bet · GA01LU32 · 1986-12-31 00:00:00 — Borgenärernasintresse av att rätt person handhar förvaltningen LU 1986/87: 32 får ansestillgodosett genom möjligheten för dem att när som helst under konkursenframföra begäran om byte av förvaltare. Utskottet tillstyrker såledespropositionens förslag om att slutlig förvaltare skall utses i alla konkursersnarast möjligt efter konkursbeslutet. Utskottetbehandlar i detta sammanhang även ett yrkande i motion L134 (fp) som berörreglerna om utseende av förvaltare. I motionen anförs att uppdraget att varaförvaltare i allmänhet ges till en advokat och att fördelningen avförvaltamppdragen i praktiken sker enligt en inofficiell lista som upprättatsefter samråd mellan konkursdomaren och tillsynsmyndigheten. Detta har medförtatt ett begränsat antal advokater har fått monopol på de attrakUva uppdragensom konkursförvaltare. Enligt mofionärerna bör det finnas möjlighet att medbibehållet krav på kunskap och erfarenhet hos förvaltaren vidga kretsen avpersoner som kan komma i fråga för uppdragen. Motionärerna anser därför att depersoner som av domstolen bedöms kunna utses till konkursförvaltare börredovisas på en officiell lista och att de som därvid inte kommer i fråga börberedas möjlighet att få frågan prövad i hovrätten, I motionen yrkas (yrkande4) att det anförda ges regeringen känna. Utskotteterinrar om att kraven på förvaltarnas kvalifikationer skärptes vid 1979 årsreform. Enligt såväl gällande regler som förslaget till ny konkurslag skallförvaltaren bl, a, ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräveroch även i övrigt vara lämplig för uppdraget. Anledningen till skärpningen varatt utvecklingen i näringslivet och samhället i övrigt gjort att stora krav iallmänhet måste ställas på en konkursförvaltare. De sålunda skärptakvalifikationskraven innebär att förvaltaren som regel bör sökas bland personersom i sin verksamhet är särskilt inriktade pä affärsjuridiska frågor. Vidarekrävs att förvaltaren har insikter i straffrättsliga frågor samt är välförtrogen med arbetsrättsliga och arbetsmarknadspolitiska spörsmål. Dessutombör förvaltaren förfoga över en väl utvecklad kontorsorganisation med resurserför bokföring och redovisning. Dessa kompetenskrav medför att endast ettmindre antal specialiserade personer kan komma i fråga för förvaltamppdrag.Konkursdomaren/ rätten har således att med ledning av de uppställdakvalifikationskraven utse förvaltare med önskvärd kompetens. Det är därvidenligt utskottets mening ofrånkomligt att en särskild bedömning måste göras ivarje enskilt fall. Exempelvis bör i en mycket omfattande konkurs störte kravställas på en förvaltares kontorsorganisation än vad som behöver vara fallet ien mindre konkurs. Den omständigheten att domstolen har upprättat en lista övervilka som bör kunna utses till förvaltare innebär således inte någon garantiför att en viss där upptagen person skall utses till förvaltare i det konkretafallet. Vidare är konkursdomaren/domstolen enligt ett avgörande i högstadomstolen (NJA 1981 s. 764) oförhindrad att till förvaltare utse någon som inteär upptagen på listan om personen i fråga uppfyller de angivna kraven. mening måste vid val av förvaltare en bedömning göras i varje enskilt fall. En i förväg upprättad bindande lista över lämpliga förvaltare medför inte att en sådan bedömning kan undvaras. De på listan 10 upptagna personerna kandärför inte med säkerhet påräkna förvaltampp- LU 1986/87: 32 drag i någonfömtbestämd omfattning. Med hänsyn fill det anförda anser utskottet inte attnågra vägande skäl finns för att ålägga domstolen att auktorisera förvaltare påsätt som begärts i motion L134 yrkande 4, Motionsyrkandet avstyrksföljakfiigen. Somovan angetts uppställs vissa kvalifikationskrav på förvaltaren.Utöver dessa krävs enligt KL att förvaltaren skall ha borgenärernasförtroende, I propositionen föreslås att dessa regler kompletteras med attförvaltaren också skall ha tillsynsmyndighetens förtroende (7 kap, 1§). Imotion L134 tas upp frågan om införande av jävsbestämmelser för förvaltare.Motionärerna anför att det särskilt på mindre orter inte är ovanligt attsituationer kan uppkomma där förvaltaren har olika bindningar Ullborgenärsgrupperna. Enligt motionärerna är det otillfredsställande att det intefinns några klara regler - motsvarande jävsbestämmelserna i -för i vilka situationer som jäv skall anses föreligga, I motionen begärs(yrkande 5) därför förslag till sådan ändring av KL att preciseradejävsbestämmelser införs. Utskottetvill erinra om att behovet av jävsregler för den som skall vara förvaltare ikonkurs har diskuterats i tidigare lagstiftningssammanhang, betänkande (SOU 1974: 6) Förenklad konkurs föreslogs attdet i KL skulle föras in en uttrycklig föreskrift att till förvaltare inte fickutses någon som står gäldenären nära eller är beroende av honom. Betänkandetlades till grund för proposifion 1975/76:210 om ändring i konkurslagen m, m, Ipropositionen anförde departementschefen att det var så pass självklart att densom är närstående till gäldenären inte borde utses till förvaltare att enlagbestämmelse därom kunde föranleda felaktiga motsatstolkningar när det gälldeandra situationer, I samma proposition behandlades även frågan humvida entidigare rådgivare till gäldenären borde få utses till förvaltare, I det avseendetansåg departementschefen att den som varit bokförare ellerdeklarafionsmedhjälpare fill gäldenären eller revisor i ett aktiebolag somförsatts i konkurs under inga omständigheter borde förordnas. Några regler omjäv ansågs emellertid inte behövliga utan betydelsen av detta slagsanknytningar fick enligt departementschefen prövas från fall till fall inomramen för den lämplighetsprövning som KL föreskriver. Propositionen avslogs avriksdagen (LU 1976/77: 11) utan att tog ställning till självajävsfrågorna. Närfrågorna om jäv i samband med 1979 ärs konkurslagsreform på nytt kom iblickpunkten ställde sig departementschefen åter avvisande och anförde sammaskäl mot jävsregler för förvaltare som hade åberopats i det tidigare ärendet(prop. 1978/79: 105). Itakt med att konkursrätten reformerats och utvecklats har enligt ut skottets mening förvaltarens uppgifter blivit inte bara mera omfattande utan också annorlunda till sin art och inriktning. Därmed har frågan om förvaltarens förhållande till gäldenären och borgenärerna fått ökad bety delse. I de fall förvaltaren har att tillämpa de fördelningsprinciper som kommit till uttryck i högsta domstolens avgörande i ett mål om fördelning mellan borgenärerna av upparbetat värde av företagsintecknad egendom '' (NJA 1982 s. 900) måsteförvaltaren i möjligaste män stå fri i förhållande 1986/87: 32 demotstridiga borgenärsintressen som kan föreligga. Vidare är vissa av deuppgifter som åligger förvaltaren fristående från hans primära uppdragatt ta fill vara borgenärernas rätt. Förvaltaren skall t. ex, undertättaåklagare om det kan misstänkas att gäldenären gjort sig skyldig till brottenligt 11 kap. eller förfarit så att han kan meddelas näringsförbud. nu framlagda propositionen föreslås att förvaltarens utredningsskyldighetskall utvidgas ytterligare. Bl.a, skall förvaltaren söka fastställa närobeståndet inträtt, vilket kan vara av betydelse för vissa straffrättsligabedömningar. Ett förslag, som utskottet senare återkommer till, är också attförvaltaren skall kunna beakta intresset av att sysselsättningen på lång siktfrämjas, även om ett sådant hänsynstagande i viss utsträckning kan komma istrid med borgenärernas intresse. Attförvaltarens uppdrag efter hand blivit mer komplicerat har som tidigare nämntslett till att kompetenskraven i motsvarande mån höjts. Förvaltare väljs numeraur en ganska begränsad krets av väl kvalificerade personer, företrädesvisadvokater. Enligt utskottets mening kan det emellertid med fog ifrågasättas ominte de känsliga avvägningar mellan motstridiga intressen som en förvaltare numåste göra kräver att förvaltarens oberoende ställning markeras på etttydligare sätt än genom det allmänna lämplighetskravet i konkurslagen. Detfinns därför skäl att ånyo överväga frågan om införande av jävsregler förkonkursförvaltare. Närdet gäller utformningen av en sådan reglering måste beaktas att förvaltarentrots allt är en partsföreträdare; han skall i första hand fillvara-taborgenärskollektivets intresse. Reglerna om domarjäv i , somsyftar till att skapa garantier för att en domare alltid står helt obunden avpartsintressena, är därför inte så väl ägnade att tjäna som förebild. Tillskillnad från bestämmelserna om domarjäv bör regler om jäv för förvaltaresåledes inte vara absoluta. Släktskap med en borgenär som inte kan påräknanågon utdelning eller som inte eljest tillhör den dominerande borgenärskretsenbör t. ex. inte utan vidare vara diskvalificerande. En så sträng och detaljeradreglering som om jäv för domare skulle för övrigt inte baravara sakligt omotiverad utan också i betänklig grad inskränka den redanbegränsade krets av sådana som kan komma i fråga för uppdrag som förvaltare ikonkurs. Vad som enligt utskottets mening kan behövas är främst regler somförhindrar att förvaltare utses någon som genom släktskap,ställföreträdarskap eller annan omständighet är på sådant sätt beroende avgäldenären eller en borgenär med mera betydande intressen i konkursen att detkan antas att han inte fömtsättningslöst kan göra de intresseavvägningar somlagen föreskriver. Det är vidare angeläget att en reglering i ämnet inte gesen sådan utformning att den ger upphov till onödiga processer om jäv motförvaltare. mening bör regeringen i lämpligt sammanhang ta upp frågan om införande av jävsbestämmelser för konkursförvaltare till närma re prövning. Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motion L134 yrkande 5 bör ges regeringen känna, 12 Denföreslagna regeln i 7 kap. 1 § konkurslagen föranleder inte några LU1986/87: 32 erinringar från utskottets sida. Av51 § KL framgår att förvaltaren skall ta till vara borgenärernas intressen ochvidta alla åtgärder som främjar en förmånlig och snabb utredning av boet.Hänsynen till det rena borgenärsintresset kan dock vara inskränkt genomexempelvis lagstiftning till skydd för de anställda i ett företag, I enföretagskonkurs åligger det sålunda förvaltaren att fullgöra de funktioner isådana hänseenden som annars åvilar företagsledningen, I samband med 1979 årsreform gjordes vissa uttalanden om att förvaltaren även borde beakta sysselsättningspolitiskaintressen i en konkurs (se prop, 1978/79:105 s, 154), Någon bestämmelse härominfördes dock inte i KL, Ipropositionen föreslås att bestämmelsen om förvaltarens allmänna åliggandenförs över fill den nya konkurslagen med den ändringen att förvaltaren gesbefogenhet att ta hänsyn också fill annat än det rena borgenärsintresset.Sålunda föreslås att förvaltaren bör få vidta åtgärder som är ägnade attlångsiktigt främja sysselsättningen om detta kan ske utan att borgenärernasrätt nämnvärt förringas. Propositionensförslag i denna del tas upp i fyra motioner, I två motioner, L133 (m) och L134(fp), yrkas (yrkande 2 resp. 3) avslag på förslaget medan i motion L135 (vpk)begärs - såvitt nu är i fråga - en lagreglering som gör det möjligt att i störreutsträckning än som följer av proposifionen beakta samhällets intresse av enlångsiktig sysselsättning. I motion L136 (c) slutligen begärs (yrkande 2) attregeringen noga skall följa tillämpningen av den föreslagna bestämmelsen. Motionärernai motion L133 framhåller att det anses åligga en förvaltare i enföretagskonkurs att beakta de anställdas intresse av fortsatt sysselsättning.Att ålägga borgenärerna ett ansvar för andra personers sysselsättning innebäremellertid ett främmande inslag i svensk konkurslagstiftning. Vidare är detenligt motionärerna en orimlig situation att utsätta borgenärerna för risken avytterligare förluster utöver de som konkursen i sig har medfört. Motionärernaunderstryker också att borgenärerna ofta utgörs av andra företag, vilka försin drift är beroende av så stor utdelning som möjligt. Förslaget kan såledesge negativa effekter vad gäller sysselsättningen i de företag som utgörborgenärer. Förslaget kommer också att negafivt påverka kreditbedömningen i näringsliveteftersom företagens möjligheter att utnyttja rörelsetillgångar somkreditsäkerhet kan komma att försämras. Motionärerna i mofion L134 framför ihuvudsak liknande argument samt erinrar om att hänsyn kan tas tillsysselsättningsaspekten, nämligen om borgenärerna är överens om att vidförsäljningen av konkursföretaget acceptera ett lägre pris för att företagetskall kunna drivas vidare. Motionärernai motion L135 anser att sysselsättningsaspekten är minst lika viktig som borgenärernas intresse av utdelning vid en konkurs. De anser därför att den föreslagna bestämmelsen bör skärpas så att samhällets och de anställdas intresse av en långsiktig sysselsättning kan beaktas i 13 högre grad änpropositionen medger. Enligtmotionärerna i motion L136 är det positivt att konkursförvaltaren LU 1986/87:32 nu ges möjlighet att vid avveckling av konkursboet även beakta vad som ärägnat att långsiktigt främja sysselsättningen på orten. Förslaget kan dockenligt motionärerna innebära att kreditgivares inställning till att beviljakrediter kan påverkas på ett olyckligt sätt. Projekt i sysselsättningssvagaområden har redan nu större svårigheter att få krediter än projekt i områdenmed tillväxt och en stark arbetsmarknad. Mot denna bakgrund anser motionärernaatt regeringen noga bör följa tillämpningen av bestämmelsen så att avvägningenmellan borgenärsintressen och allmänna intressen inte tillåts att utvecklas såatt företagsverksamhet i praktiken kommer att försvåras i sysselsättningssvagaområden. Utskottetvill understryka att utgångspunkten för all konkursförvaltning är och bör varaatt borgenärernas intresse av en snabb avveckling av boet med ett så gottekonomiskt resultat som möjligt skall tillgodoses. Någon förändring härvidlagföreslås inte heller i proposifionen. I dagens samhälle krävs dock enligtutskottets mening att sysselsättningspolitiska intressen kan beaktas i olikasammanhang. Såsom ovan nämnts gjordes också i samband med reform vissauttalanden om att förvaltaren bör kunna ta även sysselsättningspolitiska hänsyni en konkurs. Nuvarande konkurslagstiftning ger dock inte förvaltaren någonformell möjlighet att ta sådana hänsyn. Som framhålls i propositionenförekommer det inte sällan att förvaltaren vid försäljning av en rörelse ställsinför den situationen att det högsta budet lämnas av någon som förvaltarenmisstänker inte kommer att driva verksamheten vidare på ett seriöst sätt. Intesällan är det någon närstående till konkursgäldenären som avger det bästabudet. Med nuvarande bestämmelser saknas det som sagts formellt utrymmeför förvaltaren att vägra godta budet. En försäljning en annan till ettlägre pris kan t, o, m, medföra risk för att förvaltaren drabbas av skadeståndsskyldighet.Ett sådant förhållande är enligt utskottets mening inte tillfredsställande,och lagstiftningen bör därför modifieras på denna punkt. Proposifionensförslag i detta avseende är enligt utskottet väl avvägt. I sakens natur liggergivetvis att det främst är i fall då en rörelse ingår i konkursboet som det kanbli aktuellt för förvaltaren att ta hänsyn till sysselsättningsaspekter. Detär visserligen ofrånkomligt att en försäljning av en rörelse någon annan änden som avgett det högsta budet kortsiktigt kan drabba en eller fleraborgenärer. Av bestämmelsen framgår dock att den får tillämpas endast i den måndet kan ske utan att borgenärernas rätt nämnvärt förringas. Såsom anförs ipropositionen bör vid denna bedömning också den enskilde borgenärens förmågaatt tåla förlusten beaktas, och det kan därför inte bli fråga om annat änrelativt obetydliga förluster för en borgenär. Utskottet delar ocksådepartementschefens uppfattning att bestämmelsen inte bör ges en så vidsträcktinnebörd att den påverkar kreditbedömningen och kraven på säkerhet hos bankeroch andra kreditgivare, I sammanhanget bör vidare understrykas att försäljningav en rörelse i ett konkursbo utgör en sådan viktig förvaltningsätgärd vidvilken de berörda borgenärerna och tillsynsmyndigheten bör höras innanåtgärden vidtas. Meddet anförda tillstyrker utskottet propositionens förslag i förevaran de del och avstyrker följaktligen bifall till motionerna L133 yrkande 2, 14 L134 yrkande 3 och L135 i denna del. Närdet gäller den i motion L136 begärda uppföljningen vill utskottet LU1986/87:32 erinra om att departementschefen uttalar att han har för avsikt attfölja den praktiska tillämpningen av bestämmelsen. Med hänsyn härtill är någottillkännagivande i frågan inte påkallat, och utskottet avstyrker således bifalläven till motion L136 yrkande 2. Vissa frågor om förvaltning och tillsyn Reglernaom konkursförvaltningen och tillsynen av den fick sin nuvarande utformning vid1979 års reform. De genomgripande förändringar som därvid genomfördes innebari korthet följande. Förvaltarens ställning, i konkursförvaltningen stärktesavsevärt. Till konkursförvaltare får som framgått ovan numera utses endastpersoner som uppfyller mycket högt ställda krav på kunskap och erfarenhet. Ipraktiken kan därför endast ett mindre antal specialiserade personer - oftastadvokater - komma i fråga för förvaltaruppdrag. Rättens ombudsman, som tidigareutövade tillsynen över konkursförvaltningen, avskaffades och ersattes av ensärskild tillsynsmyndighet, som organisatoriskt knöts till vissakronofogdemyndigheter. Borgenärskollektivet fråntogs befogenheten att utövanågot bestämmande inflytande på förvaltarvalet och konkursförvaltningen. Förvaltarenfattar numera självständigt alla beslut även om han i och för sig är skyldigatt höra berörda borgenärer innan vissa för dem betydelsefulla förvaltningsåtgärdervidtas. Inte heller tillsynsmyndigheten har normalt någon befogenhet attpåverka konkursförvaltningen. skall visserligen underförvaltningen tillse att avvecklingen av konkursboet inte onödigt fördröjs ochatt konkursen avslutas möjligt. Tillsynen avses emellertid främst varaen efterhandsgranskning av de av förvaltaren utförda förvaltningsåtgärderna, ,vars betänkande (SOU 1977:29) låg till grund för de ovanredovisade förändringarna, gick i sitt slutbetänkande inte in på degrundläggande principerna för regleringen av förvaltningen och tillsynen. Vidremissbehandlingen av slutbetänkandet har emellertid vissa remissinstanserframfört kritik mot tillsynsfunktionen i fräga om såväl fillsynens innehåll somformerna för tillsynsarbetet. Vidare har JO i ett beslut den 30 december 1983redovisat kriUska synpunkter i samma hänseenden. Mot denna bakgrund föreslås ipropositionen att det införs en skyldighet för förvaltaren att i viktigareförvaltningsfrågor även höra tillsynsmyndigheten. En sådan förändring kanenligt departementschefen göras utan att grundvalarna för systemet rubbas inågon nämnvärd omfattning. Förslagetom införande av en skyldighet för förvaltaren att i viktigare förvaltningsfrågor höra tillsynsmyndigheten kritiseras i motion L133 (m). Motionärerna anför att den nuvarande ordningen för tillsyn, som varit i kraft , bygger på principen att det är förvaltaren som självständigt fattar alla beslut. har således nor malt inte någon befogenhet att påverka konkursförvaltningen. Enligt mo tionärerna är det nu alltför tidigt att överväga nya former för fillsynen, och det saknas anledning att ändra principen om förvaltares självständighet i 15 Enskyldighet för förvaltaren att samråda med tillsyns- LU 1986/87: 32myndigheten kan enligt motionärerna dels göra ansvarsfrågan mera oklar, delsleda till ett dyrare och långsammare system för förvaltning av konkursboet. Imotionen begärs därför (yrkande 1) att propositionens förslag i denna delavslås. Såsomovan anförts har den nya ordningen för tillsyn varit i kraft sedan den 1januari 1980, Utskottet delar motionärernas uppfattning att det nu är alltförtidigt att genomföra några mer genomgripande förändringar av formerna förtillsynen. Däremot anser utskottet att det kan finnas skäl att inom ramen förnuvarande system ge tillsynsmyndigheten möjlighet till störte insyn ikonkursförvaltningen. Om möjligheten till insyn förbättras kantillsynsmyndigheten sålunda skaffa sig ett bättre underlag för sinefterhandskontroll. Dessutom innebär den föreslagna förändringen enligtutskottets mening inte bara att tillsynsfunktionen kan bli effektivare utanockså att förvaltaren kan få stöd i sitt arbete. Med anledning av vad som anförsi motionen vill utskottet stryka under att skyldigheten att höratillsynsmyndigheten inte skall, uppfattas som någon egentlig begränsning avförvaltarens självständighet. Som framhålls i propositionen bör principenfortfarande vara att det är förvaltaren som fattar besluten och tar ansvaretför dem. Med det anförda tillstyrker utskottet propositionen i . behandladdel och avstyrker således bifall till motion L133 yrkande 1. Imotion L135 (vpk) yrkas - såvitt nu är i fråga - att inför bestämmelsersom innebär en skyldighet för förvaltaren att dels inhämta upplysningar från deanställda i frågor som rör möjligheterna till fortsatt sysselsättning, delsinformera de anställda om alla förvaltningsåtgärder av betydelse. Enligtmotionärerna är det en viktig demokratifråga att på detta sätt garantera deanställda rätt till inflytande och information. Utskottetvill erinra om att lagen (1976:580) om medbestämmande i . arbetslivet liksomannan arbetsrättslig lagstiftning är tillämplig även när arbetsgivaren harförsatts i konkurs. Konkursförvaltaren har alltså att , iaktta bl, a,medbestämmandelagens föreskrifter om förhandlings- och informationsskyldighet.De kollektivavtal som gäldenären haft att tillämpa binder också i principkonkursboet. Detta gäller även s.k, medbestämmandeavtal. Genom nuvarandeordning på arbetsrättens område är alltså arbetstagarna redan tillförsäkraderätt att komma till tals i vikUgare förvaltningsfrågor och bli informerade omkonkursens gång, Härfill kommer att arbetstagare som är borgenär i likhet medandra borgenärer har rätt att på begäran få upplysningar om boet och dessförvaltning. Det anförda talar enligt utskottets mening för att några särskildaregler angående arbetstagarnas inflytande och rätt till information i konkursinte är påkallade. Utskottet avstyrker således bifall till motton L135 i dennadel. Utskottetbehandlar i detta sammanhang även en i motion L134 väckt fräga om det framtida tillsynsansvaret i konkurs. Motionärerna anför att den dubbelroll som kronofogdemyndigheterna har i egenskap av såväl tillsynsmyndighet som företrädare för staten som borgenär är ägnad att väcka tveksamhet. Enligt motionärerna riskerar man att den inbyggda konflikt som finns med denna ordning förstärks i och med att tillsynsmyn digheten nu får ett större ansvar för konkursboets förvaltning och avveck- 16 Motionärerna anseratt det skulle vara bättre om tillsynsansvaret LU 1986/87: 32 överförs till någon organisation eller myndighet som står helt fri från borgenärsintressen, och de begär (yrkande 1) att denna fråga övervägs ytterligare, . Fråganhuruvida kronofogdemyndigheterna borde anförtros tillsynsfunktionen i konkursmed hänsyn till myndigheternas roll som företrädare för statensborgenärsintressen övervägdes ingående av utskottet i samband med 1979 årsreform av reglerna om konkursförvaltning och tillsyn i konkurs (LU 1978/79:19),På närmare anförda skäl ansåg sig utskottet kunna godta den ordning som nugäller. Utskottet framhöll emellertid vikten av att verksamheten vidkronofogdemyndigheterna.organiserades så att en tjänsteman endast i renaundantagsfall får utöva tillsyn i konkurs som han har hand omindrivningsuppgifter och handräckning. Vidare underströk utskottet attsärskilda enheter för tillsynsuppgifter borde inrättas i största möjligautsträckning. Utskottet har därefter återkommit till frågan bl. a. i sambandmed behandlingeri av regeringens förslag till omorganisation avexekutionsväsendet (prop.