bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Olikaförhållanden rörande rätten att i fortsättningen använda marken för bebyggelsekommer att råda beroende dels på om en plan ändras eller helt upphävs, dels påom byggrätten utnyttjats eller inte. Även värdeförhållandena kommer attgestalta sig annorlunda i de skilda situationerna. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.5.2.1Planen upphävs, byggrätt inte utnyttjad öm en plan upphävs och byggrätten inte utnyttjats upphörbyggrätten att gälla. Detta innebär givetvis inte att en"beslutsordning" kommer att saknas för markens vidare användning.Förutsättningarna för bygglov anges i 8 kap. 12 §. Detta innebär att markägarenhar rätt fill bygglov om projektet uppfyller kraven i 2 kap. rörande allmännaintressen och i 3 kap. angående byggnader m.m. och om det inte strider motområdesbestämmelser, som kan ha antagits i stället för den upphävda planen.Projektet kan hindras av att det har den omfattningen eller karaktären att detenligt 5 kap. 1 § fordrar en ny detaljplaneläggning. Vid bygglovsprövningen gäller inget undantag frånhuvudregeln i 1 kap. 5 § om beaktande av såväl allmänna som enskilda intressen.Markägaren kommer således att ha samma förutsättningar att utnyttja sin markför bebyggelse som gällde innan den upphävda planen antogs. I förhållande tillvad som gäller enligt nuvarande lagstiftning kommer markägarens ställningnärmast att vara förbättrad. Om markägaren avser att uppföra något som ansesvara tätbebyggelse måste han enligt dagens ordning förebringa särskildaskäl för dispens från tätbebyggelseförbudet. Visserligen motsvaras dagenstätbebyggelsebegrepp till viss del av plankravet i 5 kap. 1 § och bygglovet kandärför även enligt PBL - som nämndes - vägras med hänvisning till att endetaljplan behöver utarbetas. Tätbebyggelsebegreppet i BL är dock vidare änplankravet i PBL. T. ex. omfattar plankravet inte åtgärder avseende befintligabyggnader (om-, till- eller påbyggnader) såvida dessa inte ingår i bebyggelsevars förändring eller bevarande behöver regleras i ett sammanhang. 26 § skall byggnadsnämnderna motivera en vägran att ge bygglov, dvs. gehänvisning till tillämplig avslagsgrund i 8 kap. PBL. Det blir enligt PBL lättare för den enskilde både attbygga utanför planlagt område och att - i de fall ansökningen om bygglov ändåavslås - få vetskap om skälen för avslaget. Värdemässigt torde markägaren i den angivna situationentypiskt sett göra en förlust när byggrätten upphävs. Köpare i allmänhet tordeinte vara beredda att betala samma pris som om det funnes en byggrätt. Ettviktigt motiv för reglerna om omprövningsbara planer är ju att sätta en visspress på markägaren att genomföra planen inom genomförandetiden. Under dennatid är det ju också endast markägaren som kan genomföra planen. Den som köptplanlagd mark för att ha som reserv för att senare bygga på den - något som juär fullt tillåtet men ofta strider mot planeringsintentionerna - kan därför haanledning att söka bygglov eller eljest överväga sitt innehav innangenomförandetiden går ut eller i vart fall när han kallas till samråd rörandeupphävande av planen. Den risk som han kan löpa efter genomförandetiden får sesmot bakgrund av hans trygga ställning . Det får ansesåligga envar - även den som förvärvar mark i ett redan planlagt område - atthålla sig underrättad om när genomförandetiden går ut. För att bevara sinarättigheter behöver markägaren inte vidta annan åtgärd än att lämna inbygglovsansökan före genomförandetidens utgång. Utskottet vill också peka påmöjligheten att begära förlängning eller förnyelse av genomförandetiden enligt5 kap. 14 §. Har markägaren vidtagit åtgärder för attgenomföra planen, men har åtgärderna inte kunnat fullföljas på grund avomständigheter över vilka kommunen råder, har markägaren enligt det nämndalagrummet andra stycket rätt till förlängning av tiden. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.5.2.2Planen upphävs, byggrätt utnyttjad När man därefter undersöker fallet att en detaljplan utanatt ersättas med en ny plan upphävs beträffande mark där byggrätten harutnyttjats, finner man att markägaren enligt PBL fillerkänns rätt att förbättraoch komplettera bebyggelsen. Rätten till kompletteringsåtgärder omfattar förinnehavare av en- och tvåbostadshus rätt fill bygglov för att uppförakomplementbyggnader och göra mindre tillbyggnader. För sådana hus föreliggerockså rätt till bygglov för vissa inre åtgärder: ändrad planlösning,installation av sanitära anordningar m. m. för yttre åtgärder: omfärgning avfasader, byte av taktäckningsmaterial m.m. samt för underhållsåtgärder försärskilt skyddsvärd bebyggelse. För ägare av flerbostadshus och andrabyggnader omfattar rättentill kompletteringsåtgärder inte rätten att uppföra komplementbyggnader ellergöra tillbyggnader, men däremot rätten att utföra de övriga inre och yttreåtgärder som just nämndes. För åtgärder som inte ingår blandkompletteringsåtgärderna gäller naturligtvis att bygglov ändå skall beviljas omhuvudförutsättningarna i 8 kap. 12 § är uppfyllda. Markägaren har sålunda i den här aktuella situationen rättinte bara att vidmakthålla sina byggnader utan också att utveckla och förbättradem. Jämfört med dagens regler är detta en klar förbättring. Många av deangivna kompletteringsåtgärderna kan nämligen vägras med hänvisning tilltätbebyggelseförbudet. En annan förbättring för den enskilde jämfört mednuvarande system är den i 14 kap. 8 § första stycket 1 föreslagna rätten tillersättning för den som vägras att återuppföra en riven eller på annat sättförstörd byggnad från det byggnaden försvann. Regeln ger markägarenett ekonomiskt skydd som på visst sätt motsvarar en byggrätt. Detta skyddgäller dessutom inte bara om markägare oförvållat blivit av med den tidigarebyggnaden, t.ex. genom brand, utan även om han själv rivit den och därefterdröjt till efter genomförandetiden med att söka lov för ersättningsbyggnaden. Idagens praxis anses ofta brand- eller rivningsfallet innefatta särskilda skälför dispens från tätbebyggelseförbudet. Genom den föreslagna regleringen i PBLomvandlas dagens praxis till en klar skyddsregel för den enskilde. I avsnitt15.5.4 kommer utskottet därutöver att föreslå en förändring aversättningsregeln i 14 kap. 8 § första stycket 1, vilken ytterligare förbättrarersättningsrätten för den som förlorat en byggnad genom brand eller annanolyckshändelse. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.5.2.3Planen ändras, byggrätt inte utnyttjad Om en plan ändras beträffande mark som inte bebyggts tordeanledningen oftast vara just att marken inte utnyttjats. Planändringen syftarmed andra ord till att skapa bättre förutsättningar för ett genomförande avbebyggelseintentionerna. Andra fall kan givetvis också tänkas, t. ex. attbyggnadsarean i en outnyttjad plan för fritidshusområde befinns böra skäras nedför att hindra tillkomsten av oönskad permanentbebyggelse. Efter genomförandetidens utgång får planen ändras ellerupphävas utan att rättigheter som tillkommit genom planen beaktas (5 kap. 11 §andra stycket). Vid utarbetandet av det nya planinnehållet kommer huvudregelnom intresseavvägning att gälla. Dessutom gäller den generella regeln i 5 kap. 2§ första stycket att vid utformningen av en detaljplan skälig hänsyn skall tastill befintliga bebyggelse-, äganderätts- och fastighetsförhållanden som kaninverka på planens genomförande. Att byggrätten sålunda vid planändring rörandeobebyggd mark kan minskas betydligt eller upphävas är en avsedd effekt avsystemet med genomförandetider. Avsikten är ju att planerna skall genomförasinom tiden. I fråga om mark för enskilt bebyggande är det endast markägarna somhar möjligheter att genomföra planen eller att underlåta detta. Att markägarnasålunda själva råder över bebyggelseutvecklingen gördet berättigat att planen skall kunna omprövas sedan genomförandetiden gått ut. 3.5.2.4 Planen ändras, byggrätt utnyttjad Att en plan för ett bebyggt område ändras kan föranledasav flera förhållanden. Den gamla planen kan t.ex. innebära en alltför lågexploatering för att bära områdets kostnader för vägar, vatten och avlopp. Enförtätning kan alltså vara önskvärd. Bebyggelsen kan behöva saneras ellereljest förnyas. Det kan också vara bevarandefrågor som behöver regleras ochkrav på underhållsåtgärder som kan behöva införas. Relativt vanligt torde ocksådet fallet vara att en kommun vill begränsa användningsområdet för enskildbebyggelse, t. ex. för att motverka kontorisering eller för att reglera vissdetaljhandel. Även i dessa fall skall de enskilda intressena vägas invid utarbetandet av det nya planinnehållet och de befintliga förhållandenaskall beaktas. Om den befintliga bebyggelsen kommer i strid med den nya planen,gäller enligt 8 kap. 11 § tredje stycket att bygglov oavsett detta skallbeviljas för inre ändringar och installationer samt för yttre ändringar enligtvad som anges i 8 kap. 1 § första stycket 46 och 3 § första stycket 1. Tillskydd för enskilda intressen gäller vidare rätten till ersättning enligt 14kap. 8 § första stycket 1 i fall där bygglov vägras för återuppförande aversättningsbyggnad. Möjligheten att använda och utveckla befintlig bebyggelseefter en planändring är sålunda relativt stor. Detta inverkar dämpande också påden prissänkning som får förmodas komma att inträffa för marken inom ettplanområde där byggrätten skurits ned. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan aUmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.5.3Frågan om ersättning för förlorad byggrätt Utskottet finner mot bakgrund av den ovanståendegenomgången att systemet med planer som efter genomförandetiden äromprövningsbara inte innebär att något rättslöst tillstånd uppkommer förberörda enskilda markägare eller andra sakägare. Om en ny plan skall utarbetas,skall det ske med hänsynstagande till deras intressen. Vidare finns det godamöjligheter för dem att behålla och utveckla befintlig bebyggelse eller attersätta rivna eller förstörda byggnader. Moderata samlingspartiets uppfattning är att byggrätt somgår förlorad genom att en plan ändras eller upphävs skall ersättas fullt ut. Ensådan fullständig garanti mot negativa värdeförändringar på mark i enskild ägokan utskottet inte medverka till att införa. Den saknar också motsvarighet igällande rätt. Som konstaterats tidigare innebär PBL en mer tryggad ställningför enskilda intressen än vad dagens detaljplanererbjuder. Dessa kan nämligen omprövas när som helst eller beläggas mednybyggnadsförbud . Att införa ett system med fullersättningsgaranti skulle göra systemet med omprövningsbara planerverkningslöst. Ingen kommun skulle ha råd att betala för varje negativ inverkanpå enskilda fastigheter som kan uppkomma vid en planändring.Planeringsförutsättningarna skulle sålunda bli helt låsta. En generell ersättningsgarantiskulle - i de fall den tillämpas för mark som inte bebyggts enligt planen -också strida mot viktiga principer för beräkning av ersättning. Det fullavärdet innehåller i dessa situationer ett förväntningsvärde som uppkom- 4 1986/87. mit genomden äldre planen. Intrång i sådana värden ersätts endast om det blir utrett attde beror på annat än förväntningar om förändringar i den pågåendemarkanvändningen. Om den äldre planen inte realiserats utan marken förblivitobebyggd, får markens värde i bebyggt skick betraktas som ett sådant inteersättningsgillt värde som grundas på ändring av markanvändningen. I den måndetta värde delvis bortfaller genom en planändring som innebär begränsning avbyggrätten, bör det enligt utskottets uppfattning inte medföra rätt tillersättning. Frågan om förhållandet mellan ochPBL avseende möjligheten att utan ersättning inskränka byggrätten idetaljplaner tillkomna enligt PBL, vill utskottet besvara med hänvisning tilldels de uttalanden som gjorts av om att en vid bedömningsmarginaltillkommer konventionsstaterna vid reglerandet av nyttjandet av egendom avhänsyn till allmänna intressen, dels till den av utskottet nu beskrivnainnebörden av reglerna om intresseavvägning enligt PBL. PBL:s regelsysteminnebär ju en avsevärd förstärkning av enskilds rättsställning under genomförandetidenoch inte något rättslöst tillstånd därefter. Utskottet kan därför inte finnaatt möjligheten att utan ersättning inskränka byggrätt efter genomförandetidenskulle kunna bedömas strida mot konventionen. BoU1986/87:1 3 Förhållandet mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändning och bebyggelse 3.6Expropriativ verkan knuten till genomförandetidens utgång När genomförandetiden gått ut avses en kommun som ärhuvudman för allmänna platser få rätt att lösa in fastighetsdelar som tillhörolika ägare och som enligt fastighetsplan skall utgöra en fastighet (6 kap. 24§ första stycket). Denna regel, som sålunda endast gäller under förutsättningatt en fastighetsplan antagits av kommunen, motsvarar 47 § BL, men lösenrätteninträder till skillnad från vad som anges i den paragrafen inte eftertomtindelning, utan när genomförandetiden går ut. Regeln har inte ifrågasatts imotioner eller eljest. Utskottet ansluter sig till propositionsförslaget pådenna punkt. från genomförandetidens utgång föreslås enkommun som är huvudman för allmänna platser få rätt att lösa mark som inte harbebyggts i huvudsaklig enlighet med planen, såvida det inte finns ett bygglovsom kan tas i anspråk (6 kap. 24 § andra stycket och 15 kap. 3 § förstastycket). Förslaget har på denna punkt mött invändning i folkpartietspartimotion 80 yrkande 3 d. I denna motion förordas att kommunen i ställetskall vara hänvisad till att ansöka om expropriationstillstånd. Motionärernatänker sig att tillstånd skall vägras om planen varit så utformad att den varitsvår för fastighetsägaren att uppfylla. Utskottet kan inte instämma i det synsätt eller anslutasig till den lösning som föreslås i motionen. varkenkan eller bör kommunen ha någon möjlighet att genomföra planen beträffande markför enskilt bebyggande, såvida den inte själv är markägare. Kommunen har emellertidbeträffande mark för allmänna platser ett ansvar för att planen genomförs, såatt t.ex. gator byggs ut fortlöpande i takt med att den enskilda bebyggelsenfärdigställs. Om planen inte genomförs i övrigt, blir de iordningställdagatorna och parkerna m.m. till viss del onyttiga. Utskottet ansluter sig tillvad som anförs i propositionen (s. 219) om att det är skäligt att kommunen idessa fall får lösa mark för enskilt bebyggande. Motionärernas förslag att kommunen skulle behöva inhämtaett expropriationstillstånd är orealistiskt. I ärenden omexpropriationstillstånd prövas huruvida ett visst ändamål kan främjas eller ej.I det här aktuella fallet är det reglerna om tätbebyggelseexpropriation i 2 kap.1 § expropriationslagen som skulle bli tillämpliga. Vid denna typ avexpropriationsändamål är markägarens förhållanden och förväntade villighet attsjälv exploatera marken inte av någon betydelse. Anledningen till att ändamåletinte redan tillgodosetts av markägaren är också ovidkommande (prop. 1971:122,s. Den av motionärerna påpekade omständigheten att markägaren haft svårtatt uppfylla planen skulle alltså sakna betydelse vid en prövning enligtexpropriationslagen. En prövning enligt denna lag skulle inte gärna kunna ledatill något annat resultat än att tillstånd ges enligt den gällande planen. Förmarkägaren vore knappast något vunnet med omgången av ett tillståndsförfarande.Med den i propositionen föreslagna regeln (15 kap. 3 § första stycket)tillgodoses markägaren på det sättet att kommunen är skyldig att ansöka ominlösen inom den relativt korta tiden av från genomförandetidensutgång. Utskottet tillstyrker sålunda propositionsförslaget såvittäven avser 6 kap. 24 § andra stycket och avstyrker partimotion 80yrkande 3 d. Farhågor om att inlösenregeln skulle kunna leda tillstörande konsekvenser om en byggnad brinner och fastigheten av denna anledninginte står i överensstämmelse med planen när genomförandetiden gått ut,föranleder det påpekandet att markägaren i ett sådant fall kan söka bygglov fören ersättningsbyggnad. Vägras lovet har han enligt förslaget rätt tillersättning enligt 14 kap. 8 § första stycket 1, om skadan är betydande. BoU1986/87:1 3 Förhållandel mellan allmänna och enskilda intressen i frågor ommarkanvändiung och bebyggelse Genomförandetidens längd föreslås i propositionen varaminst fem och högst . Tiden räknas i princip från den dag då beslutetatt anta planen vinner laga kraft enligt 13 kap. 8 § andra stycket. Tiden kandock räknas från en senare tidpunkt. För skilda områden av planen kan olikagenomförandetider bestämmas. Saknar planen bestämmelser om genomförandetid ärtiden . Innan genomförandetiden gått ut kan den förlängas med i sänder. Enligt utskottets mening är de tidsramar som anges ipropositionen lämpligt avvägda. Att sätta en minsta tidsgräns , somföreslås i partimotion 1985/86:80 yrkande 3 c, kan visserligenfrån vissa utgångspunkter och beträffande vissa typer av planområden förefallarimligt, men skulle för andra exploateringar kunna inverka negativt påomprövningsmöjligheterna. Viss typ av bebyggelse, t. ex. för industriföretag,kan ofta vara aktuell endast . Om bebyggelsen inte kommer tillstånd är det troligt att anledningen är koncessionsvillkor,bristande finansieringsförutsättningar eller andra hinder, som kan förmodaskvarstå . I sådana fall är det därför angeläget att kommunenbereds tillfälle att bestämma om en annan markanvändning för området utanstörre dröjsmål. måste mot denna bakgrund bedömas vara en lämpligkortaste tid. Motionärerna anför att genomförandetiden normalt inte börunderstiga . Propositionsförslaget ger utrymme för de kommuner som såönskar att använda denna genomförandetid som en standardtid. Enligt motionärerna bör ingen övre gräns förgenomförandetiden anges i lagen. Det bör enligt dem också vara möjligt att inteåsätta planen någon genomförandetid alls. Motionärerna har inte utvecklat vilkaskillnader i omprövningsmöjlighet som skulle följa av resp. alternativ.Utskottet finner för sin del att båda alternativen måste avvisas. är det inte lämpligt att binda framtida beslut i än femtonår. En annan sak är att kommunen, i samband med att genomförandetiden går ut, kanfinna skäl att förlänga eller förnya genomförandetiden. Som framgått innehållerlagförslaget sådana möjligheter. Därutöver vill utskottet anknyta till den ovananförda diskussionen om RF:s normbegrepp i förhållande till PBL:s plansystem.Vad utskottet i lagrådsremissen enhälligt anfört innebär ju att detaljplanernainte får omfatta större område än som är befogat bl.a. med hänsyn till den tidför genomförande som skall bestämmas. Mot denna bakgrund rimmar motionärernasförslag om en i princip obegränsad genomförandetid mindre väl med RF:snormbegrepp. Utskottet tillstyrker således propositionsförslaget -- 5 kap. 5 §- såvitt nu är i fråga - och avstyrker partimotion 80 yrkande 3 c. BoU1986/87:1 4 Allmänna intressen som skall beaktas vid planläggning och vidlokalisering av bebyggelse 4Allmänna intressen som skall beaktas vid planläggning och vid lokalisering avbebyggelse En grundläggande princip i dagens byggnadslagstiftning är,som för övrigt framgått ovan, att mark skall prövas från allmän synpunktlämplig för ändamålet för att den skall få användas för bebyggelse och därmedsammanhängande anordningar samt för vissa anläggningar. Denna princip föreslåsockså vara en av utgångspunkterna för en ny PBL. Lämplighetsprövningen skallgöras vid planläggning enligt PBL. Utanför områden med detaljplan ellerområdesbestämmelser sker bedömningen av lämpligheten i samband med prövningenav ansökan om bygglov eller förhandsbesked. I 2 kap. har samlats allmänna bestämmelser av övergripandenatur som är utgångspunkten beträffande mål och inriktning både vidplanläggningen och vid prövning av lov. Bestämmelserna, som skall ses som ettuttryck för de samlade krav statsmakterna ställer på kommunerna i samband medmarkanvändningsbesluten, har i dagens byggnadslagstiftning i allt väsentligtsin motsvarighet i 9,12 och 29 §§ BS. Avsikten är att ge bestämmelserna i sådan utformning att det finns ett brett spelrum för lokala bedömningar. Kapitlet har disponerats så att i de två inledandeparagraferna tagits upp bestämmelser som alltid bör beaktas vid planläggningsamt i ärenden om bygglov. I 2 kap. 1 § anges att planläggning och beslut omlov skall främja en från allmän synpunkt lämplig utveckling och skapaförutsättning för en god bostads-, arbets-, trafik- oeh fritidsmiljö. I 2 §anges att lagen om hushållning med naturresurser (NRL) skall tillämpas vidbeslut enligt PBL. I 3§ föreskrivs att bebyggelsen skall lokaliseras till marksom är lämpad för ändamålet med hänsyn bl. a. till de boendes och övrigashälsa, jord-, berg-och grundvattenförhållandena samt till möjligheterna attordna trafik. vattenförsörjningoch avlopp samt annan samhällsservice. I den fjärde och sista paragrafen i kapitlet finnsbestämmelser om bebyggelsemiljöns utformning. I paragrafen anges att - inomområden med samlad bebyggelse - bebyggelsemiljön skall utformas med hänsyn tillbehovet av 1. skydd mot brandoch olyckshändelser, 2. skyddsåtgärderför civilförsvaret, 3. hushållning medenergi och vatten samt goda klimatiska och hygieniska förhållanden, 4. trafikförsörjningoch god trafikmiljö, 5. möjlighet förpersoner med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga att använda området, 6. förändringaroch kompletteringar. Slutligen anges i paragrafen att inom eller i näraanslutning till områden med samlad bebyggelse skall finnas lämpliga platser förlek, motion och annan utevistelse samt möjligheter att anordna en rimlig samhällsserviceoch kommersiell service. Av redogörelsen ovan framgår att bestämmelserna i 2 kap.är av övergripande natur. Som anges i propositionen torde det knappast varamöjligt att i lagtexten ange de allmänna utgångspunkterna för planering ochbebyggelseutveckling på ett mera preciserat sätt. Utformningen av 2 kap. tas upp i vänsterpartietkommunisternas parfimotion 1985/86:73 yrkandena 1 och 2.1 yrkande 1 föreslåsen ändring i 2 kap. 4 § i avsikt att tillgodose behovet av markreservationerför sol- och vindenergianläggningar. yttrande NU 1985/86:3 y omfattar bl.a.motion 73 yrkande 1. har uppfattat motionärernas förslag somen uppföljning av den inställning till vindkraften som kommunisternaår 1985 redovisat i en reservafion till näringsutskottets betänkande1984/85:30. Reservationen byggde på att ett stort inslag av vindkraft ienergiförsörjningen är önskvärt. Enligt näringsutskottets uppfattning är det intenödvändigt att i 2 kap. PBL föreskriva att reservationer för sol- ochvindenergianläggningar skall göras för att ett utnyttjande av de nyaenergikällorna skall tillgodoses i samband med planläggningen. Näringsutskottetanför att det finns bestämmelser i och NRL som syftar till att energiförsörjningsintressenaskall tillgodoses i samband med planläggningen. a. erinrar näringsutskottetom att det i 2 kap. 8 § NRL anges att mark- och vattenområden som är särskiltlämpliga för energiproduktion så långt möjligt skall skyddas mot åtgärder som kanpåtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av sådana anläggningar. Ispecialmotiveringen till den paragrafen (prop. 1985/86:3, s. 167) nämns därvidatt det kan gälla att slå vakt om fysiska resurser som ger särskilt gynnsammaförutsättningar bl. a. för vindkraftsproduktion. Med hänvisning till reglerna i PBL och NRL avstyrkernäringsutskottet bifall till motionen. , som delar näringsutskottets uppfattning,avstyrker motion 1985/86:73 yrkande 1. Yrkande 2i kommunisternas parfimotion 1985/86:73 inne- BoU1986/87:1 4 Allmänna intressen som skall beaktas vid planläggning och vidlokalisering av bebyggelse bärförslag om ett tillägg till 2 kap. 4 § sista stycket i avsikt att betonabehovet BoU 1986/87:1 av gemensamma lokaler. 5 Krav på byggnader I det av motionärerna åsyftade lagrummet anges bl.