bet · GA01LU4 · 1986-12-31 00:00:00 — om godtrosförvärv av lösöre (prop. 1985/86:123) Ibetänkandet behandlas proposition 1985/86:123 om godtrosförvärv av lösöre. Iproposifionen läggs fram ett förslag fill en särskild lag om godtrosförvärv avlösöre. Lagen innebär i huvudsak en kodifiering av de rättsregler på områdetsom gäller och som skapats främst genom rättspraxis, I syfte attbl, a, motverka handeln med stöldgods har dock de krav som ställs på enförvärvare för att denne skall anses vara i god tro i viss mån skärpts ochpreciserats. Utskottettillstyrker förslaget och föreslår att lagen skall träda i kraft den 1 januari1987. avstyrker utskottet en mofion (m) vari yrkas viss ändring avikraftträdandebestämmelserna. n 1985/86:123 föreslår regeringen (justifiedepartementet) - efter lagrådet - att antar i propositionen framlagda förslag Iproposition 1985/86:123 föreslår regeringen (justifiedepartementet) - efterhörande av 'ii-Hcf »* ,:o«. *, ; ,,.,£..*;r.o., f..o,ioo r, 1. lag om godtrosförvärv avlösöre, 2. lag om ändring i handelsbalken. Lagförslagenhar intagits i bilaga till betänkandet. Motion1985/86:517 av () vari yrkas att beslutar attbevisbörderegeln i 3 § lagen om godtrosförvärv av lösöre blott kan görasgällande på förvärv som gjorts efter lagens ikraftträdande. Nären person förvärvar egendom från någon som saknar rätt att förfoga överegendomen och förvärvaren inte inser och inte heller bör inse att den andresaknar förfoganderätt brukar man säga att förvärvet görs i god tro. Resultatetav ett sådant godtrosförvärv blir enligt svensk rätt att förvärvaren får en 1 1980/87. rättsligtskyddad äganderätt till egendom medan den ursprunglige ägarens LU 1986/87:4rätt till egendomen utsläcks (den s. k. exstinkfionsprincipen). Den ursprungligeägaren har dock rätt att mot ersättning lösa till sig egendomen. Någon allmän lagstiftning om godtrosförvärv av lösörefinns inte. Reglerna om godtrosförvärv har i stället utbildats i rättspraxismed utgångspunkt i bestämmelserna i 11 kap. 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalkenom lånat och deponerat gods. Exstinktionsprincipen tillämpas inte bara i utan iflertalet europeiska länder. I och gäller den dock bara egendomsom anförtrotts överlåtaren (t. ex. som lån eller pant). När det gäller inteanförtrodd egendom, dvs. främst stöldgods, gäller i stället den s, k,vindika-tionsprincipen vilken innebär att den ursprungliga ägaren har enoinskränkt rätt att återfå egendomen utan att behöva betala någon ersättningtill förvärvaren. Detta gäller alltså även när förvärvaren är i god tro, IDanmark gäller vindikationsprincipen för såväl anförtrodd som icke anförtroddegendom. Reglerna om godtrosförvärv får anses tillhöra den centraladelen av civilrätten. Att de nordiska ländernas rättsuppfattning på dettaområde skilde sig ät så betydligt bedömdes medförapraktiska olägenheter. presidium hemställde därför i skrivelsetill de nordiska ländernas regeringar att de skulle inledaett gemensamt utredningsarbete i syfte att nä fram till mera enhetliga regler.Med anledning därav tillkallades särskilda utredningar i , ,och , utredningsarbete avgavs betänkanden iDanmark, och . I det svenska betänkandet (SOU 1965:14)Godtrosförvärv av lösöre lades fram ett lagförslag som nära stämde överens medde danska och finska förslagen och som byggde på exstinktionsprincipen. Vid remissbehandlingen av de tre betänkandena utsattesdessa för åtskillig kritik i de olika länderna, och frågan om mer enhetligaregler fick tills vidare vila. aktualiserades ärendet på nytt, och påföljandeår utarbetades i ett förslag till lagrådsremiss. Sedan det vidfortsatta nordiska överläggningar dock visat sig att man i inte villeöverge vindikationsprincipen, ansåg man från svensk sida att det inte längrefanns något behov av att driva lagstiftningsfrågan vidare. Regeringen beslötdärför att inte lägga fram nägon proposition i ämnet och avskrev i september1973 frågan från vidare handläggning. Frågan kom därefter att aktualiseras i under1974 års och 1976/riksmöten med anledning av motioner, vilka dockavslogs av (LU 1974:3 och LU 1976/77:16). Lagstiftningsfrågan blev på nytt aktuell i samband medproposition 1979/80:66 med förslag till ändringar i bestämmelserom häleri. I propositionen tog föredragande statsrådet ocksä upp frågan omgodtrosförvärv av lösöre. Statsrådet ansåg därvid att det inte fannstillräckligt underlag för att i det lagstiftningsärendet föreslå ändringar igällande regler om godtrosförvärv. Med anledning av en motion om skärpning avreglerna om godtrosförvärv uttalade lagutskottet i yttrande tilljustitieutskottet (LU 1979/80:1 y) att de skälsom tidigare åberopats mot en ändring av gällande LU 1986/87:4 ordning alltjämt hadebärkraft. Enligt lagutskottets mening fanns det emellertid också skäl somtalade för att den rätte ägaren borde behandlas mer gynnsamt då han förloratsin egendom genom brott. Utskottet ansåg att det kunde ligga nära tillhands att för sådana fall lägga större vikt vid ägarens intresse av att fåtillbaka den frånhända egendomen än vid en godtroende förvärvares intresse avatt få behålla egendomen. En modifiering av reglerna om godtrosförvärv bordeockså kunna leda till en ökad försiktighet hos allmänheten när det gälldehandel med egendom som bjuds ut på ovanligt förmånliga villkor ochdärför kunde misstänkas vara stöldgods. inskränkning av skyddetför godtrosförvärvaren torde därför få betydelse för Motbakgrund av det anförda uttalade sig lagutskottet för att frågan omgodtrosförvärv av stöldgods borde utredas, (JuU 1979/80:26) anslötsig till lagutskottets yttrande. med anledning av motionengav regeringen till känna (rskr. 1979/80:183), Inovember 1980 tillkallades en särskild utredare (riksdagsledamoten ) för att se över gällande ordning i fräga om godtrosförvärv avstöldgods m. m. Utredaren överlämnade betänkandet (SOU 1984:16)Förvärv i god tro. Betänkandet, som erhållit en positiv remissbehandling, harlagts till grund för propositionen. Ipropositionen läggs fram förslag till en lag om godtrosförvärv. Lagförslagetinnebär att exsfinktionsprincipen bibehålls, dvs. att den som i god troförvärvar lösöre skall få äganderätten fill egendomen. Enligt förslaget skallförvärvaren anses vara i god tro endast om det är sannolikt att egendomensbeskaffenhet, förhållandena under vilka den utbjöds samt omständigheterna iövrigt var sådana att han inte borde ha insett att överlåtaren saknade rätt attförfoga över egendomen. Ienlighet med gällande rätt föreslås vidare att den som på grund av någon annansgodtrosförvärv har förlorat äganderätten till en sak har rätt att motersättning lösa till sig egendomen. En nyhet är att i propositionen föreslås ensärskild preskriptionstid för rätten att kräva lösen. Enligt lagförslagetförlorar sålunda den ursprunglige ägaren sin lösningsrätt om han inte inom tremånader frän det han fick eller måste antas ha fått kännedom om vem som inneharegendomen krävt tillbaka egendomen av denne. Lösenbeloppet skall bestämmasenligt den s.k. vederlagsprincipen, dvs, motsvara den aktuelle ägarenskostnader för förvärv av egendomen och dess förbättring. Lösen skall dockmotsvara högst egendomens värde i den allmänna handeln. Lösenbestämmelsenkompletteras med en regel om beaktande av penningvärdets förändringar. Den nya lagen skall gällaäven förvärv i god tro av panträtt i lösöre. Lagen föreslås träda ikraft , Ipropositionen föreslås slutligen att de i föregående avsnitt omnämndabestämmelserna i 11 kap, 4 § och 12 kap, 4 § handelsbalken skall upphöra attgälla vid utgången av , rRiksdagen 1986/87. Lagen omgodtrosförvärv av lösöre LU 1986/87:4 Som utskottet inledningsvis anfört får reglerna omgodtrosförvärv anses tillhöra den centrala delen av civilrätten. Reglerna harockså stor praktisk betydelse. Det är därför, såsom framhålls i propositionen,mindre tillfredsställande att rättsreglerna bygger uteslutande på rättspraxis.Av utredningens betänkande framgår också att uppfattningen hos allmänheten omvad som krävs för att en förvärvare skall anses vara i god tro ofta bygger påmissförstånd och i vissa fall är rent felaktig. Det är sålunda inte ovanligtatt man tror att det är till fyllest med ett slentrianmässigt åberopande av godtro för att förvärvet skall vara skyddat mot krav frän den ursprunglige ägaren. Mot denna bakgrund anser utskottet det betydelsefullt attett förslag fill lagstiftning om godtrosförvärv av lösöre nu läggs fram. mening är det en fördel att lagförslaget har fått en generellutformning och omfattar alla fall av godtrosförvärv av lösöre och inte enbartsådana fall där godtrosförvärvet utgör förvärv av egendom som frånhänts denursprunglige ägaren genom brott, något som främst avsågs med riksdagensovannämnda skrivelse. När det gäller innehållet i lagförslaget delar utskottetdepartementschefens uppfattning att det saknas anledning att generellt övergeden i svensk rätt sedan mycket länge tillämpade exstinktionsprincipen. Attenbart beträffande icke anförtrodd egendom övergå till den i de övriga nordiskaländerna tillämpade vindikationsprincipen, dvs. att ge den ursprunglige ägarenen oinskränkt rätt att återfå egendom utan att betala någon ersättning härför,skulle enligt utskottets mening föra för långt. En person som exempelvisförvärvar en sak i en affär under normala förhållanden måste kunna lita på atthan får behålla egendomen om det senare skulle visa sig att säljaren åtkommitegendomen genom brott. Enligt utskottets mening saknar också frågan om ett byteav huvudprincip betydelse för ett ställningstagande till om syftet med riksdagenskrav på översyn av reglerna - nämligen att motverka handeln med stöldgods - kanuppnås. Det avgörande är i stället vilka krav som lagen ställer för att god troskall anses föreligga hos förvärvaren. I sistnämnda hänseende stadgas i 3 § i lagförslaget att enförvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt attegendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds ochomständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha insett attöverlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen. Den föreslagna regeln innebär således att krav ställs påatt förvärvaren skall ha varit aktsam för att ett godtrosförvärv skall ansesföreligga. Ett sådant krav är i och för sig ingen nyhet i svensk rätt. ställer rättspraxis krav på aktsamhet hos förvärvare, och aktsamhetskravethar på grund av den ökade omsättningen av stöldgods kommit att efter handskärpas. Särskilt markant är detta när det gäller köp av begagnade motorfordon.I flera rättsfall har köparen ålagts en långtgående plikt attundersöka säljarens rätt att förfoga över fordonet. Den nu föreslagna lagregelnfår anses innebära en precisering av aktsamhetskravet och, när det gällerannan egendom än motorfordon, en ytterligare skärpning av de krav som kan ställaspå förvärvaren. Bestämmelsen i 3 § har fått en något annan utformning änutredningen 1986/87:4 hade föreslagit. Enligt utredningens förslag skulleförvärvaren bevisa att han var i god tro vid förvärvet. En strikt tillämpningav utredningens bevisbörderegel skulle i vissa fall kunna få i det närmastesamma effekt som en vindikationsregel. Någon sådan drastisk förändring avgällande rätt har dock utredningen inte avsett med sitt förslag. Enligt utredningensyftade förslaget om en omkastad bevisbörda endast till att på ett merapåtagligt sätt framhäva den ordning som redan gällde. Den omkastade bevisbördanskulle även ses som ett hjälpmedel för domstolarna. I propositionen har i stället valts metoden att framhävaett krav på aktsamhet hos förvärvaren utan att införa en omkastad bevisbörda.Enligt proposifionens förslag åligger det således i enlighet med gällande rätti princip den ursprunglige ägaren att visa att förvärvaren insåg attöverlåtaren inte hade rätt att förfoga över egendomen. När det däremot gällerfrågan om förvärvaren borde ha insett att överlåtaren inte hade sådan rättställer emellertid lagförslaget vissa krav på förvärvaren. Det ankommer sålundapå förvärvaren att åtminstone göra sannolikt att sådana omständigheter förelågvid förvärvet att han inte borde ha insett att överlåtaren saknade rätt attförfoga över egendomen. Bedömningen av om förvärvaren varit tillräckligt aktsamskall alltså göras i två led. Först skall förvärvaren göra sannolikt att vissaomständigheter förelåg vid förvärvet. Därefter skall konstateras att dessaomständigheter är sådana att förvärvaren kan anses ha uppfyllt kraven päaktsamhet vid förvärvet. Vid prövningen av om förvärvaren varit tillräckligtaktsam skall enligt den föreslagna regeln särskild betydelse tillmätasegendomens beskaffenhet, exempelvis om det är fräga om särskilt stöldbegärligegendom, och de förhållanden under vilka egendomen utbjöds, t. ex. omförsäljning skedde på gata eller i en butik. Även andra omständigheter kan fåbetydelse. Regeln innebär således att, om situationen vidköptillfället på något sätt har avvikit från vad som kan anses normalt, kravställs på särskild försikfighet hos förvärvaren. Enligt utskottets mening tillgodoser den föreslagna regelni 3 § de önskemål framställt om en lagstiftning som försvårarmöjligheterna fill godtrosförvärv av stöldgods. kan konstateras attregeln inte innebär någon inskränkning av möjligheterna att göra legitimagodtrosförvärv. Utskottet tillstyrker följaktligen förslaget i denna del. De föreslagna reglerna om lösen av egendom som omfattas avgodtrosförvärv föranleder, sedan lagrådets synpunkter tillgodosetts, ingasärskilda uttalanden frän utskottets sida. I propositionen, som förelades ,föreslås att lagen skall träda i kraft . Med hänsyn fill attriksdagen kan beräknas komma att ta ställning till propositionens förslag försti förordar utskottet att ikraftträdandetidpunkten sättstill . Den nya lagen blir tillämplig också på förvärv som gjortsföre ikraftträdandet. I motion 517 (m) kritiseras detta förhällande såvittavser den ovannämnda bestämmelsen i 3 §. Enligt motionären innebär den bestämmelsenatt förvärvaren kommeratt drabbas av en strängare bevisregel än som gällde vid En sådanordning anser motionären inte vara rimlig. Motionären LU 1986/87:4 yrkarmed hänsyn härtill att en övergångsbestämmelse införs som innebär att 3 § blir tillämplig endast på förvärv som gjortsefter lagens ikraftträdande. Som framgår av det tidigare anförda innebär bestämmelsen i 3 § främst en precisering av gällanderätts ståndpunkt beträffande vad som skall anses konstituera god tro hos enförvärvare. I viss män innebär regeln också att kravet pä aktsamhet hosförvärvaren skärps. Regeln ansluter sig härvid till den utveckling som skett irättspraxis . Något hinder mot att låta aktsamhetsregeln blifillämplig på redan gjorda förvärv kan utskottet inte finna. Utskottetavstyrker därför bifall fill motion 517, Lagen om ändring i handelsbalken Ipropositionen föreslås att 11 kap. 4 § och 12 kap, 4 § handelsbalken (HB) skallupphöra att gälla vid utgången av . Bestämmelserna ersätts av lagen omgodtrosförvärv av lösöre. Utskottethar inget att erinra mot att bestämmelserna får utgå ur HB. Med hänsyn till attutskottet ovan förordat att lagen om godtrosförvärv av lösöre skall träda ikraft först föreslår utskottet att bestämmelserna skallupphöra att gälla med utgången av , 1. beträffande/ö«/flge///// lag om godtrosförvärv av lösöre att med avslag påmotion 1985/86:517 antar det i proposition 1985/86:123 framlagda förslaget tilllag om godtrosförvärv av lösöre med den ändringen att ikraftträdandefidpunktenbestäms till , 2, beträffandeförslaget till lag om ändring i handelsbalken att antar det ipropositionen framlagda förslaget fill lag om ändring i handelsbalken medföljande som Utskottets förslag betecknade lydelse Lag om ändring i handelsbalken Härigenomföreskrivs att 11 kap. Härigenom föreskrivs att 11 kap. 4 § och 12 kap, 4 §handelsbalken 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalken skall upphöra att gälla vid utgången skall upphöra att gälla vid utgången av , av , Stockholmden På lagutskottets vägnar Närvarande: Per-OlofStrindberg (m), (), 1986/87:4 réasson (s),(), (), (), (), (), (), (), GunnarThollander (s), (), (), () och (). 1,() anför: Skillnadenmellan mitt utredningsförslag och proposifionen inskränker sig närmast fillfrågan om styrkan av den bevisning som förvärvaren C - som i själva verket harbevisbördan - har att prestera till stöd för sina påståenden om "när, varoch hur" han förvärvat saken i fråga. Skall C styrka eller endast görasannolikt att han köpt saken t, ex, på och icke på för attanknyta till ett i utredningsbetänkandet använt exempel (s, 180)? Enligtmitt betänkande skulle det fordras att C presterade så stort mått av bevisningsom motsvarade beviskravet "styrkt"; , Rättegång IV s.30, Självfallet påverkas C:s möjligheter att fullgöra sin bevisskyldighet avefter hur den ursprunglige ägaren A framställer sitt krav på attåterfå saken. Detta förhållande föranledde det uttalandet iutredningsbetänkandet, att i de enstaka fall dä A kunde antas väcka talan efterlång tid "kan kravet för att C skall anses ha fullgjort sin bevisskyldighetdå inte ställas särskilt högt" (s. 205), Enligt den i betänkandetredovisade uppfattningen "bör det sammanfattningsvis inte te sig särskiltsvårt för en 'verklig godtrosförvärvare' att visa sin goda tro" (s, 180och 204). "Med markeringen av bevisbördan -som ju i själva verket förrättsområdet innebär en återgång till vad som tveklöst var gällande rätt föreår 1880 - avses inte att åstadkomma någon mera drastisk förändring i gällanderättsläge. - Vad det är fråga om är således att på ett mera påtagligt sättframhäva den ordning som i och för sig redan gäller" (s, 179), Enligtpropositionen skall det däremot räcka med att C presterar det lägre mått påbevisningens styrka som motsvarar rekvisitet "sannolikt" dvs, iexemplets fall att det var sannolikt att han köpt saken på och icke påSergels torg. Mot denna propositionens lösning av beviskravet kan göras sammainvändning som mot mitt förslag ehuru på omvänt sätt. Medan betänkandetsförslag kunde synas för hårt för C efter en längre tids innehav, kan proposifionenskrav på C synas för lågt ställt om A väcker talan kort fid efter C:s åtkomst.Det kan säkert finnas andra situafioner där det förhåller sig på motsvarandesätt, Iproposifionen uttalas att avsikten icke är att mildra det aktsamhetskrav somskall gälla för C i jämförelse med rådande rättsläge. Hänvisas kan t. ex, tills, 10 där följande uttalas: "För att det skall kunna bedömas om en sådansituation föreligger, bör det åligga förvärvaren att klargöra under vilkaomständigheter förvärvet skett." I praktiken torde därför bedömningen avfrågan, huruvida C gjort ett godtrosförvärv eller ej, icke bli nämnvärtannorlunda enligt propositionen än enligt betänkandet (s, 166, 179-182), 2, UllaOrring (fp) och () anför: LU 1986/87:4 Reglerna om godtrosförvärv får som utskottet uttryckligenuttalat anses fillhöra den centrala delen av civilrätten och har avsevärdpraktisk betydelse. Härav följer att stora krav måste ställas på dessa reglerstydlighet och lätthet att förstå även för den breda allmänheten. Särskiltgäller detta de bevisregler som skall gälla vid tvist mellan ursprunglig ägareoch förvärvare om den aktuella egendomen. Propositionen är oklar på denna punkt. På ett ställe (s.9) uttalas att det ankommer på ursprunglig ägare att bevisa att förvärvareninte var i god tro. Men uttalas vissa krav på förvärvaren. Dessavarierar på skilda ställen i texten. Åtminstone måste förvärvaren görasannolikt under vilka omständigheter förvärvet har skett (s. 21) men på annatställe (s. 10) skall han klarlägga dessa omständigheter. På ett tredje ställe(s. 1) sägs att förvärvaren åtminstone skall göra sannolikt att han iakttagitskälig aktsamhet vid förvärvet. Dessutom kan man lätt av propositionens motivfå den uppfattningen att förvärvarens sannolikhetsbevisning ger ett absolutgod-trosskydd men i realiteten torde endast ha skapats en presumtion som börkunna brytas genom motbevisning av ursprunglig ägare. Mot denna bakgrund vill vi - utöver utskottsbetänkandetsskrivning -ytterligare klarlägga bevisreglerna vid uppkommande tvister. Till en början måste den objektiva utgångspunktenklarläggas. Detta innebär att det måste fastställas att överlåtaren saknaderätt att förfoga över egendomen. Därför måste ursprunglig ägare bevisa att så varit falletgenom att exempelvis förete kvitto på inköpet och polisanmälan om att godsetfrånhänts honom. Vad sedan gäller den subjektiva sidan, dvs. förvärvarensvetskap om överlåtarens rätt att förfoga över godset, uppkommer tvä skildasituationer. I de fall ursprunglig ägare gör gällande att förvärvaren verkligenhade full vetskap om att överlåtaren saknade förfoganderätt måste han ocksåbevisa detta sitt påstående. I övriga fall, alltså när frågan gäller om förvärvareni vart fall borde ha insett att förfoganderätt saknades, räcker det i principmed att ursprunglig ägare framställer påstående därom. Då krävs att förvärvarenkan göra i vart fall sannolikt att sådana omständigheter förelegat vidförvärvet som pekar pä god tro, I denna situation har ursprunglig ägare rätttill motbevisning genom att anföra andra omständigheter som talar mot god trohos förvärvaren. Härefter är det domstolens uppgift att avgöra omöverlåtaren saknat förfoganderätt över egendomen samt - utifrån klarlagdaomständigheter kring förvärvet - bedöma om god tro förelegat. Värt ovan förda resonemang ligger helt inom lagstiftarensintenfioner, och följden blir den önskvärda och preciserade skärpningen avkraven på godtrosförvärv för att motverka handeln med bl.a. stöldgods. Propositionenslagförslag lu 1986/87:4 1 Förslag till ''gä Lag omgodtrosförvärv av lösöre Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller förvärv i god tro av rätt tilllösöre, Lagen gäller inte sådana godtrosförvärv av lösörebeträffande vilka särskilda föreskrifter finns i annan lag. 2 § Har nägonförvärvat lösöre genom överlåtelse frän någon annan som hade egendomen i sinbesittning men varken var ägare till den eller behörig att förfoga över den pädet sätt som skett, fär förvärvaren äganderätt till egendomen, om han har fåttden i sin besittning och var i god tro, 3 § En förvärvareskall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt att egendomensbeskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna iövrigt var sådana att han inte borde ha insett att överlåtaren saknade rätt attförfoga över egendomen. 4 § Den som på grund av någon annans godtrosförvärv harförlorat äganderätten till viss egendom har rätt att få tillbaka egendomen mot lösen. Den som vill lösa till sig egendomen skall kräva tillbakaden från innehavaren från det att han fick eller måste antasha fått kännedom om dennes innehav. Gör han inte det, är rätten att krävatillbaka egendomen förlorad. 5 § Lösen skall motsvara ägarens kostnader för förvärv avegendomen och dess förbättring. Har ägaren förvärvat egendomen genom gåva, arv, testamente eller bodelning skall även kostnad som ägarens fängesman haft för förvärv av egendomen och dess förbättring inräknas i lösenbeloppet. Detta gäller dock bara under förutsättning att fångesmannen skulle ha haft rätt till lösen om äterkrav hade framställts mot honom. Vid bestämmandet av lösen tas hänsyn till förändringar ipenningvärdet. Lösen skall motsvara högst egendomens värde i den allmännahandeln. 6 § Lösenbeloppet skall betalas till egendomens ägare. Harnågon till säkerhet för en fordran en rätt till egendomen som är skyddad mot ägarens borgenärer, skall dock så mycket av lösenbeloppet betalas till honom som svarar mot värdet av denna fordran. Har någon i annat fall en rätt till egendomen som är skyddad mot ägarens borgenärer, skall sä mycket av lösenbeloppet betalas till honom som svarar mot värdet av denna rätt. 7 § Vad som sägs i denna lag om godtrosförvärv aväganderätt gäller också godtrosförvärv av panträtt. Har någon gjort ett godtrosförvärv av panträtt i lösöreoch vill någon LU 1986/87:4 annan lösa till sig egendomen enligl 4 §,skall lösenbeloppet svara mot Bilaga värdet av den fordran för vilkenegendomen är pantsatt, dock högst egendomens värde i den allmänna handeln. Denna lag träder i kraft ,