bet · GA01JoU15 · 1986-12-31 00:00:00 — Motion 1986/87;Jo752 av och (c), vari yrkas 1. att riksdagenbegär att regeringen låter utarbeta regler för ett ersättningssystem förskador på skog av älg och hjort i enlighet méd i motionen anförda principer, 2. att riksdagenhos regeringen begär förslag om hur ackumulerade skogsskador skall regleras. Motion 1986/87:Jo753 av i m. fl. (m),vari yrkas att beslutar om ändring av 7 8 Lagen om jaktyårdsområdensamt att konsekvensändringar görs i 25:6 och 26 8§. Motion 1986/87:Jo754 av i och (), vari yrkas att begär att regeringen itilläggsproposition eller i nästa års budgetproposition återkommer tillriksdagen med förslag om finansiering av kostnader i anledning av proposition1986/87:58. Motion 1986/87:Jo767 av och (), vari yrkas att beslutar att älgjakten skall utformas i enlighetmed vad som i motionen anförts. Motion 1986/87;Jo770 av m. fl. (c,s), vari yrkas att beslutar hos regeringen begära att en sakkunnig utredningtillsätts med uppgift att skyndsamt undersöka förutsättningarna för eribegränsad vårjakt efter sjöfågel, förbehållen den bofastaskärgårdsbefolkningen. Motion l986/87;Jo774 av och (), vari yrkas att hos regeringen begär förslag till sådan ändring ireglerna för jaktvårdsområden att den enskildes rättssäkerhet stärks. Motion 1986/87;Jo778 av i och (), vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begära» , i likhet med tidigare, får delav medel för bedrivande av viltforskningsprojekt med tillämpad inriktning, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att skall svara förden viltforskning som gäller viltarternas grundläggande ekologi. Motion 1986/87:Jo779 av i och (), vari yrkas att beslutar att 29 8 Lagen omjaktvårdsområden skall ha följande lydelse: Bildas inom jaktvårdsområde annan fastighet änjordbruksfastighet, skall fastighetenanses utesluten ur jaktvärdsområdet om ej på 22 ansökan avjaktvårdsområdesföreningens styrelse eller fastighetens ägare JoU1986/87:15 och efter hörande av fastighetens ägare ellerjaktvårdsområdesföreningens styrelse förklarar att fastigheten skall ingå iområdet. Motion 1986/87;Jo784 av (), vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omjakt- och viltvårdens organisation och administration. Motion 1986/87:Jo785 av, (), vari yrkasatt anhåller att regeringen ser över bidragsgivningen till Jägarnasriksförbund-Landsbygdens jägare och i syfte att uppnåjämställdhet mellan de två organisationerna. Motion 1986/87: Jo787 av m.fl. (s), vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom vikten av att kostnaderna för jakt ses över med syfte att få en effektivpriskontroll. Motion 1986/87:Jo792 av m. fl. (c),vari yrkas att beslutar att bevilja Jägarnas Riksförbund-LandsbygdensJägare ett bidrag verksamhet om , samt att en fortsattutjämning mellan de två jägarorganisationerna skall ske enligt vad i motionenanförts. Motion 1986/87:Jo793 av (), vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförts om begränsning av viltstammen av kronhjort. Mofion 1986/87;Jo829 av och (), vari yrkas att beslutar att 6 8 i dét nya förslaget till jaktlagutgår och att det som finns i 12 8 i Jaktstadgan beträffande skyldighetenatt hålla, hund under uppsikt och kopplad även i fortsättningen skall gälla. Motion 1986/87:Jo830 av (m), vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna att en utredning börgöras rörande ersättning för viltskador. Motion 1986/87;Jo831 av (), vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförs om generellt koppeltvång. Motion 1986/87;Jo832 av m. fl. (s), vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behovet av en översyn av jakttidsberedningens sammansättning ochorganisation med hänsynstagande även till de icke jagandes naturintressen. Skrivelser, uppvaktningar, hearing Till utskottet har inkommit ett stort antal skrivelser,namninsamlingar och andra opinionsyttringar, vilka främst tagit sikte pä den ipropositionen föreslagna bestämmelsen om koppeltvång för hundar. Utskottet har vidare uppvaktats av ett flertalorganisationer, såsom . Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. ska samernas riksförbund. kennelklubbenoch Svenska hundklubben m.fl. hundorganisationer samt JoU 1986/läns fjällbygd. Synpunkter pä problemen medvildsvinsskador har framförts av en representant för arrendatorer avdomänverksmark vid . zoologiska koriservatorer m. fl. har i skrivelsetill utskottet anfört kritiska synpunkter på de föreslagna bestämmelserna omkontroll av konservatorsverksamheten. Företrädare för har inför utskottetlämnat information om vissa jakt- och viltvårdsfrågor. Med stöd av regeringens bemyndigande den 24 mars 1977tillkallade dåvarande chefen för en beredning meduppdrag att se över vissa jakt- och viltvårdsfrågor. Beredningen, som antognamnet jakt- och viltvårdsberedningen, har avgett ett flertal delbetänkanden. Ijuni 1977 avgavs betänkandet (Ds Jol977:4) Värjakt efter sjöfågel vilketutgjorde underlag för regeringens förslag till om försöksvis vårjaktpå vissa sjöfågelarter (prop. 1977/78:37, JoU 9, rskr. avstyrktei sitt beslut förslaget. Betänkandet (SOU 1979:19) Jaktvårdsområden avgavs imars 1979. Regeringens förslag i anledning av betänkandet och beslut(prop. 1979/80, JoU 1980/81:3, rskr. 1980/81:22) innebar att bestämmelserna omjaktvårdsområden i lagen (1938:274) om rätt till jakt ersattes av en ny lag iämnet. I betänkandet (SOU 1979:52) Viltskador som avgavs i augusti 1979föreslog beredningen bl. a. ett nytt ersättningssystem vid skador på grödaorsakade av älg, krön- och dovhjort. Principerna för viltskadeersättningunderställdes prövning (prop. 1979/80: 111, JoU 36, rskr. 302).Betänkandet (Ds Jol979;12) Ändringar i jaktlag och jaktstadga lämnades i oktober1979. Förslagen lades till grund för vissa ändringar i jaktstadgan (1938:279).I mars 1980 avgavs betänkandet (SOU 1980:11) Vildsvin i . Medbetänkandet som underlag beslutades vissa åtgärder för att begränsa antaletfrilevande vildsvin i landet (prop. 1980/81;82, JoU 16, rskr. I juli 1980avgavs delbetänkandet (SOU 1980:29) Vilt och trafik som föranlett beslut omvissa författningsäridringar (prop. 1981/82:81, TU19 och 26. rskr. Slutligen avlämnade beredningen (numera statssekreterarenSören , ordförande, samt riksdagsledamoten i ,dåvarande riksdagsledamöterna ,riksdagsledamoten och lantbrukaren ) i maj 1983huvudbetänkandet (SOU 1983:21) Vilt och jakt. Betänkandet innehåller bl.a. ettförslag till ny jaktlag. Betänkandet har remissbehandlats. Med stöd av regeringens bemyndigande den 6 juni 1985tillkallades en särskild utredare (departementsrådet ) med uppdrag att belysa konsekvenserna av en ytterligare samordning av älgjakten vad beträffar jaktmöjligheterna förbi. a. icke-markägare. Utredaren avlämnade y. i mars1986 betänkandet (Ds Jol986; 1) Tillgång till älgjakt. Betänkandet har JoU1986/87:15 remissbehandlats. I propositionen behandlas vidare ett förslag från statensnaturvårdsverk om ändring i lagen (1980:894) om jaktvårdsomräden samt enframställning av om ändring i lagen (1943:459) om tillsynöver hundar. Målen för jakt- och viltvårdspolitiken Föredragande statsrådet anför i ett inledande avsnitt ipropositionen bl. a. följande om målen för jakt- och viltvårdspolitiken: Vår svenska natur skänker unika möjligheter till enomväxlande och stärkande rekreafion i form av exempelvis vandringar, bär- ochsvampplockning, fiske och jakt. Av dessa rekreationsformer är jakten specielli den meningen att den förutsätter förfoganderätt till mark, särskildakunskaper och tillgång till speciell utrustning. Trots dessa till synes starkabegränsningar bedrivs i vårt land jakt i en eller annan form av ca 300 000människor av olika kategorier. I finns omkring 70 arter av vildadäggdjur och drygt 300 arter av vilda fåglar. Ett trettiotal av däggdjursarternaoch ett femtiotal av fågelarterna är tillåtna för jakt under hela eller en vissdel av året. En väl avpassad viltvård ger en artrik och för vårt land specifikfauna som möjligheter skapas för en värdefull jakt. Jakten och viltvården har varit reglerad genomlagstiftning. I takt med samhällsutvecklingen och nya rön på området harreglerna i olika hänseenden ändrats och kompletterats. Detta har lett fram tillett regelverk som brister i överskådlighet och som trots ändringarna inte ärtill alla delar tidsenligt. Det finns ett starkt behovav en översyn. De båda nu gällande huvudförfattningarna på jaktens områdeär lagen (1938:274) om rätt fill jakt (jaktlagen) och jaktstadgan (1938:279).Bestämmelser om jaktfider firins i jakttidsförordningen (1976:432) ochdetaljföreskrifter för jakten finns i jaktkungörelse (SNFS1983:1). Den nuvarande jaktlagstiftningen är uppbyggd på principenatt jakt är tillåten endast om den är försvarlig från viltvärdssynpunkt. Enaktiv viltvård är ofta en avgörande förutsättning för jakt. är självajakten i viss utsträckning ett led i viltvården, nämligen när det är möjligtatt genom avskjutning reglera ett viltbestånds storlek och sammansättning. Tillviltvård i övrigt kan räknas viltvårdsåtgärder i mera traditionell mening,exempelvis utfodring av viltet och anläggande av viltåkrar, men också olikahänsynstaganden till naturvårdens intressen vid markanvändningen, t. ex. iskogsbruket och jordbruket och vid utnyttjandet av mark för bebyggelse, vägaroch energiutvinning. Den grundläggande principen är att viltet är fridlyst ominte jakt uttryckligen medges i jaktförfattningarna. Detta innebär attföreskrifterna om jakttider är av stor betydelse från viltvårdssynpunkt. vidare enbestämmelse om skyldighet för jakträttshavaren att inom sitt ' Med jaktvård avses en efter viltförhållandena anpassad jakt ochåtgärder för att skydda viltet och främja dess tillväxt. Jaktvården skallbedrivas med hänsyn tagen till jordbrukets, skogsskötselns och andra näringarsintressen. I bestämmelsen används uttrycket "villebråd". Därmedavses alla vilda däggdjur ochfåglar. De för viltvården grundläggande bestämmelserna finns emellertidi lagstiftningen om naturvård och miljöskydd. Av särskilt stor betydelse är bestämmelserna om hänsyn till naturvårdsintressena i naturvårdslagen med 25 följdförfattningarsamt i skogsvårdslagstiftningen och lagstiftningen om JoU 1986/87:15skötsel av jordbruksmark. Jakträtten är knuten till markägandet. Enligt jaktlagenhar jordägaren jakträtt på det markområde som tillhör honom. Flertalet enskildamarkinnehav är emellertid för små för att var för sig medge en meningsfulljakt och en rationell viltvård. Genom att sammanföra ett antal fastighetereller delar av fastigheter till ett jaktvårdsområde kan man samordna jakten ochviltvården över ägogränserna. Lagstiftningen om jaktvårdsområden är följaktligenav stor betydelse för både jakten och viltvården. Målen för viltvården bör vara att bevara de arter somtillhör landets viltbestånd och främja en lämplig utveckling av viltstammarnamed hänsyn tagen till allmänna och enskilda intressen. För att nå dessa målkrävs insatser av skilda slag. Bevarandet av de inhemska arterna kräver i vissafall särskilda hänsynstaganden vid utnyttjandet av mark och vatten. Vissa arterhar drabbats så hårt av miljöstörningar att särskilda räddningsåtgärder ärnödvändiga. Vidare måste den illegala verksamhet som riktar sig mot hotadeeller sårbara arter bekämpas på ett effektivt sätt. Åtgärder krävs också föratt förhindra att främmande viltarter etablerar sig i landet till men för deinhemska arterna. Vad beträffar utvecklingen av viltstammarna måste en balanseftersträvas i fråga om stammarnas storlek. Av grundläggande betydelse förarternas bevarande är att bestånden av varje art omfattar ett så stortindividantal att en genetisk variation inom arten är säkerställd. När arternaförekommer i tillräckligt starka stamrriar måste det bli fräga om enintresseavvägning. Jägare och en naturintresserad allmänhet kan å ena sidanförutsättas vilja ha talrika bestånd av åtminstone vissa arter. Hänsyn måsteemellertid å andra sidan tas till riskerna för skador i jordbruket ochskogsbruket och i trafiken. Vad beträffar jakten bör samhällets insatser inriktas motatt främja ett tillvaratagande av dels de ekonomiska värden som viltetrepresenterar, dels de möjligheter till rekreafion och avkoppling som jaktenger. Samhället kan direkt påverka förutsättningarna för jaktengenom bestämmelser som reglerar under vilka villkor jäkt skall få bedrivas. Avstor betydelse i sammanhanget är också reglerna för jaktsamverkan överägogränserna, en samverkan som också förbättrar förutsättningarna för viltvård.Det är vidare möjligt att genom olika åtgärder från det allmännas sida påverkavillkoren för upplåtelser av jaktmark vilket i sin tur återverkar pämöjligheterna att bedriva jakt. Ett främjande av jaktintresset fär emellertidinte leda till att andra viktiga intressen blir lidande. Att ettfritidsintresse som jakten i vissa fall måste stå tillbaka för olikanäringsintressen är självklart. Hänsyn måste emellertid även tas till andrafritidsintressen. Som flera remissinstanser påpekar kan allmänhetens vistelse iskog och mark för bärplockning och annat komma att påverkas av att det bedrivsjakt på markerna. Här är det nödvändigt att finna kompromisslösningar, bl. a.när det bestäms under vilka tider jakt skall få ske. För att jakt- och viltvärdspolitiken skall få deninriktning jag förordar , krävs att verksamheten styrs genom lagbestämmelseroch andra föreskrifter. Den administration som behövs för att ett sådantregelsystem skall fungera bör samhället svara för. Jag delar beredningens ochremissinstansernas uppfattning att administrationen bör förenklas så långt detär möjligt. En aktiv medverkan av jägarnas organisationer får enligt min meningstor betydelse för möjligheterna att finna enkla former för hur jakten ochviltvården skall organiseras och när en rad praktiska uppgifter skall lösas. Sammanfattningsvis innebär vad jag nu har anfört att jag iallt väsentligt ansluter mig till beredningens förslag i fråga om målen förviltvården och jakten ochde principer i övrigt som bör ligga till grund för politiken pä JoU1986/87:15 området. Utskottet ansluter sig till föredragandens allmännasynpunkter på målen för jakt- och viltvårdspolitiken (prop. s. 19-22). Vidaredelar utskottet föredragandens uppfattning att den nuvarandejaktlagstiftningen är i behov av en så omfattande modernisering att det ärbefogat att ersätta lagen om rätt till jakt med en helt ny lag, jaktlag. I det följande behandlar utskotteti huvudsak endast de avsnitt i propositionen som berörs i motionerna. De delarav regeringens förslag som ej särskilt tas upp i detta betänkande har ejföranlett nägon erinran från utskottets sida. För värd och skydd av viltet i allmänhet bör enligtpropositionen följande gälla; Viltet skall vårdas i syfte attbevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och att främja en medhänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling avviltstammarna. Allt vilt är fredat om inte annatföreskrivs. Det skall åligga markägare ochjakträttshavare att vidta de särskilda åtgärder som behövs för att skydda ochvårda viltet och att anpassa jakten efter tillgången på vilt. Åtgärder isamverkan mellan flera markägare och jakträttshavare bör främjas bl. a. genomen lokal organisation. För att förhindra att främmandeviltarter okontrollerat etablerar sig i landet skall det krävas särskilttillstånd för att fä ha sådana arter i hägn. En myndighet skall kunna förordnaom jakt på vilt äv främmande art. Utskottet har ingen erinran mot vad i propositionen anförsom viltet i allmänhet (s. 22-30). När det gäller frågan om viltstammarnasstorlek och åtgärder för att motverka viltskador m. m. hänvisas till detföljande. Åtgärder mot viltskador m. m. I den nya jaktlagen föreslås en bestämmelse som innebäratt redan en påtaglig risk för viltolyckor eller allvarliga skador av viltskall ge en myndighet rätt att besluta om jakt för att förebygga eller minskaskaderisken (7 8). Närmare synpunkter på hithörande frågor lämnas på s. 30-32 ipropositionen. Föredraganden understryker bl.a. att ett av målen för viltvårdenbör vara att främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämpligutveckling av viltstammarna. En balans skall följaktligen eftersträvas mellan åena sidan intresset av att ha starka viltstammar och å andra sidan främstnärings- och trafikintressena. Av den redovisning beredningen har lämnatframgår att vissa arter förekommer i så stora stammar att det krävs särskildaåtgärder om målet skall nås. Så t.ex. har älgstammens tillväxt lett till ettstort antal viltolyckor i trafiken och betydandebetesskador på gröda och skog. Andra arter som kan sägas JoU 1986/87:15förekomma i alltför individrika stammar lokalt är bl. a. bävern och samtmås- och kråkfågel. En möjlighet att komma till rätta med den obalans sområder är att genomföra en ökad avskjutning. Man bör dock inte övervärderajakten som medel att lösa problemen med övertaliga viltstammar. ärandra metoder bättre. Beredningen ger exempel på detta och framhåller att envaraktig minskning av mås- och kråkfågel förutsätter att man undanröjer deprimära orsakerna till antalsökningen genom att exempelvis soptippar görsmindre lättillgängliga. påpekar också att vissa arter har egnamekanismer för att reglera antalet individer. Jakten är följaktligen inte det enda medlet för att minskaen för stor viltstam. I fråga om vissa viltarter är det emellertid nödvändigtatt både bedriva en intensiv normal jakt och ha möjlighet att vid sidan om denvanliga jakten föranstalta om en avskjutning för att förebygga viltskador. För en avskjutning i särskilda fall i skadeförebyggandesyfte finns flera bestämmelser i den nuvarande jaktlagen. Om utvecklingen av enviltart orsakar avsevärd skada på gröda, skog eller plantering kanlänsstyrelsen ålägga jakträttshavaren att vidta skadeförebyggande åtgärder. Ijaktstadgan finns bestämmelser om hur skadorna skall konstateras. Följs inteföreläggandet får förordna om att jakt utförs av särskiltutsedda jägare. kan också förordna om jakt genom särskilda jägareom det föreligger påtaglig fara för att sammanstötning mellan motorfordon ochälg skall inträffa. Slutligen kan besluta om jakt,inom områdendär det finns stammar av vildkanin, vildmink eller vildsvin i syfte att utrota ellerminska stammarna. skall bestämma om jakten skall bedrivas avjakträttshavaren efter hans åtagande eller av särskilt utsedda jägare. Beredningen föreslär att de nuvarande reglerna ersätts meden bestämmelse som utgår ifrån att en tvångsvis avskjutning vanligen börgenomföras samordnat inom större områden och att man inte kan räkna med attalla jakträttshavare inom området kan medverka vid en sådan avskjutning. Vidarebör myndighetens möjlighet att förordna om avskjutning vidgas. Även när detgäller gröda, skog eller plantering skall redan en påtaglig risk för skada varatillräcklig grund för ett ingripande. Föredraganden framhåller att avvägningen mellan skildaintressen i vissa fall kan innebära problem för myndigheterna, något som dock knappast kan undvikas om möjligheten till tvångsavskjutning skall finnas kvar. Att det skall vara fråga om en särskilt kvalificerad skaderisk följer av att det av omständigheterna bör framgå att risken för skada är överhängande och att den skada som riskeras är allvarlig. Varje beslut om en avskjutning måste givetvis föregås av en prövning där viltvårdsintresset ges stor tyngd. Detta följer av principen att var och en anses skyldig att tåla ett visst mått avskada eller annan olägenhet som en följd av att det finns vilda djur. Bestämmelsen bör också utformas så att regeringen kan bestämma att beslut om jakt efter vissa djurarter skall fattas av den centrala naturvårdsmyndigheten. Besvärli ga avvägningsproblem kan uppkomma när det är fråga om en viltart som bara mycket lokalt förekommer i ett antal som innebär en alldeles särskilt stor risk 28 Det som främst åsyftas är när rovdjur i ett område vuxit till ett JqTj 1986/87'15 antal som innebär ettspeciellt hot mot tamdjursskötseln i samma område. För sådana fall kan detfinnas anledning att föreskriva att skall varabeslutsmyndighet. Förslaget till utformning av 7 8 lagförslaget kritiseras imotion Jol20 av m. fl. (vpk). Eftersom det inte längre skall krävaskonstaterad skada kommer myndigheterna enligt motionen atf ställas inför svåraavvägningsproblem. När det gäller t.ex. viltskador och skador på skog ärproblematiken inte så enkel som man synes ha förutsatt i propositionen.Motionärernas slutsats blir att andra lösningar än ökad avskjutning måsteeftersträvas. Som exempel nämns att man i vissa hårt utsatta områden skullekunna genom stödutfodring eller andra förebyggande åtgärder minska t. ex.älgskadorna på skogen. Mofionärerna understryker att det inte enbart ärviltbeståndets storlek som är orsaken till skogsskadeproblematiken. Detta måstesjälvfallet beaktas när åtgärder mot viltet aktualiseras I motion Jol26 av m. fl. anförs attviltstammens storlek i mänga fall måste begränsas på grund av den skadegörelsesom sker pä jord-och skogsbruk och renskötsel. En annan viktig faktor att tahänsyn till är viltets betydelse för trafiksäkerheten. Vad gäller i första hand älgar och hjortdjur samt, iframtiden, vildsvin, är motionärernas grundläggande inställning att stammarnamåste hållas pä en sädan nivå att viltskadorna blir rimliga. Detta utesluterinte att skador på jord- och skogsbruket, framför allt i landets mellanbygder,blir sä stora att de måste ersättas med medel från s.k. fällavgifter. Blirviltstammarna alltför stora kan skadegörelsen i skogen bli av sådan omfattningatt dessa avgifter blir orimligt höga. Enligt motionen är det viktigare inomskogsbruket än inom jordbruket att skadornas omfattning minimeras genomkontroll av viltstammarna. På grund av svårigheterna att genomföraskadeförebyggande åtgärder i skogsbruket kan ersättningsbestämmelserna intevara desamiua för skogsbruket som för jordbruket. Utskottet kan i stor utsträckning ansluta sig till vad somanförts i propositionen om en med hänsyn till allmänna och enskilda intressenlämplig utveckling av viltstammarna. Det finns dock enligt utskottets meninganledning att i detta sammanhang något starkare framhålla problemen med alltförstora viltstammar. Det gäller framför allt älgstammen och hjortstammen. Ilikhet med jakt- och viltvårdsberedningen vill utskottet understryka attutvecklingen av skogsskadorna inger oro och att en bättre balans böreftersträvas mellan å ena sidan viltstaiumarnas storlek och ä andra sidanmarkernas förmåga att föda viltet. Ett av skälen till att anpassningen avstammarna i vissa fall inte lyckats är - som ocksä framhålls i propositionen -att kunskapen om älgbeståndens storlek och sammansättning ännu är otillräcklig.Ett bättre faktaunderlag behövs således för tilldelningsbesluten. Det är enligtutskottets mening nödvändigt att hänsynen till betestillgången, de areellanäringarna och trafiksäkerheten ställs i förgrunden vid bedömningar Det anförda innebär att utskottet i JoU 1986/87:15huvudsak ställer sig bakom de synpunkter som framförs i motion Jol26 (m),såvitt avser yrkande 1. Detta bör som sin meningge regeringen fillkänna. Vad beträffar ersättning för viltskador återkommerutskottet till denna, fråga i det följande. Det bör dock redan i dettasammanhang understrykas att viltskadeproblematiken inte kan bedömas som enfristående fråga utani hög grad sammanhänger med viltvårdsfrägorna i övrigt ochi synnerhet viltstammars storlek. En grundläggande tanke bakom det nu gällandesystemet för viltskadeersättning är att var och en är skyldig att tåla ettvisst intrång till följd av viltets förekomst (prop. 1979/80:111, JoU1979/80:36). Skador av viltet skall i första hand motverkas genom begränsningav viltstammarna och andra, förebyggande åtgärder. Frågan om ersättning förviltskador blir med detta synsätt aktuell i de fall åtgärderna för att begränsaeller motverka skador inte haft tillräcklig effekt. Utskottet är inte berett att förorda någon ändring av 7§lagförslaget i enlighet med vpk-motionen Jol20, yrkande 1.