bet · GA01LU7 · 1986-12-31 00:00:00 — Motionärerna påpekar att möjligheterna tillersättning ur läkemedelsförsäkringen är begränsade, t. ex. när skada orsakatsav kända biverkningar hos läkemedel, samt att utredningar i skadeärenden iblanddrar ut och förorsakar skadelidande olägenheter. Med tanke på att läkemedelsförsäkringenfunnits finns det enligt motionärernas LU 1986/87:7 meninganledning att göra en översyn av hur den fungerat under dennatid och omförändringar eller kompletteringar kan behövas. Motionärerna yrkar att en sådanöversyn skall komma till stånd. I likhet med motionärerna anser utskottet att det ärangeläget att . människor som drabbas av skador i samband medsjukvårdsbehandling eller till följd av läkemedelsanvändning har möjligheteratt få en fullgod kompensation för sina skador. För de skadelidande är detvidare betydelsefullt att . deras ersättningsanspråk handläggs snabbt så attersättningen kan utgå när behovet av den är som störst. Eftersom ersättningarför behandlings- och läkemedelsskador påverkar samhällets kostnader försjukvården måste dock inom ramen för tillgängliga resurser en avvägning skemellan de skadelidandes behov av kompensation och andra viktiga intressen.Ersättningsregler pä området kan därför inte utformas med utgångspunkt i endastde skadelidandes intressen.. Som framgår av redogörelsen ovan har de nuvarandeersättningsanordningarna vid behandlings- och läkemedelskador kommit tillavtalsvägen. Det ankommer i princip inte på att uttala sig om deförsäkringsavtal som landstingen, kommunerna, läkemedelsföretagen m.fl, tecknateller om tillämpningen av avtalen. Vad däremot kan göra är att bedömahuruvida de nuvarande ersättningsanordningarna är så bristfälliga att enförstärkning av skyddet för de skadelidande bör ske genom lagstiftning. I dettahänseende kan till en början konstateras att införandet av såvälpatientförsäkringen som.läkemedelsförsäkringen innebär att de skadelidan-. desställning stärkts i flera avseenden. Innan försäkringarna fanns var deskadelidande i allmänhet hänvisade till att föra talan vid allmän domstol medstöd av skadeståndslagens bestämmelser. Ersättning uteblev då ofta efter-' somkravet på styrkt vållande från sjukvårdens och läkemedelsföretagens sida är svårtatt uppfylla. Sådana rättegångar var också både tidskrävande och kostsamma.Genom att ersättning numera kan utgå utan att något vållande behöver styrkashar ersättningsmöjligheterna högst påtagligt förbättrats. Enligt vad somupplysts vid den hearing som utskottet hållit i ärendet uppgick före införandetav patientförsäkringen antalet fall där skadeståndsskyldighet förbehandlingsskador bedömdes föreligga till ca 10 . Antalet skadefall somanmäls till patientförsäkringen är ca 6 000 , varav ungefärhälften föranleder att ersättning utbetalas. Utskottet vill vidare hänvisa fill att förpafientförsäkringen och läkemedelsförsäkringen har inrättats särskildasamrådsgrupper vari ingår företrädare för bl, a. de avtalsslutande parterna. Samrädsgruppernasuppgift är att forflöpande följa utvecklingen och föreslå förändringar avförsäkringsbestämmelserna. Vidare har för vardera försäkringen bildats enskadenämnd som skall pröva principiella eller tvistiga ersättningsfall. Rättatt påkalla prövning hos nämnden har den skadelidande, försäkringstagaren ochförsäkringsgivaren. Ordförande och två resp. tre andra ledamöter i patient-ochläkemedelsskadenämnden utses av regeringen. Patientförsäkringens samrådsgrupp har under senare årinitierat flera förändringar av försäkringsvillkoren. Sålunda ändrades år 1982försäkringsvillkorens bestämmelse om preskriptionstid. om entreårig preskriptionstid, räknad frän den tidpunkt då skadan LU 1986/87:7orsakades, ersattes med den nuvarande bestämmelsen om att ersättningskravskall framställas från det skadan först visade sig, dock senastinom från den tidpunkt då den skadegörande handlingen vidtogs. Vidarehar samrädsgruppen gjort en genomgång av hur patientförsäkringen tillämpatssedan år 1975, vilket ledde till att villkoren 1984ändrades i flera avseenden med verkan . Bl.a. slopades dendåvarande bestämmelsen om att ersättning för ideell skada inte lämnades i fullutsträckning om den skadelidande saknade förutsättningar att tillgodogöra sigersättningen därför att han t. ex. var bunden till sjukhusvård.Numera tillämpas endast den i försäkringspraxis gängse regeln att ersättningenför ideell skada reduceras om den skadelidande drabbats av en sådan allvarligskada som medfört sänkt medvetandenivå. I anslutning till det sist anförda vill utskottet peka påatt enligt vad som upplysts vid hearingen patientförsäkringens samrådsgrupp harfått i uppdrag att utarbeta ett förslag till nya normer för beräkning aversättning för ideell skada till skadelidande som till följd av allvarlig skadablivit medvetslösa eller drabbats av en sänkt medvetandegrad. Utskottet vill ocksåhänvisa till att som närmare redovisats ovan (s. 7) beslutat geregeringen till känna att en översyn av frågor om ersättningen vid ideell skadabör göras varvid bl. a. spörsmålet om reducering av ersättningen i sväraskadefall bör övervägas. När det gäller ersättningsnivån i övrigt inompatientförsäkringen vill utskottet peka på att rent ekonomiska skador ersättsfullt ut och att ersättning för ideell skada i huvudsak utgår i enlighet medvad som är praxis på försäkringsområdet. Ersättningsbeloppen för lyte ochstadigvarande men är dock generellt högre och vid svåra skador betydligt högreän de schablonbelopp som i allmänhet tillämpas. Beträffande handläggningstiderna för ärenden ombehandlings- och läkemedelsskador kan utskottet i linje med vad utskottettidigare anfört instämma i motionärernas uppfattning om betydelsen av attskaderegleringen bedrivs skyndsamt och effektivt. Vid utskottets hearing iärendet har upplysts att skaderegleringen på patientförsäkringsområdetgenerellt sett sker snabbare än skaderegleringen vid trafik- och arbetsskador.En genomförd stickprovsundersökning som genomförts av försäkringskonsortiethar visat att av 97 skadefall 41 slutreglerades och 31 fall inom60 dagar medan 25 fall haft en handläggningstid av . Attväntetiden i vissa fall är lång för en skadelidande har angetts bero på fleraorsaker, I vissa fall måste sålunda ett utlåtande eller en undersökning av enspeciellt sakkunnig läkare avvaktas innan ärendet kan slutbehandlas. I andrafall kan väntetiden bero på att ärendet förts vidare till patientskadenämnden. Vad slutligen gäller önskemålet om att informationenrörande patientförsäkringen bör förbättras vill utskottet hänvisa till attomfattningen av försäkringskonsortiets information till landstingen bestämsefter överenskommelser mellan konsortiet och . Enligt vadutskottet erfarit pågår arbete med att söka förbättra informationen i olikaavseenden. Det anförda leder utskottet till den uppfattningen attsåväl patientförsäk ringen som läkemedelsförsäkringen fär anses i allt väsentligt tillgodose de 10 krav somkan ställas. Några åtgärder från sida med anledning av LU1986/87:7 motionernaär därför inte påkallade. Med hänsyn till vad som framkommit i ärendetanser sig utskottet kunna utgå från att samrådsgrupperna även i fortsättningenföljer tillämpningen av försäkringsvillkoren och tar de initiativ fillförbättringar som kan visa sig erforderliga. Inte minst viktigt härvidlag är atthandläggningstiderna fortlöpande bevakas. I sammanhanget vill utskottet peka påatt en förutsättning för en snabb och effektiv skadereglering är att denhandläggande personalen har en för sina uppgifter lämplig utbildning. Utskottetförutsätter att även denna fråga uppmärksammas. attriksdagen avslår motionerna 1985/86:L244 och 1985/86:L276. Närvarande: (), (), (), (), (), Inga-BrittJohansson (s), (), (), (), EwaHedkvist (), (), (), (), () och ().