bet · GA01NU5 · 1986-12-31 00:00:00 — NU 1986/87:5 Idetta betänkande behandlas två motioner med anknytning till bankväsendet.Motionerna rör prissättningen på bankernas tjänster och det kontant-lösabetalningssystemets effekter för den enskilda människan. motion (s) föreslås en undersökning av prissättningen på bankernas tjänster,och i en motion (m) begärs en utredning om vad det kontantlösabetalningssystemet kan innebära för den enskilda människan. Den förstnämndamotionen avstyrks av utskottet med hänvisning fill att bankernas avgifter redanär föremål för bankinspektionens och näringsfrihetsombudsmannensuppmärksamhet. Utskottet har även noterat att på uppdrag avregeringen och i samråd med bankinspektionen och bankerna skall söka få tillstånd en förbättrad information till konsumenterna om bl.a. bankernas avgifter.En sådan förbättring ökar, menar utskottet, förutsättningarna för en aktivkonkurrens mellan bankerna. Utskottet avstyrker även den sistnämnda motionen,främst mot bakgmnd av data- och offentlighetskommitténs pågåendeutredningsarbete. Demotioner som behandlas här är följande: 1985/86:N201av m.fl. (s), vari hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts om en undersökning av prissättningenpå bankernas tjänster. 1984/85:1427av (), vari hemställs att hos regeringen begärutredning om vad det kontanUösa samhället kan innebära för den enskildamänniskan. I 1986/87. Motivering NU 1986/87:5 Bankerna har valt att i ökad utsträckningavgiftsbelägga tjänster som tidigare betraktades som service gentemot kunderna,framhålls i motion 1985/86: N201 (s). Bankerna tillämpar inte någon enhetligprissättning på dessa tjänster, utan avgifterna kan variera mellan olika bankeroch t.o.m. mellan olika kunder i samma bank. Kunderna vet inte hur mycket ellerför vad de betalar förrän de får sitt kontobesked, heter det vidare i motionen. Med det nu sagda som bakgrund finner motionärerna det varaangeläget att de aktuella tjänsterna kartläggs och att det utreds vilkaprinciper som prissättningen baseras på. Motionärerna önskar också få belagt ivilken utsträckning priserna svarar mot de faktiska kostnaderna för att utföratjänsterna. I motion 1984/85:1427 (m) anförs att utvecklingen mot ettkontantlöst betalningssystem där betalningar sker med hjälp av olika kontokortoch gireringar troligen är helt oundviklig och att den i många avseenden ärönskvärd. Motionären finner det dock anmärkningsvärt att denna utvecklingknappast berörs i den parlamentariska debatten. Konsekvenserna för denenskilde, särskilt med avseende på dennes integritet, och för samhället i stortär inte belysta. Enligt motionären finns det personer som befarar att "detkontantlösa samhället" kan medföra att människan blir helt styrd ochkontrollerad. Han anser det därför vara angeläget att det kartläggs vart dennuvarande utvecklingen leder och vilka konsekvenser den får. Uppgifter i anslutning till motionerna Bankavgifter Bankinspektionen är central förvaltningsmyndighet medhuvuduppgift att utöva tillsyn över bankinstituten. Bland inspektionensuppgifter ingår att följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris-och konkurrensförhållanden inom dess verksamhetsområde. Tillsynsverksamhetenomfattar också vissa uppgifter pä konsumentskyddsomrädet, t. ex. granskning avavtalsvillkor och tillsyn enligt konsumentkreditlagen. När det gäller bankernasmarknadsföring är det dock /konsumentombudsmannen (KO) som medstöd av marknadsföringslagen (1975:1418) utövar tillsynen. Det framgår av instruktionen(1979:740, senast ändrad 1981:180) för bankinspektionen att denna i frågor somrör pris-och konkurrensförhållanden skall samråda med (). För att kunna följa utvecklingen av bankernas avgifter harbankinspektionen en överenskommelse med bankerna om att de skall informerainspektionen om avgiftshöjningar och om införandet av nya avgifter. Vidönskemål skall bankerna lämna de kostnadskalkyler som ligger till grund föravgifterna. På begäranav NO har bankinspektionen gjort en samman- ställningav avgifterna hos olika banker för de vanligaste konsumentinrik- NU1986/87:5 tade banktjänsterna. NO:s hemställan betingades bl.a. av att det tillNO hade framförts klagomål dels på att bankerna tog ut oskäligt höga avgifterför vissa tjänster, dels på att bankerna samarbetade i avgiftsfrågor. I sitt svar till NO har bankinspektionen lämnat följanderedogörelse för inspektionens allmänna övervakning av bankernas avgifter: I början av varje höst kallas företrädare för bankerna ochbankorganisationerna till inspektionen för överläggningar om det aktuellakostnadsläget och det kommande årets priser och avgifter. Om det frånstatsmakternas sida har uttalats ett visst inflationsmål kan inspektionen tadetta som utgångspunkt för en diskussion och en eventuell ramöverenskommelse. Idetta sammanhang diskuteras bl.a. utvecklingen av personal- och andrarörelsekostnader samt lönsamhet m.m. innebar överenskommelsen attbankerna inte borde skapa sig en intäktsökning för s.k. konsument-inriktadetjänster på . Inom denna ram skulle varje bank för sig få göra enbedömning av vilka tjänster som skulle prishöjas eller om nya avgifter skulleinföras. sände bankerna in en budgetprognos som uppvisadetilltänkta förändringar och det budgetutfall dessa skulle få i jämförelse medåret innan. Om intäktsförändringen låg inom den angivna ramen och det intefanns särskild anledning för inspektionen att framföra synpunkter på förändringenav någon viss konsumentinriktad tjänst, t.ex. uppläggningsavgift elleraviseringsavgift, kunde bankerna genomföra ändringarna. samt harprisövervakningen följt en annan modell. Den innebär i korthet att någonöverenskommelse om en generell högsta kostnadsram inte längre träffas. Dennamodell innebär vidare att bankerna skall informera inspektionen om tilltänktaavgiftshöjningar och nya avgifter när beslut fattas och senast föregenomförandet. Om inspektionen inte finner en viss avgift skälig, mätt efterprincipen pris efter prestation, eller vill ifrågasätta avgiften ellerbakomliggande kostnadsberäkningar av annan anledning kontaktar inspektionenbanken och hör sig för om bakgrunden till höjningen/införandet av den nyaavgiften. Om oklarhet trots detta fortfarande föreligger om avgiftensskälighet begär inspektionen en kostnadskalkyl för tjänsten och/eller kallarbanken till en diskussion. Särskild uppmärksamhet ägnas sådana vanliga och tillvolymen stora konsumentinriktade avgifter som aviserings-avgifter,bankfacksavgifter m.fl. Av bankinspektionens skrivelse till NO framgår även attinspektionen har träffat en överenskommelse med bankerna om att bankkunderna påvarje bankkontor skall ha tillgång till en aktuell prislista förkonsumentinriktade tjänster. Bankinspektionen har sammanträffat medbankerna för en diskussion om bankernas avgifter för . Bankinspektionenhar i dessa överläggningar anfört att bankerna som en följd av attränteregleringen har avskaffats bör se över avgiftssättningen för olikatjänster. Inspektionen har därvid uttalat att bankernas bastjänster, dvs.tjänster som ovillkorligen är förbundna med bankernas grundläggande service,bör vara avgiftsfria. Till dessa tjänster hänför inspektionen bl. a.insättning på och uttag från bankkonton, kredituppläggning och låneavisering.För att motverka att transaktionsvolymen ökar utöver bankernashanteringskapacitet kan ti /87. det dockenligt bankinspektionen vara nödvändigt att tillämpa vissa av- NU 1986/87:5gifter vid onormalt högt utnyttjande av bankernas tjänster. För särskildatjänster t. ex. tillhandahållande av bankfack och juridisk rådgivning börbankerna enligt inspektionen debitera en avgift som svarar mot kostnaden föratt utföra tjänsten. Bankinspektionen har också meddelat sin avsikt att ifortsättningen löpande sprida information om bankernas avgifter. NO kommerinom kort att pröva de till honom framförda klagomålen. Aktuella förändringar av bankernas avgifter Vissa banker har ändrat sittavgiftssystem för konsumentinriktade tjänster eller förklarat sig beredda attompröva de avgifter som tillämpas. har sålunda fr.o.m. den 1oktober 1986 slopat vissa avgifter för bankens s.k; förmånskunder, dvs. kundersom har ett samlat sparande på . Bland de avgiftersom har avskaffats återfinns avgifter för låneavisering, saldo- ochtransaktionsfrågor, kontoutredning, köp av utländsk valuta och resecheckarsamt avgift för inlösen av lotterivinster. haruttalat att den kommer att slopa dels låneaviseringsav-giftenom kundens inbetalning sker från ett konto i banken, dels avgiften för uttagfrån bankens s.k. privatkonto. har rekommenderatsparbankerna att se över sina avgifter och undersöka om det går att minskaeller slopa sådana avgifter som har relativt liten betydelse för bankensintäkter. Sparbankerna har särskilt uppmanats att studera möjligheterna attreducera eller upphöra med uppläggnings- och avise-ringsavgifter på lån för atti stället ersätta dessa avgifter med en förhöjd ränta. De flesta bankerna tillämpar avgift för uttag från vissainlåningskonton. Detta gäller främst för s.k. kapitalkonton. Nordbanken ochSveabanken debiterar dock inga avgifter vid uttag från sådana konton. För skall kunna beräkna värdet av uteblivna uttagsavgifter måste hänsyn tastill de tillämpade räntesatserna för resp. konto. För konton för vilka uttagsavgifter tillämpas har bankernatidigare normalt redovisat den upplupna årsräntan endast i form av"nettoränta" efter avdrag för uttagsavgifter o.d. Av bankernasräntebesked har sålunda inte framgått hur stora avdrag som har gjorts. Sedanbankinspektionen i ett banketikmeddelande hade uttalat att bankernaborde lämna uppgift om både gottgjord ränta och de avdrag som gjorts därifrånhar bankernas räntebesked års utgång förtydligats i detta avseende. har butiker, restauranger m.fl. framförtkritik mot att bankerna i ökad utsträckning tillämpar avgifter för uppräkningav dagskassor. Enligt företagen är insättning av dagskassor en oskiljaktig deli bankernas inlåningsverksamhet till vilken det inte finns något alternativ. Vissa banker debiterar ingen avgift för hantering avdagskassor förutsatt att hanteringen inte är av någon större omfattning. Hosövriga banker varierar storleken på avgiftsuttaget. Avgiften synes också kunnavariera mellan olika lokalkontor inom samma bank. Avgiften för dagskasseuppräkning togs upp i en diskussionmellan bank- NU 1986/87:5 inspektionen och företrädare för bankerna ifebruari 1986. Bankernas representanter förklarade då att hanteringen avdagskassorna är mycket personalkrävande och kostsam. Bankinspektionen framhöll att dess uppfattning var attbankerna avgiftsfritt borde kunna ta emot en dagskassa per dag från egnakunder i banken. Vidare ansåg inspektionen att bankerna borde kontakta diskutera problemen med dagskassehanteringen och sökanå en lösning utan inblandning av bankinspektionen. Om en sådan lösning intekunde åstadkommas skulle inspektionen ta ny kontakt med bankerna. har därefter träffaten överenskommelse med i frågan. Enligt parternamåste hanteringen av dagskassor - förutsatt att pengarna sätts in pä ettinlåningskonto som kunden i fråga har i banken - ses som en naturlig del avbankens inlåningsverksamhet och därmed vara avgiftsfri. En förutsättning föratt ingen avgift skall utgå är dock att kassamedlen är sorterade och i övrigtordnade på det sätt som banken har föreskrivit. Från harGötabanken, som tidigare debiterade avgift för uppräkning av dagskassor,upphört med avgiftsuttaget. har i oktober 1986meddelat att den kommer att slopa avgiften för bankens egna kunder. Ytterligare en avgift som har uppmärksammats inom främstdetaljhandeln är bankernas avgift för tillhandahållande avmynt. Vissa banker rekommenderar sina lokalkontor att debitera en sådan avgiftom beloppet per växlingstillfälle överstiger . Om mynten tillhandahållsi rullar rekommenderas en högre avgift än om mynten tillhandahålls i påsar. Detsaknas dock uppgift om i vilken utsträckning de lokala bankkontoren debiterardessa avgifter. har tidigare tillhandahållit mynt till bankernai påsar. har övergått till att tillhandahålla mynt irullar mot en avgift av per rulle. Avgiften är framräknad så att den endastskall täcka kostnad för att tillhandahålla myntrullar avseende demynt som bankerna har lämnat in fill . Kostnaden för attförsörja bankerna med landets nettotillskott av mynt är sålunda inte inkluderadi avgiften. För kostnader för hantering av inlämnade mynt i påsardebiteras en avgift motsvarande per rulle om mynten är räknade ochsorterade. Om mynten lämnas in oräknade och/ eller osorterade utgår en avgiftsom uppgår till, beroende på hur mynten skall redovisas, 1,5-2,av detinlämnade beloppet. uppdrog regeringen åt att isamråd med bankinspektionen och berörda kreditföretag söka åstadkomma bl.a. enförbättrad budget- och kreditrådgivning till konsumenterna och vissa etiskaregler avseende utformningen av de betalningsvillkor som kreditfö- Det angavs att bankväsendets kreditgivning inte omfat- NU1986/87:5 tades av uppdraget. avlämnade en delrapport föruppdraget. Av rapporten framgår bl.a. att verket och kreditföretagen harträffat en uppgörelse som innebär att företagen dels skall bidra till bättrekreditinformation, dels skall iaktta vissa etiska regler vid kreditgivningen.I anslutning till föreslog verket att uppdraget skulleutvidgas till att även omfatta bankväsendets kreditgivning. a. den avreglering som har genomförts på kreditmarknaden under senare tidoch de ökade förutsättningar för konkurrens mellan olika kreditformcr somdärmed har uppstått. Regeringen har beslutat att utvidgauppdraget i linje med förslag. Det nya uppdraget innebär attverket i samråd med bankinspektionen och bankerna skall söka få till stånd enförbättrad information till konsumenterna om bankernas olika kredit- ochsparerbju-danden. Den förbättrade informationen skall enligt uppdraget ocksåavse de avgifter som tas ut för olika slag av banktjänster. Resultatet avuppdraget skall redovisas senast . , till vilken alla affärsbanker utomFöreningsbankernas bank. Post- och (PKbanken), Sparbankernas bankoch Sveabanken är anslutna, har tidigare publicerat tariffer som vägledningför bankernas debitering av avgifter för olika tjänster. Tarifferna varursprungligen bindande för medlemmar. Ett underskridande avtarifferna kunde då enligt stadgar föranleda sanktioner. SedanNO hade anfört erinringar mot tariffernas bindandekaraktär beslöt är 1967 att tarifferna endast skulle utgörarekommendationer till bankerna. fann NO anledning att på nytt pröva tariffernaskonkurrensbe-gränsande verkan. Enligt NO pekade nämligen inhämtade uppgifter påatt bankerna följde avgiftsrekommendationerna i mycket stor utsträckning. NOanförde bl.a. att ett fyrtiotal av avgifterna var att betrakta som minimiavgifterenligt . Efter diskussioner mellan NO och företrädare förBankföreningen beslöt föreningen att med vissa undantag upphävaavgiftsrekommendationerna. Undantagen avsåg bl. a. avgifter för inkassotjänster,ersättning för inlösen av aktie- och obligationskuponger, provisioner bankeremellan samt ordningsregler för ränteberäkning. träffade PKbanken, Svenska bankföreningen.Svenska sparbanksföreningen och föreningsbankers förbund enöverenskommelse om avgifter och regler för bankernas lönekonton inkl.personkonton. Överenskommelsen innebar dels att en avgift med lägst . pertransaktion skulle utgå om kontohavaren gjorde fler än sju kontouttag permånad, dels att kontohavaren för varje check som var utställd pä lägre beloppän . skulle debiteras en avgift orn . Den träffade överenskommelseninrymde också principer för ränteberäkning. Efter ingripande från NO beslöt parterna attupphäva över- NU 1986/87:5 enskommelsen. I anslutning till parternas beslututtalade dock NO att det fanns starka kostnadsskäl för åtgärder som motverkadebruk av checkar på låga belopp och överdrivet antal kontouttag. NO hade därföringet att erinra mot att resp. bankorganisation utfärdade rekommendationer omifrågavarande avgifter under förutsättning att avgifterna inte uppgavs varaminimiavgifter. Enligt NO kunde det anges att rekommendationerna hade föregåttsav överläggningar mellan bankorganisationerna. meddelade de tre bankorganisationerna ochPKbanken att de hade kommit överens om att rekommendera en höjning av gränsenför avgiftsuttag på checkar från . behandlades i en motion (s) i vilkendet begärdes att åtgärder skulle vidtas för att förhindra bankernas uttag avavgifter för inväxling av mynt. Innebörden av motionen var att det borde finnasgränser för hur långt bankernas avgiftsbeläggning av olika tjänster skulle fågå och att det borde vara samhällets uppgift att sätta sådana gränser. uttalade i sitt betänkande (NU 1984/85:4)att det var rimligt att bankerna använde sig av en kombination avräntemarginaler och avgifter för att täcka risker och kostnader för sinverksamhet. Beträffande inväxling av mynt kunde det dels hävdas att det är enbanktjänst som hänger mycket nära samman med bankernas grundläggandefunktioner, dels göras gällande att inväxlingen är tidsödande och personalintensivoch att den därför kan inkräkta på servicen till andra kunder. Mot dennabakgrund anförde utskottet att det i vissa fall kunde vara motiverat attbankerna tog betalt för sina tjänster. Utskottet sade sig dock dela den avbankinspektionen framförda åsikten att avgiftsbeläggning inte borde förekommanär pengarna sattes in på banken och när det var fråga om barn som tömde sinasparbössor. Därutöver ville utskottet framhålla dels att bankerna borde kunnagöra åtskillnad mellan företag ä ena sidan, privatpersoner och ideellaföreningar å andra sidan, dels att de i förekommande fall borde upplysakunderna om att inväxlingen var förenad med avgift. På förslag av utskottetavslogs motionen. Det kontantlösa betalningssystemet Allmänt om betalningssystemen iSverige Grunden för den automatiserade betalningsförmedlingen ilandet lades då ADB-system för kontoavräkning utvecklades hosbankerna och postgirot. Automatiseringen fortsatte i början av 1970-taletgenom installation av dataterminaler med möjlighet till s.k. online-kom-munikation över telenätet. Betalningsförmedlingen förenkladesytterligare då bankernas system för dataclearingintroducerades. I detta system, i vilket alla banker och postverket deltar,behandlas praktiskt taget alla typer av clearingtransaktioner, t. ex.löneöverföringar, uttag sker över 100 miljoner transaktio- NU1986/87:5 ner i systemet. En bidragande faktor i utvecklingen av detkontantlösa betalningssystemet var introduktionen av direktinsättning av löneroch pensioner på mottagarens bank- eller postgirokonto. I och med införandet av elektroniska betalningssystem harkontanter fått en relativt sett minskad betydelse som betalningsmedel. Etttecken på detta är att värdet av utelöpande sedlar i relation tillbruttonationalprodukten har sjunkit från till . Även om det kontantlösa betalningssystemet sålunda harexpanderat svarar kontantbetalningarna fortfarande för detövervägande antalet betalningstransaktioner. Enligt relativt grovauppskattningar av.riksbanken utgjordes antalet betalningstransaktioner år 1984till cirka tre fjärdedelar av kontantbetalningar och till cirka en Qärdedel avkontantlösa betalningar. Värdemässigt svarade dock de icke kontantbaseradebetalningarna för av den totala betalningsvolymen. Betalningar genomgireringar, t.ex. via postgiro och bankgiro, svarade för av volymen. Iföljande tabell redovisas hur betalningstransaktioner fördelade sig iantal och värde på olika betalningsformer enligt uppskattningar. Iberäkningarna har transfereringar mellan banker exklu-derats. Antal' Värde' Kontantbetalningar Kontantlösa betalningar varav ' Pä grund av avrundning uppstår en skillnad mellan summanav delposterna för kontantlösa betalningar och totalsumman. Av de kontantlösa betalningarna har, enligt riksbankensberäkningar, andelen betalningar med betal- och kreditkort ökat under senareår på bekostnad av andelen checkbetalningar. Andelen girobetalningar har hållitsig på en oförändrad nivå. Vissa försök för att rationalisera kontokortsanvändningeninom detaljhandeln pågår . Kontokortsföretagen har i enprovverksamhet installerat ca 400 kortläsande terminaler för spärr- ochtäckningskontroller. Någon betalning genom automatisk överföring av medel frånkonsumentens konto fill butikens konto sker dock inte i detta projekt. ISkandinaviska Enskilda Bankens regi har försök med automatisk korthanteringpågått i tre dagligvarubutiker. Förutom spärr- och saidokontroll har dennaförsöksverksamhet även omfattat direktdebitering av konsumentens konto. Försök med nya betalsystem i detaljhandeln förekommer iflera andra länder. 1 har bankerna beslutat att införa ett enhetligtbetalkort. Detta kort används för betalningar i butiker med NU 1986/87:5speciella on line-kopplade betalningsterminaler. är ungefär 1300terminaler installerade. 1 pågår försök med elektroniska betalkort("smart card"). Dessa kort, som har samma format som vanligakreditkort, är utrustade med en inbyggd mikroprocessor som ger demminneskapacitet. En transaktion registreras både i kortet och i butikens ellerbankens dator. Genom att transaktionen registreras även i kortet krävs ingen online-koppling till kundens konto. Den ökade användningen av hemdatorer i hushållen öppnarmöjligheter för bl. a. telebankstjänster. Med hjälp av sin hemdator, uppkoppladtill en centraldator, skulle man kunna sköta sina bankaffärer i hemmet. har påbörjat försök inom detta område. tillkallades efter beslut av regeringen enparlamentariskt sammansatt kommitté för att utreda användningen avpersonnummer inom både den offentliga och den enskilda sektorn. Kommittén harantagit namnet data- och offentlighetskommittén (Ju 1984:06). Enligt direktiven(dir. 1984:27) skall kommittén kartlägga den nuvarande användningen avpersonnummer och belysa de fördelar och nackdelar som är förenade med bruket avpersonnummer. Utredningen skall bl. a. granska om utnyttjandet av personnummerkan medföra otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Om kommitténfinner att en viss användning av personnummer kan medföra risk förintegritetskränkningar skall den ta ställning till hur detta hot skall kunnaavvärjas och föreslå lämpliga åtgärder. Kommitténs utredningsuppgifter har senare utvidgats tillatt även omfatta de problem som är förenade med offentlighetsprincipenstillämpning på ADB-upptagningar. Enligt tilläggsdirektiv (dir. 1984:48) tillkommittén skulle den bl. a. överväga om det finns skäl att begränsamöjligheterna att göra massuttag ur myndigheternas ADB-register förkommersiella syften. Kommittén skulle också utreda frågan om rättelse avfelaktiga uppgifter i dataregister. Data- och offentlighetskommittén publicerade våren 1986delbetänkandet (SOU 1986:24) Integritetsskydd i informationssamhället. Därbehandlas frågor om rättelser i dataregister och om patientuppgifter ipersonregister. I sitt andra delbetänkande (SOU 1986:46) Integritetsskydd iinforma-fionssamhället 2, som avlämnades , föreslär kommittén enlagreglering av myndigheternas försäljning av personuppgifter ur dataregister.Kommittén beräknar att redovisa resultatet av sitt arbete angående användningenav personnummer . Riktlinjer för den framtida datapolitiken beslutade , efter förslag frånregeringen, om riktlinjer för den framtida datapolifiken (prop. 1984/85:220,FiU 1985/86:5. rskr. 1985/86:88). En fråga som därvid uppmärksammades är derisker för kränkningarav den personliga integriteten som bruket av datorer för med NU 1986/87:5sig. Enligt riktlinjerna skall datateknikens användning utformas med fullrespekt för den enskildes integritet.