bet · GA01Lu11 · 1986-12-31 00:00:00 — om förhållandet mellan upphovsrätt och tryckfrihet LU 1986/87:1) Ibetänkandet behandlas två motioner vari framförs önskemål om en begränsning avdet upphovsrättsliga skyddet till förmån för yttrandefriheten. begäran har yttrat sig över motionerna.Yttrandet har intagits som bilaga till betänkandet. Lagutskottetavstyrker bifall till motionerna. Till betänkandet har fogats en reservation(fp). Motion1985/86:L245 av och (båda fp) vari yrkas attriksdagen beslutar att hos regeringen begära särskild utredning av förhållandetmellan de upphovsrättsliga och tryckfrihetsrättsliga reglerna i enlighet med deutgångspunkter som angivits i motionen. Motion1985/86:L254 av () vari yrkas att hos regeringen begärförslag om garantier för tryckfriheten också i de fall då litterärupphovsrättkan hävdas till tryckta alster som innehåller information av stortallmänt intresse. Reglerom författares, kompositörers och konstnärers rätt till sina verk finns i lagen(1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnäriiga verk. Fotografersrättigheter till sina bilder regleras i lagen (1960:730) om rätt tillfotografisk bild. Fotografilagens bestämmelser ansluter nära till upphovsrättslagensregelsystem. Upphovsrättslagenger skydd inte bara åt alster av upphovsmannens andliga, skapande verksamhet,s. k. egentlig upphovsrätt, utan även åt vissa rättigheter som stårupphovsrätten nära, s. k, närstående rättigheter. Sådana närståenderättigheter avser bl, a, utövande konstnärers, t, ex. musikers, skådespelaresoch fonogramframställares intressen. Denegentliga upphovsrätten omfattar enligt 1 § upphovsrättslagen "litterärteller konstnärligt verk" (auktorverk). Utöver att vara av litterär ellerkonstnärlig art måste ett auktorverk ha uppnått ett visst mått av självständighetoch originalitet eller vad man ibland brukar kalla verkshöjd. Samma sak kanockså uttryckas så, att en produkt är ett verk, om den praktiskt sett I 1986/87. inte harkunnat framställas av två personer oberoende av varandra. Utanför LU1986/87:11 skyddetfaller därför idéer och uppslag som flera kan tänkas komma på, vanliganyhetsmeddelanden, vardagliga samtal, enklare nyttoföremål och andraprestationer av rutinmässig eller alldaglig karaktär. det inteatt verket har något konstnärligt eller litterärt värde. Också s, k. dåligkonst och litterärt undermåliga alster skyddas som verk. Det upphovsrättsliga skyddet avser inte till skillnadfrån exempelvis patentet själva idén eller tanken bakom verket utan det sättpå vilket idén eller tanken omsatts i praktiken, dvs. den litterära ellerkonstnärliga utformningen av den. I princip hindrar alltså upphovsrättslageninte att någon annan än upphovsmannen utnyttjar idén eller tanken bakom enprodukt för att skapa ett eget verk. Vissa auktorverk undantas helt frän upphovsrätt. Enligt 9§ första stycket undantas bl. a. i princip sådana allmänna handlingar somutgörs av författningar, beslut av myndighet, av svensk myndighet avgivnayttranden samt officiella översättningar av sädana texter. Av 9 § andra stycketföljer emellertid att vissa verk, även om de ingår i handling som avses iförsta stycket, är föremål för upphovsrätt i större eller mindre omfattning,nämligen officiell karta, alster av bildkonst, musikaliskt verk och diktverk.10 § undantar fotografi, som, oavsett om det har verkskvalitet, enbart skyddasav fotografilagen. Auktorverken indelas i två huvudkategorier, litterärt verkoch konstnärligt verk. Många verk tillhör dock båda grupperna. Ett litterärtverk kan vara av skönlitterär (och då även av konstnärlig) art, t. ex, romaneller dikt. Det kan också vara av beskrivande art, såsom en vetenskapligframställning eller en kvalificerad teknisk beskrivning. Ett konstnärligt verk kan vara ett konstverk, dvs, alsterav bildkonst (måleri, konstnärlig teckning, skulptur m. ), byggnadskonsteller brukskonst. Det kan också vara ett musikaliskt verk (även när verketframträder i notskrift) eller ett sceniskt verk i den form verket framträderpå scenen, I skriftform är det dock ett litterärt verk. är ensärskild kategori av enbart konstnärligt verk, skilt frän sceniskt verk. Auktorverken kan ocksä indelas i originalverk (enligt 1 §)och bearbetningar (enligt 4 §), Som exempel på bearbetningar kan nämnasöversättningar, självständiga omarbetningar av en bok, filmatisering av enroman, arrangerande av ett sångstycke som ett orkesterstycke samt vissakvalificerade regiprestationer. I princip har upphovsmannen till ett verk rättatt bestämma om verket skall bearbetas eller översättas. Så länge verket i sinöversatta eller bearbetade form har kvar sitt individuella tankeinnehåll i denutformning som upphovsmannen gett det omfattas verket i sin nya gestalt av denursprungliga upphovsrätten. kan emellertid bear-betaren elleröversättaren få en mer eller mindre självständig rätt till bearbetningen elleröversättningen. Det krävs dä att bearbetarens nytillskott till originalverketfyller kraven på ett verk, skapat i fri anslutning till originalverket. Detkan nämnas att travestier och parodier i princip betraktas som nya ochsjälvständiga verk. Ett auktorverk kan framträda i många olika former. Det kanvara fixerat på ett materiellt underlag, dvs. i ett exemplar. Exemplar av verket är inte : blottenbok eller en tidningsartikel elleren målning som kan ge en omedel- LU1986/87:11 bar upplevelse av verket, utan ocksä en grammofonskiva, enfilmremsa, en trycksats, en matris osv., som endast kan ge en sådanupplevelse. Verket kan också framträda i obeständig form, t, ex. i uppläsarensord, tonerna av ett musikstycke, i bilden på filmduken ellertelevisionsskärmen. Alla former vari verket framträder faller inom dessskyddssfär, även bearbetningar. Upphovsrätt uppkommer utan några formaliteter, så snartupphovsmannen har gjort det skapade verket på något sätt tillgängligt förannan. En sådan uppkommen, ursprunglig upphovsrätt kan endast tillkomma den fysiskaperson som skapat verket. En juridisk person, t. ex. ett filmföretag, kaninte vara upphovsman.. Om inte annat visas får man anse den vara upphovsman sompå sedvanligt sätt, t. ex. på en boks titelblad, har angivits såsom sädan. Ärupphovsmannen anonym, äger utgivaren, om sådan är nämnd, och eljest förläggaren,företräda upphovsmannen, till dess denne träder fram (7 §). När ett verk har fiera upphovsmän, vilkas bidrag inteutgör självständiga verk, t. ex. då flera har skrivit en revyvisa, tillkommerupphovsrätten dem gemensamt, men de kan var för sig beivra intrång i rätten (6§). Upphovsrättens innehåll består av förfoganderätt, som ihuvudsak skyddar det ekonomiska värdet av verket, och ideell rätt (droitmoral), som i huvudsak skyddar det ideella värdet. Förfoganderätten innebär enligt 2 § en principiellensamrätt att utnyttja verket genom att framställa exemplar av verket(mångfaldiganderätt) och att göra verket tillgängligt för allmänheten iursprungligt eller ändrat skick, i bearbetning eller översätttning, i annanlitteratur eller konstart eller i annan teknik. Rätten att göra verket tillgängligt för allmänheten kanuppdelas i tvä former. Den första är rätten att framföra verket offentligt(framföranderätten), den andra kan kallas "exemplarrätten". Att framföra ett verk offentligt betyder att presenteraverket för allmänheten i obeständig form, att läsa upp en dikt, spela ett musikstycke,visa en film, utsända ett verk i ljudradio eller television osv.- Ettframförande är offentligt, när det sker på en plats dit allmänheten ägertillträde. Härmed jämställs det fall, att framförandet anordnas iförvärvsverksamhet inför en större sluten krets, framför allt på en störrearbetsplats (s. k. industrimusik). Exemplarrätten är en rätt att förfoga över redan färdigaexemplar genom att sprida dem till allmänheten, dvs. till någon som inte tillhör den närmaste familje- eller vänkretsen, eller att visa dem offentligt t. ex. i ettskyltfönster eller på en utställning. En viktig inskränkning finns dock i exemplarrätten. Sedan ett litterärt eller musikaliskt verk givits ut får exemplar som omfattas av utgivningen spridas vidare och visas offentligt. Upphovsmännens ensamrätt enligt 2 § är blott en huvudregelsom är inskränkt genom ett antal stadganden i 2 kap. Utformningen av dessastad-ganden grundar sig på en bestämd avvägning mellan upphovsmännens ochsamhällets intressen. Undantagen i 2 kap. är vanligen utformade som "friaförfoganden", dvs. verket får utnyttjas utan tillstånd av upphovsmannen och utan ersättning. . -2 1 * 1986/87. Som exempel på sådana undantag kan nämnas att man får förenskilt LU 1986/87:1 bruk framställa enstaka exemplar av offentliggjort verk.Sådana exemplar får inte användas för annat ändamål. Vidare är det tillåtet attcitera ur offentliggjorda verk om det sker i överensstämmelse med god sed och iden omfattning som behövs för ändamålet. I tidningar och tidskrifter får ocksåtas in artiklar i religiösa, politiska och ekonomiska dagsfrågor från andratidningar och tidskrifter under förutsättning att förbud mot eftertryck inte ärutsatt. Slutligen kan nämnas att vid information om dagshändelser genom radiooch TV får verk söm syns och hörs under dagshändelsen återges i den omfattningsom betingas av informationssyftet. I 24 och 24 a §§ finns särskilda regler om myndighetershandlingar. Beträffande sädana handlingar gäller att de även om de enligt 9 §omfattas av upphovsrätt får återges utan upphovsmannens samtycke. Vissa begränsningarfinns dock. Enligt 24 a § skall allmän handling utan hinder av upphovsrätttillhandahällas i den ordning som tryckfrihetsförordningen stadgar. De huvudsakliga reglerna om upphovsmannens ideella rätt(droit moral) återfinns i 3 §, som behandlar rätten att anges som upphovsman(droit å la paternité) och rätten att motsätta sig förvanskningar och andraangrepp mot verkets integritet (droit au respect). Droit å la paternité innebär, att upphovsmannens, namnskall anges vid utnyttjande av verket "i den omfattning och på det sättgod sed kräver". Droit au respect innebär att verket inte får ändras ellergöras tillgängligt för allmänheten på ett sådant sätt att upphovsmannenslitterära eller konstnärliga anseende eller egenart kränks. Man bör t. ex.inte framföra ett seriöst musikverk i jazztakt eller en psalm fillsammans medlätt musik, inte ge ett drama med tragiskt slut en "happy end" och inteförse nakna personer på en målning med kläder. Droit au respect utgör främstett skydd för de konstnärligt värdefulla verken. Om upphovsrättens övergång finns regler i 3 kap. Allaregler är dispositiva och gäller därför endast när ej annat avtalats eller fåranses avtalat. Upphovsrätt kan, med undantag för droit moral enligt 3 §,helt eller delvis överlåtas. Överlåtelse av exemplar innebär i och för siginte överlåtelse av upphovsrätt; den som äger en bok eller ett konstverkinnehar därför inte reproduktionsrätten till verket. Den till vilkenupphovsrätten överlåtits får inte överlåta rätten vidare utom för det fall atträtten ingår i en rörelse och överlåts i samband med denna. Härvid svarardock överlåtaren fortfarande för avtalets fullgörande (28 §). Efter upphovsmannens död äger reglerna om giftorätt, arvoch testamente tillämpning på upphovsrätten, dvs. både förfoganderätten ochdroit moral övergår på arvingarna. Skyddstiden för auktorverk är förupphovsmannens död. För verk med gemensamt utövad upphovsrätt enligt 6 §, t.ex. ett filmverk, beräknas skyddstiden med utgångspunkt frän den sist avlidneupphovsmannens död. Skyddsfiden för anonyma och pseudonyma verk är för offentliggörandet (44 §). Efter skyddstidens utgång är verken fria med undantag föratt reglerna om skydd för klassiska verk i 51 och 52 §§ måste iakttas. serinnebär i huvudsak att domstol kan vid vite förbjuda att litterärt eller LU 1986/87:11 konstnärligt verk återges offentligt pä ett sätt som kränker denandliga odlingens intressen. 1 upphovsrättslagen finns också bestämmelser om straff ochskadeståndsskyldighet för den som i olika avseenden åsidosätter upphovsmannensrättigheter eller de närstående rättigheterna. Uppsåtligt eller grovt oaktsamt inträng i upphovsrättenstraffas med böter eller fängelse i högst (53 §). Även vid obehörigimport kan straff följa. För straffbart intrång samt för inträng genom oaktsamhetsom inte är grov skall vidare skäligt vederlag för nyttjandet utgå, dvs, iregel normalt honorar betalas, samt övrig ekonomisk eller ideell skadaersättas. Har intrånget skett i god tro, skall skäligt vederlag utgå (54 §),Brott som avses i lagen kan åtalas av allmän åklagare om målsäganden angerbrottet till åtal eller om åtal är påkallat ur allmän synpunkt (59 §), Sammanfattningsvis innebär de redovisade reglerna när detgäller litterära verk att den som skapat verket har en ensamrätt att mångfaldigaverket exempelvis genom att framställa exemplar i tryckt skrift. Upphovsmannenhar vidare en ensamrätt att publicera verket genom att t, ex. sprida exemplarenbland allmänheten. Upphovsrättslagen bygger liksom motsvarande lagar iDanmark, och i stor utsträckning på internationella konventionersom syftar till att ge upphovsmännen skydd oberoende av nationalitetsgränser.Bland dessa konventioner kan särskilt nämnas för skydd avlitterära och konstnärliga verk som kom och som sedan dessreviderats åtskilliga gånger samt Världskonventionen om upphovsrätt frän år1952. Båda konventionerna bygger på tvä huvudprinciper. Den ena är att varjekonventionsstat skall ge upphovsmän från andra konventionsstater samma skyddsom sina egna medborgare. Den andra principen är att en konventionsstat ärskyldig att ge de övriga staternas upphovsmän ett visst minimiskydd. Avintresse i förevarande sammanhang är artikel 10 i variföreskrivs att upphovsman fill litterära och konstnärliga verk har uteslutanderätt att mångfaldiga verken på vad sätt och i vilken form det vara må.Konventionsstaterna kan dock i sin lagstiftning tillåta mångfaldigande i vissasärskilda fall förutsatt att mångfaldigandet inte gör intrång i det normalautnyttjandet av verket och inte heller oskäligt inkräktar på upphovsmannenslegitima intressen. är liksom ett mycket stort antal andra länderdäribland i stort sett samtliga europeiska stater anslutet tillBernkonventionen. har också tillträtt Världskonventionen. Svenska verkfår härigenom skydd i de fiesta länderna i världen och verk från andrakonventionsstater skyddas i på samma sätt som svenska. Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen (RF) är varje medborgaregentemot det allmänna fillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal,skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar, uttrycka tankar,åsikter och käns- . Yttrandefriheten liksom andra grundläggande fri- ochrättigheter får i vissutsträckning begränsas genom lag. I 1 kap. 13 § föreskrivs att yttrande- LU1986/87:11 frihet får begränsas med hänsyn fill rikets säkerhet,folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende,privatlivets helgd eller förebyggande och beivrande av brott. Också frihetenatt yttra sig i näringsverksamhet får begränsas. I övrigt får yttrandefrihetenbegränsas endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Ett skydd för yttrandefriheten i tryckt skrift har sedanlänge funnits i tryckfrihetsförordningen (TF). Genom TF garanteras svenskamedborgare en rätt att med iakttagande av tryckfrihetsförordningensbestämmelser fritt i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöraallmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämnesom helst. Inskränkningar i tryckfriheten fär ske genom bestämmelser i har i enlighet härmed särskilt angivits i vilka fall ett yttrande elleroffentliggörande i tryckt skrift är förbjudet och kan beivras somtryckfrihetsbrott. Vidare finns i TF (1 kap. 8 § andra stycket) en särskildbestämmelse vari hänvisas till de rättigheter som enligt lag tillkommerupphovsmän till litterära eller konstnärliga verk eller framställare av fotografiskbild och till det lagstadgade förbudet mot att återge litterära ellerkonstnärliga verk pä ett sätt som kränker den andliga odlingens intressen. I TF finns särskilda regler om vem som ansvarar förinnehållet i tryckt skrift, om åtal för tryckfrihetsbrott och om rättegången itryckfrihetsmål. Sådana mål handläggs i en särskild ordning och ansvarsfråganskall prövas av en jury. 11 kap. 4 § TF föreskrivs (den s. k. instruktionen)att alla som har att vaka över efterlevnaden av TF skall ha i åtanke atttryckfriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick, fästa uppmärksamhetenmera på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, på syftet än påframställningssättet samt i tvivelsmål hellre fria än fälla. RF:s yttrandefrihetsbegrepp sammanfaller i väsentlig månmed TF:s. I flera hänseenden är yttrandefriheten mer inskränkt än vad de båda grund lagarna direkt ger vid handen. Sålunda finns det åtskilliga slags yttranden som definitionsmässigt faller utanför grundlagsskyddet och därför kan bli föremål för ingripanden utan stöd av TF, Det är här främst fråga om yttran den och offentliggöranden som anses vara brottsliga i annat avseende än såsom ett överskridande av yttrandefrihetens gränser. nämnasbedrägeri genom annons i en tidning, dvs. fall då yttranden i skrift ingår somett led i ett brott utan att kunna betecknas som missbruk av yttrandefriheten. En särskild fråga är huruvida upphovsmännens ensamrätttill sina verk utgör en begränsning av yttrandefriheten i grundlagens mening,och alltså huruvida ingripanden vid upphovsrättsintrång som sker i trycktskrift kan ske i annan ordning än som föreskrivs i TF. Vid tillkomsten avnuvarande TF framhölls att förordningen skulle innehålla de offentligrättsligaregler som tjänar till att upprätthålla en allmän och lagbunden tryckfrihet.Det påpekades att inte ingriper i gällande privaträttsligaregler och grundsatser. En erinran i förordningen om denna princip ansågsnödvändig i fråga om rätten för upphovsmannen att genom tryck mångfaldiga bl.a. litterära verk. En hänvisning därom till allmän lag togs därför in i 1 kap,8 § andra stycket TF. I förarbetena underströks därvid att rätten atti tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter eller meddela uppgifter LU1986/87:11 och underrättelser innebär således icke någon rätt att kränka annansförfat-tarrätt(SOU 1947:60). Sin nuvarande lydelse fick bestämmelsen är 1961.Då vidgades hänvisningen i paragrafen med anledning av den infördanya upphovsrättslagen så att hänvisningen helt allmänt kom att avse den rättsom tillkommer upphovsman till skyddat verk. I samband med vissa ändringar iupphovsrättslagstiftningen övervägdes också frågan om ändring av 1 kap,8 § andra stycket TF. Någon sådan ändring genomfördes emellertid ej.Föredragande statsrådet uttalade vid behandlingen av frågan bl. ä. efter attha erinrat om principen att den tryckfrihetsrättsliga lagstiftningen integriper in i gällande privaträttsliga regler eller rättsgrundsatser atttryckfriheten får inskränkas bara genom regler som är meddelade i själva TFsamt att i denna därför redan vid dess tillkomst infördes en hänvisning tillallmän lag för att klargöra att upphovsrätten kan inskränka tryckfriheten(prop. 1973:15 s. 154), Frågan togs också upp av rättighetsutredningen ibetänkandet (SOU 1978:34) Förstärkt skydd för fri- och rättigheter, vilketsedermera lades till grund för vissa ändringar i RF (prop, 1978/ 79:195), Ibetänkandet framhöll utredningen att den ekonomiska sidan av upphovsrätten dvs. ensamrätten att mångfaldiga verket och eljest utnyttja det ekonomiskt inte bör uppfattas som en begränsning av yttrandefriheten i grundlagensmening. Däremot måste enligt utredningen upphovsmannens ideella rättigheteranses som en sådan begränsning. Utredningens uttalande i frågan lämnades utanerinran av föredragande statsrådet (se prop. 1978/79:195 s. 61). Det s. k. manifestmålet Bakgrunden till det s. k. manifestmälet var följande. Enregissör vid , som drivs i bolagsform, upprättade ettförslag till en för de anställda gemensam överenskommelse, benämnd manifest, omden konstnärliga målsättningen för teatern,' Manifestet lästes vid olikatillfällen upp för anställda inom teatern men spreds inte utanför företaget.Utan upphovsmannens tillstånd infördes manifestet sedermera i en dagstidning.Åtal väcktes mot tidningens chefredaktör och den närmast ansvarige tid-,ningsmedarbetaren för upphovsrättsintrång varjämte upphovsmannen yrkadeskadestånd. Tingsrätten ogillade åtalet pä grund av att de tilltaladeinte vare sig uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gjort sig skyldiga tillintrång i upphovsrätten. Hovrätten dit målet fullföljdes fann däremot attpubliceringen innebar ett upphovsrättsintrång som i vart fall skett av grovoaktsamhet och dömde de tilltalade till ett bötesstraff samt förpliktade dematt utge skadestånd. Sedan talan fullföljts till högsta domstolen fastställdehögsta domstolen genom dom (NJA 1985 s, 893) hovrättensdomslut, I domen anförde högsta domstolen bl, a. följande. Det vill alltså synas som om de objektivaförutsättningarna för ett straffbe lagt intrång i 0:s upphovsrätt är uppfyllda. Frågan härom kräver emellertid, med anledning av den argumentering som har förts och med hänsyn till de onekligen egenartade förhållandena i målet, ytterligare upp märksamhet. ' 1986/87. Å ena sidan gör sig sålunda i detta fall detupphovsrättsliga skyddsintres- LU 1986/87:11 set inte starkt gällande. a.har manifestutkastet av allt att döma inte varit avsett att tillgodoseupphovsmannens ekonomiska intressen. Dess innehåll har, fastän inteoffentliggjort, varit känt i en ganska stor krets. A andra sidan har detfunnits ett betydande allmänintresse av att manifestet publicerades som led inyhetsförmedlingen och som underlag för den pågående kulturpolitiska debattenangående stadsteaterverksamhetens mål och uppläggning. Informationsbehovet haraccentuerats av att diskussionen rörde en verksamhet, som låt vara iprivaträttsliga former drevs av det allmänna. Yttrandefriheten och dess spegelbild,informationsfriheten, har i den svenska rättsordningen en hög dignitet, någotsom främst har kommit till uttryck i regeringst'ormen ochtryckfrihetsförordningen. Här förtjänar framhållas att grundlagstiftaren i 2kap 13 § regeringsformen betonar vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet ochinformationsfrihet i bl, a. politiska och kulturella angelägenheter.Bestämmelsen riktar sig visserligen endast till normgivaren men är ändåbelysande i detta sammanhang. Skäl kan följaktligen anföras for attupphovsrätten i ett fall som det aktuella fär vika till förmån för yttrandefrihetensintresse. Frågan blir då om och i vad mån undantag från de formellt tillämpligareglerna i upphovsrättslagen kan göras i domstolspraxis. Den lösning som iförstone anmäler sig är att publiceringen av det upphovsrättsligt skyddadeverket anses straffritt men att upphovsmannen likväl får rätt till ersättningför återgivandet (jfr 9 § 2 st upphovsrättslagen). Vad saken gäller är alltså inte att ifrågasättagrundlagsenligheten i de föreskrifter i upphovsrättslagen som kan sägas medförainskränkning i yttrandefriheten : att dessa i och för sig är förenliga medberörda bestämmelser i 2 kap regeringsformen kan knappast betvivlas. Det tordeemellertid förhälla sig sä att domstolarna har befogenhet att även utanuttryckligen angivet stöd i lag förklara ett annars straffbart handlandestraffritt, när den uppkomna sitiiationen är atypisk och knappast förutsedd avlagstiftaren samt starka motskäl kan åberopas mot en kriminalisering. Det står klart att en befogenhet för domstolarnaatt godta undantagssituationer vid sidan av de vedertagnastraffrihets-grunderna måste utnyttjas med största försiktighet. För dettatalar självfallet i första hand nödvändigheten av att visa respekt förlagstiftarens bestämmanderätt. Men också hänsyn till legalitetsprincipen inomstraffrätten ger ett klart företräde åt lagreglering av undantagssituationernaframför en fri rättsbildning inom domstolarna. Det ter sig visserligen mindrebetänkligt att i friande riktning avvika från lagtexten i ett straffbud.