bet · GA01SoU19 · 1986-12-31 00:00:00 — Ett lättande på nu gällande restriktioner kunde lättkomma att uppfattas som ett inofficiellt accepterande av narkotikamissbruket.Utskottet vill dessutom erinra om att risken för smittspridning var ett viktigtmotiv för att införa ett förbud mot fri försäljning av sprutor och kanyler. Att missbrukarna använder varandras injektionsverktygberor heller inte enbart på brist på sprutor och kanyler. Enligt vad utskotteterfarit vid den hearing som utskottet hållit om AIDS-frågorna sammanhängerdetta till en del med de traditioner som råder bland missbrukare. Så skall detenligt vissa uppgifter vara betydligt vanligare i än på andrahåll att man i missbrukarkretsar delar sprutor. Den bristfälliga hygienen berori stor utsträckning på den allmänt asociala situationen som missbrukaren leveri och de förhållanden som råder vid injektionstillfället. Det har också framförtstill utskottet att det inte är den smutsiga sprutan i sig som utgör detallvarligaste problemet när det gäller spridningen av HTLV-III utan vanan att isprutan suga upp blod för att lättare kunna dosera narkotikan och sedan låtasprutan gä vidare till andra i gruppen. Utskottet kan inte acceptera att verksamheten i Lundutökas eller att liknande verksamheter inleds på andra håll i strid medsträvandena inom narkotikapolitiken. Skulle detta bli aktuellt anser utskottetatt en författningsreglering måste övervägas. Utskottet förutsätter attregeringen liksom ävensocialstyrelsen noga kommer att följa utvecklingen och om så erfordras SoU1986/87:19 tar initiativ tilllagstiftningsåtgärder. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottetmotion So204 (fp). Utskottet anser inte att en fri försäljning av sprutor ellerkanyler bör Utskottet avstyrker således motion So452 (c) yrkande 3, I motion 1986/87:So437 (c) hemställs att hosregeringen begär att får i uppdrag att förbereda omfattandeAIDS-testning (yrkande 4). På en del förlossningssjukhus erbjuds numera allagravida kvinnor möjlighet till testning. Motionärerna anser att den förmånen börtillkomma alla gravida kvinnor. Motionärerna anser vidare att socialstyrelsenbör kunna ges i uppdrag att förbereda en screening för spårande av smittbärareoch för att få bättre uppfattning om smittläget, I motion 1986/87:So257 (m) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna att HTLV-III-test borde kunna göras vidsamtliga blodprov och framför allt erbjudas samtliga gravida kvinnor (yrkande2). Mottonärerna anför att eftersom det är angeläget att så många människor sommöjligt kommer till provtagning är det viktigt att försöka avdramatiseraprovtagningen genom att öka antalet provtagningar inom sjukvården. Motionärernamenar att HTLV-III-test borde kunna göras vid samtliga blodprov. Ett förstasteg bör vara att erbjuda test till vissa grupper. Motionärerna anser attsamtliga gravida kvinnor skall erbjudas test. En annan grupp som därefter börkomma i fråga är de värnplikttga. Frågan om utvidgad testning behandlades av utskottet ifjolårets betänkande SoU 1985/86:15 (s, 16-17 och s, 27), Utskottet som bl, a,hänvisade fill en försöksverksamhet inom ett landsting ansåg inte att det vidden tidpunkten fanns anledning att genomföra allmänna tester. Utskottet erinrade om att möjligheten att låta testa sigför HTLV-III-virus stär öppen för envar och till att det på goda grunderhittills ansetts väsentligast att framför allt de människor som uppvisar vadman brukar kalla ett riskbeteende låter testa sig. Det betonades emellertid attdet är viktigt att även den som inte ingär i någon riskgrupp men som känner orooch ångest inför AIDS får information om möjligheten till test. Vid den hearing om AIDS-frågorna som utskottet anordnatinför detta betänkande har bl, a, följande framkommit: utanför och testar sedan någon tid samtliga gravida kvinnor för att spåra smitta.Detta är avsett som en försöksverksamhet som skall pågå och nogautvärderas. Inom några landsting har man samlat alla blodprov tagna vid ettvisst sjukhus och efter avidentifiering av proverna testat dessaför förekomsten av HTLV-III-smitta, Tanken är att sådana studier kan tjäna somlarmsystem för smittans spridning bland befolkningen. Genom avidentifieringenav prover krävs inte något medgivande av forskningsetisk kommitté, I harman bland alla tagna blodprov den dagen slumpmässigt valt 50 blodprovför analys, I samband med rättsmedicinska obduktioner har regelmässig provtagninginletts vid rättsläkarstationen i , En utvidgning till SoU1986/87:19 flera stationer avses komma till stånd. Många hud- ochkönsmottagningar och infektionskliniker erbjuder alla sina patienterprovtagning. En mindre studie har gjorts på värnpliktiga. Prov tas också frånhäktade personer, SBL och arbetar med att tafram underlag för frågan om en utvidgning av testverksamheten. Man kommer attframföra vissa förslag härom. Materialet kommer att presenteras för AIDS-delegationeninom kort. Socialministern har i ett interpellationssvar iriksdagen (RD 1986/87:82) uttalat att hon delar uppfattningen att man på allamöjliga sätt bör försöka avdramatisera provtagningen. Hon hänvisade tillsocialstyrelsens och SBL:s pågående diskussioner och till AIDS-delegationen,Vidare anförde hon att det måste finnas ett medicinskt underlag innan man tarställning till vilka åtgärder man bör gå vidare med. Att införa någon form avtestning av alla medborgare i landet vore fel sätt att utnyttja de resurser vihar, ansåg socialministern. Men metoderna att nä ytterligare grupper medtestning kan och skall utvecklas. Utskottet gör följande bedömning. Grundvalen för våra kunskaper om spridningen avHTLV-III i det svenska samhället är verksamheten med testning. Förutom denobligatoriska och generella testning som görs av såväl blodgivare som påblodprodukter, har det ansetts väsentligast att framför allt människorsom uppvisar ett s, k, riskbeteende låter testa sig. På vissa områden harförsöksvis utvidgning av provtagningen kommit till stånd. Utskottet finner det värdefullt att testningen vidgas äventill andra grupper. Detta bidrar till en avdramatisering av provtagningarna,vilket i sig är önskvärt. Två motioner (m resp, c) tar upp frågan om entestning av alla gravida kvinnor. En sådan testningsverksamhet pågår förnärvarande vid några sjukhus. Inom vissa landsting erbjuds provtagning tillalla gravida kvinnor. Enligt utskottets mening talar flera skäl för att gravidakvinnor bör erbjudas möjligheten till provtagning för HTLV-III, Viruset ochsjukdomen är speciellt farliga för såväl kvinnan som fostret. Sjukdomentenderar att utvecklas särskilt snabbt hos den gravida kvinnan. Barnet löperstor risk att födas med smittan. Kvinnan bör mot denna bakgrund få möjlighetatt ta ställning till om hon vill fortsätta graviditeten eller inte. En annan fördel med en allmän testning av gravida kvinnorär att en sådan kan ge kunskaper om smittans spridning i samhället.Provtagningen kan genomföras på ett enkelt och praktiskt sätt, eftersomblodprov ändå tas pä alla gravida kvinnor bl, a, för att man skall kunnabestämma blodgruppstillhörighet öch kontrollera om kvinnan haft röda hund. Det kan enligt utskottet finnas skäl att härefter steg försteg utvidga provtagningarna även till andra grupper i samhället, t, ex. devärnpliktiga. Det är angeläget att medicinskt underlag fortlöpande tas fram föratt man skall kunna ta ställning till för vilka grupper en sådan utvidgadprovtagning framstår som angelägnast. En annan möjlighet kan vara att erbjudatest i sambandmed andra blodprov. Regeringen bör noga följa utvecklingen på 27 dettaområde och ta de initiativ som erfordras. Utskottet har erfarit att testning nu kommer att erbjudasalla gravida SoU 1986/87:19 kvinnor. Utskottet anser med hänvisning härtilloch till vad utskottet i övrigt har anfört att syftet med de nu aktuellamotionsyrkandena är tillgodsett och avstyrker därför motionerna So437 (c)yrkande 4 och So257 (m) yrkande 2, Registrering av testresultat m, m. Två motioner tar upp frågan om anonymitet vid provtagningför HTLV-III-infektion, I /notion 1986/87:So409 (fp) begärs ett tillkännagivandetill regeringen av vad som anförs i motionen om införande av möjlighet tillfullständig anonymitet vid testning avseende HTLV-III-infektion (yrka/ide 6).Det allmännas intresse av att hindra smittspridningen är enligt motionärernadet viktigaste skälet för att tillåta den som så önskar fullständig anonymitet.Den lilla gruppen av misskötsamma kända smittbärare som till äventyrs skullekunna förbli okänd om fullständig anonymitet medgavs är, anförs det i motionen,en långt mindre fara än de tusentals okända och omedvetna smittbärare som detgäller att stimulera till provtagning, I motion 1986/87 :So459 av m.fl. (vpk)hemställs att hos regeringen begär förslag till utsträckt anonymitetvid HTLV-lII-tester, tar bl, a, upp de homo- och bisexuellassituation och pekar på deras behov av ett starkt skydd för sinintegritet. Närdet gäller påståendet att fullständig anonymitet skulle komma i konflikt medsmittskyddslagen anser motionärerna att det är fel utgångspunkt, eftersomskyddssyftet i stort gynnas av stärkt integritetsskydd men också att eneventuell sådan konflikt ändå är möjlig att lösa. Bestämmelser om anonymitet vid HTLV-III-test finns dels ipatientjournallagen (1985:562, senast ändrad 1986:197), dels i smittskyddskungörelsen(1968:234), Bestämmelserna i smittskyddskungörelsen möjliggör viss anonymitetför patienten genom att läkare som konstaterar att någon är smittad skallrapportera detta till smittskyddsläkaren i kodad form (8 §smittskyddskungörelsen). Anonymitet vid HTLV-III-test möjliggjordes genom ettbeslut av om ändring i 14 § patientjournallagen (SoU 1985/86:15, rskr, 154), Enligt detta stadgande får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om undantag från regeln att patientjournal alltid skall innehålla uppgift om patients identitet, såvittgäller provtagning för viss sjukdom. Regeringen har därefter utfärdat en särskild förordning (1986:198) om provtagning för infektion av HTLV-III, i vilken anges att föreskriften i' patientjournallagen om identitetsuppgifter i en patientjournal inte skall tillämpas vid sådan provtagning, om patienten begär att prov skall tas anonymt. Vid tillkomsten av den nya bestämmelsen i patientjournallagen ansåg utskottet, som bl, a, hänvisade till den stora vikten av att de som tillhör de s, k, riskgrupperna kan förmås medverka till provtagning, starka skäl tala för att öppna en möjlighet att erbjuda anonym provtagning. Utskottet underströk emellertid att kraven på en god och säker vård inte får eftersättas. Vidare uttalades att tillämpningen inte får komma i o konfliktmed smittskyddslagens bestämmelser i de fall det visar sig att någon SoU1986/87:19 är smittbärare. följde utskottet (RD 1985/86:109, rskr,154), Frågan om fullständig anonymitet vid HTLV-III-infektion,dvs, anonymitet även sedan smitta konstaterats, har därefter behandlats avutskottet , senast i betänkandet SoU 1986/87:9. Utskottetavstyrkte därvid de då aktuella motionsyrkandena med följande motivering (s.20-21). Inledningsvis bör erinras om det mycket starkasekretesskydd som generellt gäller på hälso- och sjukvårdsområdet. Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Enligt samma lagrum gäller samma sekretess även bl. a. i fråga om åtgärder mot smittsamma sjukdomar. Sekretessen kan brytas bara i vissa undantagsfall, främst då uppgiftsskyldighet till annan myndighet finns bestämd i lag eller förordning--- . Däremot finns ingen möjlighet att efter en intresseavväg ning lämna ut uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretessen. Sekretess innebär tystnadsplikt i det allmännas verksamhet samt förbud att lämna ut handlingar. När det gäller personal inom enskilt bedriven hälso- och sjukvård finns motsvarande bestämmelser om tystnadsplikt i 6 § tillsynsla gen. Brott mot tystnadsplikt är straffbelagt i 20 kap, 3 § . Straffet är böter eller fängelse i högst . I fräga om HTLV-III-smitta finns dessutom särskilda reglerom anonymitet vid provtagning, om kodning av laboratorieprov och även om kodningav anmälan till smittskyddsläkare i de fall smitta konstateras. Utskottet vill också erinra om att det finns mänga andrauppgifter om hälso- och sjukvärden vilka människor kan uppleva som känsliga ochvara angelägna om att de inte kommer till andras kännedom. Som exempel kannämnas uppgifter om genomgångna aborter och uppgifter om psykiska sjukdomar.Det har inte påståtts annat än att sådana uppgifter har ett fullgottsekretesskydd genom de regler utskottet ovan redogjort för. Enligt utskottetsmening saknas således grund för den oro som yppats pä vissa håll att uppgifteri en patientjournal skulle kunna få icke avsedd spridning. När det gäller frågan om att låta anonymiteten vidHTLV-III-test gälla även när smitta konstaterats vidhåller utskottet sintidigare anförda uppfattning att en sädan ordning skulle rubba grunderna försmittskyddslagens tillämpning. Det har visserligen från vissa håll hävdats att enfullständig anonymitet skulle medföra att flera människor lät testa sig. Dennaåsikt baserar sig emellertid på antaganden. Något verkligt stöd har hittillsinte presenterats. Enligt utskottets uppfattning finns det sannolikt ocksåandra skäl än rädsla för att uppgifterna skall spridas som gör att en delmänniskor drar sig för provtagning. Ett uppenbart sådant skäl är att mångamänniskor i det längsta vill undvika ett besked om att de bär på en livshotandesjukdom, Pä detta finns många exempel, I all synnerhet torde detta gälla ifråga om en sjukdom för vilken det inte finns något botemedel. Även om en regel om fullständig anonymitet skulle göra attnågot flera lät testa sig - vilket alltså är ovisst - skulle för övrigt inte risken för smittspridning därmed vara eliminerad. En ökad testbenägenhet kan inte i sig ersätta smittskyddsåtgärder. Testresultaten måste självklart följas upp genom individuellt anpassade föreskrifter och stöd till dem som visar sig vara smittade. Man måste också försöka spåra smittkällan samt andra som i sin tur kan ha smittats. Enligt utskottets mening vore det inte godtagbart att genom 29 en regelom anonymitet för den som sä önskar försvära eller helt omöjliggöra SoU1986/87:19 en effektiv smittskyddsverksamhet. Utskottet, som noterar att antalet människor som begärprovtagning nu ökar krafttgt som ett resultat av den inleddainformationskampanjen, finner ingen anledning till något ändratställningstagande i anonyniitetsfrågan och avstyrker därför motionerna So409(fp) yrkande 6 och So459 (vpk). En motion tar upp frågan om angivande av riskgrupp. Imotion 1986/ 87:So437 (c) hemställs att som sin mening ger regeringentill känna vad som i motionen anförts om angivande av riskgruppstillhörighetvid MDS-test (yrkande 5). Motionärerna pekar på att det av statistiska skäl brukaranges riskgruppstillhörighet i samband med positivt svar på HTLV-III-test,Någon skyldighet för patienten att uppge att han t, ex, är homosexuell kanemellertid inte finnas. Detta bör enligt motionärerna klargöras iinformationssammanhang, eftersom angivandet av riskgrupp förmodlingen kan verkaavskräckande på många. Patientens skyldigheter enligt smittskyddslagstiftningenframgår främst av 12 och 14 §§ smittskyddslagen (1968:231), Enhgt 12 § är densom har anledning anta att han lider av venerisk sjukdom skyldig att sökaläkare och underkasta sig den undersökning och behandling som behövs. Han skallfölja de föreskrifter som läkaren meddelar om sjukdomens vidare behandling ochom åtgärder för att hindra spridning av smitta, 114 § smittskyddslagen finnsbl, a, bestämmelser om tvångsåtgärder, I paragrafens tredje stycke stadgas attläkare efter beslut om tvångsåtgärder får genomföra erforderlig undersökningeller behandling samt ta de prov som krävs för att avgöra om venerisk sjukdomföreligger. Av 7 § smittskyddskungörelsen (1968:234) framgår bl, a,att läkaren skall söka få uppgift av den sjuke om vem som smittat honom ochtill vem han kunnat överföra smitta, 118 § kungörelsen regleras läkarensskyldigheter att lämna uppgifter om smittade m,fl, ttll smittskyddsläkaren. Avstadgandet framgår sålunda bl, a, att en läkare som konstaterar venerisksjukdom senast skriftligen skall anmäla detta tillsmittskyddsläkaren. Anmälan skall vara kodad på visst sätt. Öm den sjuke vidinfektion av HTLV-III tillhör en riskutsatt grupp skall denna grupp anges ianmälan, I smittskyddskommitténs förslag till ny smittskyddslag (Omsmittskydd, SOU 1985:37) föreslås en uttrycklig skyldighet för den som ärsmittad att till läkaren lämna för smittskyddet nödvändiga uppgifter bl, a, omvilka personer smittämnet kan ha kommit fråri till vilka det kan ha förtsvidare. Den grundläggande tanken bakom helasmittskyddslagstiftningen är att en smittad person så snabbt som möjligt skallkunna erbjudas undersökning och behandling mot sjukdomen. Ett annathuvudintresse är att ytteriigare spridning av smittan skall kunna förhindras.För behandlingen av patienten är det viktigt med ett öppet och förtroendefulltsamarbete mellan patient och läkare. Utskottet vill i det sammanhanget erinraom att de uppgifter som patienten lämnar läkare är skyddade av mycket starksekretess enligt gällande sekretesslagstiftning. Ytterligare skydd ges dessutomgenom regler- na i 8 §smittskyddskungörelsen om kodning av läkares underrättelser till SoU1986/87:19 smittskyddsläkaren. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att motion1986/87:So437 (c) i här aktuell del bör föranleda någon åtgärd.Yrkande 5 i motionen avstyrks därför. En motion tar upp frågan om ett centralt register överAIDS-sjuka och HTLV-IIIrsmittade, I motion 1986/87:So402 (c) hemställs attriksdagen begär att regeringen inrättar ett sådant centralt register (yrkande2). Motionären hänvisar till arbetarskyddet inom bl, a, sjukvård, socialtjänst,kriminalvård och polisarbete. För att personal skall kunna vidta nödvändigaskyddsåtgärder fordras att de får kännedom om att en viss person, som ärföremål för vårdinsats eller ingripande, är HTLV-III-smittad, Detta kräver,anser motionären, att samtliga HTLV-III-smittade och AIDS-sjuka registrerascentralt. Utskottet behandlade i betänkandet SoU1985/86:15 (s,16 och s, 27) motionsyrkanden av motsvarande innbörd som det nuaktuella. Utskottet avvisade därvid tanken på en allmän registrering. När detgäller skyddet för berörd personal underströk utskottet det storainformationsbehov som föreligger. Utskottet erinrade om att HTLV-III-virussmittar genom blodkontakt och sexuellt umgänge och att smitta inte sprids genomvanliga sociala kontakter. Utskottet betonade också attinformationsverksamheten inte får leda till en diskriminering av dem somdrabbas av HTLV-III-infektion och AIDS, Mot denna bakgrund avstyrkte utskottetde då aktuella motionsyrkandena. Utskottet gör nu samma bedömning. Utskottet vill i dettasammanhang också hänvisa ttll vad som ovan anförts under avsnittetHTLV-III-infektto-nen i arbetslivet (s,1012), Motton So402 (c) yrkande 2avstyrks med hänvisning till det anförda. I motion I986l87:So409 (fp) hemställs att somsin mening ger regeringen ttll känna att beteckningen HTLV-III bör ändras till HIV i av regeringen och regeringen underställda myndigheter utfärdade författningar (yrkande 8). Motionärerna hänvisar till att re kommenderat att benämningen på det virus som förorsakar AIDS skall vara Human Immunodeficiency Virus eller HIV och anser att, för att undvika förvirring i det fortsatta informationsarbetet, ett namnskifte bör genomföras i samtliga författningstexter där HTLV-III omnämns. Detta bör ;. som sinmening ge regeringen till känna. Den hittillsvarande officiella benämningen i Sverigeframgår av 6 § smittskyddskungörelsen. Enligt detta stadgande hänförs till veneriska sjuk domar bl. a. infektion av LA V/HTLV-III (Lymfadenopati-Associerat Virus/ Humant T-Lymfotropt Virus typ III) (svensk benämning) eller AIDS (Acquired Immune Deficiency Syndrome virus infection) (internafionell benämning). Regeringen beslutade att infektion avHTLV-III- SoU 1986/87'19 virus skulle hänföras till de veneriskasjukdomarna. Ändringen av 6 § trädde i kraft . renodlade en fransk forskargrupp under ett virus från en pattent med lymfkörtelförstoringar.Viruset namngavs efter sjukdomstillståndet till Lymfadenopati-associerat virus(), men sambandet till AIDS var från början inte klarlagt. Gallo ochmedarbetare vid , , publicerade 1984 data om ettvirus betecknat humant T-Lymfotropt virus typ III (HTLV-III). Därvid kunde ävenett klart samband mellan AIDS och virus redovisas. och HTLV-III har senarevisats vara identiska. Då enighet inte kunde näs i namn-och prioriteringsfrågangodtogs omsider kompromissen LA V/HTLV-III eller HTLV-III/som beteckningför "AIDS-virus". tillsattes en kommitté av 13 framståendeAIDS-forskare med uppgift att föreslå en enklare beteckning för"AIDS-virus". I ett brev undertecknat av elva av forskarna,publicerat , föreslogs namnet Human Immunodeficiency Virus (humantimmunbristvirus), förkortat HIV, för det virus som orsakar sjukdomen AIDS, Dennya beteckningen har godtagits av exekutivkommittén i den internationellakommittén för virusnomenklatur (ofViruses, ICTV), WHO har därefter deklarerat sin avsikt att i fortsättningenanvända den nya beteckningen i alla sina publikationer och dokument. Från misstänkt AIDS-sjuka och frän friska personer iVästafrika har man kunnat isolera retrovirus som givits olika beteckningar:HTLV-IV (av amerikanska forskare) och senare ersatt med HIV-2 (av franskaforskare). Internationellt går dessa virus under beteckningenhumana HIV-besläktade retrovirus, SBL har i ett brev tillsocialdepartementet föreslagit att ur legal synpunkt i tills vidare böranvändas HIV som en samlingsbeteckning för de retrovirusvarianter som kanorsaka sjukdomen AIDS, Även har inkommit med en liknandeframställning. Frågan om ändrad benämning av viruset bereds iregeringskansliet. Utskottet anser att det är viktigt att man särskilt iinformationen ttll allmänheten använder en enhetlig benämning på det virus somorsakar AIDS, Utskottet anser mot denna bakgrund att benämningen HTLV-III börändras till HIV även i författningssammanhang i enlighet med förslaget i motionSo409 (fp). Vad utskottet sålunda anfört bör som sin meningge regeringen till känna. AIDS som allmänfarlig sjukdom I motton I986/87:So402 av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna att AIDS ochHTLV-III-smitta skall vara en allmänfarlig, smittosam sjukdom (yrkande 1). Den nu gällande smittskyddslagen (1968:231, senast ändrad1985:870) indelar de smittsamma sjukdomarna i allmänfarliga sjukdomar, veneriska sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. Regeringen bestämmer vilka 32 sjukdomarsom skall hänföras till allmänfarliga resp. till veneriska sjukdomar SoU1986/87:19 (4 §), Lagen ger hälso- och miljöskyddsnämnderna en central roll närdet gäller de allmänfarliga sjukdomarna. Nämndernas verksamhet begränsas dock ipraktiken till livsmedelsburna smittämnen. Arbetet med att bekämpa utbredningenav de veneriska sjukdomarna sker inom hälso- och sjukvården. Ar 1982 tillsatte regeringen en utredning, den s, k,smittskyddskommittén (S 1982:02) med uppdrag att se översmittskyddsförfattningarna. Kommittén framlade förslag tillbl, a, ny smittskyddslag i betänkandet (SOU 1985:37) Om smittskydd. Förslaget innebär bl.a, att uppdelningen i allmänfarligaoch veneriska sjukdomar upphör. Samtliga sjukdomar som regleras i denföreslagna lagen kallas allmänfarliga. Smittskyddsläkaren fär en central rolloch föreslås få vidare uppgifter och befogenheter än . betänkande har remissbehandlats ochär föremål för beredning i . Beredningen av AIDS-frågornahar försenat arbetet med en ny smittskyddslagstiftning. Ett förslag kantidigast beräknas komma . Utskottet har även tidigare behandlat motionsyrkanden avmotsvarande innebörd som det nu aktuella.