bet · GA01JuU6 · 1986-12-31 00:00:00 — Syftet med kampanjen är att med information och andraåtgärder upplysa orn bl. a. butikstillgreppens skadliga verkningar församhället som helhet. Som ett led i kampanjen har information förekommit isamband med mässor och utställningar och genom artiklar i fackpressen. Vidarekommer detaljhandeln att anordna en rikskonferens kring problemetmed butiksstölder. Företrädareför handeln har också uppvaktat justitieministern om dessa problem. ÄvenBRÅ har - vid sidan av sitt fortlöpande arbete med brottsförebyggande åtgärder- gjort särskilda insatser riktade mot butikssnatterierna. Sålunda har BRÅ i årgivit ut en broschyr ALLA VET som är avsedd att användas somdiskussionsunderlag och som tar upp frågor om orsakerna till snatterier och vadsom kan göras för att förbättra situafionen. Vidare fillsatte BRÅ enarbetsgrupp mot stöld och rån inom handeln(dnr E 26-58/85). Arbetsgruppen har skickat ut en enkät till ett stort JuU1986/87:6 antal butiker och varuhus för att få reda på vilka brottsförebyggandeåtgärder som gjorts och vilka erfarenheter man har haft av dessa åtgärder.Uppgifterna skall bearbetas och ligga till grund för en bedömning av olikatekniska stöldskyddsanordningars effektivitet samt fördelar och nackdelar medandra tekniska lösningar. Jämsides med denna undersökning utför arbetsgruppenenligt vad utskottet erfarit en litteraturgenomgång i syfte att sammanställaoch analysera den forskning som finns om butiksrelaterad brottslighet.Arbetsgruppen avser att kunna avsluta sitt arbete . Regeringens skrivelse 1986/87:21 Regeringen har till avgivit en skrivelse(1986/87:21) om åtgärder mot vålds- och egendomsbrott. I skrivelsen (s. 11-12)betonar justitieministern allmänt polisens roll i det brottsförebyggandearbetet och framhåller att det är det lokala samarbetet mot brott som börprioriteras. Detta bör ske i samverkan mellan kommunala och statliga organ,fackföreningar, folkrörelser samt näringslivet och andra enskilda organ.Justitieministern anför i samband därmed att det lokala samarbetet nu är understark utveckling och att den flexibilitet som den genomfördapolisorganisationen innebär kan förväntas resultera i att detta lokalasamarbete kommer att intensifieras ytterligare. Om inriktningen avpolisverksamheten anför justitieministern vidare: En viktig ledstjärna har också varit att öka polisenseffektivitet. Genom den ökade friheten för de lokala och regionala organen kanresurserna från tid till annan koncentreras på att bekämpa den brottslighet ochdet slags ordningsstörningar som av medborgarna upplevs som särskiltbesvärande inom orten eller regionen. Den ökade flexibiliteten innebär också atl förutsättningarskapas för att vid behov åstadkomma en temporär kraftsamling på att förebyggaeller beivra en viss typ av brottslighet även när resurssituationen inte medgeratt en sådan prioriteringsnivå upprätthålls fortlöpande. Aktioner av detta slaghar erfarenhetsmässigt en betydande allmänpreventiv effekt. Sådana aktionerhar t.ex. med framgång vidtagits mot våldsbrott i vissa polisdistrikt. Jag vill peka på att sådana i tiden begränsade insatsersom innebär att bekämpningen av ett visst slags kriminalitet högprioriteras kanha långsiktiga brottsförebyggande effekter även när det gäller kriminalitet medrelativt sett mindre straffvärde. Ett exempel erbjuder butikstillgreppen som påmånga håll från tid till annan har oroväckande stor omfattning. Om det i vissakretsar och åldersgrupper skulle sprida sig den uppfattningen att sådanatillgrepp inte beivras av samhället och därför utgör en mer eller mindre lovligverksamhet, kan detta leda till en uppluckring av rättsmoralen som gerupphov till allvarligare brottslighet. Yttrande över motionen av har till utskottet gett in ettyttrande i ärendet. I yttrandet anför förbundet följande; Butiksbrott, såsom rån, stöld och snatterier, är ett stortoch växande problem En rad aktiviteter pågår i syfte att motverka dessa brott 10 och hjälpadem som blir utsatta för övergreppen. Frågan har getts hög JuU 1986/87:6prioritet i arbete. planläggs en rad åtgärdersom omfattar bl. a. tekniska skyddsåtgärder, utbildning av personal, medverkani kampanjer, stimulerande av lokala initiativ och stöd till forskning. Det är vidare viktigt att rättsväsendets resurser inteförsvagas utan i stället förstärks när det gäller bekämpning av dessa brott.Förbundet kommer att närmare utveckla sin syn pä denna fråga i sitt yttrandeöver betänkandet (SOU 1986:13) Påföljd för bron. Redan nu vill dock förbundetframhålla an det är angeläget att samhället snabbt kan reagera mot t. ex.snatterier. För detta krävs bl. a. tillräckligt antal poliser - vilkakraftfullt kan ingripa mot snatterier - och införandet av ordningsbot förmindre förseelser. Men det är också viktigt att man inte sänker den övregränsen för straffet för butikstillgrepp. Detta skulle ge den felaktigasignalen till omvärlden, att butiksbrotten nu bedöms mindre allvarliga, när mani stället med all kraft måste öka medvetenheten kring brottens karaktär. Inom delar av handeln tillämpas en s. k.administrationsavgift vid snatterier, vilken är bakgrund till motionen. I denoffentliga debatten har de rättsliga grunderna för avgifterna satts i fråga.Förbundet välkomnar därför initiativ som kan skapa ökad klarhet kring dessaavgifter, bl. a. när det gäller deras relation till sådana företeelser somallmän kostnadsersättning och skadeståndsanspråk. får nian komma ihågatt den omständigheten att sådana avgifter alls tas ut närmast får ses som ettuttryck för den uppgivenhet som handlarna känner inför samhällets bristandeförmåga att självt få bukt med snatterierna. Om möjligheter till ordningsbottillskapades och man fick garantier för att polisen också kan finnas till handsför att förelägga böterna, skulle naturligtvis behovet av särskildaadministrationsavgifter minska i motsvarande mån. Vid sidan härav är detönskvärt att rättslig klarhet skapas kring avgifterna, varför förbundettillstyrker att en utredning kring frågorna i enlighet med vad som ovan anförtskommer till stånd. I detta betänkande behandlar utskottet en motion (618) somgäller butikssnatterier. Enligt motionären bör en utredning komma till stånd isyfte alt göra det möjligt att införa en avgift vid snatteribrott. Motionärenjämför med den tilläggsavgift som det enligt lag finns möjlighet att inomkollektivtrafiken ta ut av en resenär som inte kan visa upp giltig färdbiljett. Den som olovligen tar något som tillhör annan med uppsåtatt tillägna sig det skall enligt 8 kap. 1 § dömas för stöld. Etttillgrepp som med hänsyn till värdet och övriga omständigheter vid brottet kanbedömas som ringautgördock5«flfrer('enligt 8kap. Straffet försnatteri är böter eller fängelse . Som ett riktmärke vidavgränsning-en mellan stöld och snafteri använder man sig i rättstillämpningenav en gräns för värdet av det tillgripna. Värdet följer förändringarna ipenningvärdet öch anses ligga vid . (NJA 1985 s. 384). Snatteri hör under allmänt åtal. Detta innebär - i princip- dels att polisen skall rapportera ett sådant brott till åklagaren, dels attåklagaren är skyldig att väcka åtal för brottet. Reglerna om rapporteftergifti 9 § andra stycket polislagenleder emellertid till att i praktiken ett stort antal snatteribrott interapporteras lill åklagare som åklagarens möjligheter att underlåtaåtal, bl. a. enligt 20 kap. 7 §rättegångsbalken, gör att någon lagföring i många rapporterade fall ändå JuU 1986/87:6 inte kommer till stånd. Om åtalsunderlåtelse inte kommer i fråga kan åklagarenantingen utfärda strafföreläggande - vilket är det vanliga vid snatteri - elleråtala vid domstol. Utfärdas strafföreläggande innebär det att den skyldige fårmöjlighet att skriftligen godkänna ett av åklagaren förelagt bötesstraff, som -om det godkänns- kan sägas ersätta en fällande dom av domstol. Också i de falldär åtal väcks, t. ex. därför att gärningen förnekas, blir påföljden vidfällande dom för snatteri böter. har det skett en kraftig ökning avantalet anmälda bufikssnatterier. Sålunda ökade butiksstölderna år1984 och (se Brottsutvecklingen , BRÅ Forskning 1986:4).Antalet anmälda butikstillgrepp var ca 50 000 (Rättsstatistisk årsbok1985 s. 48). Enligt uppgift lär en stor del av samtliga butikssnatterier avskilda orsaker aldrig komma till polisens kännedom (i ,SCB PM 1983:12 s. 3.3). Butikstillgreppen har varit föremål för två omfattandeutredningar . avgav brottmålsutredningbetänkandet (SOU 1971; 10) Snatteri, i vilket flera åtgärder föreslogs i syfteatt komma fill rätta med butiksstölderna. Enligt sina direktiv hade utredningentill uppgift att särskilt pröva om det var möjligt att införa ettkontrollavgiftssystem liknande det som redan vid den fiden förekom inomkollekfivtrafiken. Utredningen avvisade dock denna möjlighet med hänvisningtill att allvarliga invändningar kunde riktas mot ett sådant system. a.åberopade utredningen att snattare skulle kunna köpa sig fria, att avgiftkunde komma att åläggas personer som egentligen saknat brottsuppsåt samt atttillämpningen av ett sådant system skulle få ett mycket varierande innehållmellan olika butiker. Vid /80 var problemen medsnatteribrottsligheten föremål för behandling av med anledning av ettpar motioner i ämnet. I sitt av godkända betänkande (JuU 1979/80:15)framhöll utskottet att det i första hand fick anses ankomma på handeln självatt genom olika brottsförebyggande åtgärder komma till rätta medbutikssnatterierna, men att det naturligtvis också var en fråga för detallmänna att begränsa denna brottslighet. Utskottet fann att en närmareundersökning var påkallad, och i enlighet härmed tillsattes stöldutredningensom lade fram betänkandet (SOU 1982:39) Stöld i bufik. Också stöldutredningen avvisade möjligheten att införa ettsystem med kontrollavgifter vid snatteribrott. Enligt utredningen varnackdelarna med ett sådant system större än de fördelar som kunde vinnas.Utredningen anslöt sig till vad brottmålsutredning hade anfört om att- i den mån ekonomiska sanktioner skulle sättas in mot dem som olovligentillgrep varor i butiker - detta borde vara en uppgift för de rättsvårdandemyndigheterna genom att böter utdömdes. förordade enrestriktivare tillämpning av reglerna om rapporteftergift ochåtalsunderlåtelse. Vidare föreslog utredningen att det skulle göras möjligt attanvända ordningsföreläggande vid snatteri, vilket emellertid inte harföranlett någon lagstiftning. Undersenare år har stor uppmärksamhet kommit att riktas mot snatteri- brottslighetensåväl från handelns egen sida som av brottsförebyggande rådet JuU 1986/87:6 ochandra samhällsorgan. Sålunda bedrivs inom handeln en kampanj(Närkamp 85, i vilken också bl. a. polisen ingår) i syfte att informera ombutikstillgreppens skadliga verkningar för samhället och för den enskilde, ochäven brottsförebyggande rådet har vidtagit åtgärder i samma syfte. har vidare tillsatts en arbetsgrupp med uppgift attutreda bl. a. vad handeln själv lämpligen bör göra för att förhindrabutiksfillgrepp. Justitieministernhar i olika sammanhang framhållit betydelsen av att antaletbutiksstölder nedbringas. Sålunda har han berört frågan i den skrivelse(1986/87:21) om åtgärder mot vålds- och egendomsbrott som regeringen för entid sedan avgav till (se JuU 1986/87:8). I skrivelsen (s. 12)framhåller justitieministern att samordnade lokala insatser mot en viss typ avbrottslighet - t. ex. butikstillgrepp - erfarenhetsmässigt har en betydandeallmänpreventiv effekt som kan verka brottsförebyggande även på lång sikt.Skrivelsen i nu berört hänseende var föremål för uppmärksamhet ocksåhelt i samband med att justitieministern besvarade en interpellation(1986/87:52) om åtgärder för att minska antalet snatterier (se snabbprotokollfrån riksdagsdebatterna 1986/87:21 s. 109-114). Utskottet gör följandebedömning. Utskottet delar uppfattningen att butikstillgreppen utgörett allvarligt problem, och utskottet vill för sin del slå fast attdet självfallet är viktigt att få ned antalet sådana brott. Detta redan av denanledningen att butikssnatterierna åstadkommer stora ekonomiska skador, förstoch främst för handeln men med följdverkningar också för den vanligekonsumenten. Vidare medför snatteribrottsligheten i sig allvarliga problem.Sålunda skulle det vara betänkligt om det i vissa kretsar skulle sprida sig enföreställning att butiksstölder inte beivras av samhället och därför utgör enmer eller mindre lovlig verksamhet. Förutom att detta kan ha en allmäntdemoraliserande verkan framstår en sådan utveckling som särskilt betänklig medhänsyn till att många snattare är ungdomar, för vilka butikstillgrepp kanutgöra inkörsporten till brottslighet av allvarligare slag. Här föreliggeralltså också ett allvarligt kriminalpolitiskt problem. Det är således en angelägen uppgift att försöka komma tillrätta med butikstillgreppen. Frågan om vilka åtgärder som lämpligen bör vidtashar varit föremål för omfattande utredningar . Det har därvidrått enighet om att det är en uppgift inte bara för det allmänna utan även förhandeln själv att med olika brottsförebyggande insatser få bukt med snatteribrottsligheten.En rad sådana åtgärder har också vidtagits från handelns sida. Användningen avolika stöldskyddssystem har ökat och även i övrigt har det kommit till stånd enbättre övervakning i butiker och varuhus. I detta sammanhang bör också uppmärksammasden informationsverksamhet med kampanjer och liknande åtgärder som handelnbedrivit och bedriver, bl. a. i samarbete med brottsförebyggande rådet. Enligt utskottets mening är det åtgärder av nu nämnt slagsom även i fortsättningen måste utgöra tyngdpunkten i de samlade insatserna alt begränsa antalet snatteribrott. Utskottet vill vidare ansluta sig till vadjustitieministern har anfört om att JuU 1986/87:6 återkommande aktioner pålokal nivå - under medverkan av åklagare, polis och företag m.fl. - kan utgöralämpliga inslag i bekämpningen av den kriminalitet som butikstillgreppen utgör.Som justitieministern framhållit borde sådana temporära aktioner, i avsikt attförebygga en viss typ av brott, kunna ha en betydande allmänpreventiv effekt.Sådana åtgärder har också enligt vad utskottet erfarit prövats på sina håll med- såvitt kunnat bedömas -gott resultat. Vad gäller åtgärder av annat slag från det allmännas sidaför att beivra butikstillgrepp vill utskottet först framhålla att reglerna omrapporteftergift och åtalsunderlåtelse här är av stor betydelse. Det kansålunda inte uteslutas att en mindre tillfredsställande tillämpning avdessa regler har bidragit till den hittillsvarande negativa utvecklingen avsnatteribrottsligheten. Emellertid bör det framhållas att reglerna omåtalsunderlåtelse och rapporteftergift har setts över och att isamband därmed och riksåklagaren har lämnat utförligaanvisningar för hur reglerna bör tillämpas. Därmed har det enligt utskottetsmening skapats.förutsättningar för en från skilda synpunkter ändamålsenlig ochmera strikt användning av möjligheterna att ge åtalsunderlåtelse ochrapporteftergift i de fall det här gäller. I den aktuella motionen ges uttryck för uppfattningen attdet skulle vara en lämplig metod vid beivrandet av butikstillgrepp att krävaertappade snattare på en kontrollavgift. Som framgått av den tidigareredogörelsen har denna fråga varit föremål för prövning av såväl 1968 årsbrottmålsutredning som -- av stöldutredningen. Båda utredningarnaavvisade bestämt tanken på ett sådant system och åberopade därvid skäl avprincipiell natur. Dessa skäl, som huvudsakligen kan sägas vara föranledda avomtanke om den enskilde medborgarens rättsäkerhet, äger enligt utskottetsmening alltjämt full giltighet. Därför anser utskottet att det inte ärmeningsfullt att -som motionären önskar- föranstalta om ännu en utredning isyfte att göra det möjligt att införa ett system med snatteriavgifter. Utskottetkommer således till slutsatsen att motionen inte bör bifallas. attriksdagen avslår motion 1985/86:Ju618. Närvarande; (), (),(), (), (), (),(), (), (), (),(), (), (), ()och (). Reservationer JuU 1986/87:6 Utredning om ordningsbot vid snatteribrott (), (), (),(), () och () anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 14 sombörjar med "I den" och slutar med "bör bifallas" bort haföljande lydelse; Enligt utskottets mening har emellertid butikstillgreppennu fått en sådan omfattning att också nya vägar måste prövas. Motionens förslagsom syftar till införandet av ett avgiftssystem vid snatteribrott ställer sigutskottet tveksamt inför. Däremot anser utskottet att det finns anledning attnu närmare överväga möjligheterna att använda ordningsbot vid snatteribrott,och utskottet kan härvidlag ansluta sig till flera av de skäl somstöldutredningen anförde till förmån för ett sådant system. Sålunda bör enligtutskottets mening särskilt framhållas att ordningsföreläggande vid mindresnatteribrott torde kunna utgöra en både snabb och för den enskildeförhållandevis skonsam form av lagföring och dessutom innebära ett bättreresursutnyttjande genom att minska åklagarnas och förenkla polisens arbete meddessa mindre tillgreppsbrott. Förutsättningarna för införandet av ett system medordningsbot vid snatteribrott bör således enligt utskottets mening bli föremålför närmare överväganden. Det får ankomma på regeringen att bestämma de närmareformerna för en sådan utredning. Vad utskottet sålunda anfört bör gesregeringen till känna. dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse; att med anledning av motion 1985/86;Ju618 somsin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört om en utredningangående möjligheterna att använda ordningsbot vid snatteribrott. Utredning om ett avgiftssystem vid snatteribrott dels att den del av utskottets yttrande på s. 14 sombörjar med "I den" och slutar med "bör bifallas" bort haföljande lydelse: Enligt utskottets mening har emellertid butikstillgreppennu fått en sådan omfattning att också nya vägar måste prövas. I den aktuella motionen ges uttryck för uppfattningen att det skulle vara en lämplig metod vid beivrandet av butikstillgrepp att kräva ertappade snattare på en kontrollavgift. Visserli gen har frågan om ett sådant system prövats tidigare men enligt utskottets mening motiverar den oroande utvecklingen att frågan blir föremål för förnyade överväganden. Detta så mycket mera som det kan finnas anledning att numera delvis ompröva de skäl som har anförts mot ett system med snatteriavgifter. I det sammanhanget kan utskottet inte undgå att - i likhet med motionären - hänvisa till att det på andra områden har ansetts möjligt att införa ett system medavgifter, t. ex. inom kollektivtrafiken och vid beivrandet av parkeringsförseelser. Enligt utskottets mening bör således frågan om införandetav ett system JuU 1986/87:6 med avgifter vid snatteribrott utredas pånytt. Det bör ankomma på regeringen att bestämma de närmare formerna för ensådan utredning. Vad utskottet sålunda anfört bör ges regeringen till känna. dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse: att med anledning av motion 1985/86:Ju618 somsin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört om en utredning isyfte att möjliggöra införandet av ett system med avgifter vid snatteribrott. gotab Stocktiolm 1986 11701 16