bet · GA01JuU20 · 1986-12-31 00:00:00 — Motionären menar att en grupplångstidsdömda är i särskilt behov av att få vård på de slutna riksanstalterna,nämligen de som enligt 7 § tredje stycket KvaL är placerade i slutenriksanstalt, sedan de har dömts till fängelse för grova brottmed anknytning till narkotikahantering och har bedömts kunna fortsättaallvarlig brottslighet . Den gruppen får enligt 34 § andrastycket KvaL inte bli föremål för s. k. 34 §-placering i t. ex. behandlingshemutanför anstalten. finns det 19 riksanstalter; 15 av dem ärslutna. På flera av dessa finns särskilda avdelningar soni är narkotikafria ochsom erbjuder behandling. Dessa anstalter är - med annexet Bogesund-Hinseberg, , och Härianda. Roxtuna används, som nämnts tidigare,i sin helhet för unga narkotikamissbrukare, vilka har visat sigsvåra att motivera till behandling. Utskottet vill först erinra öm att kriminalvården enligtden s. k. normaliseringsprincip som gäller för vårdområdet i första hand skallutnyttja de kvalificerade vårdresurser som redan finns i stället för att byggaupp egna. Huvudansvaret för insatserna inom missbrukarvården vilar påsocialtjänsten och hälso-och sjukvården med landsting och kommuner som huvudmän(se prop. 1985/86:171 s. 12). Detta hindrar naturligtvis inte att tiden ikriminalvårdsanstalt bör tas till vara för konstruktiva insatser av alla slag;därvid utgör åtgärder rriot missbruk av droger ett av de angelägnaste områdena.Utskottet, som alltså har förståelse för motionärens tanke, måste dockkonstatera att differentiering mellan intagna måste kunna ske även av andraskäl än enbart missbruk - t.ex. ålder, brottslighet, strafftid,rymningsbenägenhet. farlighet,behov av visst slags arbete eller utbildning. Även sådana önskemål JuU1986/87:20 måste alltså beaktas vid utformningen av verksamheten vid de olikaanstalterna. Mot den bakgrunden och mot bakgrund av de behandlings- ochmotivationsinsatser som görs inom ramen för AIDS-bekämpningenoch de planer på en vidgad användning av 34 §-institutet som redovisas ibudgetpropositionen (s. 25 och 82), finner utskottet inte anledning att nuförespråka utvidgning av den redan befintliga - och förvisso inte obetydliga -behandlingsverksamheten vid anstalterna på det sätt som motionären önskar.Utskottet avstyrker därför bifall till motion 501. Förhörspersoners skydd mot repressalier I motion 503 anförs bl. a. att allt fler vittnen och andrasom polisen förhör utsätts för hot och repressalier. Vidare sägs det att det påkriminalvårdsanstalterna finns intagna som fortlöpande hotar och misshandlarandra intagna för att de påstås vara tjallare, dvs. har lämnat uppgifter omandras brottsliga verksamhet till polis, åklagare eller domstol. En utredningbegärs om hur dessa missförhållanden skall stävjas. Frågan om vittnen som av rädsla för repressalier vägraratt lämna uppgifter till polisen och inför domstolarna har behandlats avutskottet tidigare, senast (JuU 1985/86:35 s. 16 ff).Utskottet anförde därvid bl. a. att det är djupt otillfredsställande att detförekommer att personer som har upplysningar om brott av värde för polis,åklagare och domstolar av rädsla för övergrepp av olika slag underlåter attmedverka i det rättsliga förfarandet eller som, om de ändå vittnar, utsätts förrepressalier med anledning därav. Frågan är, menade utskottet, av storbetydelse inte bara för den enskilde som berörs utan även för att rättskipningenskall kunna fungera på ett godtagbart sätt. Utskottet framhöll alt utskottetäven fäst uppmärksamhet vid eventuella konsekvenser för domstolsoffentligheteni händelse av ändrade regler. Utskottet, som ansåg sig kunna utgå ifrån att detinom en nära framtid skulle komma att läggas fram ett regeringsförslag till enordning som bättre än den nuvarande tillgodosåg behovet av skydd för vittnen m.fl., avstyrkte mot bakgrund härav ett då aktuellt motionsyrkande. När utskottet hänvisade tillatt frågan var aktuell inom avsågs ett pågående arbete med enproposition på grundval av rättegångsutredningens betänkande (SOU 1982:26)Översyn av 1 Processen i tingsrätt. Det arbetet är nu slutförtoch propositionen kommer att avlämnas till . I propositionenkommer, enligt vad som har upplysts för utskottet, att föreslås att domstolarnaskall kunna förordna om att åhörare inte får vara närvarande under ettvittnesförhör. Mofiveringen till förslaget är just de problem med rädsla förrepressalier hos olika förhörspersoner som har blivit allt vanligare undersenare år. Därmed får motionen i denna del anses inte nu behöva föranleda någonriksdagens åtgärd. Den andra frågan som motionärerna tar upp gällerrepressalier mellan intagna på kriminalvårdsanstalterna. Mofionärerna hänvisar till vissa uppgif ter som ges i en rapport från , "Våld och hot bland intagna i kriminalvårdsanstalt" (Rapport 1985:2). Rapporten bygger på en " omfattande intervjuundersökning bland intagna och personal på flera JuU 1986/87:20anstalter. Det finns i lagstiftningen ett flertal regler som berörfrågan om behovet av skydd mot våld eller hot på anstalterna. Som har framgåttav redogörelsen i föregående avsnitt finns i 68 §§ KvaL regler för hur deintagna skall fördelas mellan olika typer av anstalter. Ett kriterium vidbeslutet om placering är fara för att den intagne allvarligt stör ordningen påanstalten. När dessa regler delvis fick ny lydelse anfördes ipropositionen bl.a. att vid anstaltsplacering självfallet måste beaktasexempelvis att det finns grundad anledning misstänka att en intagen skall störaordningen genom våld eller hot mot medintagna eller personal (prop. 1983/84:148s. 30, JuU 26, rskr.333). I 20 § första stycket 1 och 4 KvaL finns bestämmelser sominnebär att en intagen får hållas avskild från andra intagna, om det ärnödvändigt med hänsyn till föreliggande fara för den intagnes eller annanssäkerhet till liv eller hälsa eller för att hindra att den intagne allvarligtofredar en annan intagen. I 20 § fillämpningskungörelsen till KvaL finris enföreskrift att en riksanstalt kan motsätta sig placering där av en intagen, omplaceringen skulle medföra risk för att personer som av någon anledning kananses farliga för varandras liv eller hälsa sammanförs. Riksåklagaren har i det tidigare nämnda cirkuläret (RÅC1:100) lämnat allmänna råd om information till kriminalvårdsmyndigheterna föranstaltsplacering m.m. I cirkuläret rekommenderas åklagarna att underrättakriminalvårdsmyndigheterna om sådana förhållanden som framkommit underförundersökningen eller rättegången och som bör beaktas vid beslut omanstaltsplacering m. m. av personer som dömts till fängelse. Vad som avses ärbl. a. information i främst narkotikamål om den dömdes relationer tillmedtilltalade eller anknytningar till andra personer som avtjänar straff. I en till avlämnad proposition (prop.1986/87:80) om forskning, bilaga 1 (), anförjustitieministern att forskningsgrupp inom en snarframtid kommer att inrikta sina studier på bl. a. modeller förkonfliktlösningar på anstalterna (prop. l,s. Utskottet har med anledning av ett motionsyrkandemed likartat syfte som det nu aktuella framhållit att frågan om de intagnassjälvklara rätt att inte bli utsatta för våld eller hot från andra intagna ärav central betydelse för en human kriminalvård. Utskottet betonadenarkotikabekämpningen på anstalterna och möjligheterna till differentiering avde intagna som viktiga instrument för att komma till rätta med aggressivitetmellan de intagna. Vidare framhöll utskottet att alla av frågan berördamyndigheter är väl medvetna om problemen på anstalterna och genom ständigtpågående insatser av skilda slag ingriper mot missförhållandena (JuU 1984/85:36s. Utskottet finner att det ämne som motionärerna har tagitupp är angeläget. En viktig arbetsuppgift för kriminalvården är att motverka negativa effekter av anstaltsvistelsen. Självfallet måste våld och hot i anstalterna därför bekämpas, oberoende av om våldet eller hotet riktar sig mot påstådda tjallare eller har andra orsaker. Även om mycket tyder på alt problemet har relativt ringa omfattning i jämfört med i en del andra länder, anser 1 utskottetatt det är viktigt att i sin forskningsverksam- JuU1986/87:20 het och på andra sätt fortlöpande ägnar frågan noggrannuppmärksamhet. Utskottet utgår ifrån att den av motionärerna särskilt berördakonfliktorsaken, dvs. "tjallning", därvid får vederbörlig belysning.Utskottet avstyrker mot bakgrund av det sagda bifall till motion 503. För den andliga vården finns vid kriminalvårdens anstalteroch häkten en vård (NAV). Nämnderna är ekumeniskt sammansatta.Till nämndledamöter utgår visst årsarvode och förrättningsarvode. Nämndensuppgift är att biträda anstaltens styresman i frågor rörande den andligavården. Hos finns tre resesekreterare. Deras uppgift äralt besöka anstalter och häkten och stimulera den s. k. NAV-verksam-heten. Olika frågor om den andliga vården inom kriminalvården harunder en lång följd av år uppmärksammats i skilda sammanhang, inom utredningsväsendetoch i . Beträffande behandlingen i hänvisas här till JuU1972:6 s. 4, JuU 1973:15 s. 17, JuU 1974:5 s. 4 och JuU 1984/85:36 s. 8 samlKrU 1985/86:5 och KrU 1985/86:17. I de båda sistnämnda betänkandena ges ocksåen fyllig redovisning av de olika utredningsförslag som lagts fram. I sitt avgivna slutbetänkande (SOU 1986:17 och18) Framtid i samverkan har kyrkokommitté förslagit att församlingarnai ett stift gemensamt skall bilda en stiftssamfällighet med ansvar för vissaförsamlingsangelägenheter, bl.a. den andliga vården vid sjukhus och andrastörre vårdinrättningar, vid kriminalvårdsanstaltei" och militära förband(SOU 1986:17 s. 97). Det förutsätts alt den andliga vården i sin helhet bedrivsi ett ekumeniskt samarbete. Det framhålls att stiftssamfälligheterna frittskall få besluta om de organisatoriska formerna för sin verksamhet. Det kanvara naturligt alt utse en nämnd eller flera nämnder för den andliga vården.Dessa nämnder kan sedan i sin tur representera i de ekumeniskaorgan eller arbetsgrupper som måste inrättas för den regionala verksamheteninom resp. arbetsområde, anför kyrkokommittén. Vid behandlingen av en motion i ämnet under våren 1986uttalade kulturutskottet (KrU 1985/86:17) följande: Utskottet vill för sin del understryka vikten av att detsnarast möjligt kommer till stånd en lösning av frågan om den andliga vårdeninom kriminalvården. Det är otillfredsställande att omfattningen av denna vårdvid de enskilda anstalterna som är fallet i hög grad skall vara beroende avfrivilliga insatser från och från de fria samfunden. Den som ärintagen på kriminalvårdsanstalt har med hänsyn till den påtvingade isoleringenoch den krissituation som han eller hon befinner sig i stort behovav enskild själavård och personliga samtal. Härtill kommer behovet av gudstjänsteroch andaktsstunder. Det är mot den angivna bakgrunden självfallet angelägetatt det inom möjligt görs de överväganden som behövs för att en reform i enlighet med del föreliggande utredningsförslaget skall kunna få full effekt så snari som möjligt efter genomförandel. Utskottet utgår därför från 22 att maninom i anslutning till den fortsatta beredningen av JuU1986/87:20 kyrkokommitténs förslag gör sådana överväganden och vidtarerforderliga förberedelser för att organisationen av den andliga vården inomkriminalvården möjligt skall kunna få en lösning. Med hänsyn till det anförda ansåg kulturutskottet det intevara erforderligt med någon åtgärd till följd av motionen. I den nu aktuella motionen (504) anknyts tillkulturutskottets återgivna ställningstagande och efterlyses förslag frånregeringen så att den andliga vården vid kriminalvårdens anstalter kananordnas i enlighet därmed. Motionärerna understryker behovet av en ny ordningoch en förstärkning av den andliga vården inom kriminalvården. Det förut nämnda förslaget av kyrkokommitté harremissbehandlats och bereds i (). Arbetet är inriktat på att en proposition - efterbehandling av kyrkomötet -skall föreläggas . vill för sin del instämma i deuttalanden i saken som gjordes av kulturutskottet sedan.Justitieutskottet anser det sålunda angeläget att den långdragna frågan omanordnandet av den andliga vården inom kriminalvården bringas till en lösningutan dröjsmål. I sammanhanget vill utskottet - i linje med vad utskottet ochkriminalvårdsstyrelsen tidigare gjort - understryka vikten av att den nyaordningen organisatoriskt och ekonomiskt ges möjligheter att tillgodose ocksåbehoven hos de många intagna från främmande kulturkretsar och trosriktningar. Idet beredningsläge saken nu befinner sig anser utskottet emellertid att detinte behövs någon åtgärd från sida. Med dessauttalanden avstyrker utskottet bifall till mofion 504. Värnplikt i stället för fängelse I mofion 609 kritiseras förhållandet att det enligt 34 §KvaL är möjligt,att få avtjäna ett fängelsestraff genom att fullgöra värnplikt.Denna möjlighet bör enligt motionären upphöra, eftersom det saknas rimliganledning till att ådömda straff inte skall avtjänas och eftersom samhälletssyn på värnplikten omöjligen kan vara att denna skall likställas med avtjänandetav ett fängelsestraff. Den ifrågavarande bestämmelsen i 34 § första stycket KvaLhar följande lydelse; Kan intagen genom vistelse utanför anstalt bli föremål försärskilda åtgärder som kan antagas underlätta hans anpassning i samhället, kan medgivande att för sådant ändamål vistas utanför anstalten lämnas honom , om särskilda skäl föreligger. För vistelsen skall ställas de villkor som kan anses erforderliga. Iförarbetena till bestämmelsen (prop. 1974:20 s. 96) uttalas att vistelse JuU 1986/87:20 utanföranstalten enligt 34 § inte får bli något mer eller mindre regelmässigt förekommandeutan endast användas i de fall då det verkligen föreligger särskildaskäl för att åtgärden skall främja den intagnes anpassning i samhället.Vad som skall avgöra om vistelse utanför anstalten skall medges är denrehabilitering som därigenom blir möjlig. I propositionen nämns olika slag avplacering av den intagne som kan komma i fråga, t. ex. i skola med internatförläggning,i behandlingshem för narkotikamissbrukare, i särskilt lämpligtenskilt hem eller värnpliktstjänstgöring. Det är enligt 54 § ochkriminalvårdsnämnden som fattar beslut om vistelse utanför anstalt. har utfärdat allmänna råd förvistelse utanför anstalt enligt 34 § KvaL (ARK 1987:3). I dessa lämnasbeträffande värnpliktstjänstgöring närmare anvisningar för hur en 34§-placering bör förberedas genom samråd mellan anstalten och de militäramyndigheterna. Vid delta samråd får anstalten från berörtvärnpliktskontor upplysning om tjänstgöringstid och typ av tjänstgöring som deninkallade är uttagen till och i det sammanhanget kan värnpliktskontoret ändrauttagningen eller besluta om annan tjänstgöringstid om detta skulle visa siglämpligai-e med hänsyn till den intagnes förhållanden. Å andra sidan är detmöjligt att man redan på detta stadium kommer fram lill att den intagne böravtjäna sitt fängelsestraff innan han fullgör militärtjänstgöring. Ett annat led i samrådet mellan myndigheterna är attanstalten ingående informerar chefen för det ifrågavarande militära förbandetom den intagnes förhållanden. I det sammanhanget diskuteras åtgärder för attfrämja den intagnes möjligheter att fullfölja utbildningen, och det förekommerdärvid att det från förbandschefens sida görs gällande att den intagne inte börkomma i fråga för värnpliktstjänstgöring genom vistelse utanför anstalt. Formellt föreligger inget hinder mot att en 34 §-placeringbeviljas efter det att anstaltsvistelsen har påbörjats.Emellertid förekommer detta enligt vad utskottet inhämtat endast undantagsvisnär det gäller militärtjänst. Under /86 beviljades 655 intagna vid 704tillfällen vistelse utanför anstalt enligt 34 § KvaL. I likhet med tidigare åravsåg de flesta vistelserna placering av missbrukare i behandlingshem ellerfamiljehem för vård. Sådana vistelser utgjorde sammanlagt avsamtliga vistelser. Andelen för värnpliktstjänstgöring har varittämligen () och förra budgetåret beviljades 33 intagnavistelse utanför tjänstgöring. Som har redovisats i ett tidigare avsnitt är tvågrundprinciper för kriminalvården i anstalt att vården skall utformas så attden intagnes anpassning i samhället främjas och alt de skadliga verkningarna avfängelsestraffet motverkas. I strävandena att lindra ett fängelsestraffsnegativa effekter är det betydelsefullt att i vissa fall kunna medge vistelseutanför anstalten. Härigenom vidgas också möjligheterna till en förbättradrehabiliterings- verksamhetoch en bättre integrering mellan anstaltsvård och frivård kan JuU1986/87:20 åstadkommas. Det kan emellertid finnas skäl att betona attmöjligheterna till 34 §-placering inte är avsedda att komma till användning mereller mindre regelmässigt, något som redan bestämmelsens ordalydelse ger beskedom och som även särskilt framhållits i lagens förarbeten. Tillgängligauppgifter om i vilken omfattning vistelse utanför harbeviljats tyder enligt utskottets mening inte heller på att den hittillsvarandetillämpningen av bestämmelsen skett i strid mot den restriktivitet som sålundavarit avsedd. Det skall också erinras om att en vistelse utanför anstaltenligt vad som särskilt stadgas i 34 § KvaL skall förknippas med erforderligavillkor. När det gäller militärtjänst kan det finnas särskild anledning härtilleftersom den tjänstgöringsfria tiden - övningsuppehåll och liknande - undervärnpliktstjänstgöringen torde vara förhållandevis stor. Det kan vidare nämnasatt det med stöd av en bestämmelse i 39 § KvaL är möjligt att förordna, att omden intagne missbrukar vistelsen utom anstalt, tid för sådan vistelse inteskall inräknas i verkställighetstiden. Med hänvisning till nu redovisade synpunkter saknas detenligt utskottets mening anledning alt - som motionären förordar- avskaffa denmöjlighet till rehabilitering som det kan innebära för vissa, främst yngreintagna att få avtjäna en begränsad del av.fängelsestraffet i form avvärnpliktstjänstgöring. Det kan här erinras om att såvälkriminalvårdsmyndigheterna som berörda militära myndigheter ser positivt på denmöjlighet som 34 § KvaL erbjuder i nu aktuellt hänseende. Utskottetavstyrker bifall till motion 609. 1. beträffandesärskilda åtgärder avseende lokalanstalter attriksdagen avslår motion 1986/87: Ju506 i denna del (yrkandena 1, 2 och 3), 2. beträffandeåtgärdsprogram mot narkotika på anstalterna m. m. att avslår motion1986/87;Ju507 i denna del (yrkande 2) och motion 1986/87:Ju612 i denna del(yrkande 4), 3. beträffandebehandlingskliniker för missbrukare att avslår motion 1986/87;Ju501, 4. beträffandeskydd mot repressalier att avslår motion 1986/87;Ju503, 5. beträffande den andliga vården inomkriminalvårdsanstalterna att avslår motion 1986/87:Ju504, 6. beträffande värnplikt i stället för fängelse att avslår motion 1986/87:Ju609, 7. beträffandeförvaltning av fastigheter altriksdagen godkänner den i propositionen beräknade driftstaten. 8.beträffande medelsberäkningen JuU 1986/87:20 attriksdagen med avslag på motion 1986/87:Ju809 i denna del (yrkande 6) och medbifall till regeringens förslag till Kriminalvårdsanstalterna för budgetåret1987/88 anvisar ett förslagsanslag av 1 . Regeringen har under punkt E 3 (s. 88 och89) föreslagit att till frivården för /88 anvisa ettförslagsanslag av . I motion 1986/87:Ju604 av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom personundersökning och förtroendeman i brottmål. Regeringen föreslår en medelsanvisning under anslaget tillfrivårderi av drygt 233 milj. kr., vilket innebären ökning med drygt 10 milj.kr. iförhållande till innevarande budgetår. Utskottet konstaterar att normtaletpå 30 klienter per tjänsteman därvid kan upprätthållas. Utskottet tillstyrkerregeringens förslag. I motion 604 pekar motionären på vikten av attåteranpassningsarbetet med den misstänkte kommer i gång så snabbt som möjligt.Motionären begär därför en granskning av hur reglerna om personundersökning ochförtroendeman i brottmål tillämpas under förundersökningen och att de åtgärdervidtas som föranleds av granskningen. Tillämpliga bestämmelser finns i lagen (1964:542) ompersonundersökning i brottmål. Bestämmelserna genomgick en översyn(prop. 1973:173, JuU 41, rskr. 374) på grundval av kriminalvårdsberedningensbetänkande (SOU 1972:64). Enligt gällande regler skall personundersökning göras bl.a. innan någon döms till fängelse eller mer eller till skyddstillsyn om jnte motsvarande utredning finns tillgänglig på annat sätt (2 §). Förtroendeman kan utses om den misstänkte är i behov av personligt stöd eller annan hjälp och han går med på det. Uppdraget som förtroendeman upphör senast när lagakrafiägande dom föreligger (4 § 2 st.). Rätten förordnar om personundersökning så snart detlämpligen kan ske. JuU 1986/87:20 Förordnande får dock meddelas endast underförutsättning att den misstänkte erkänt gärningen eller det eljest finnssannolika skäl att han begått den (3 § 1 st.). I detta sammanhang ansessannolika skäl enligt praxis föreligga när åtal väckts. Om den misstänkte underförundersökningen erkänner brott för vilket minimistraffet är fängelse två århar åklagaren i princip skyldighet att till rätten anmäla behovet avpersonundersökning (3 § 2 st.). Syftet med personundersökning är enligt 1973 årsproposition främst att ge en bakgrund till brottet och att ge underlag förvilken påföljd som ur individualpreventiv synpunkt är lämpligast. Avsikten ärockså att personundersökning skall komma till stånd i ett så tidigt skede sommöjligt och ätt rehabiliterande åtgärder skall kunna sättas in redan innanansvarsfrågan avgjorts. I sistnämnda syfte infördes möjligheten att utseen förtroendeman för den misstänkte. Departementschefen underströk ipropositionen (s. 21) att kurativa eller andra stödjande insatser av skildaslag som sattes in innan ansvarsfrågan slutligt avgjorts bordebaseras på ett klart medgivande från den som åtgärden avsåg. Frivilligheten ide föreslagna åtgärderna borde, enligt departerriéntschefen, kunna utgöra engaranti för att den åtalade inte skulle uppfatta erbjudande om hjälp som ettföregripande av domstolens beslut. Utöver att sålunda vara till hjälp och stödför den misstänkte fram till lagakrafiägande dom i målet var syftetockså enligt propositionen att förtroendemannaskapet i de fall påföljden blevskyddstillsyn skulle övergå i ett övervakningsuppdrag. Härigenom skullemöjliggöras även bl. a. att den blivande övervakaren kunde delta i arbetet medbehandlingsplaneringen. Utskottet anförde i detta sammanhang i sitt betänkande JuU1973:41 bl. a. följande. Det samarbete, som avses komma till stånd mellan denmisstänkte och hans blivande övervakare, tillgodoser i väsentlig gradföreliggande behov av att kunna tillgripa kurativa insatser redan innanhjälpåtgärder kan vidtas inom ramen för kriminalvård i frihet. Somdepartementschefen framhåller är det synnerligen angeläget att den misstänkteoch den föreslagne övervakaren får lära känna varandra och vänja sig vid att isamråd med frivårdstjänstemän lösa de problem som kan vara för handen. En sådanordning kan också utgöra ett värdefullt personligt stöd för de misstänkta i densvåra situation som de i allmänhet befinner sig i fram till dessbrottmålet avgörs. Även för domstolen och för kriminalvårdens del kan etttidigt etablerat samarbete mellan den misstänkte och övervakaren vara tillfördel. Viktigt är emellertid att de åtgärder, som vidtas före domen i målet,helt bygger på frivillig medverkan från den misstänktes sida och genomförs påsådant säit alt de ej av honom uppfattas som om utgången av målet på förhandskulle vara given. Under /86 utfördes 13 659personundersökningar medan 230 förtroendemän förordnades. Motsvarande siffrorför /85 var 13 794 resp. 298. Utskottetsöverväganden JuU 1986/87:20 Intresset att så snabbt som möjligt komma i gång medrehabiliteringsåtgärder, vilket motionären förordar, kommer i strid medintresset att undvika integritetskränkningar i form av en i onödan företagenpersonundersökning eller i form av ett förordnande av förtroendeman mot denmisstänktes vilja.