bet · GA01Lu11 · 1986-12-31 00:00:00 — Serman saken i ett framtida perspektiv, innebär emellertid en vidareutvecklinggenom praxis att medborgarna kommer att sväva i större ovisshet om avgränsningenav det straffbara området än annars, eftersom domstolspraxis, allmänt sett, ärmera svårtillgänglig och svårgripbar än en författningsreglering,' I fråga om straffbestämmelser med ett mera allmänt,koncentrerat och abstrakt innehåll, av den typ som förekommer i BrB, måste man inte så sällan räkna med ej direkt utsagda undantag från det straffbara området. Här har ofta lagstiftaren själv genom att sätta in uttryck som olovligen eller obehörigen gett klartecken till att hänsyn tas till ej på förhand definierade grunder för att utesluta straffbarhet. I målet gäller det emellertid attfilläm- pa en straffregel, 53 § 1 st upphovsrättslagen, som får sitt innehåll genom en lång rad andra, delvis detaljerade regler, nämligen dem som upptas i 1 och 2 kap upphovsrättslagen. Dessa innefattar åtskilliga inskränkningar i den primärt gällande upphovsrätten. Vad det i realiteten skulle handla om är alltså att komplettera och utvidga dessa undantagsregler. Den speciella typ av intressekollision som föreligger imålet har, såvitt LU 1986/87:1 framgår, inte direkt uppmärksammats vidtillkomsten av upphovsrättslagen. Närliggande avvägningsfrågor har emellertidprövats av lagstiftaren. Flera av de uppställda undantagsreglerna har sålundasin grund i det samhälleliga intresset av information till medborgarna iangelägenheter av allmän vikt. Särskilt framträder detta i de föreskrifter (9och 24 §§) som upphäver eller inskränker upphovsrätten i fråga om allmännahandlingar hos myndighet. Här bör också nämnas bestämmelserna i 15 §upphovsrättslagen om pressens lånerätt, vilka avser artiklar från andratidningar och tidskrifter i religiös, politisk eller ekonomisk dagsfråga. Konfiiktsituationen i målet måste givetvis sättas in i ettstörre sammanhang och jämföras med andra, besläktade fall. Det förefallervanskligt att säga hur långt ett av yttrandefrihetshänsyn betingat undantagfrån upphovsrätten i dessa fall skall sträcka sig och hur kriterierna för denicke straffbara publicitetsrätten skall utformas. Det kan ocksä på goda grunderantas att dessa frågor inte är okontroversiella. Man bör här hälla i minnet attäven författares rätt till sina verk har rang av grundlagsskyddad rättighet (2kap 19 § regeringsformen). Vad sålunda har anförts leder till slutsatsen attuppgiften att i sådana typfall som åsyftas begränsa straffansvaret förupphovsrättsintrång till förmån för ett motstående yttrandefrihetsintresse börförbehållas lagstiftaren. Det torde trots det sagda kunna uppstå situationer däryttrandefrihetsintresset gör sig gällande med sådan styrka att domstolarna rimligenmåste ta ansvar för en friande dom vid åtal för intrång i upphovsrätten. Häravses fall som skulle kunna sägas ha beröringspunkter med de nödsituationer somenligt 24 kap 4 § BrB leder till straffrihet. Skäl saknas att här närmare gä in på de förutsättningarunder vilka straffrihet i de berörda, mycket speciella situationernaskall inträda. Det kan nämligen konstateras att det i målet inte rör sig om ettfall där intresset av yttrandefrihet står i sådan bjärt motsättning tillskyddet för upphovsrätten som det dä måste vara fråga om. Härvidlag räcker detatt påpeka att intresset av att ge allmänheten en korrekt information och attbidra till att föra teaterdebatten vidare till största delen om än inte påalldeles idealiskt sätt hade kunnat fyllas genom ett referat av idéer ochfaktauppgifter i manifestet som inte inkräktade pä 0:s ensamrätt tillverket. Det kan inte heller bortses från 0:s legifima önskan attoffentlig spridning ej gavs åt en framställning som befann sig på utkaststadietoch som kanske inte gjorde full rättvisa åt hans idéer och tankar i ämnet. Straffrättsligt ansvar kan alltså utkrävas för intrång iPeter 0:s upphovsrätt genom återgivande av manifestet i . framgår att det var som i egenskap av kulturredaktör toginitiativet till att manifestet fördes in på tidningens kultursida, att handärvid samrådde med såsom chefredaktör och ansvarig utgivare och attdenne godkände publiceringen. Under dessa förhållanden är både och ansvariga för intrånget i upphovsrätten. Kränkningen måste, som HovR:n harfunnit, anses ha skett i vart fall av grov oaktsamhet. tillkallades för attutreda frågan om en ny yttrandefrihetsgrundlag. Utredningen avlämnade är 1979ett debattbetänkande (SOU 1979:49) Grundlagsskyddad yttrandefrihet. 1betänkandet lades fram en skiss till yttrandefrihetsgrundlag som skulle varagemensam förtryckta skrifter och andra uttrycksformer, I förslaget fanns en särskild LU1986/87:11 regel om att bestämmelserna i lagen inte hindrade att det i vanliglag meddelas föreskrifter om skydd mot kränkningar av författare, konstnäreroch fotografer i samband med offentligt återgivande av deras verk. Utredningenframhöll (s. 122) att förbehållet avfattats så att endast den ideella sidan avupphovsrätten togs undan från grundlagens tillämpningsområde. Den privaträttsligasidan av upphovsrätten, förfoganderätten, betraktade utredningen inte som enbegränsning av yttrandefriheten. Utredningen påpekade att den nuvarandebestämmelsen i 1 kap, 8 § TFsom tillkom har ansetts få den konsekvensenatt rätten att få tillgång till allmänna handlingar har förlorat sittgrundlagsskydd beträffande alla handlingar som är föremål för upphovsrätt. Istället har man genom en föreskrift i 24 a § upphovsrättslagen (1960:729)förklarat att "allmän handling skall utan hinder av upphovsrätttillhandahällas i den ordning 2 kap, tryckfrihetsförordningen stadgar" (seockså 12 § andra stycket lagen 1960:730 om rätt till fotografisk bild). Rättenatt få tillgång till allmänna handlingar skulle sålunda enligt utredningen meddetta synsätt kunna elimineras i fråga om alla allmänna handlingar som ärföremål för upphovsrätt genom ändring av vanlig lag. Häri ligger ett motiv attge förbehållet en mera begränsad räckvidd. Man skulle härigenom ansluta signärmare till TF:s ursprungliga lydelse. avlämnade betänkandet(SOU. 1983:70) yttrandefriheten, vari framläggs förslag till en yttrandefri hetsgrundlag. Liksom i debattbetänkandet har i lagstiftningsförslaget inta- gits ett förbehåll för upphovsmännens ideella rättigheter. Utredningen hän visar i betänkandet till sina uttalanden är 1973. Vidare framhålls att det har visat sig att frågan om förfoganderätten kan vålla komplikationer, främst från informationssynpunkt. Den frågan har aktualiserats i en pågående rättegäng. Så länge denna inte är slutförd anser sig utredningen inte böra föreslå någon ändring av bestämmelsen. ' Om förbehållet för upphovsrätten görs till föremål för enöversyn bör man enligt utredningen vidare uppmärksamma den egendomlighet ifråga om förhållandet mellan rätten att få tillgång till allmänna handlingaroch upphovsrätten som påpekades i debattbetänkandet. Som det nu är saknarrätten att få tillgång till allmänna handlingar grundlagsskydd beträffandehandlingar som är föremål för upphovsrätt. På grundval av yttrandefrihetsutredningens betänkande harregeringen beslutat en lagrädsremiss om förstärkt grundlagsskydd för yttrandefriheten. Förslagen i lagrädsremissen innebär bl. a. att det grund lagsskydd som TF ger tryckta skrifter skall införas också för yttranden som framförs offentligt med hjälp av vissa andra medier, t, ex, radio- och TV- sändningar. När det gäller förhällandet mellan yttrandefriheten och upp hovsrätten föreslås att undantaget från TF:s tillämpningsområde för upp hovsrätten utvidgas fill att omfatta också de medier som skall skyddas av de nya reglerna, I anslutning härtill framhåller departementschefen att den fråga som yttrandefrihetsutredningen har berört gäller upphovsrätten sna rare än tryckfriheten och att den därför får övervägas i annat lämpligt sam manhang. Departementschefen hänvisar till att den är föremål för behand ling i med anledning av motionerna L245 och L254. upphovsrättsutredningen(Ju 1976:02) LU 1986/87:11 tillsattes en samnordisk utredning med sakkunnigafrån , , och för att göra en allmän översyn av denupphovsrättsliga lagstiftningen, den s. k. nordiska upphovsrättskommittén. Kommitténavgav ett delbetänkande med förslag fill lagreglering av bl. a.fotokopiering och bandinspelning inom undervisningsverksamhet. Kommitténsförslag ledde för svensk del inte till någon lagstiftning. upplöstes , I stället tillsattes åren 1976 och 1977i samtliga nordiska länder, utom , nationella utredningar för översyn avden upphovsrättsliga lagstiftningen. Med stöd av regeringens bemyndigande den 4 mars 1976tillkallades för svenskt vidkommande tre sakkunniga med uppdrag att se överupphovsrättslagstiftningen m. m. Genom besliit vid regeringssammanträde den 24februari 1977 erhöll utredningen tilläggsdirektiv. utökades antaletsakkunniga till fem. De direktiv upphovsrättsutredningen fick byggde ihuvudsak på riktlinjer som antagit för enöversyn av den nordiska upphovsrättslagstiftningen, I riktlinjerna pekades påatt den tekniska utvecklingen ständigt frambringar nya former för utnyttjandeav upphovsrättsligt skyddade verk och att det var angeläget att de nyamöjligheter-. na härvidlag togs till vara. framhölls att utvecklingenmedfört att det blivit svårare för upphovsmännen att hävda sina rättigheter.Det uttalades att en allmän översyn av upphovsrätten borde göras. Vidare framhöllsatt det var rimligt att regelsystemet utformades på ett sätt som beaktadesamhällets intressen av att upphovsrätten inte lade hinder i vägen för enönskvärd tillgång till upphovsrättsligt skyddade verk. Översynen borde avseinte bara upphovsmännens rättigheter utan också de s, k, närståenderättigheterna. I direktiven fill den svenska utredningen återgavsministerrådets riktlinjer. Vidare framhölls bl. a. att riktlinjerna inteinnebär några begränsningar såvitt avser de frågor som kan tas upp under utredningsarbetetsamt att riktlinjerna är öppna och inte innebär att några vägar avvisas för attnå de syften som avses: 1977 görs vissa förtydligandeuttalanden till led-, ning för det fortsatta utredningsarbetet. Uttalandenahänför sig i huvudsak till vad som anförts i riktlinjerna om vilka lösningarsom bör sökas för att man skall komma till rätta med de svårigheter ochnackdelar som nuvarande regler skapar. Vidare understryks betydelsen av enfortsatt nordisk rättslikhet på området. bedriver sitt arbete i etapper ochhar avlämnat fiera betänkanden och en promemoria, senast betänkandet(SOU 1985:51) Upphovsrätt och datorteknik. De fidigare förslagen har lett Ulllagstiftning, I motion L245 hänvisas till det avyttrandefrihetsutredniiigen gjorda utta landet i betänkandet (SOU 1983:79) yttrandefriheten (se ovan s, 10) '1 samthögsta domstolens dom i manifestmålet. Motionärerna anser att det LU1986/87:11 finns starka skäl att på nytt se över bestämmelserna om förhållandetmellan tryckfriheten och upphovsrätten. Det måste klargöras att tryckfrihetenunder vissa betingelser skall kunna få företräde framför upphovsrätten. Ävenhögsta domstolen synes ha ansett en sådan översyn naturlig. Det problem som har aktualiserats avser enligtmotionärerna inte främst i vedertagen mening litterära, vetenskapliga ellerkonstnärliga verk; att olovligen publicera ett skönlitterärt verk kan normaltinte försvaras med hänvisning fill informattonsintresset, I upphovsrättslagenhar emellertid begreppet verk fått en synnerligen vidsträckt innebörd.Manifestet i det nämnda avgörandet av högsta domstolen var sålunda ettutkast till ett arbetsprogram för teaterverksamheten. Det är intetillfredsställande att upphovsrätten till en sädan handling skall hindrapublicering, om det, som i detta fall, finns ett påtagligt intresse avinformation och offentlig debatt. Ännu tydligare exempel kan tänkas fortsätter motionärernaoch anför att ett politiskt parti, kanske ett parti med omstörtande verksamhetpå sitt program, är i färd med att utarbeta ett mera preciserathandlingsprogram för en bestämd fid. Om en tidning påträffar ett skriftligtutkast till programmet kan det finnas ett stort samhällsintresse av enpublicering och en debatt. Rättsläget sådant det gestaltar sig efter högstadomstolens avgörande låter anta att tidningen även i det fallet skulle begå ettbrott genom att publicera utkastet. Motionärerna kan också tänka sig undantagssituationer därdet även i fråga om ett skönlitterärt verk skulle te sig ytterstotillfredsställande att ge företräde åt upphovsrätten. Antag att en tidninglyckas spåra en hyllningsdikt som en svensk diplomat har författat ochtillägnat diktatorn i det land där diplomaten tjänstgör. Även om denna diktinte har offentliggjorts utan endast exempelvis föredragits vid en mottagningfinns tydligen ett starkt publicitetsintresse. Att här ge diplomatensupphovsrätt ett generellt företräde med den konsekvensen att den tidningsmansom publicerar dikten skall dömas till både straff och skadestånd ter sigenligt motionärerna minst sagt diskutabelt. Motionärerna anser att olika vägar kan tänkas förlösningen av kon- nikten mellan tryckfriheten och upphovsrätt. En metod är att, i anslutning till yttrandefrihetsutredningens förslag (SOU 1983:70) ge en vidare tillämp ning åt den s, k, instruktionen i I kap. 4 § TF och då klart ange att domstolen i fall av kollision mellan upphovsrätten och yttrandefriheten också skall kunna betrakta "kränkningen" av upphovsrätten som straffri. Iprocessuellt hänseende bör en i den juridiska doktrinen antydd möjlighet prövas, nämli gen att ge den tilltalade en rätt att fä frågan om intressekollision prövad av jury. Det är i sammanhanget enligt motionärerna ocksä nödvändigtatt reglera frågan om allmänna handlingar. Som yttrandefrihetsutredningen konstate rade finns inget grundlagsskydd för rätten att fä tillgång till allmänna hand lingar om handlingarna är föremål för upphovsrätt. 1 stället medges i vanlig lag, dvs, upphovsrättslagen, att reglerna om allmänna handlingar i grund lag tryckfrihetsförordningen skall tillämpas. Det är en principvidrig, konstruktion menar motionärerna. Ävenmotionären i motion L254 hänvisar till högsta domstolens dom i manifestmålet.Utgången av målet innebär enligt motionären ett långtgåen- LU 1986/87:11 de ochfarligt ingrepp i tryckfriheten. Genom den utvidgning av den litteräraupphovsrätten som uppkommit i praxis under senare är skulle omfattande ochinformativa texter kunna komma att undandras från offentlig publicering.Motionären anser att den genom domstolens avgörande avslöjade lagkonfiiktenmåste lösas genom ändring i lagstiftningen och måste lösas på sådant sätt atttryckfriheten garanteras på bekostnad av upphovsrätten till litterärt verk ivissa fall. Motionären påpekar att de fall dä konfiikter mellanupphovsrätt och tryckfrihetsrätt måste lösas till förmån för tryckfrihetsrättenmed all säkerhet är mycket svåra att beskriva. Det bör ankomma på regeringenatt framlägga förslag om preciseringar i konfiiktlösningen. Klart äremellertid att texter av stort allmänt intresse och avseende frågor, i vilkaallmän samhällsdebatt förekommer, måste få publiceras även om litterärupphovsmannarätt föreligger eller kan föreligga. I betänkandet behandlas tvä motioner vari framförsönskemål om en begränsning av det upphovsrättsliga skyddet till förmån föryttrande- och informationsfriheten. Regler om författares, kompositörers och konstnärers rätttill sina verk finns i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära ochkonstnärliga veik. Fotografers rättigheter till sina bilder regleras i lagen(1960:730) om rätt till fotografisk bild. Fotografilagens bestämmelser ansluternära till upphovsrättslagens regelsystem. Upphovsrättslagen ger skydd inte bara ät alster avupphovsmannens andliga, skapande verksamhet, s. k. egentlig upphovsrätt, utanäven åt vissa rättigheter som står upphovsrätten nära, s, k, närståenderättigheter. Den egentliga upphovsrätten omfattar enligt 1 §upphovsrättslagen "litterärt eller konstnärligt verk" (auktorverk).Utöver att vara av litterär eller konstnärlig art måste ett auktorverk ha uppnåttett visst mått av självständighet och originalitet eller vad man ibland brukarkalla verkshöjd. Utanför skyddet faller därför t. ex. idéer och uppslag, somfiera kan tänkas komma på, vanliga nyhetsmeddelanden och vardagliga samtal.Däremot krävs det inte att verket har något konstnärligt eller litterärt värde.Också litterärt eller konstnärligt undermåliga alster skyddas som verk. Det ärinte heller något krav att ett verk skall vara skönlitterärt. Även t. ex.framställningar av beskrivande natur skyddas. Det upphovsrättsliga skyddet avser inte till skillnadfrån exempelvis patentet själva idén eller tanken bakom verket utan det sättpå vilket idén eller tanken omsatts i praktiken, dvs. den litterära ellerkonstnärliga utformningen av den, I princip hindrar alltså upphovsrättslageninte att någon annan än upphovsmannen utnyttjar idén eller tanken bakom enprodukt för att skapa ett eget verk. Vissa auktorverk undantas helt frän upphovsrätt. Enligt 9§ undantas bl. a. i princip sädana allmänna handlingar som utgörs av författningar, beslut av myndighet, av svensk myndighet avgivna yttranden samt officiella 13 översättningarav sådana texter. De rättigheter som upphovsrättslagen ger är dels en rättatt förfoga över LU 1986/87:11 verket, dels vissa ideella rättigheter.Förfoganderätten som i huvudsak skyddar det ekonomiska värdet av verket innebäratt upphovsmannen ensam har rätt att utnyttja verket genom att framställaexemplar av verket, (mångfaldiganderätt) och att göra verket tillgängligt förallmänheten i ursprungligt eller ändrat skick, bearbetning eller översättning,i annan konstart eller i annan teknik. Varje form som verket framträder i ärett exemplar, t. ex, en bok eller en tidningsartikel. Rätten att göra verket fillgängligt för allmänheteninnefattar dels en rätt att framföra verket offentligt (framföranderättén),dels en s, k. exemplarrätt. Ett verk framförs offentligt när det presenteras förallmänheten'i obeständig form, t. ex. när en dikt läses upp eller ettmusikstycke spelas offentligt. Exemplarrättenåren rätt att förfoga över redan färdiga exemplar genom ' att spridadem till allmänheten, dvs. till någon som inte tillhör den närmaste familje-eller vänkretsen, eller att visa dem offentligt t. ex. i ett skyltfönster ellerpå en utställning. En viktig inskränkning finns dock i exemplarrätten. Sedanett litterärt eller musikaliskt verk givits ut fär exemplar som omfattas avutgivningen spridas vidare och visas offentligt. Upphovsmännens ensamrätt är blott en huvudregel som ärinskränkt genom ett antal stadganden i 2 kap. Utformningen av dessa stadgandengrundar sig pä en avvägning mellan upphovsmännens och samhällets intressen.Undantagen i 2 käp. är vanligen utformade som "fria förfoganden",dvs. verket får utnyttjas utan tillstånd av upphovsmannen och utan ersättning. I 24 och 24 a §§ finns särskilda regler om myndighetershandlingar. Beträffande sådana handlingar gäller att de även om de enligt 9 §omfattas av upphovsrätt får återges utan upphovsmannens samtycke. Vissa begränsningarfinns dock. Enligt 24 a § skall allmän handling utan hinder av upphovsrätttillhandahållas i den ordning som tryckfrihetsförordningen stadgar. De huvudsakliga reglerna om upphovsmannens ideella rätt(droit moral) återfinns i 3 §, som behandlar rätten att anges som upphovsman(droit å la paternité) och rätten att motsätta sig förvanskningar och andraangrepp mot verkets integritet (droit au respect). I upphovsrättslagen finns också bestämmelser om straff ochskadeståndsskyldighet för den som i olika avseenden åsidosätter upphovsmannensrättigheter eller de närstående rättigheterna. Upphovsrättslagen bygger liksom motsvarande lagar iDanmark, och i stor utsträckning på internationella konventionersom ; syftar till att ge upphovsmännen skydd oberoende av nationalitetsgränser.Bland dessa konventioner kan särskilt nämnas för skydd avlitterära och konstnärliga verk som kom till är och som sedan dessreviderats åtskilliga gångei" samt .Världskonventionen om upphovsrätt frånår 1952. Båda konventionerna bygger på två huvudprinciper. Den ena är att varjekonventionsstat skall ge upphovsmän från andra konventions- " - statersamma skydd som sina egna medborgare. Den andra principen är att enkonventionsstat är skyldig att ge de övriga staternas upphovsmän ett 14 Av intresse i förevarande sammanhang är artikel 10 i ,vari föreskrivs att upphovsman till litterära och konst- LU 1986/87:11 näriigaverk har uteslutande rätt att mångfaldiga verken på vad sätt och i vilkenform det vara må. Konventionsstaterna kan dock i sin lagstiftning tillåtamångfaldigande i vissa särskilda fall förutsatt att mångfaldigandet inte görintrång i det normala utnyttjandet av verket och inte heller oskäligt inkräktarpå upphovsmannens legitima intressen. är liksom ett mycket stort antal länder, däriblandi stort sett samtliga europeiska stater, anslutet till ;har också tillträtt Världskonventionen. Svenska verk får härigenomskydd i de fiesta länderna i världen och verk från andra konventionsstaterskyddas i på samma sätt som svenska. Yttrande- och informationsfriheten regleras iregeringsformen (RF) och tryckfrihetsförordningen (TF). Enligt 2 kap. I § RF ärvarje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs.frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar,uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten liksom andragrundläggande fri- och rättigheter får i viss utsträckning begränsas genomlag, I 1 kap, 13 § finns föreskrifter om när yttrandefriheten får begränsas.Genom TF garanteras svenska medborgare en rätt att med iakttagande avtryckfrihetsförordningens bestämmelser fritt i tryckt skrift yttra sina tankaroch åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter ochunderrättelser i vilket ämne som helst. Inskränkningar i tryckfriheten får skegenom bestämmelser i , I TF har i enlighet härmed särskilt angivits i vilkafall ett yttrande eller offentliggörande i tryckt skrift är förbjudet och kanbeivras som tryckfrihetsbrott. Vidare finns i TF(1 kap, 8 § andra stycket) ensärskild bestämmelse vari hänvisas till de rättigheter som enligt lagtillkommer upphovsmän till litterära eller konstnärliga verk ellerframställare av fotografisk bild och till det lagstadgade förbudet mot attåterge litterära eller konstnärliga verk på ett sätt som kränker den andligaodlingens intressen, RF:s yttrandefrihetsbegrepp sammanfaller i väsentlig månmed TF:s, I fiera hänseenden är yttrandefriheten mer inskränkt än vad de bådagrundlagarna direkt ger vid handen. Sålunda finns det åtskilliga slagsyttranden som definitionsmässigt faller utanför grundlagsskyddet och därför kanbli föremål för ingripanden utan stöd av TF, Det är här främst fråga om yttrandenoch offentliggöranden som anses vara brottsliga i annat avseende än såsom ettöverskridande av yttrandefrihetens gränser. Som exempel kan nämnas bedrägerigenom annons i en tidning, dvs. fall då yttranden i skrift ingår som ett led iett brott utan att kunna betecknas som missbruk av yttrandefriheten. Båda de nu aktuella motionerna har föranletts av enavhögsta domstolen meddelad,dom i ett mål om upphovsrättsinträng, det s. k. manifest- målet. Bakgrunden till målet var följande. En teaterregissör upprättade ett förslag till en överenskommelse, benämnd manifest, om den konstnärliga målsättningen för . Avsikten var att manifestet skulle antas av de anställda vid . Teatern drivs i bolagsform. Manifes tet lästes vid olika tillfällen upp för anställda inom teatern men spreds inte utanför företaget. Utan upphovsmannens tillstånd infördes manifestet se dermera i en dagstidning. Åtal väcktes mot tidningens chefredaktör och den 15 närmastansvarige tidningsmedarbetaren för upphovsrättsinträng varjämte LU1986/87:11 upphovsmannen yrkade skadestånd. Tingsrätten ogillade åtalet på grund av att de tilltaladeinte vare sig uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gjort sig skyldiga tillintrång i upphovsrätten.