bet · GA01BoU1 · 1986-12-31 00:00:00 — Ellergynnar det alldeles för ensidigt kommunerna på det enskilda intressetsbekostnad? Här villjag hänvisa till 5 kap. 11 §: "Före genomförandetidens utgång får mot berördafastighetsägares bestridande detaljplanen ändras eller upphävas endast om detär nödvändigt på grund av nya förhållanden av stor allmän vikt, vilka intekunnat förutses vid planläggningen. Efter genomförandetidens utgång får planen ändras ellerupphävas utan att rättigheter som uppkommit genom planen beaktas. Om förlängning och förnyelse av genomförandetiden finnsbestämmelser i 14 §. Om förlängning av tid för fillfällig markanvändning finnsbestämmelser i 15§." Planeringskapitlet innehåller alltså bestämmelser attmedgivna rättigheter saknar betydelse vid omprövningen, något som ocksååterkommer i bestämmelserna om fastighetsplan (6 kap. 10§): "Före utgången av detaljplanens genomförandetid fårmot berörda fastighetsägares bestridande fastighetsplanen ändras eller upphävasendast om det är nödvändigt på grund av nya förhållanden av stor allmän vikt,vilka inte kunnat förutses vid planläggningen. Efter utgången av detaljplanens genomförandetid fårfastighetsplanen andras eller upphävas utan att rättigheter som uppkomma genomfastighetsplanen beaktas." Även idenna fråga har lagrådet gjort invändningar: BoU 1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga 1 "De ekonomiska konsekvenserna kan likväl - också iförslagets mening (s. 311) - bli oskäligt härda för fastighetsägaren, om denbyggrätt han en gång fått i den ursprungliga planen blir beskuren. Upphävandeteller ändringen av planen kan - under förutsättning att en ny plan inte germotsvarande byggrätt - innebära förlust av en rättighet som genom denursprungliga planen tillförsäkrats honom i hans egenskap av ägare tillfastigheten. Mot den nu skisserade bakgrunden och med hänsyn till ovissheten omrättsutvecklingen inom är det enligt lagrådets mening tveksamtom regeln, i den mån den innebär att en plan ändras eller upphävs utanersättning till fastighetsägaren, kan komma att bedömas som förenlig medEuropakonventionen." Att leva i osäkerhet med , som lagrådetbefarar, skapar också ett svårförsvarbart läge. Om indragning av byggrätt ärett missbruk av offentlig makt på samma sätt som funnit i frågaom långvariga expropriationstillstånd och byggnadsförbud, kommer stat ochkommun att få betala kompensation och skadestånd. Indragningsmakten kommer dåatt kosta kommunerna stora pengar. Men inte heller här kommer ännu någon att kunnaveta vilka risker kommunerna egentligen tar. En prövning av tarsäkert , om man kommer ända dit. Det betyder såvitt jag kan se, att detvore klokast att leva på den säkra sidan om . Jag skall också något gå in på de frågor om begränsningari kompensafions-nivå som berörs av lagrådet med tanke på konventionen. Här harpropositionen delvis rättats efter dessa synpunkter, men fortfarande kankompensationsnivån vid vissa planeringsintrång begränsas. Det föreslåsöverlämnas till praxis att bestämma hur stora begränsningarna får bli. Inlösen betraktas enligt byggnadslagen som en form avexpropriation, som fordrar ersättning för förlusten enligt 2:18 RF. Innebördenav förlustrekvisi-tet i 2:18 är visserligen omdiskuterat, men förlustbegreppeti skadeståndspraxis är välkänt som uttryck för den differens som skallersättas vid skadevärdering. Jämför t. ex. avhandlingen 1953 avUlf . Uttrycket har även expropriationsrättslig stadga. Innebörden äratt bevisbar skada skall ersättas med hela värdet. Begränsningar i ersättningsnivån blir därmed försvarligaenligt regeringsformen enbart om man anser att befogenhetsbegränsningar är enannan form av ingrepp än expropriation. Så har också lagrådet uppfattat saken. Men när man kommer in på får det ansesklart att det finns skydd både mot expropriation och mot felaktigbefogenhetsreglering. Så uppfattar också lagrådet saken när man diskuterarbetydelsen av Sporrong- och Lönnrothfallet. Lagrådet betonar därförintresseavvägnings-principens betydelse. 1 konventionen anses det finnas ett grundläggandeegendomsskydd för den enskilde, som ligger bakom intresseavvägningsprincipen.Jag skall visa vad sade i en av kärnpunkterna i sittresonemang: "By recognising that everyone has the rigtht to thepeaceful enjoyment of his possessions, Artide 1 is in substance guaranteeingthe right of property" (Pkt 57 i domen, case of and Lönnroth1/1981/40/58-59, Judg-ment). BoU 1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga 1 Det skadestånd som dömdes ut dom mot Sverigevilade på en skälighetsuppskattning i brist på bevisning om skadans storlek,men syftet med skaderegleringen var helt klart att kompensera för inträffadekonomisk skada. Konventionens allmänna ersättningsbestämmelse i artikel 50vilar på folkrättslig grund. Kompensationsprincipen kallas "restitutio inintegrum", dvs. åtgärderna syftar till att återställa rättsläget såvittmöjligt. En ersättningsbestämmelse finns även tilläggsprotokoll,där man utgår från att ersättning vid expropriation skall ske enligtfolkrättens allmänna grundsatser. Konfiskation är nämligen folkrättsligt form av kränkning som är otillåten. Tilläggsprotokollet har enspecialbestämmelse om detta. Det är mot den bakgrunden oklart hur en skillnad ikompensationsnivå mellan den ena eller den andra formen av konventionskränkningegentligen skulle motiveras, dvs. om det finns någon skillnad i fråga omkompensationsprinciper mellan befogenhetsreglering och vid formligexpropriation. Även detta har, med åberopande av Sporrong- ochLönnrothfallet, senare diskuterats i ett engelskt rättsfall som kommissionenhar behandlat. Se and others VS pkt 132, pkt 136,pkt 140, pkt 142 och pkt 144. Kommissionen konstaterade bl.a.: "Havingregards to those principles the commission considers that a taking of propertyfor the purpose of effecting a social or other public policy, without paymentof compensation reasonably related to its value, would normally constitute adisproportionate interference with the right of property which could not beconsidered justifiable under Art. Slutligen några ord om prövningsordningen. Lagrådet anserockså att prövningsordningen av byggnadslov utanför detaljplanlagda områdenbehöver övervägas närmare i ljuset av domen i målet mot . Bakgrundenhärtill är att domstolen även ansett att kränkt procedurgarantierna iartikel 6, när expropriationstillstånd enbart blev föremål för regeringsbeslut,trots att artikeln förutsätter prövning av "en oavhängig och opartiskdomstol". Också den föreslagna prövningsordningen i PBL för byggnadslovutanför detaljplan slutar med regeringsprövning, och lagrådet varnar för att ensådan behandlingsordning kan komma i konflikt med konventionen. I propositionen sägs att också den nuvarande byggnadslagenlämnar stort utrymme för diskretionär prövning enligt det s. k. planmonopolet iBL. Därför skulle den enskilde inte ha några rättigheter av typ civilarättigheter som skulle behöva prövas, menar man. är det emellertid så att en kontroll av attmyndighetsutövning vilar på acceptabla grunder, som ger rimlig likabehandling ipraxis, faktiskt hävdas som särskilt viktig ur konventionens synpunkt dåmyndighetsutövning blir diskretionärt betonad. I det här fallet kan man närmarestudera dom i det s. k. Silver Case 1983 samt också tillkraven på likabehandling i artikel 14 i konventionen. Att enskilda inte har befogenheter att bygga som med någonhögre grad av visshet kan bestämmas på förhand mot det allmänna i bygglovfrägorutanför detaljplanelagt område, är en sak för sig. Det betyder enbart attlämplighetsprövningen bl. a. från planeringssynpunkt är diskretionär. Att däravdra slutsatsen att även procedurgarantierna skulle upphöra att BoU 1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga I varaverksamma, så att rättsläget över huvud taget inte berättigar tilldomstolskontroll är dock med all sannolikhet ett felslut, som sker ipropositionen. Det är tvärtom så, att kontrollmöjligheternahävdas särskilt starkt i sådana lägen, därför att enskildas rättsskydd mot detallmänna skall upprätthållas på ett praktiskt och effektivt sätt enligtkonventionen. Propositionens synpunkter på just detta uttryckssätt frånEuropadomstolen, som ofta citeras, vilar därför också de på en missuppfattning.Det är i själva verket så, att bristande klarhet i rättsordningen iviktiga skyddsfrågor mera är en nackdel för staterna än en fördel, med hänsyntill det i konventionen starkt betonade legalitetskravet på all myndighetsutövning. De konstitutionella frågor som PBL ger upphov till är, somhär har sagts, oprövade både enligt vår nya regeringsform och enligtEuropakonventionen. Det är vanskligt att med bestämdhet uttala sig omkonventionstillämpningen. Det är bara möjligt med en riskbedömning. Vad liggerhelt på den säkra sidan, och vad befinner sig i en riskzon? - Det ärbedömningsfrågor, som går att reda ut och besvara. De frågor som lagrådet tagit upp ligger vid en sådanbedömning enligt min uppfattning knappast på den säkra sidan i något fall. Riskerna förefaller störst när det gällernormgivningsmakten över bygglovfrågor på nivå enligt RF. Men det ärfaktiskt en risk också enligt konventionen. Den i princip ersättningsfria kommunala indragningsmaktenöver enskild byggrätt i planeringssyfte måste också betraktas som enriskfaktor, i varje fall enligt konventionen. Likaså förefaller ettprövningssystem i bygglovsfrågor utan inslag av judiciell domstolskontrollutgöra ett faromoment med hänsyn till konventionen. För att komma helt på den säkra sidan krävs därför, somlagrådet också antar, flera grundläggande förändringar. Ordföranden: den arbetsfördelning sombostadsdepartementet har bestämt sig för lämnar jag nu ordet till rättschefLars . Det är alldeles riktigtsom säger, att lagrådet har kommit in på PBL-förslagetsförenlighet med , bl. a. i fråga om i vad månövergångsbestämmelserna till kan tänkas vara förenliga meddess artiklar. För att sätta saker och ting litet mera på sin rätta plats villjag kort beskriva hur övergångsregleringen är upplagd. Dagens plansystem och plansystemet enligt PBL skiljer sigåt på flera punkter. Den avgörande skillnaden kan man säga består däri attdetaljplanerna enligt PBL får en genomförandetid. Tanken bakom detta är attfastighetsägaren i princip skall kunna utgå från atthan får genomföra planen. Får han inte det, så har han rätt till ersättning.När genomförandetiden har gått ut däremot, får kommunerna stor frihet att ändraeller upphäva planen. Man kan säga att detaljplanerna på så sätt ansluter tillvad som gäller i fråga om byggnadslov. Även dessa är ju tidsbegränsadeoch förfaller om de inte utnyttjas . När manlägger fram ett förslag om en ny lagstiftning är det nödvändigt att BoU1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga 1 på någotsätt länka samman det plansystem som gäller med det system som den nyalagen innehåller. Den fråga som då uppkommer är närmast vilka planer enligtdagens lagstiftning som skall få genomförandefid och vilka planerfastighetsägarna alltså garanteras få genomföra. Man har ansett att denna rättbör tillförsäkras fastighetsägaren i fråga om sådana planer som fortfarande kananses aktuella. Här har man tillgripit en schablonbedömning och utgått från attplaner som är eller yngre är aktuella. Övergångsbestämmelserna innebär i detta avseende att allastads- eller byggnadsplaner som har fastställts eller senare fåren tioårig genomförandetid på sig, räknat för fastställelsen. För den som har en fastighet inom en stads- ellerbyggnadsplan, fastställd , kommer det således - om nu PBL skulleträda i kraft - att återstå av genomförandetiden. Hanfår alltså på sig att "genomföra" planen. Ordetgenomförandetid kan tyvärr leda tankarna litet galet. Det ger intryck av att fastighetsägarenmåste ha bebyggt sin fastighet i enlighet med planen inom genomförandetiden,men vad han behöver göra är att ansöka om lov före genomförandetidens utgång.När han väl har fått ett lov, gäller detta . Han måste ha påbörjat sinaåtgärder från det att lovet lämnades oeh avslutat dem inom fem år.I realiteten far fastighetsägaren i detta exempel av på sig. Med anledning av vad som står i en del motioner vill jagockså påpeka en sak i fråga om övergångsregleringen, och det är att de stads-och byggnadsplaner som enligt dessa bestämmelser inte får någongenomförandetid inte automafiskt upphör att gälla vid ikraftträdandet. För attså skall ske måste kommunen fatta ett upphävandebeslut eller ettändringsbeslut. Det här innebär alltså i fråga om de planer som fårgenomförandetid att fastighetsägaren, som jag sade, får en garanti för attunder få genomföra planerna. De övriga äldre planerna, dvs. sådanasom är fastställda , kan kommunen ändra eller upphäva. Frågan hurman skulle se på detta diskuterades ganska ingående underdepartementsbehandlingen, för det kan få otillfredsställande effekter omkommunen får tillstånd att upphäva alla äldre planer. Det finns nämligen en heldel planer som är belagda med nybyggnadsförbud, där alltsåfastighetsägare inte har haft någon möjlighet att genomföra planerna. I det utredningsförslag som låg till grund för PBL finnsingen skyddsregel för fastighetsägaren i dessa fall. utarbetades enskyddsregel i lagrådsremissen som innebär att om kommunerna ändrar ellerupphäver en plan som har varit belagd med nybyggnadsförbud,kan kommunen under vissa förutsättningar bli skyldig att lösa den berördamarken. Den skyddsregeln var i lagrådsremissen tillämplig bara på planer somhade bostadsändamål. Regeln omfattade dessutom enbart stads- och byggnadsplaner.Där tyckte lagrådet att det kunde ifrågasättas om det var förenligt medEuropakonventionen att man uteslöt t. ex. planer där marken var avsatt förindustriändamål eller för andra ändamål som inte rörde bostadsbebyggelse. Deplanerna skulle kunna upphävas helt ersättningsfritt, menade man. Lagrådet pekade också på att i fråga om en del äldreplaner och andra planer än stads- och byggnadsplaner liknande situationer kundeuppkomma. BoU 1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga 1 För attundanröja tveksamheten om förenligheten med på den härpunkten uttryckte sig lagrådet som så att det enligt lagrådets uppfattning voreatt föredra om kretsen ersättningsberättigade vidgades och att bestämmelsernaäven fick omfatta sådana avstyckningsplaner och andra äldre planer som enligt15 kap. 4 § skall gälla som detaljplaner. I propositionen har regeringen gått på lagrådets förslag.Kretsen av ersättningsberättigade fastighetsägare har vidgats. Det är intelängre begränsat till sådana fastigheter som är avsedda för bostadsändamål,utan även t. ex. kontorsändamål och industriändamål omfattas. Det finns alltsåinte längre någon ändamålsbegränsning. Vidare gäller ersättningsregeln intebara stads-och byggnadsplaner, utan som lagrådet har föreslagit har regeringeninkluderat också avstyckningsplaner och andra äldre planer. Propositionensförslag innebär alltså att man anslutit till den justering som lagrådet harföreslagit för att man skulle åstadkomma överensstämmelse med konventionensbestämmelser. Sedan kan man fråga: Hur kommer kommunerna att utnyttjamöjligheterna att ändra eller upphäva gamla planer om och när PBL träder ikraft? Får man ett "planlöst" tillstånd som menar? Härrör man sig på ett osäkert fält. Men de planer som kommunerna i första hand haranledning att ta ställning till i ett övergångsskede är främst sådana stads-och byggnadsplaner som är belagda med nybyggnadsförbud. Sådana planerhar kommunen av någon anledning ansett olämpliga. Den markanvändning som finnsi dessa planer är inte kommunen beredd att släppa fram. Därför har man lagt utnybyggnadsförbud. De planerna är det rimligt att kommunerna tar ställning tillförst. Där får man agera med en viss försiktighet, eftersom kommunen här löperrisk att bli skyldig att lösa de fastigheter som får en alldeles för oförmånligbehandling, dvs. om man helt tar ifrån dem byggnadsrätten eller begränsar denpå ett oskäligt sätt. Beträffande sådana planer som inte är belagda mednybyggnadsförbud och som ännu inte är utbyggda frågar man sig varför man intelagt nybyggnadsförbud över dessa planer. Det kan naturligtvis bero på mångasaker, men vad som ligger närmast till hands är väl att de planerna alltjämt ärhelt aktuella, dvs. att de återspeglar den markanvändning som kommunenfortfarande anser vara lämplig. Det är den ena gruppen planer kan man säga.Sedan kan det också vara fråga om sådana planer som är så inaktuella att varkenkommunen eller fastighetsägarna anser att de är realistiska. Därför har detaldrig varit nödvändigt att belägga dem med nybyggnadsförbud. Vad som också är angeläget att påpeka i det härsammanhanget är att om en kommun har en äldre stads- och byggnadsplan somfortfarande återspeglar den markanvändning som man anser vara lämplig ochaktuell, så har kommunen ingen anledning att upphäva en sådan plan. En planreglerar ju inte bara den rätt som en fastighetsägare har att bebygga sin markutan även andra frågor. Den reglerar vilken mark som skall vara s. k.kvartersmark och vad som skall vara allmän plats. Den reglerar vidareförhållandet hur man får bygga med hänsyn till grannarnas intressen. Deninnehåller också en samlad miljöbedömning som ligger till grund förbygglovsprövning i ett detaljplansområde och rationaliserar bygglovsprövningenpå så sätt. Ett enklare förfarande får fillämpas när man prövat bygglov inomdetaljplan än när man BoU1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y BUaga 1 Det är alltså flera skäl som talar för att kommunerna inteskall börja ägna sig åt något mer eller mindre urskillningslöst - om jag fåranvända det ordet - upphävande eller ändring av äldre planer. Det är rimligtatt utgå från att de äldre planer som är aktuella kommer att fåleva vidare. När det gäller förenligheten med på denhär punkten, har regeringen, som jag sade förut, fillmötesgått de justeringarsom lagrådet har ansett nödvändiga. Lagrådet har gjort en mycket ingåendegranskning av konvenfionen. Men detta är alltid förenat med osäkerhetsmoment,eftersom det är vanskligt att bilda sig en uppfattning om den praxis som finnsoch kommer att utbildas inom verksamhetsområde. Det påpekas jupå många håll. När det sedan gäller möjligheten till domstolsprövning,som tog upp, är det så att konvenfionen inte garanterar någongenerell rätt fill domstolsprövning av förvaltningsbeslut över huvud taget,utan den rätten gäller sådana beslut som berör civil rights, som det heter ikonventionen. Även på den punkten är praxis mycket svårbedömd. Men det måste ivarje fall finnas någonting som kan betecknas som en civil rättighet och somden enskilde anser har blivit kränkt. Förslaget i propositionen innebär intenågon ovillkorlig rätt att bebygga en fasfighet. Det ger inte vare sig dagens lagstiftningeller PBL. Om man skall bebygga en fastighet krävs att marken harprövats från allmän synpunkt lämplig för ändamålet. Därmed kan man knappasttala om att någon civil rättighet blivit kränkt om fastighetsägaren får ettavslag på ett bygglov. Även här kan man säga att lagrådet uttryckt sig litetsvävande. Skulle den europeiska domstolen anse att det föreligger en sådantvist säger lagrådet, dvs. tvist om en civil rättighet när en ansökan ombyggnadslov har vägrats, kan domstolen komma att finna att det föreligger enkränkning enligt artikel 6:1- dvs. den artikel som garanterar domstolsprövning- eftersom någon möjlighet att få saken prövad vid en domstol inte finns.Därefter säger man: Lagrådet har velat fästa uppmärksamheten på det nu berördaproblemet. Någon ändring av överklagandereglerna enligt PBL i syfte attanpassa dem till artikel 6:1 föreslår lagrådet inte. Reglerna överensstämmer isina huvuddrag med svensk rättstradition och med grunddragen i vår stads- ochförvaltningsrätt. Frågan vilken ändring av reglerna som kan aktualiseras medanledning av att vårt land har biträtt hör samman med detstörre spörsmålet om införande av en generell domstolskontroll avförvaltningen. Så avslutar lagrådet sitt yttrande i denna del. Därmed tackarjag för mig. : Jag skulle vilja ställa en fråga till BengtOwe . Om det skulle vara så att man i fäller Sverigepå de punkter som vi har diskuterat, är det den nuvarande regeringensuppfattning att skall foga sig i de domslut som kommer till stånd i såfall i och utbetala de ersättningar som kan bli en följd av dessadomstolsutslag, eller anser man att man kan göra skälighetsbedömningar av dedomslut som kan komma? BoU 1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga 1 : Jag var tvungen att fråga expertisen från departementet vad det iprakfiken innebär. Vi har alltså anslufit oss fill Europakonvenfio- Dåhar vi alltså förbundit oss att följa regler. Detta kanskeinte är ett fullständigt klart svar, för om man skall kunna tolka svaret måsteman veta vad det innebär. Det är självklart att vi, eftersom vi har antagitkonvenfionen, måste följa konventionen och dra konsekvenserna av detta. Det härär en i allra högsta grad teorefisk fråga, där jag har svårt att uttala mig omregeringens ståndpunkt eftersom vi inte har diskuterat frågan. Jag betraktardet som självklart att vi fullföljer de internationella åtaganden som vi här iSverige gjort. : Så teoretiskt är det ju inte. SomBrunfelter här har visat har vi ett aktuellt fall där vi har tvingats attbetala skadestånd och vissa andra fall där har fällts och tvingats göraen modifiering av svensk lagstiftning. Ur grundlagssynpunkt och urkonventionens synpunkt är det utomordentligt viktigt att vi får ett klartbesked, för det blir avgörande för flera av oss som skall ta ställning. Är detså att man från den nuvarande sida anser att man inte baraskall följa de regler som finns utan också foga sig i de domslut som kan kommatill stånd i och betala det skadestånd som kan bli en följd av dessadomslut? Detta måste ändå kunna besvaras med ja eller nej. Svarar man nej ärdet fråga om vi måste frånträda den konvention som vi undertecknat för 35 årsedan. : Får jag komplettera mitt svar medatt säga att det exempel som tog upp visar ju att vi följer debeslut som fattats i . I de fallen har, såvitt jag vet, skadeståndutbetalats. Det är klart att vi är tvungna att betala det skadestånd som utdömsenligt konventionen. Ordföranden: Jag vill tacka er alla som har medverkat ochgivit dessa föredragningar. Jag förklarar härmed sammanträdet avslutat. BoU 1986/87:1 Bilaga 5:1 KU 1985/86:8 y Bilaga I BoU 1986/87:1 Bilaga5:1:1 KU 1985/86:8 y Underbilaga 1 -O C cd c/5 > c/3 1) c /v Cd T3 ,J£ Cd ]\lormer pörvaltningsbesl sdagen Rättsregler som är bindande förmyndigheter och enskilda a. situationerav visst slag b. vissatyper av handlingssätt c. riktar sig till eller på annatsätt berör en i allmänna termer bestämnd krets av personer BoU1986/87:1 Bilaga 5:1:3 KU 1985/86:8 y Underbilaga 3 BoU 1986/87:1 Bilaga5:1:4 KU 1985/86:8 y Underbilaga 4 w :z; 'c« > cd ö -c - :cd O -> ert ert U PROTOKOLL 1985/86:10Sammanträdesdag Sammanträdestid: 10.30-11.05 Närvarande: se bilaga 1 BoU1986/87:1 Bilaga 6 Prop.1985/86:1 om ny plan- och bygglag (PBL) tas upp fill slutligtställningstagande. I yttrande över prop. 1985/86:3 om lag om hushållning mednaturresurser m. m. (FöU 1985/86:4 y) har försvarsutskottet kommenteratprincipen att det i den fredstida samhällsplaneringen skall tas hänsyn äventill totalförsvarets intressen. Med hänvisning härtill beslutar utskottet attavstå från att lämna yttrande till bostadsutskottet över PBL. Sin uppfattningom 3 kap. 3 § i PBL framför utskottet i stället genom överlämnande avprotokollsutdrag. Enligt 3 kap. 3 § andra stycket i regeringensförslag till plan- och bygglag skall uppvärmningssystemet i byggnader sominnehåller bostäder eller arbetslokaler i skälig utsträckning utformas så attskilda energislag som är lämpliga från allmän energisynpunkt kan användas utanomfattande ändringar. Enligt försvarsutskottets mening bör bestämmelsen varasådan att även energislagens lämplighet från försörjningsberedskapssynpunktbeaktas vid utformningen.