstärkning av psykosomatiken inom de specialiteter somhandlägger speciellt kvinnliga sjukdomar. vill ocksåförstärka den medicinska kompetensen hos redan existerande fora förkvinnoforskning vid universiteten. En utförligare sammanställning av remissvaren redovisas iett tidigare avsnitt i betänkandet (s. 2 ff.) Utskottet konstaterar för sin delatt motionen tar upp en angelägen och ofta förbisedd fråga, nämligen behovet avforskning och kunskapsspridning när det gäller kvinnors speciella hälsoproblem.Män, kvinnor och barn lever sedan generationer i ett samhälle som i mycketdomineras av männens syn på tillvaro och livsvillkor. Detta har ocksååterspeglats inom medicinen. Enligt hälso- och sjukvårdslagen är målet förhälso- och sjukvården en god hälsa och en vård på lika villkor för helabefolkningen. Hälso- och sjukvården måste därför utformas och planeras så attden kan tillgodose också kvinnors specifika behov av medicinsk vård ochservice. För detta krävs bl. a. underlag i form av kvinnomedicinsk forskningoch information om forskningsresultat på området. Att det finns ett behov att utveckla en specifik medicinskkvinnoforskning och kunskapsspridning bekräftas ocksä av de inhämtaderemissyttrandena. Flera instanser förklarar att man ställer sig bakom denproblembeskrivning som finns i motionen. Utskottet delar uppfattningen att det är angeläget medfortsatt forskning med kvinnomedicinsk inriktning och att man mäste finna former för att på ett effektivt sätt föra ut forskningsresultat på området. Utskottet är emellertid ,., inteberett att i detta sammanhang ta ställning till om detta bör ske genom SoU1986/87:1 inrättandeav ett särskilt informationscentrum eller - såsom föreslagits av fleraremissinstanser - genom en förstärkning av redan befintliga organ inom områdetför medicinsk forskning. Utskottet anser därför att regeringen i lämpligtsammanhang bör överväga vilka möjligheter som finns att tillgodose deönskemål som framförts i motionen och förutsätter att regeringen har sin uppmärksamhetriktad på denna fråga. Mot denna bakgrund bör motion 1985/86:So435yrkande 1 inte föranleda något initiativ frän sida Utvidgning av distriktssköterskors kompetens I motion 1985l86:So440 av m. fl. (s)begärs ett tillkännagivande av vad som i mottonen anförs om en utvidgning avdistriktssköterskors kompetens. I motionen föreslås bl. a. attdistriktssköterskan skall erhålla rätten att i viss omfattning självständigtgöra en sjukdomsbedömning, skriva ut receptbelagd medicin samt sjukskrivamänniskor i sitt upptagningsområde. Denna utökning av distriktssköterskornasuppgifter föreslås prövas genom en försöksverksamhet i de s. k. frilandstingen. Motionen har remissbehandlats. En redovisning avremissvaren finns i ett fidigare avsnitt i betänkandet (s. 6 ff.).Sammanfattningsvis kan konstateras följande. anser det motiverat att pröva omdistriktssköterskans befogenhet bör utökas. Förbundet föreslår att den avsocialministern i budgetpropositionen aviserade utredningen om vårdpersonalensframtida arbetsuppgifter och kunskapskrav i en förändrad vårdstruktur medförtur bör behandla distriktssköterskans roll och uppgifter i den framtidavården. a. till att man inom socialstyrelsenarbetar med ett underlag för ställningstagande till frågan omreceptförskrivningsrätt för distriktssköterskor. Styrelsen anser sig därförinte beredd att ännu ta ställning till frågan. När det gäller rätten fördistriktssköterskor att ställa diagnos och sjukskriva personer ansersocialstyrelsen att en närmare utredning behövs. Man menar attförsöksverksamhet bör anstå i avvaktan på ett sådant underlag.