bet · GA01NU36 · 1986-12-31 00:00:00 — Motionärerna ansluter sigsålunda till synpunkter som har framfört vidremissbehandlingen (se prop. 1986/87:12 band 5 s. 183). Nya instrumentintroduceras ständigt, betonar motionärerna. Det förslag lill en meragenomgripande förändring av banklagstiftningen som de efterlyser skulle alltsåge bankerna större handlingsfrihet. uttalar i propositionen att han finner de nya bestämmelserna omfordringsförvärv lämpliga i avvaktan på en mer genomgripande översyn avrörelsereglerna för olika finansinstitut. Utskottetgör samma bedömning och menar att inte nu bör uttala sig om olika tänkbara ändringar i fråga om bankernas rätt att förvär va fordringar. Bankinstituten har, vill utskottet tillägga, goda möjligheter 19 att fåsina önskemål prövade i det fortsatta utredningsarbetet. Motion NU1986/87:36 I986/87:N 121 (fp) avstyrks sålunda även i den del som harberörts. I anslutning till de inledande bestämmelserna i 2 kap.bankrörelselagen diskuteras i propositionen vilka slag av verksamhet bankernabör få bedriva i dotterbolag. 1 avvaktan på resultatet avkreditmarknadskommitténs överväganden bör, anförs det, utgångspunkten vara attbankerna i dotterbolag får i princip utöva endast sådan verksamhet som fårbedrivas inom banken.. I helägda finansbolag får bankerna dock, framhålls det,ägna sig åt verksamhet som inte år tillåten inom banken, t. ex. kreditgivning iform av factoring (fakturaköp) och leasing. Villkoren för sådan verksamhetregleras i lagen (1980:2) om finansbolag. I proposition 1986/87:148 om finansiella koncerner m.m.behandlas, förutom huvudämnet, en annan aspekt på förhållandet mellan en bankoch ett finansbolag sorn tillhör bankkoncernen. Som princip gäller, anförs det,att banken inte får lill dotterbolag fiytla ut sådana verksamhetsgrenar som fåranses utgöra central eller egentlig bankverksamhet. Denna princip bygger, konstaterarföredraganden, delvis på ett uttalande av näringsutskottet i dess betänkande år1979 (NU 1979/80:23 s. 15 f.) om regeringens förslag till lag om finansbolag.Innebörden var i korthet - såsom uttalandet också har åberopats avbankinspektionen i en cirkulärskrivelse - att angelägen produktionsutvecklingskulle få fortgå även i de bankägda finansbolagen men att det inte skulletillåtas några större avvikelser från principen att ett bankägt finansbolaginte skall få ägna sig åt annan verksamhet än som är tillåten för banken själv. Regeringens syfte med att ta upp detta ämne ipropositionen om finansiella koncerner m. m. är att det skall bli fastslagetatt den refererade principen inte längre skall upprätthållas. Förbudet för enbank att flytta ut vissa verksamheter till ett av banken ägt finansbolag har,uppges det, medfört en snedvridning i konkurrensen mellan dessa bolag ochövriga finans- och finansieringsbolag. Någon risk för att bankerna i alltförstor omfattning kommer att flytta ut sin verksamhet i olika bolag anserregeringen inte föreligga. Eftersom den berörda principen "inte är lagfäst utangrundar sig främst på det nämnda uttalandet av näringsutskottet" menarföredragande statsrådet att det inte är nödvändigt att det utformas enlagregel som ger uttryck för det sätt att se på verksamhetsfördelningen som hanhar förespråkat. Han har inte riktat någon formell hemställan i ämnet tillregeringen, och regeringen förelägger inte heller något formelltförslag på denna punkt. Avsikten är dock tydligtvis att skall ställasig bakom den ändring i praxis som är fillämnad. Utskottet vill framhålla att dess åberopade uttalande är1979 uppenbart är att betrakta som motivutlalande till lagen (1980:2) omfinansbolag, närmare bestämt till de bestämmelser som reglerarbankinspektionens tillsyn över finansbolagen. En för rättstillämpningen viktiggrundsats är att ändring av gällande rätt från lagstiftarens sida sker genomföreskrifter i lag eller motivutlalanden i anslutning fill att ny eller ändradlagtext antas (se JuU 1976/77:15 s. 6; jfr NU 1977/78:71 s. 5 L, NU 1978/79:3s. 5, NU 1979/80:64 s. 4 f.). Allmänna uttalanden i annat sammanhang, t. ex. i lagstiftningsärendensom inte gäller det lagrum som uttalandena avser, är NU 1986/87:36 såledesinte ett godtagbart instrument för en sådan ändring av en i lagstiftningssammanhangfastslagen princip som det nu gäller. Någon materiell ändring i de omtalade bestämmelsernai lagen om finansbolag synes det inte finnas skäl för. Utskottet villemellertid föreslå att II §,till vilket lagrum det ifrågavarande motivuttalandet är anknutet, ändras iredaktionellt avseende. Det är nu utformat efter mönster av 147 § andra stycketlagen (1955:183) om bankrörelse och motsvarande bestämmelser i lagen(1955:416) om sparbanker och lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen. Dessabestämmelser ersätts enligt regeringens förslag av en för alla bankinstitutgemensam bestämmelse, 7 kap. I § andra stycket, i den nya bankrörelselagen.Den har fått en något modernare utformning än de nuvarande bestämmelserna ochkan lämpligen utgöra förebild för en ändrad version av 7 kap. I § andra stycketlagen om finansbolag. Utskottet föreslär att den ändring i denna lag somregeringen föreslår i proposition 1986/87:12 (lagförslag 28) kombineras med ensådan formell ändring som sagts. I detta sammanhang ansluter sig utskottettill föredragande statsrådets uttalande om en banks rätt att förlägga vissverksamhet till dotterbolag. Det tidigare motivuttalandet i detta ämne skallalltså inte längre gälla. Beträffande rätt för bank att driva fondkommissionsrörelsehänvisas i 2 kap. 1 § bankrörelselagen till bestämmelser i fondkommissionslagen(1979:748). Ett förslag i proposition 1986/87:148 om ändring i dessa bestämmelsertas upp senare i detta betänkande (s. 41). När en bank lämnar medverkan vid emission av aktier pä denallmänna marknaden får den förvärva aktier som ingår i emissionen men skallavyttra dessa sä snart det lämpligen kan ske och senast efter förvärvet.Om det föreligger synnerliga skäl kan bankinspektionen dock medge att aktiernafår innehas . De bestämmelser i de tre nuvarande banklagarna som angivna innebörden ersätts enligt regeringens förslag av en för bankernagemensam bestämmelse i 2 kap. 7 § bankrörel-seiagen. Därvid fårbankinspektionen en vidgad möjlighet att ge tillstånd till längre innehav.Kravet på synnerliga skäl för ett sådant tillstånd mildras nämligen; det skallräcka med att det finns särskilda skäl. Denna ändring föreslås med åberopande av en framställningfrån . Enligt föreningen innebär dispensmöjlighelen intenågon nöjaktig lösning på problemet att den nuvarande tidsfristen ibland visarsig vara alltför kort. Bankerna borde i stället få på sig innan debehöver dispens för fortsatt innehav. Regeringen har sålunda bara delvis gåttbankerna till mötes i denna fråga. Föredragande statsrådet uttalar emellertidatt han förutsätter att kreditmarknadskommittén, trots lagändringen, prövarbestämmelserna om aktieförvärv förutsättningslöst. Frågan har tagits upp i motion 1986/87:N121 (fp).Dispensreglerna blir även efter den föreslagna lagändringen otillräckliga,menar motionärerna. Bankernas risktagande vid introduktioner blir onödigt högt.Tidsfristen borde utsträckas lill . Utskottet ansluter sig till regeringens ställningslagande,som ju innebär att frågan om en sådan mera långtgående lagändring sommotionärerna önskar skall övervägasvidare. Motionen bör alltså i denna del inte föranie- NU 1986/87:36 danågon särskild åtgärd. tre nuvarande banklagarna ingår utförliga kapitalläckningsregler, som hartill syfte att skapa skydd för insättarnas medel. Affärsbankerna ochföreningsbankerna skall ha eget kapital och sparbankerna egna fonder av vissstorlek. Beräkningen görs med utgångspunkt i bankens placeringar, dvs. desstillgångar och garantiförbindelser. Placeringarna har på ett detaljerat sättdelats in i fyra grupper med olika kreditrisk. För vissa placeringar, t. ex.fordringar hos staten, kommun eUer bank, gäller inte något kapitalkrav. För deövriga grupperna uppgår kapitalkravet till resp. , och av summan avbankens placeringar i gruppen. Förutom eget kapital eller egna fonder enligtnärmare definition i lagen får som kapitaltäckning medräknas bankens s.k.värderegleringskonton - av dess obeskattade reserver - och del nominellavärdet av förlagslän som banken har tagit upp. I ingetdera fallet får dockstörre belopp medräknas än som motsvarar det egna kapitalet eller de egnafonderna. Rättenatt som kapitaltäckning få tillgodoräkna värderegleringskonton infördes år1979. Detsamma gäller för affärsbankernas och sparbankernas del beträffandeförlagslånen. I stället upphävdes en i procent angiven lättnad ikapitaltäckningskravet som provisoriskt hade införts . Denu gällande bestämmelserna på detta område bibehålls enligt proposition1986/87:12 sakligt sett oförändrade i den nya lagsfiftningen. De försemellertid in i den för bankerna gemensamma bankrörelselagen. Med anledning avvissa önskemål från bankernas sida om ändringar i bestämmelserna görföredragande statsrådet (band I s. 229) ett uttalande av i huvudsak följandeinnebörd. De olika riskklasserna och reglerna för beräkning av kapitalbasen ärutformade med beaktande av att en rimlig kapitaltäckning skall uppnås totaltsett för varje bankkategori. Förändringar i reglerna måste föregås av eningående analys av vilka effekter de får, och de bör vidtas endast om de ärmycket angelägna. förslag kan komma att aktualiseraändringar. De ändringskrav som har framförts i denna omgång får då övervägas iett större sammanhang. Föredraganden tillägger att bankerna numera vidmedverkan i emissioner gör stora åtaganden som måhända också borde krävakapitaltäckning. Kapitaltäckningskravenär sä till vida särskilt kännbara för sparbanker na, som dessa har sämre möjligheter än affärsbankerna och föreningsban kerna att skaffa externt riskkapital. Det sistnämnda problemet behandlas av kreditmarknadskommittén; utskottet återkommer (s. 39) på tal om sparbankslagen till motioner i ämnet. Mot bakgrund av att kapitaltäck- ningssituationen för en del sparbanker har blivit allvarlig och att kommit téns överväganden om en långsiktig lösning av frågan om riskkapital för sparbankerna inte är avslutade föreslås i proposition 1986/87:142 en provi sorisk möjlighet till lättnad i kapitaltäckningskravet. Denna proposition har framlagts inemot än propositionen om ny banklag- 22 Förslaget, somhärstamniar från kreditmarknadskommittén, in- NU 1986/87:36 nebär att en bankefter medgivande av bankinspektionen skall i kapitalbasen få räkna införlagslån upp lill en och en halv gånger mot en gång - detegna kapitalet. Ett sådant medgivande skall dock bankinspektionen få lämna baraom det finns synnerliga skäl för det. Med begreppet synnerliga skäl anges ilagstiftningen allmänt att ifrågavarande bestämmelser skall tillämpas på ettmycket restriktivt sätt; även det mildare uttrycket särskilda skäl syftar restriktiv bedömning. Formelltsett kommer den föreslagna nya bestämmelsen att gälla även för bankaktiebolagoch föreningsbanker. Det understryks dock i proposition 1986/87:142 att dessabankkategorier har alternativa sätt att anskaffa kapital. Allmänt skall gällaatt en bank i första hand måste i rimlig grad ha utnyttjat olika möjligheteratt uppfylla huvudregelns krav på kapilaltäck-ning. Det kan t. ex. varamotiverat att en större del av rörelseöverskottet tas fram till beskattningeller att en obeskattad reserv upplöses så att reservfonden kan ökas. Enomstrukturering av placeringarna kan också vara en väg att reducerakapitalbehovet. Extraordinära åtgärder i förhållande till andra banker skalldock inte krävas i dessa avseenden. Ytterligare anvisas möjligheterna attbankinspektionen kan tillåta ett mera begränsat tillgodoräknande av förlagslånän upp till en och en halv gång det egna kapitalet eller begränsa ettmedgivande i tiden. Tvåmotioner har väckts med anledning av propositionen om den nu berörda ändringeni kapitaltäckningsbestämmelserna. De har samma syfte. Förslaget till temporärlösning av sparbankernas kapitaltäckningsproblem är omgärdat med onödigarestriktioner, sägs det i motion 1986/87:N172 (fp). Den nya regeln borde görasgenerellt tillämplig utan krav på medgivande från bankinspektionen ochföljaktligen utan krav på synnerliga skäl. Argumentationen i motion1986/87:NI73 (m) för denna ståndpunkt ärmera utförlig. Det anförs bl.a. attsparbankerna själva har valt att driva verksamhet i konkurrens medaffärsbankerna utan att tillräckligt beakta kapitaltäckningskraven.Sparbankerna kan genom vinstdispositioner planera för en långsiktig uppbyggnadav kapitalbasen. Det dispensförfarande som det nu skiille öppnas möjlighet tillkan, menar motionären, medföra risk för att bankinspektionen kommer att styraeller i vart fall påverka sparbankernas kreditgivning, vinstdispositioner ochexpansion. Det kan också medföra orättvisa gentemot sparbanker som har fört enmera försiktig politik och därför inte nu kan påräkna dispens. Motionärenhävdar också att det kan bli svårt för kreditmarknadsutredningen att vid sittslutliga ställningstagande förbigå det faktiska förhållande som dispensregelnstillämpning har skapat. Lagstiftningen måste vara konkurrensneutral, säger påyrkar att det i proposition 1986/87:142 föreslagna tillägget till 2 kap.9 § bankrörelselagen skall utformas som ett generellt medgivande för bankernaatt i sin kapitalbas medräkna förlagsbevis etc. i den utsträckning som enligtpropositionen skulle kunna tillåtas efter särskild prövning. Utskottetvill först notera att en annan lagteknisk lösning än den i motion 1986/87:N173 (m) angivna bör väljas om man vill tillgodose önskemålet i de båda motionerna. Den utvidgade rätten att tillgodoräkna förlagsbevis etc. kan, om den inte förutsätter någon särskild prövning, anges redan i 23 paragrafensandra stycke; något nytt stycke efter mönster av propositionens NU1986/87:36 lagtext erfordras då icke. I sak vill utskottet anföra följande. Vad som föreslås ide båda molionerna innebär att bankerna generellt skulle få möjlighet att,under förutsättning att fördelningen pä riskklasser blir densamma somtidigare, med oförändrad kapitalbas öka sin utlåning med som mest . Det äralltså fråga om en mycket betydande reduktion av det kapitaltäckningskrav somnu gäller. Några utredningsresultat som skulle kunna las till intäktför en sådan åtgärd föreligger inte. De mindre ändringar i kapitaltäckningsbestämmelsernasom har påkallats av bl.a. och (se prop. 1986/87:12 band I s. 228) torde inte hatillnärmelsevis samma räckvidd som motionärernas förslag. Det bör också påpekasatt en sådan minskning av kapitaltäckningskravet som motionärerna begär skullepåverka konkurrensförhållandena på kredilmarknaden. Finansbolagen, för vilkagäller kapitaltäckningskrav liknande bankernas, skulle nämligen inte få någonmotsvarande ändring. En sådan prejudicerande verkan som det varnas för imotion 1986/87: N173 (m) borde enligt utskottets bedömning ligga närmare tillhands om lagändringen nu blir generellt giltig. Utskottet finner ettdisjjcnssystem i dagens läge vara den enda lösningen om man vill bereda enlättnad för de sparbanker som har en ansträngd kapitalsituation. Ettdispenssystem innefattar väl alltid ett mått av skönsmässig prövning menbehöver ingalunda medföra sådana långtgående ingrepp i bankernas dispositionersom det talas om i motion 1986/ 87: N173 (m). Den rimliga slutsatsen avresonemanget i denna motion borde vara att proposition 1986/87:142 skallavslås. Sammanfattningsvis tillbakavisar utskottet alltså den kritik och delmotförslag som framförs i de båda motionerna. I avvaktan pä att frågan kan prövasigen på grundval av kreditmarknadskommitténs slutliga förslag tillstyrkerutskottet att kapitaltäckningsreglerna i bankrörelselagen kompletteras såsomföreslås i proposition 1986/87:142. Utskottet tar så upp några andra frågor som rörkapitaltäckningsbestämmelserna. I 2 kap. 9 § bankrörelselagen finns - liksom i denuvarande banklagarna - en bestämmelse om att vid beräkning av kapitalbasenskall från det egna kapitalet och de egna fonderna avräknas del bokförda värdetav vad som tillskjuts som aktiekapital eller i annan form till in- ellerutländskt företag som driver någon form av bankverksamhet. Sådan avräkningskall dock inte, sägs det i anslutning härtill, ske i fråga om placeringariföretag där staten är delägare. Utskottet vill här i klarhetens intresse slåfast att de avsedda företagen är sådana som ägs direkt av staten. Denrefererade bestämmelsen är utan tvivel välmotiverad när det gäller sådana avstaten och banker tillsammans ägda institut som främst torde vara åsyftade. Densynes dock vara något kategoriskt formulerad så till vida att den inte angernågon miniminivå på den statliga ägarandel som skall ha den nämnda verkan.Utskottet finner det önskvärt att undantagsregelns utformning övervägs närmarevid den fortsatta översynen av kapitaltäckningsreglerna. Som sagts fårföriagsinsatser - som förekommer iföreningsban- NU 1986/87:36 kerna - i viss utsträckning likställas med egetkapital vid beräkning av kapitalbasen. I propositionen nämns (band 1 s. 228)att föreningsbankers förbund under hand har tagit upp frågan om ensådan ändring att förlagsinsatserna, liksom fallet är med medlemsinsatserna,helt räknas in i det egna kapitalet när det år fråga om kapitaltäckning. Dettaönskemål har tagits upp i motion 1986/87:NI23 (c), där det påyrkas attkreditmarknadskommittén genom tilläggsdirektiv skall få i uppdrag alt läggafram förslag till nya kapitalläckningsregler för föreningsbankerna. Föredragande statsrådet har, såsom tidigare (s. 22)nämnts, framhållit att kreditmarknadskommitténs förslag kan komma attaktualisera ändringar i kapitaltäckningsbestämmelserna och uttalat attbankernas önskemål härvidlag får övervägas senare och i ett större sammanhang.Utskottet hänvisar till detta uttalande och avstyrker motion 1986/87: N123 (c)i angiven del. En nyhet i regeringens förslag är att det ibankrörelselagen (2 kap. 11 §) för svenska banker som äger andelar i utländska bankföretag införs krav på konsoliderad kapitaltäckning. Detta innebär att de kapitalläckningsregler som gäller för verksamheten i i princip skall tillämpas också för de hel- och delägda företagen i utlandet. Bankgruppen måste alltså tillsam- mans haett eget kapital som svarar mot en viss del av såväl den svenska bankens som deutländska bankföretagens placeringar. Av de utländska bankföretagens egetkapital och egna placeringar skall endast den andel som motsvarar den svenskabankens ägarandel beaktas. Konsoliderad kapitaltäckning skall tillämpas endast förde utländska bankföretag i vilka den svenska bankens ägarandel är . Regeringens förslag på denna punkt innebär enkonkurrensnackdel för svenska banker, hävdas det i motion 1986/87:NI2I (fp).Det finns enligt motionärerna fall då de svenska kapitaltäckningskraven liggeravsevärt över vad som gäller i utlandet. Motionärerna uppger att konsolideringskravetlångt ifrån alltid tillämpas i andra länder. Förslaget skulle därför, hävdarde, innebära en konkurrensnackdel för svenska företag. Motionen går i denna delut på att regeringen skall komma med ett ändrat förslag, i enlighet medmotionärernas synpunkter. I motiveringen för bestämmelsen hänvisar regeringen tillinternationella strävanden mot ett konsolideringsförfarande. I detta samarbetehar slagits fast bl. a. att ansvaret för övervakningen av en bankgrupps solvensfrämst åvilar myndigheterna i moderbankens hemland. Det framhålls också attkravet på konsoliderad kapitaltäckning numera är internationellt vedertagetoch införs i banklagstiftningen i allt fler länder. Av de länder som är ledandei det internationella samarbetet på det finansiella området, den s. k.10-gruppen, skulle i själva verket vara det enda som inte har införtett sådant krav. I propositionen pekas också på att en växande del av bankernasrisker numera finns utomlands. De motiv för kravet på konsoliderad kapitaltäckning somanförs i propositionen är enligt utskottets mening övertygande. MotionI986/87:N12I (fp) avstyrks därför i den del som behandlas. Kapitaltäckningsreglernaborde, anförs det i motion 1986/87:123 (c), 25 kompletterasmed ett försäkringssystem till skydd för insättarnas medel. NU 1986/87:36Möjligheten att utnyttja räntan som konkurrensmedel innebär, framhållermotionärerna, att räntan i allt högre grad kommer att sättas av marknaden. Denhöjda ränterisken ökar enligt deras mening sannolikheten för konkurserspeciellt för finansiella företag. De nuvarande kapitaltäckningsreglerna är,menar motionärerna, otillräckliga om man skall ta hänsyn till mer änkreditrisken. Försäkringssystem av åsyftat slag finns i , sägsdet i motionen. Försäkringssystemet skulle medge ökad rörelsefrihet förbankerna. Kapitaltäckningskrav för bankerna är traditionellt detmedel som statsmakterna har valt för att åstadkomma erforderligt skydd förinsättarnas medel. Del torde i första hand få ankomma på bankinspekfionen attfortlöpande bedöma öm gällande kapitaltäckningskrav är tillräckliga och iannat fall ta initiativ till att kraven skärps. Möjligheten av attkapitaltäckningsbehovet delvis skulle tillgodoses genom ett försäkringssystemsynes inte ha prövats i det utredningsarbetet som har redovisats och inteheller ha aktualiserats vid remissbehandlingen. Utskottet anser inte altriksdagen har underlag för ett initiativ i detta avseende och avstyrker därförmotion 1986/87:N123 (c) på denna punkt. Som framgår har bestämmelserna om kapitalläckningföreslagils bli ändrade på flera punkter. Ytterligare förändringar torde, somockså har nämnts, bli aktuella. Inom bereds enav kreditmarknadskommittén avlämnad promemoria om de risker som är förenade medvissa åtaganden från bankernas sida vilka inte framgår av derasbalansräkningar. Promemorian, som endast lar upp kreditrisker, berör förutombankerna även finansbolag och fondkommissionsbolag. Kreditinstituten är utsattaäven för andra risker i sin verksamhet, såsom ränterisker, kursrisker ochadministrativa risker. Bestämmelserna om kapitaltäckning kan behöva övervägasmed hänsyn också till dessa risker, bl. a. enligt de riktlinjer som utarbetasinternationellt. Utskottet utgår från att bestämmelserna i ett sådantsammanhang kommer att bli omprövade i grunden. En grundläggande regel för bankernas kreditgivning är atten bank inte vid avtal om kredit eller i sin rörelse i övrigt får förbehållasig andel i vinst på en affär som banken inte själv får avsluta. Inte hellerfår banken på annat sätt beredas andel i vinst på en verksamhet som den intesjälv får bedriva. Undantag är dels - som naturligt är - att bankerna fåruppbära utdelning etc. på aktier som de äger, dels att sparbanker och centralaföreningsbanker får lämna vinstandelslån till företag som tillgodoser försparbanker eller föreningsbanker gemensamma intressen. Motion 1986/87:NI20 (c) förespråkar att huvudregeln skalländras. kerna borde få möjlighet att i viss utsträckning förhandla om del i vinst vid kreditgivtung. Rätten till andel i vinst kan, hävdar motionären, fungera bättre än ränta vid finansiering av socialt och ekologiskt ansvarsfulla verksamheter. Den aktuella bestämmelsen - som för affärsbankernas delinfördes NU 1986/87:36 - är, sägs det i propositionen,nödvändig för att förhindra att bankrörelselagens förvärvsregler kringgås. Detpåpekas dock att bestämmelsen intehindrar bankerna att tillämpa s.k. mjukaräntevillkor, t. ex. med lägre räntesats i början av kredittiden. Utskottet är inte berett att föreslå någon ändring av denhittillsvarande ordningen så att vinstandelslän tillåts mera allmänt.Följaktligen avstyrker utskottet motion 1986/87:NI20 (c). Bankrörelselagen innefattar liksom den nuvarande banklagstiftningenvissa bestämmelser om krediters löptid. Huvudregeln är att en bank inte skallfå lämna lån med längre löptid än utan förbehåll att lånet får sägas upptill återbetalning. Till ett belopp som motsvarar högst en fjärdedel av summan avbankens eget kapital resp. egna fonder och dess inlåning får bankerna docklämna län utan förbehåll (s.k. bundna lån). Bestämmelsen om en iprincip ettårig löptid för bankkrediter betecknas i motion 1986/87:N12I (fp)som anakronistisk.