bet · GA01JuU3 · 1986-12-31 00:00:00 — om lagregleringen av vissa sexualbrott 1 detta betänkande behandlar utskottet två motioner, ivilka begärs två från varandra fristående ändringar i brottsbalkensbestämmelser om sexualbrott. Den ena motionen rör gränsdragningen mellan brottetvåldtäkt och brottet sexuellt utnyttjande, för vilket gäller en mindre strängstraffskala. I fråga om den motionen uttalar utskottet att gärningar som är attbedöma som sexuellt utnyttjande från straffvärdesynpunkt ofta kan te sig likvärdigamed våldtäkt, och utskottet förordar att straffstadgandet om sexuelltutnyttjande ses över i syfte alt införa bestämmelser om ett grovt brott med ensärskild straffskala; även frågan om en lämpligare brottsbenämning bör kunnaövervägas. Utskottet utgår från att översynen kommer till stånd utantillkännagivande från.riksdagen och avstyrker bifall till motionsyrkandet omen ändring i paragrafen om våldtäkt. I en reservation (m, fp, c) begärs etttillkännagivande till regeringen om den av utskottet förordade översynen. Den andra motionen uppmärksammar skillnaden istraffskalorna för brotten sexuellt umgänge med syskon-och sexuellt umgänge medbarn. Utskottet anser - i likhet med motionären atl del saknas skäl för ensådan skillnad och förordar en lagändring. Enligt hemställan bör somsin mening ge regeringen detta till känna. I motion 1985/86:Ju612 av () hemställs attriksdagen beslutar att hos regeringen begära förslag till en ändring av 6 kap.I § i enlighet med vad som anförts i motionen. Motionären redovisar som bakgrund ett uppmärksammat falldär en 17-årig flicka, som var medvetslös lill följd av alkoholförtäring,utnyttjades sexuellt av flera ynglingar och därvid fick svåra skador. Brottenbedömdes som sexuellt utnyttjande enligt 6 kap. 3 § och inte somvåldtäkt enligt 6 kap. I §. Det är, menar motionären, stötande för detallmänna rättsmedvetandet att det enligt lagen är en förmildrande omständighetatt offret är försvarslöst; lagen måste därför ändras. I 1986/87. I motionl985/86:Ju6l3 av i (fp) hemställs an JuU 1986/87:3riksdagen hos regeringen begär ändring i 6 kap. i enlighet med vadsom anges i motionen. Motionären har uppmärksammat att de gällandereglerna föreskriver lägre straff för sexuellt umgänge med ett syskon som ärunder än med andra barn (6 kap. 5 § andra stycketbrottsbalken jämfört med 6 kap. 6 § ). Detta förhållande är interimligt, menar motionären, varför en lagändring bör komma till stånd. Våldtäkt och sexuellt utnyttjande (mot. I 6 kap. 1 § (BrB) finns bestämmelser omansvar för våldtäkt. Ansvar för våldtäkt förutsätter att någon tilltvingar sigsamlag eller därmed jämförligt sexuellt umgänge genom ett aktivt agerande iform av brukande av våld, framställande av hot eller försättande i vanmakteller i annat sådant tillstånd. Straffet för våldtäkt är fängelse i lägst tvåoch högst . Om brottet med hänsyn till våldets eller hotets art ochomständigheterna i övrigt är att anse som mindre allvarligt, döms tillfängelse i högst . Om våldet varit livsfarligt eller om den som harbegått gärningen tillfogat allvarlig skada eller allvarlig sjukdom eller annarsvisat särskild råhet, kan brottet bedömas som grovt. Straffet för grov våldtäktär fängelse i lägst fyra och högst . Om det inte har förekommit ett sådant aktivt agerande frångärningsmannens sida som förutsätts för våldtäktsansvar, kan ansvar ändåföreligga enligt andra regler i 6 kap. BrB. Så döms t.ex. enligt 6 kap. 2 §den som, i annat fall än som avses i I §, genom olaga tvång förmår någon tillsexuellt umgänge för sexuellt tvång till fängelse i högst . I 6 kap. 3 §BrB stadgas ansvar för sexuellt utnyttjande. Detta gäller den som förmår någontill sexuellt umgänge t.ex. genom att otillbörligt utnyttja att den senarebefinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller är psykiskt sjukeller psykiskt utvecklingsstörd. Straffet är fängelse i högst . Bestämmelserna erhöll sin nuvarande utformning i sambandmed den genomgripande revision av 6 kap. BrB som gjordes . Reglernaträdde i kraft (prop. 1983/84:105, JuU 25, rskr. 332, SFS1984:399). Den händelse som ligger bakom yrkandet i motion 612utspelade sig på en campingplats i i anslutning till attdet där anordnades s.k. drag-racing. Händelsen, som blev mycket uppmärksammadi massmedierna, har allmänt kommit att benämnas Piteäfallet. tingsrättdömde fem ynglingar för sexuellt utnyttjande bestående i attde i ett tält hade utnyttjat en. 17-årig flickas berusning, vilken var sådanatt hon inte varit medveten om händelseförloppet, och förmått henne till samlagoch annat sexuellt umgänge. En av ynglingarna. , var åtaladockså för grov misshandel av flickan; han dömdes JuU 1986/87:3 i den delen förvållande till kroppsskada, grovt brott. För fyra av ynglingarna bestämdespåföljden av fingsrätten till fängelse , medan den femte, l6-åringen, pågrund av sin ungdom överlämnades till särskild vård. Efter överklagande av treav de till fängelse dömda och efter anslutningsvad av åklagaren ändrade hovrättenför tingsrättens dom på det sättet att påföljderna bestämdes fillfängelse och -(dom , DB 2001). En av de filltaladefullföljde talan till högsta domstolen, som i beslut inte fannskäl att meddela honom prövningstillstånd, varför hovrättens dom skulle ståfast (mål B 111/86). Utskottethar inhämtat remissyttranden över motionen från riksåklagaren (), Sveahovrätt, , juridiska fakultetsnämnden vid ,, , ochSamhälle, () samt Riksorganisationenför kvinnojourer i (RÖKS). Defyra förbunden uttrycker en posifiv inställning fill mofionsyrkandet. RÅställer sig bakom tanken att vissa förnyade överväganden görs i fråga omgränsdragningen mellan brotten våldtäkt och sexuellt utnyttjande och ianslutning därtill brottet sexuellt tvång. Domstolarna, ,liksom juridiska fakultetsnämnden avstyrker sakliga ändringar i våldtäktsparagrafen.De båda domstolarna förespråkar dock att bestämmelsen om sexuellt utnyttjandeses över, varvid det enligt deras mening bör övervägas om brottet bör indelas itvå grader, ett normalfall och ett grovt brott. /?Aanför bl.a.: Alllagstiftning bör självfallet vara förankrad i det allmänna rättsmedvetandet.Detta gäller i hög grad bl.a. sexualbrottsligheten som rymmer frågor som underde senaste årtiondena varit föremål för en livlig debatt. Frånstraffvärdesynpunkt torde det fallet att någon utnyttjar, exempelvis en personsvanmaktstillstånd, för att få till stånd ett samlag eller annat sexuelltumgänge ofta te sig likvärdigt med våldtäkt. Situationen kan till och med varasådan alt det kan ifrågasättas att det skulle vara att likställa med grovvåldtäkt. Fråganhar en inte oväsenfiig praktisk betydelse. I motionen anges ett uppmärksammatfall där en 17-årig flicka var oförmögen att försvara sig eftersom hon varmedvetslös på grund av frivillig alkoholförtäring. Man kan också tänka sig ensituation där någon lurar en kvinna att inta alkohol, narkotika eller läkemedeloch någon annan sedan utnyttjar situationen. Ett tyvärr inte ovanligt fall ärockså att en kvinna blir utsatt för en våldtäkt och försatt i ett hjälplösttillstånd som andra män utnyttjar för att ha samlag med kvinnan. kannämnas närmanden mot någon som på grund av sjukdom eller kroppsskada inte kanbjuda motstånd. Allade nu angivna exemplen kan, om övriga förutsättningar föreligger, inrymmasunder brottet sexuellt utnyttjande. Som nämnts kan dock ofta situationen varasådan att det för det allmänna rättsmedvetandet ter sig stötandeatt inte rubricera gärningen som våldtäkt. Detta visas av bl.a. den JuU1986/87:3 stora uppmärksamhet som mål om sexualbrott kan väcka. Del är dock inte bara mot den nu angivna bakgrunden manskall bedöma förslaget i motionen. Det skall också beaktas att kapitlet omsexualbrotten undergick en genomgripande förändring efter ettmycket långt och besvärligt förberedelsearbete. De nya värderingarna på sexualbrottensområde som den nya lagstiftningen gav uttryck för. vann en bred anslutning. Detkan därför sättas ifråga om tiden redan skulle vara mogen för förnyadeöverväganden rörande brottsrubriceringar i kapitlet. Jag kan i det härsammanhanget nämna att fängelsestraffkommittén i sitt avlämnadebetänkande Om straffskala, påföljdsval, straffmätning och villkorligfrigivning m.m. (SOU 1986:14) valde att inte la upp straffvärdet hossexualbrotten till ny bedömning, trots alt slraffskala stämmer ganskadåligt med de allmänna principer kommittén tillämpade vidstraff-skaleöversynen. Enligt min mening väger dock kravet på att innehållet i 6kap. så långt det är möjligt speglar det allmänna rättsmedvetandeti fråga om värderingar och gränsdragningar på del sexuella området så tungt attjag ställer mig bakom tanken på förnyade överväganden rörande gränsdragningenmellan brotten våldtäkt och sexuellt utnyttjande och i anslutning därtillbrottet sexuellt tvång. Det uppmärksammade fall som föranlett motionen harförvisso inneburit ett synnerligen hänsynslöst handlande mot en 17-årig flicka.Att, som motionären tycks mena, under bestämmelsen om våldtäkt hänföra ettsexuellt övergrepp, där gärningsmännen inte aktivt försatt kvinnan i vanmaktutan i stället utnyttjat hennes vanmäkliga tillstånd, skulle dock enligthovrättens mening bryta systematiken i 6 kap. l-3§§ . Gärningar avdet slag motionen avser behandlas i 6 kap. 3 § och det är istället denna bestämmelse som är i behov av en översyn. Hovrätten avstyrkerdärför alt bestämmelsen i 6 kap. I § om våldtäkt ändras på det sätt motionärentänkt sig. Hovrätten är, som redan sagts; av den uppfattningen, attövergrepp av den art som avses med stadgandet i 6 kap. 3 § kanvara så allvarliga att nuvarande straffsatser inte alltid är tillfyllest.Hovrätten vill därför tillstyrka en översyn av 6 kap. 3 § . Dennabör syfta till att lagrummet konstrueras med ordinärt och grovt brott samt attfall av särskilt hänsynslösa handlanden sålunda omfattas av en högre slraffskala.Denna bör vara densamma som för grov våldtäkt. strafflagen gällde förutsattes för våldtäktett s.k. absolut våld, d.v.s. våldet skulle ha brutit ett till det ytterstag)ort motstånd. Alternativt skulle hot om absolut våld ha förelegat. Om straffför gärnings-- man som utövat otiikt med kvinna som av annan än gärningsmannenvar försatt i yrsel, sömn eller vanmakt stadgades straff i annan paragraf än våldtäktsparagrafen.Vid införandet av slopades kravet på JuU 1986/87:3 absolut våldoch som medel för våldtäkt angavs allt våld som avses med "våld åperson" alternativt att försätta offret i vanmakt. Det är tingsrättensuppfattning, alt den definition av våldtäkt som finns i vunnitgenklang i det allmänna rättsmedvetandet. Uttrycket våldtäkt torde ävenspråkligt tolkas på det sättet att det innefattar aktiviteter av våldskaraktär.Enligt tingsrättens mening finns det därför inte skäl att utvidga,, brottetvåldtäkt lill atl omfatta även sådana gärningar som rubriceras somsexuellt utnyttjande. 1 motionen hänvisas till ett fall av övergrepp som riktalsmot en l7-årig flicka, som vid tillfället var berusad intill medvetslöshet. Ett flertal pojkar förgrep sig hänsynslöst på flickan, som skadades relativt allvarligt. Ex emplet visar, alt det finns fall av sexuellt utnyttjande som ter sig väl så allvariiga och straffvärda som våldtäktsbrott. Det kan därför enligt tings rättens mening finnas skäl att indela brottet sexuellt utnyttjande i två grader, ett "normalbrotl" och ett grovt brott, varvid det grovabrottet skulle kunna ges ett högre straffmaximum. På så sätt skulle lagstiftaren kunna klargöra, att samhället kan se lika allvarligt på brottet sexuellt utnyttjande som på våldtäkt. ' Tingsrätten avstyrker således att brottet våldtäkt ges denvidare definition som anges i motionen men ifrågasätter om inte brottetsexuellt utnyttjande borde indelas i tvä grader, ett normalfall och ett grovtbrott. Motionärens förslag om utvidgning av begreppet våldtäkt ärinte motiverat av att det inte skulle kunna gå att utdöma höga straff enligtnuvarande ordning vid gärningar av den art hon nämner. Medan maximistraffet förgrov våldtäkt är fängelse, är maximistraffet för sexuellt utnyttjande iförening med grov misshandel fängelse. Maximistraffet för (ej grov)våldtäkt är fängelse, dvs. detsamma som för sexuellt utnyttjande iförening med (ej grov) misshandel. För övrigt kan noteras atl ett upphävande avvåldtäkisparagrafen skulle medföra en höjning av straff-maximum för de svårastebrotten till fängelse (grov misshandel i förening med olaga tvång). Förslaget synes bygga på tanken alt varje sexuelltövergrepp utgör ett grovt våldsbrott. En sådan presumtion kan inte godtas.Lagstiftningen utgår på goda grunder från alt del är mer straffvärt atl någonmed kvalificerat våld eller hot därom tilltvingar sig samlag eller vad därmedkan jämställas än att någon förövar ett sexuellt övergrepp som består i ettrent utnyttjande. En annan sak är all övergreppet i sig kan innefatta våld; iså fall skall särskilt dömas för detta brott. Det är naturligtvis inte så atloffrets försvarslöshet är en förmildrande omständighet, utan så alt användandeav allvarligt tvång som medel för atl genomföra ett sexuellt övergrepp är enförsvårande omständighet. Någon lagstiftningsåtgärd med anledning av motionärensframställning är inte motiverad. (Med detta sätt att resonera borde åtskilligafall av stöld och kanske även ocker rubriceras som rån.) Däremot vore det, menar fakultetsnämnden, angeläget attförtydliga 6 kap. 1 § BrB så att del även i lagtexten framgår att utövat tvångskall ha karaktär av s.k. rånlvång. Ordet "våld" bör således ersättasav "våld på person". Advokatsamfundetanför: '" JuU 1986/87:3 Motionären tar fasta på den omständigheten attbrottsoffret i det anförda exemplet blivit svårt skadat genom övergreppet. Medhänsyn härtill menar motionären att gärningsmannen borde ha dömts enligt ettlagrum där brottsbeskrivningen anger att våld kommit till användning.Emellertid synes motionären förbise dels att brotten våldtäkt och grov våldtäktförutsätter att övergreppet skett genom tvång, dels att samhällets reaktionmot brottet såsom den kommer lill uttryck i straffskalan är lika sträng vidgrovt sexuellt utnyttjande medelst misshandel som vid grov våldtäkt. Då motionärens framställning sålunda inte kan ansesmotivera någon lagstiftningsåtgärd avstyrker samfundet motionen. Fredrika-Bremer-Förbundet instämmer i motionärens yrkandeoch anför; Vi anser att del är en mycket angelägen fråga. Våldtäktmåste alltid bedömas som våldtäkt, där gärningsmannens handlande måste bedömas isig och inte bara i relation till offrets tillstånd av medvetslöshet. Att en person/offer är medvetslös kan inte vara samma saksom ett medgivande till samlag eller för den delen till överfall. Att intepersonen/ offret kan säga ja eller nej till samlag, måste innebära att den inteär tillgänglig för samlag . Personen måste vara medveten om vad som skereller vad som frågas efter, för att man skall kunna ha samlag. Att ha samlagmed en medvetslös person är detsamma som våldtäkt, det är ett sätt att uttryckafientlighet, vrede och vilja att behärska inte ett uttryck för ett närmandetill en annan person där man vill dela en samlagsupplevelse. När man dessutomtillfogar grov skada i underlivet, vilket skedde i det aktuella fallet, är detatt betrakta som grov våldtäkt. och Samhälle anför: Vi delar i allt motionärens påpekanden och förslag, då vifinner att lagändring om sexualbrott inte kan tillämpas i ett så härupprörande fall som det aktuella. /?F5t/anför bl.a.; instämmer i motionärens uppfattning att det ärotillfredsställande att gärningar som av allmänheten uppfattas som våldtäktinte ges den brottsrubriceringen. Vi avser de fall av sexuellt utnyttjande, sominnebär att gärningsmannen utnyttjar att den andre befinner sig i vanmakt ellerannat hjälplöst tillstånd. I proposition 1983/84:105 sid. 26 ger departementschefenexempel på sådana handlingar. Det gäller alltså situationer, då någon p. g. a.kraftig berusning eller narkotikapåverkan inte har förmåga att uppfatta atthan eller hon utsätts för sexuella närmanden. Det kan också vara frågan omsexuella närmanden till en sovande eller en person, som p.g.a. sjukdom ellerkroppsskada inte kan bjuda motstånd eller inte förmår uppfatta gärningensinnebörd. Enligt RFSUs mening borde också sådana handlingar rubriceras somvåldtäkt. I synnerhet de senare fallen torde vara minst lika allvarligaövergrepp söm en våldtäkt. Den nuvarande uppdelningen kan också ge intryck av,låt vara felaktigt, att det är tillåtet att utnyttja kvinnor som är så berusadeatt de inte förmår att uppfatta vad som sker runt omkring dem. är därför berett att tillstyrka motionen såtillvida,att de angivna formerna av sexuellt utnyttjande bör hänföras till brottetvåldtäkt. RÖKS anseratt det för rättsmedvetandet förefaller orimligt att fallet med JuU1986/87:3 den 17-äriga flickan inte skulle bedömas enligt den strängare regelnom sexualbrott, med hänsyn till den råhet som visades vid tillfallet. RÖKSanser därför att en ändring av lagen måste ske så att ett motsvarande fall kanbedömas enligt bestämmelsen om våldtäkt i 6 kap. I § . I ett interpellationssvar som lämnades i kammaren den 23 oktober1985 anförde chefen för i samma fråga, som motion 612aktuahserar, att det självfallet skulle vara möjligt att föra samman sexualbrottensolika brottstyper, eller vissa av dem, under en gemensam beteckning. Enligt min mening skulle det dock försämra lagensöverskådlighet. Det skulle också avvika från systematik. Att mani genomgående har valt att ge olika typfall särskilda beteckningarberor bl.a. på att man vill att en lag skall vara enkel att läsa och förstå.Jag menar också att man inte bör fästa avgörande vikt vid självabrottsbenämningen. Det väsenfiiga är att man i det särskilda fallet kanbestämma en rimlig påföljd med hänsyn till gärningens straffvärde. Och detmenar jag är väl möjligt. kan sexuellt utnyttjande vara mindre straffvärt änvåldtäkt. kan det med hänsyn till omständigheterna vara mer straffvärt,bl.a. i fall som är särskilt plågsamma eller förnedrande för kvinnan. Om gärningsmanneneller gärningsmännen utövar våld kan de givetvis också dömas förvåldet och därmed få samma maximistraff som vid våldtäkt eller, om misshandelnär grov, ännu högre straff. Sammanfattningsvis hänvisade justitieministern till bl.a.att den nya sexualbrottslagstiftningen bara hade gällt och detinte under det långa och grundliga utredningsarbetet förelagstiftningen hade hävdats att en ändring skulle behövas när det gällerövergrepp där offret är medvetslöst. Enbart pä det underlag som fanns vidtillfället ansåg justitieministern inte att någon justering av lagen varnödvändig (protokoll 1985/86; 16 s. 80 ff). Sexuellt umgänge med syskon som är (mot. I 6 kap. 5 § andra stycket BrB föreskrivs att den som harsamlag med sitt helsyskon skall dömas för sexuellt umgänge med syskon tillfängelse högst . I den följande paragrafen, 6 §, sägs att om någon i annatfall än som avses tidigare i kapitlet har sexuellt umgänge med barn under 15 årskall personen dömas för sexuellt umgänge med barn till fängelse i högst fyraår. Bestämmelsernafick sin nuvarande utformning i samband med att 6 kap.BrB, som behandlar brott som på olika sätt har anknytning tiil JuU1986/87:3 sexuallivet, genomgick betydande förändringar (prop. 1983/84:105, JuU 25, rskr. Lagändringarna trädde i kraft (SFS 1984:399). års lagändring innebar lagstiftningen att om någonhade samr lag med sitt helsyskon som var båda de lagrum sommotsvarade nuvarande 5 § andra stycket och 6 § blev tillämpliga och attallmänna regler om brottskonkurrens därvid var gällande. De regler som nugäller har den innebörden att det för vissa sexualbrott mot den som är under 15år är stadgat lägre straff om offret är ett helsyskon än om sådan släktskapinte föreligger. Utskottet har inhämtat remissyttranden över motionen frånriksåklagaren (), , , juridiska fakultetsnämndenvid , , Fredrika-Bremer-Förbundet,Föreningen (), och Samhälle,() samt . Samtliga remissinstanser tillstyrker bifall tillmotionsyrkandet. RÅ ansluter sig till de synpunkter som framförs i motionenoch tillstyrker bifall till densamma. delar motionärens uppfattning att 1984 årslagändring kom att medföra den av motionären påpekade konsekvensen, nämligenatt påföljden för sexuellt umgänge med syskon numera högst kan bestämmas lillfängelse . Med hänsyn härtill och till alt en sådan ändring inte tycks havarit avsedd vill hovrätten tillstyrka bifall till motionen. Före den lagändring som trädde i kraft den I juli 1984gällde, såsom anges i motionen, att den som hade samlag med helsyskonstraffades för otukt med syskon med fängelse i högst , 6kap. 5 § 2 st. För könsligt umgänge med barn dömdes för otukt medbarn till fängelse i högst , 6 kap. 3 § 1 st. I förhållandet mellan 3 §och 5 § gällde allmänna regler om brottskonkurrens. Efter lagändringen 1984döms den som har samlag med helsyskon för sexuellt umgänge med syskon tillfängelse högst , 6 kap. 5 § 2 st. Enligt 6 kap. 6 § dömes den som i"annat fall än som avses förut i detta kapitel" har sexuellt umgängemed barn för sexuellt umgänge med barn till fängelse i högst fyraår. Anledningen till ätt 6 § formulerades på detta sätt var, enligt uttalandeni förarbetena (prop. 1983/84:105 s. 55) att bedömningen av konkurrensfrågorskulle förenklas. En bieffekt har, såsom påpekas i motionen, emellertid blivitatt vid sexualbrott riklat mot den som är stadgas lägre straff omoffret är helsyskon än om sådan släktskap inte föreligger. Det framkommer intenågonstans i. propositionen att detta varit avsikten. Tvärtom uttalas, att detär angeläget att man i den straffrättsliga lagstift- ningen"med eftertryck gör klart att övergrepp inom familjen skall beiv- JuU1986/87:3 ras". Den uppkomma bieffekten har därför troligen inte varitavsedd. Tingsrätten tillstyrker på grund av det anförda motionen. menar att det av motionärenpåtalade förhållandet torde bero på ett förbiseende och lämnar förslag på fyraolika sätt atl korrigera bestämmelserna: (1) Bestämmelsen i 6 kap. 5 § upphävs. (2) Bestämmelserna i 6 kap. 5 § och 6 §byter plats, men behålls oförändrade. (3) I 6 kap. 5 § andra stycket inskjutsefter ordet "helsyskon" texten "som fyllt femton är". (4) I 6 kap. 6 § ändrassubsidiaritetsklausulen från "i annat fall än som avses förut i dettakapitel" till "i annat fall än som avses i 14 §§". Det första alternativet får anses vara rättspolitisktinaktuellt. Det andra är onödigt ingripande. Minst ingripande är det fjärde.Väljs detta blir det emellertid nödvändigt att ta ställning till om samtidigöverträdelse av 5 § och 6 § skall bedömas som ett eller två brott. Stannar manför att endast ett brott bör anses .vara förövat vilket bäst stämmer överensmed kapitlets uppbyggnad - följer av straffskalornas utformning att brott enligt6 § har företräde. anför att motionären synes ha fog försitt påstående att gällande lagstiftning stadgar lägre straff för sexualbrottmot den som är om offret är ett helsyskon än om sådan släktskapinte föreligger. Samfundet delar motionärens uppfattning att en lagändring börske i syfte att undanröja det beskrivna missförhållandet och tillstyrker därförmotionen. Fredrika-Bremer-Förbundet instämmer också i motionärensyrkande men påpekar att en ändring inte enbart skall gälla samlag utan ävendärmed jämförligt sexuellt umgänge, för att bl.a. inkludera homosexuellt utnyttjande. Föreningen anför bl.a. att föreningen att det är av vikt att oklarheter i lagstiftningenundanröjs och att lagstiftaren tydliggör vilken vikt barns rättssäkerhetåsätts. Av särskild vikt är detta när barn utsätts för brott av någorinärstående. HusmodersförbundetHem och Samhälle anför; Förbundet anser här, i likhet med motionären, att ettklart förbiseende har , . begåtts iden nya lagtexten. Vi kräver att detta tillrättaläggs då släktskapetenligt vår uppfattning är ett försvårande vad gäller dessa brott. Ungamänniskor i beroendeställning måste få lagens skydd, vilket den Barn och ungdomar lever i stor utsatthetoch samhället måste verka för att pä allt sätt förebygga och skärpaattityden, vilket en straffskärpning visar. bättre ochklarare innan ändringen och vill återgå till denna.