bet · GA01LU18 · 1986-12-31 00:00:00 — Som huvudregel föreslås gälla att en make som mottagit en gäva frånden andra maken skall svara för den makens skulder dock högst med det beloppsom motsvarar gåvans värde. Ansvaret är subsidiärt, dvs, först om det kankonstateras att den andra maken inte kan betala borgenärens fordran kan bristenutkrävas av mottagaren. Det krävs vidare att skulden uppkommit innan gåvan blevgällande mot borgenärerna. Somframhålls i propositionen har gällande regler om gåvor mellan makar denfördelen att de ger givarens borgenärer ett tillfredsställande skydd. Genomregistrering skapas en publicitet kring gåvan som klarhet skapas omgåvan och tidpunkten för den. Enligt utskottets mening bör av hänsyn tillborgenärerna ett krav på registrering fortfarande uppställas som villkor förgåvas verkan mot givarens borgenärer. Närdet gäller förhållandet makarna emellan ställer sig saken något annorlunda. Detnuvarande kravet pä äktenskapsförord kan i vissa fall leda till oskäligakonsekvenser för mottagaren. Om makarna sålunda felaktigt bedömer att entransaktion mellan dem inte har gåvokaraktär trots att den innefattar ettgåvomoment kan detta leda till att något äktenskapsförord inte upprättas.Givaren eller dennes rättsinnehavare kan dä senare göra gällande atträttshandlingen-är ogiltig därför att den i själva verket var en gåva somfordrade viss form. Utskottet delar departementschefens uppfattning att det nubör vara möjligt att tillerkänna gåvor som sker under äktenskapet giltighetmellan makarna trots att det för verkan mot givarens borgenärer alltjämt böruppställas särskilda krav. Äktenskapsförord som formkrav bör således kunnaslopas och gåvor mellan makar bör i fortsättningen i obligationsrättsligthänseende kunna följa allmänna regler. För de fall där det kan vara svårt förmakarna att visa att gåvan fullbordats bör det införas en möjlighet för makarnaatt få gåvan att bli gällande dem emellan genom registrering. mening finns.det av hänsyn till borgenärerna ett behov av en regel som liksom nuvarande bestämmelser i ger deni en möjlighet att vända sig mot den make som mottagit en gåva med sina betalningsan språk när givaren inte kan fullgöra sina skyldigheter. Den närmare utform ningen av den nya bestämmelsen i 8 kap, 3 § ÄktB föranleder inte nägra erinringar från utskottets sida. Som tidigare nämnts bör dock en viss redaktionell ändring ske av lagtexten. Utskottet vill i förtydligande syfte understryka att paragrafen kan utnyttjas av alla de borgenärer som finns när gåvan blev gällande mot givarens borgenärer dvs, när de erforderliga registreringarna skett. Det är alltså inte bara de vid tidenför gåvans fullbordande existerande borgenärerna utan också de som kommer till fram till registreringsansökan som omfattas av rätten att 25 vända sig mot givarensmake. Meddet anförda tillstyrker utskottet att antar 8 kap. förslaget LU1986/87:18 till äktenskapsbalk med den ändringen som ovan förordats. Enligtgällande regler i ÄB om rätt till arv är bröstarvingar, dvs, barn och derasavkomlingar, i första hand berättigade till arv när någon avlidit. Arvet skallfördelas lika mellan bröstarvingarna. Om något barn till den avlidne har döttoch efterlämnat barn skall dessa barnbarn till arvlåtaren dela det avlidnabarnets lott lika. Hälftenav den arvslott som en bröstarvinge är berättigad till enligt dessa reglerkallas hans eller hennes laglott. Laglotten har arvingen alltid rätt att få uti arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren ha testamenterat bort egendom somomfattas av laglottsanspråket, kan bröstarvingen påkalla jämkning avtestamentet. Jämkning skall begäras från det att bröstarvingenfick del av testamentet. Sker inte det har bröstarvingen förlorat sin rätt. Saknarden avlidne bröstarvingar är den avlidnes föräldrar eller - om någon av demeller båda dött - syskon och deras avkomlingar närmast berättigade till arv(andra arvsklassen). Finns inte någon i andra arvsklassen i livet går arvet istället till far- och morföräldrar och deras barn (tredje arvsklassen). Omden döde var gift och inte har några bröstarvingar är den efterlevande makenberättigad till arv före arvingarna i andra och tredje arvsklassen. Änkaneller änklingen fär fritt disponera över kvarlåtenskapen under sin livstid menfär inte förfoga över den genom testamente, s. k, fri förfoganderätt. Närockså den andra maken avlider har den först avlidnes arvingar i andraarvsklassen rätt att ärva vad den efterlevande maken har fått (3 kap, 1 § ÄB),Detta betecknas efterarv och arvingarna kallas efterarvingar. Nären av makarna i ett äktenskap avlider skall som tidigare nämnts bodelning i princip ske, Sädan bodelning följer vanliga regler, dvs, i all mänhet skall en likadelning ske. Den avlidne makens andel utgör hans eller hennes kvarlåtenskap, I 13 kap. 12 § GB finns en särskild regel om bodel ning med anledning av ena makens död. Enligt denna bestämmelse har den efterlevande maken alltid rätt att vid bodelningen få så mycket av makar nas sammanlagda giftorättsgods att det tillsammans med den efterlevandes enskilda egendom motsvarar fyra basbelopp, dvs, . Basbeloppsregeln gäller dock inte om det finns barn som är och som inte är också den efterlevandes barn. När makarnas samlade nettoförmögenhet inte överstiger detta belopp och det inte finns barn som inte är den efterlevandes barn får den efterlevande maken alltså alla tillgångarna i boet, I sädana fall brukar i allmänhet inte någon formenlig bodelning ske. Detsamma gäller när den efterlevande maken ärver kvarlå tenskapen, I sistnämnda fall sker bodelning ofta först sedan den efterle vande avlidit och då för att fastställa hur mycket av de kvarvarande tillgångarna som den efterlevande ärvt och som skall gä vidare till den först 26 avlidnes efterarvingar ochhur mycket som skall tillfalla den efterlevandes LU 1986/87:18 arvingar ocheventuella testamentstagare, Familjelagssakkunnigaföreslog i sitt betänkande betydande ändringar i om rätt till arv.Förslaget innebar bl, a, att rätten till laglott avskaffades; Efterlevande makeskulle få sitta i oskiftat bo med rätt att disponera över kvarlåtenskapen.Bröstarvingar efter den först avlidna maken skulle enligt förslaget ha rätttill efterarv. Om en bröstarvinge begärde det senast vid bodelningen och innanbodelningshandlingen skrevs under, skulle han eller hon dock ha rätt att genastfå ut sitt arv efter den avlidna maken. Även den efterlevande maken skulle harätt att begära att boet skiftades genast vid den först avlidna makens död. Omarvskifte skulle ske efter den först avlidna maken, ärvde den efterlevandemaken en tredjedel av kvarlåtenskapen, I detta fall hade bröstarvingarna ingenrätt att fä del i den först avlidnes kvarlåtenskap vid den efterlevande makensdöd, Ipropositionen föresläs att den efterlevande makens ställning stärks iarvsrättsligt hänseende. Frågan har emellertid fått en annan lösning ipropositionen än den som familjelagssakkunniga föreslog. Propositionen innebäratt efterlevande make fär en direkt rätt till arv före gemensamma bröstarvingar(3 kap. 1 § första stycket ÄB), Vad den efterlevande maken ärver skall innehasmed fri förfoganderätt. När den efterlevande i sin tur avlider skallbröstarvingarna till den först avlidne ha rätt till efterarv i den sistnämndeskvarlåtenskap. Bröstarvingar till den först avlidne som inte är också denefterlevandes arvingar, särkullbarn, skall dock ha rätt att få ut sitt arvgenast vid det första dödsfallet. Någon ändring av nuvarande regler om laglottförordas inte i propositionen. De nya reglerna om makes arvsrätt innebär dockatt bröstarvingar i princip får vänta med att få ut sin laglott tills denefterlevande maken dött. Däremot kan bröstarvingar göra sin laglottsrättgällande vid den först avlidne makens död om denna make gjort ett testamentesom inkräktar på laglotten. Vidare föreslås att basbeloppsregeln i 13 kap, 12§ GB omvandlas till en arvsregel. Enligt den nya bestämmelsen, 3 kap, I § andrastycket ÄB, skall den efterlevande maken alltid ha rätt att ärva så mycket avden avlidnes kvarlåtenskap att det tillsammans med hans eller hennes andel igiftorättsgodset och enskilda egendom motsvarar fyra basbelopp. Vad denefterlevande erhåller i arv med stöd av basbeloppsregeln skall innehas med friförfoganderätt. Regeln skall tillämpas också när den avlidne efterlämnarminderåriga särkullbarn. Denya reglerna om makes arvsrätt har tagits upp i fiera motioner, I motion 1986/87:L101 (c) framhålls att det finns starka skäl för att arvsreg lerna bör ändras så att den efterlevande maken får behålla det gemensam ma hemmet. Motionärerna stöder alltså i princip propositionen. I två avseenden är emellertid enligt motionärerna förslaget för långtgående. I linje med vad som anförs i motionen angående respekten för äktenskaps förord anser motionärerna att makes arvsrätt inte bör omfatta den avlidnes enskilda egendom. Anledningen till att egendom gjorts till enskild är nämli gen att egendomen inte skall övergå till den andra maken vid äktenskapets upplösning. Vidare framhåller motionärerna att skälen för att den efterle vande maken skall få behålla kvarlåtenskapen inte har samma tyngd när 27 han eller hon gifter omsig. Den efterlevande fär då hushälls- och egen- LU 1986/87:18 domsgemenskapmed en ny make och kan lättare avstå från den avlidnes kvarlåtenskap tillförmån för bröstarvingarna. För dessa gäller också att deras möjligheter att fåut något arv efter den först avlidne kan minska vid den efterlevandes omgifte,,detta särskilt med hänsyn till de nya reglerna i ÄktB, Enligt motionärerna börefter mönster av dansk och norsk rätt den först avlidnes bröstarvingar ha rättatt begära arvskifte efter den efterlevandes omgifte.Motionärerna yrkar (yrkande 3) att antar förslaget till ändring av 3kap, 1 § ÄB med de i motionen förordade ändringarna. Tankenatt bröstarvingarna bör få ut sitt arv vid den efterlevande makens omgifteförs också fram i motion 1986/87:L107 (m). Motionären som i huvudsak anförsamma skäl som rnotionärerna i motion LlOl yrkar att beslutar att iÄB införa en regel om bröstarvinges arvsrätt vid den efterlevande makensomgifte, Imofion 1986/87:L102 (m) framhålls att den i propositionen föreslagna regeln ommakes arvsrätt innebär en sensationell nyhet i svensk rätt, Mofionärenifrågasätter om inte förslaget går vida utöver vad som är erforderligt för attden efterlevande skall ha möjlighet att behålla det gemensamma hemmet intaktoch leva vidare med oförändrad standard. Vidare ifrågasätts om det är rimligtatt bröstarvingarna skall behöva vänta på att fä ut sitt arv ända tills denefterlevande dör och även om vederbörande gifter om sig eller inleder ettsamboförhållande, I det sammanhanget påpekar motionären att barnen ofta kan haett stort behov av att få ut en . del av sitt. arv i form av rörligatillgångar. Motionären anser att ett sätt att lösa konflikten mellan denefterlevande makens och barnens motstående intressen är att inte införa någonarvsrätt för den efterlevande. Så bör enligt motionären utan vidare varamöjligt då makarnas samlade nettoförmögenhet är tillräckligt stor.Basbeloppsregeln - som i så fall kunde höjas till sex basbelopp - kan ocksåkomma att bli tillämplig till den efterlevandes fördel. Skulle den förstavlidne slutligen ha huvudsakligen enskild egendom, borde detta kunna uppfattassom liktydigt med ett testamenta-riskt förordnande till förmän för barnen.Motionären yrkar (yrkande 3) att antar förslaget till ändring av 3kap. 1 § ÄB med den ändring som förordas i motionen, Imotion 1986/87:L105 (m) framhålls att förslaget om makes arvsrätt inte står i samklang med den allmänna rättsuppfattningen och inte heller stäm- , 'i mer överens med den principiellagrundsynen att makarna.i ett äktenskap är två ekonomiskt självständigaindividei. Gällande arvsregler bör därför inte frångås. Däremot ansermotionären att en viss förstärkning av efterlevandeskyddet är befogad ochförordar tolv basbelopp som en lämplig gräns när det finns gemensammabröstarvingar. Motionären yrkar (yrkande 1) att nuvarande regler om arvsrättför make och bröstarvingar bibehålls samt (yrkande 2) att 3 kap. 1 § andrastycket förslaget till ändring av ÄB ändras så att efterlevandeskyddet bestämstill tolv basbelopp när det finns gemensamma bröstarvingar. Motionärerna i motion1986/87:L109 (m) framhåller-att förslaget om ' makes arvsrätt innebär enurholkning av bröstarvingarnas,arvsrätt och rätt , 28 Några hinderför den efterlevande att förbruka kvarlåtenskapen LU 1986/87:18 finns nämligeninte. Motionärerna som anser att det finns behov av ett förstärktefterlevandeskydd hävdar att ett sådant bör åstadkommas inom ramen för gällandearvsordning, lämpligen dä genom en höjning av antalet basbelopp eller på annatliknande sätt. Förslag med denna inriktning bör framläggas av regeringen.Motionärerna yrkar (yrkande 2) att propositionen såvitt avser arvsrätt förmake skall avslås. Vidare yrkas (yrkande 3) att vad som i motionen anförts omförstärkning av efterlevandeskyddet skall ges regeringen till känna. Vadförst angär frågan om laglottsinsfitutet vill utskottet erinra om att detta hartvå syften, nämligen dels ätt bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åtdennes närmaste släktingar, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarnainbördes och förhindra att arvlåtaren genom testamente i alltför hög gradgynnar nägon eller några av dem pä de övrigas bekostnad. Enligt utskottetsmening kan det med visst fog hävdas att inte någon i dagens samhälle är för sinförsörjning beroende av ett arv frän sina föräldrar. Laglotten som enekonomisk garanti har därför mindre vikt numera. Laglotten kan ändock inteanses ha spelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarn fortfarande betydelse, I ett äktenskap där makarna har gemensamma barn kanden ena maken av olika skäl vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barnsom maken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammans med en förälder somhan eller hon inte varit gift med. Ett avskaffande av laglottsinstitutet skulleinnebära att fältet lämnades fritt for makarna att helt utesluta särkullbarnenfrån arvsrätt. En sådan ordning framstår inte som tillfredsställande med tankesärskilt på att barn till föräldrar som inte varit gifta med varandra först ibörjan av fick rätt till arv efter sin fader och dennes släkt ochatt denna reform ännu inte helt slagit igenom i den allmännarättsuppfattningen. I synnerhet gäller detta de barn som fötts före de nyaarvsreglernas ikraftträdande och som för sin arvsrätt i praktiken är beroendeav att de antecknats i faderns personakt. Då utskottet tidigare behandlatfrågor om arvsrätt för barn till ogifta föräldrar (se senast LU 1981/82:23) harutskottet understrukit betydelsen av att reformen fär en sådan genomslagskraftsom med rimliga åtgärder är möjlig att uppnå. Utskottet har därvid uttalat sigför att allmänheten pä lämpligt sätt bör informeras om vikten av att barn tillogifta föräldrar antecknas i faderns personakt. För ett bibehållande av rättentill laglott talar vidare att denna är djupt förankrad i det allmännarättsmedvetandet och att det i detta avseende råder nordisk rättslikhet, låtvara att reglerna i de olika nordiska länderna något skiljer sig åt. På grundav det anförda delar utskottet departementschefens uppfattning attlaglottsinstitutet som sådant inte bör avskaffas. Ävenom utskottet har den åsikten att reglerna om laglott alltjämt har en viktig funktion att fylla innebär inte det att sariima synsätt måste läggas på frågan om bröstarvingarnas rätt till arv vid en förälders död. Ursprungligen fyllde arvsrätten en viktig social funktion genom att trygga avkomlingarrias ekonomiska situation och bevara den avlidnes egendom, särskilt då fast egendom, inom släkten. har dock arvsrätten allmänt sett mins kat i ekonomisk betydelse som vissa negativa verkningar av den 29 uppkommit för den efterlevandemaken. Då dödsfall inträffar i äktenskapet LU 1986/87:18 splittras oftamakarnas bo. Eftersom det inte minst vid långvariga äktenskap uppkommer enekonomisk sammanflätning mellan makarna håller de i allmänhet inte reda på vemsom äger vad i det gemensamma hemmet och den efterlevande kan då upplevasituafionen som om han eller hon måste avstå från sin egendom. Maken kan ocksåbli tvungen att flytta från bostaden och avstå från möbler m, fl,tillhörigheter eller att skaffa fram kontanter för att lösa ut bröstarvingarna. Förbröstarvingarna som flyttat hemifrån och kan försörja sig själva harmöjligheten att få del i kvarlåtenskapen som regel mindre betydelse än för denefterlevande maken. Så länge barnen bor kvar i det gemensamma hemmet framstårdet oftast som självklart för dem att hemmet inte skall splittras. Är barnensmå är vidare deras grundförsörjning tryggad genom barnpensionerna. Såvittgäller makarnas gemensamma barn finns det dessutom normalt inte någonanledning att anta att deras försörjningsmöjligheter skulle äventyras omkvarlåtenskapen får disponeras av den efterlevande föräldern. Som framhålls ipropositionen betyder således i de flesta fall arvet föga för barnensförsörjning medan det för den efterlevande föräldern kan ha viss betydelse attfå behålla boet intakt. Undersökningar som utförts av familjelagssakkunnigavisar att testamenten till förmån för den efterlevande maken förekommer ibetydande utsträckning. Betecknande är också att det numera förekommer i storutsträckning att gemensamma bröstarvingar avstår från sitt arv efter den förstavlidne föräldern till förmån för den efterlevande. Denna utveckling tyder päatt bröstarvingarna i allmänhet inte uppfattar den efterlevande makens rättatt behälla kvarlåtenskapen som ett hot mot deras framtida möjligheter att fåut sitt arv. mening finns det således åtskilliga skäl som talar för att denefterlevande maken bör ges en starkare ställning i arvsrättsligt hänseende. Ensådan reform måste ske på bröstarvingarnas bekostnad. Som framhålls i motionL102 är detta en nyhet i svensk rätt, I , och har däremoten efterlevande make en betydligt starkare ställning än i , I dessaländer har maken en rätt att sitta i oskiftat bo. Finsk rätt liknar ,En efterlevande make har dock i numera rätt att behållakvarlåtenskapen med nyttjanderätt om inte skifte påkallas av bröstarvingarna. mening ligger det ett värde i att den nordiska rättslikheten pådetta område förstärks. Ett genomförande av familjelagssakkunnigas förslagskulle innebära att den nordiska lagstiftningen blev mera enhetlig. Somnärmare redovisas i propositionen är emellertid en ordning där den efterlevandemaken har arvsrätt att föredra framför familjelagssakkunnigas förslag.Samtidigt har även den av departementschefen valda lösningen den fördelen attsvensk rätt närmar sig dansk, isländsk och norsk rätt, Ilikhet med departementschefen anser utskottet att det inte finns någon anledning att göra skillnad mellan enskild egendom och giftorättsgods i den avlidnes kvarlåtenskap med den konstruktion.som efterlevande makes rätt i propositionen föresläs fä. Nägon sädan skillnad görs inte i nuvarande 30 regler om makes arvsrättoch rätt till efterarv för arvingar i andra arvsklas- LU 1986/87:18 sen. Medanledning av vad som anförs i motionerna LlOl och L102 vill utskottet tilläggaatt ett äktenskapsförord varigenom egendom gjorts till enskild inte generelltkan ges en så vittgående tolkning som motionärerna gör gällande. Avsikten medäktenskapsförord torde i allmänhet vara att maken vill förbehålla sig egendomeni fråga vid en skilsmässa. Tanken att den andra maken skall uteslutas ocksåfrån en rätt att överta egendomen vid dödsfall torde däremot vara främmande fördem som upprättar äktenskapsförord. Har en make en särskild önskan att enskildegendom inte skall övergå till den efterlevande maken finns möjligheten attförordna härom genom testamente. Pågrund av det anförda ställer sig utskottet bakom förslaget i propositionen atten efterlevande make skall ha rätt att före bröstarvingarna ärvakvarlåtenskapen efter sin make. Utskottetansluter sig vidare till förslaget att basbeloppsregeln i 13 kap. 12 § GB försöver fill ÄB med den utvidgning som föreslås i propositionen.Ställningstagandet till frågan om makes arvsrätt medför att utskottet inte haranledning att på grund av motionerna L102, L105 och L109 överväga någon höjningav gränsen för det minimiskydd som basbeloppsregeln ger efterlevande make.Utskottet vill i förtydligande syfte framhålla att vid beräkningen av vad makenenligt regeln har rätt att.erhålla ur kvarlåtenskapen hänsyn också skall tastill egendom som på grund av testamente efter den avlidne maken tillfaller denefterlevande och detta oavsett om förordnandet avser enskild egendom ellergiftorättsgods. basbeloppsregeln i ÄB en avvikelse från vadsom gäller. Däremot skall i likhet med nuvarande ordningutfallande försäkringsbelopp som maken erhåller som förmånstagare intemedräknas. Utskottettillstyrker således bifall till propositionen i nu aktuella delar och avstyrkerdärmed bifall till motionerna ! yrkande 3 i denna del, L102 yrkande 3, L105yrkandena 1 och 2 samt L109 yrkandena 2 och 3. Vadgäller det i motionerna LlOl och L107 framförda önskemålet om rätt förbröstarvingarna att få ut sitt arv vid den efterlevande makens omgifte villutskottet hänvisa till att en regel med denna innebörd inte kan inrymmas i ettsystem där maken fillerkänns arvsrätt. Däremot är en sådan regel förenlig medfamiljelagssakkunnigas förslag att make skulle få sitta i oskiftat bo. Dettaförslag har inte vunnit anslutning från utskottets sida. Utskottet vill ocksåpåpeka att motionärernas förslag med all sannolikhet skulle verka som etthinder för omgifte och att många skulle föredra att i den valsituationen botillsammans utan äktenskap i stället för att gifta sig. Förslaget skulle alltsånärmast missgynna äktenskapet. En regel som får sädana effekter kan utskottetinte godta. Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion LlOl yrkande3 i denna del och motion L107, Ipropositionen föreslås att testamente av en avliden make skall vara utan verkan i den mån förordnandet inkräktar på den rätt som tillkommer den efterlevande maken enligt basbeloppsregeln. En uttrycklig bestämmel se härom har intagits i 3 kap, 1 § andra stycket förslaget till ändring av ÄB, Den föreslagna ordningen innebär att den efterlevande maken inte behöver föra någon särskild talan om att testamentet skall vara ogiltigt i den delen. Emotion1986/87:L401 (m) framhålls att om testamente LU 1986/87:18 byggerpå principen att talan om testamentes ogiltighet måste väckas vid allmändomstol : Försummas denna frist blir testamentet gällande enligtsin ordalydelse. Ett testamente är således aldrig ogiltigt i sig. Motionärenanser att den i propositionen föreslagna regeln strider mot ÄB:s regelsystemoch inte bör genomföras utan att ha blivit föremål för rättsliga övervägandenoch jämförelser med rättsordningen i övrigt. Motionären yrkar avslag påpropositionen i denna del (yrkande 3). Utskotteterinrar om att syftet med basbeloppsregeln är att en efterlevande make inteskall behöva avstå egendom till bröstarvingar och testamentstagare närbehållningen i boet är liten. Som tidigare nämnts är den nuvarandebasbeloppsregeln i GB utformad som en bodelningsregel. Bestämmelsen innebär ipraktiken ätt ett testamente som inkräktar på den efterlevande makens rättenligt basbeloppsregeln inte kan verkställas i den delen utan blir helt ellerdelvis utan verkan. Någon särskild åtgärd från den efterlevande makens sidabeträffande testamentet behövs inte för att denna effekt skall inträda. Omtillämpningen av den nya regeln i ÄB skulle - i likhet med vad som i allmänhetgäller vid testamentes ogiltighet - bygga på att talan väcktes vid domstol inomviss tid skulle detta enligt utskottets mening innebära en försvagning av denefterlevandes ställning i jämförelse med gällande ordning, I många fall kan detnämligen vara stor risk att den efterlevande av olika skäl försummar att iakttatidsfristen och därmed går miste om sin rätt.