bet · GA01LU25 · 1986-12-31 00:00:00 — Den ogifta pappan måste enligtmotionärerna anmäla sig som vårdnadshavare till sitt eget barn medan denogifta mammans värdnadskap erkänns automatiskt. I motionen hänvisas vidare tillett i massmedia uppmärksammat fall där en ogift moder hadeuppmanats stämma fadern till sitt barn för att han inte ville fylla i enintegritetskränkande blankett öm faderskapet, något som ansetts nödvändigttrots att såväl modern som fadern varit helt överens om faderskapet.Motionärerna anser att det är väsentligt att stärka den ogifta faderns ansvar,skyldigheter och rättigheter gentemot sina barn. Exempelvis bör man prövamöjligheten att införa faderskapspresumtion för en man som är sammanboende medbarnets moder. Förslag härom bör föreläggas . I samband med att utskottet hade att ta ställningtill de nu gällande reglerna om fastställande av faderskap (prop. 1975/76:170)behandlade utskottet (LU 1975/76:33 s. 77-78) även frågan om hur ingående barnavårdsnämndens(numera socialnämndens) utredning skall vara, när modern och den uppgivnefadern lever samman i en stadigvarande förbindelse. Efter en redogörelse försocialstyrelsens anvisningar i frågan uttalade utskottet följande. Utskottet vill peka på att det självklart är viktigt attnämnden har tillräckligt underlag för sin bedömning av faderskapsfrågan,eftersom ett felaktigt erkännande senare kan få olyckliga konsekvenser förparterna. I sammanboendefallen bör utredningen emellertid kunna göras mycketenkel och i många fall torde den kunna inskränka sig till ett konstaterande avatt modern ochden uppgivne fadern levt samman . LU 1986/87:25 Uppenbarthar det förekommit att faderskapsutredningar i sammanboendefallen handhafts påsådant sätt att parterna känt sig kränkta av de frågor som ställts till dem.Utskottet vill därför stryka under vad departementschefen anför om att det fårförutsättas att utredningen görs med den respekt för de inblandades integritetsom ämnet kräver. Utskottet utgår från att detta uttalande kommer att beaktas isocialstyrelsens vidare anvisningar för förfarande i nuangivna fall. Vid 1985/86 ärs behandlade utskottet två motionerom ordningen för fastställande av faderskap då föräldrarna är sambor, varav denena hade liknande syfte som den nu aktuella motionen. I sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1985/86:28), vari utskottet avstyrkte bifall tillmofionerna, erinrade utskottet om vad som hade uttalats om integritetsfrågornai samband med att gällande regler om faderskap antogs. Utskottet framhöll sammanfattningsvis att reglerna i FBger ogifta föräldrar och särskilt då de sammanboende möjlighet att fåfaderskapet och mannens vårdnad om barnet fastställt på ett enkelt, smidigt ochsnabbt sätt. Rutinerna för handläggningen av faderskapsärendena var ocksåenligt utskottet sådana att inga parter behövde utsättas förintegritetskränkande frågor. Utskottet ansåg dock att det självfallet inte gåratt helt utesluta att en socialsekreterare ställer en fråga som kanuppfattas som kränkande. Utskottet underströk därför angelägenheten av attvederbörande handläggare uppmärksammas på att det är viktigt att man tarhänsyn till parternas integritet. Utskottet kunde i och för sig förstå att en ogift far tillett barn också ville bli "rättslig" far i anslutning till barnetsfödelse. Enligt utskottets mening kunde emellertid ett sådant önskemåltillgodoses om föräldrarna inte väljer att ingå äktenskap - endast genom inför någon form av faderskapspresumtion för ogift fader som sammanbor medbarnets moder eller ger socialnämnden en möjlighet att redan innan barnet födsgodkänna ett faderskapserkännande, som därefter skulle kunna upphävas omanledning till tvekan om faderskapet uppstår vid födelsen. Utskottet hade docksvårt att se hur något av dessa alternativ skulle vara möjligt att genomföra. Utskottet tillade att utskottet hade förståelse för attterminologin "faderskapserkännande" kan te sig svårförståeligför många fäder och kan upplevas som kränkande. Utskottet förutsatte attregeringen i lämpligt sammanhang närmare undersöker om inte nägon annanbenämning kan införas för faderns medverkan vid fastställandet av faderskapet. Regeringen () avslog den 30 januari1986, dnr 1987-85, en framställning från kommun om att inom ramen för stat-kommunberedningens arbete med frikommunsförsöket förenkla hand läggningen av ärenden om fastställande av faderskap. Kommunen hade föreslagit att det skulle vara tillräckligt med en anmälan till pastorsämbetet för att få faderskapet fastställt om föräldrarna hade varit sambor > fram tillbarnets födelse och var överens om faderskapet. I en promemoria som upprättades i anslutning till ärendetanförs bl. a. följande: Föreskrifterom föräldraskap får meddelas endast genom lag (regeringsfor- LU 1986/87:25 men 8 kap.2 § 2). Om undantag skall göras frän i enlighet med det önskemålsom kommun fört fram, måste detta alltså ske genom en Lagenbör i så fall göra undantag från reglerna om socialnämndens godkännandeav faderskapserkännandet och innebära att dessa regler i sambofallenersätts med regler om registrering hos pastorsämbetet. Det synes uppenbart att pastorsämbetet inte skall behövagå in på nägon materiell prövning av faderskapet. En möjlighet är därför attpastorsämbetet utan vidare kontroll registrerar sambornas uppgift omfaderskapet. Att uteslutande lita till dessa uppgifter innebär emellertid ökaderisker för att det blir en annan man än den biologiskt riktige fadern somfastställs som barnets far. nuvarande prövning kan nämligenibland leda till att det behövs en utredning av faderskapsfrågan som inteenbart bygger på vad samborna är överens om. Att helt släppa den prövning som görs av socialnämnden kan därför ses som ett avsteg från den inom familjerätten grundläggandeprincipen att det är det biologiskt riktiga faderskapet som skall fastställas.Det skulle också innebära att samhället avhänder sig sitt ansvar mot barnet föratt rätt man fastställs som dess far. För barnet är fastställandet av faderskapet enstatusfråga. Ett felaktigt faderskap kan, utöver de konsekvenser som enfelaktig status kan få, medföra ekonomiska konsekvenser för barnet. Dessakonsekvenser kan ibland vara fördelaktiga, men kan ibland också varaofördelaktiga. Ett felaktigt faderskap kan också lätt leda till processer i ettsenare skede. Om samborna separerar kan det hända att mannen inleder rättegångför att få fastställt att han inte är far. Det är därvid att märka att det föratt häva ett faderskapserkännande krävs full bevisning om att den som harlämnat erkännandet inte är far. En annan lösning, som också kommun har varit innepä, är i stället att pastorsämbetet registrerar endast sådana faderskapbeträffande vilka det inte finns lika stora risker för att de är felaktiga. För att faderskapet till ett barn som har fötts i ettsamböförhållande skall kunna registreras hos pastorsämbetet bör av detta skälkrävas, förutom att samborna uppger att de är sambor, att de är kyrkobokfördapä samma fastighet. Samboendet bör anknytas till konceptionstiden, som medicinsktberäknas uppgå till mellan före födelsen. För att vara på densäkra sidan kan man, som kommun har föreslagit, kräva att samboendet vidfödelsen har varat . Om samborna inte anmäler faderskapet tillpastorsämbetet , måste socialnämnden kunna ta uppfaderskapsfrågan. Inte heller denna lösning är emellertid invändningsfri.Genom att kräva kyrkobokfört samboende under kommer antagligen endel av de sambor som får sitt första gemensamma barn inte att kunna använda sigav registrering hos pastorsämbetet. Däremot torde flertalet av de sambor somfortsätter att få barn tillsammans utan att gifta sig kunna vända sig tillpastorsämbetet. Även med denna lösning kvarstår de olägenheter som uppstårnär registrering sker av ett felaktigt faderskap. Om denna lösning väljs, börman därför överväga, om det också bör införas särskilda regler om talan omogiltigförklaring av faderskapserkännande för sambofall för att underlättamöjligheterna att rätta till felaktigt fastställda faderskap. Någon större skillnad för föräldrarna torde enregistrering hos pastorsämbetet jämfört med det nuvarande förenkladeförfarandet hos socialnämnden knappast innebära. Däremot innebär denna lösningen viss lättnad i arbetet hos socialnämndensamtidigt som en ny arbetsuppgift läggs på pastorsämbe- 19 Inskrivningav förmynderskap LU 1986/87:25 För barn som stär under vårdnad av bägge föräldrarna ärföräldrarna förmyndare (11 kap. 1§ FB). Enligt 12 kap. 1§ FB skallförmynderskap inskrivas hos rätten när särskild förmyndare förordnas.Inskrivning av förmynderskapet skall också ske om den underärige på annat sättän genom lån har förvärvat egendom som skall stå under förmyndarens förvaltningoch som till sitt värde överstiger två gånger det gällande basbeloppet enligtlagen (1962:281) om allmän försäkring eller om rätten av särskild anledningfinner att inskrivning skall ske. Inskrivningen skall ske hos rätten i den ortdär den som utövar förmynderskapet har sitt hemvist. Om föräldrar som utövarförmynderskapet gemensamt har skilda hemvist, skall inskrivningen ske hosrätten i den ort där fadern har sitt hemvist. Reglerna i 12 kap. 1 § FB om inskrivning av förmynderskapfick sin nuvarande utformning i samband med reform av FB varigenomreglerna om gemensam vårdnad för ogifta och frånskilda föräldrar infördes. Dennya regeln i 12 kap. 1 § FB utformades efter mönster av vad som hade gällt förföräldrar till barn i äktenskap vilka utövade förmynderskapet gemensamt menhade skilda hemvist och kommenterades inte närmare i lagstiftningsärendet(prop. 1975/76:170, LU 33). I motion 1986/87:L408 (c) påtalas att regeln om attinskrivning av förmynderskap skall ske där fadern har sitt hemvist kan ledatill att förmynderskapet skrivs in hos rätten i en ort där barnet inte bor.Härigenom kommer inte heller tillsynen av förmynderskapet att utövas avöverförmyndaren i den ort där barnet bor. I de fall fadern och barnet bor pålångt avstånd från varandra och barnets tillgång, exempelvis en fastighet,finns där barnet och modern bor synes, enligt motionären, regeln om att fadernshemvist skall vara avgörande för var inskrivning och tillsyn skall ske, fögapraktisk. Enligt motionären är gemensam vårdnad numera huvudregel även närföräldrarna inte sammanbor och det kan därför förekomma åtskilliga fall i vilkadet angivna exemplet har giltighet. Motionären anser att det inte förefaller finnas någrarationella skäl för den aktuella regeln. Enligt motionären skulle den mestpraktiska lösningen vara, i fråga om vårdnadshavare med skilda hemvist, attinskrivning av förmynderskapet fick ske hos rätten i den ort där barnet boroch är mantalsskrivet. Därmed skulle också överförrriyndaren i den kommun därbarnet bor ha att utöva tillsyn av förmynderskapet. Motionären anser att regeringen vid lämpligt fillfälle börgöra en översyn av reglerna om vid vilken domstol förmynderskap för barn skallskrivas in i de fall barnets föräldrar utövar förmynderskapet gemensamt utanatt sammanbo. Motionären yrkar att det anförda ges regeringen till känna. Utredningsarbete ' ' LU 1986/87:25 Genom filläggsdirektiv (dir. 1982:25) fickutredningen (Ju 1977:08) om barnens rätt i uppdrag att se över lagstiftningenom förmynderskap och godmanskap. fördes denna del av utredningensuppdrag över till en särskild utredare (dir. 1984:35). Enligt 1982 och direktiv åligger det utredningenatt utvärdera gällande regler om omyndighetsförklaring, utseende av god man ocharvode till förmyndare och gode män. Vidare har utredningen enligt dessadirektiv till uppgift att bl. a, överväga förenklingar i regelsystemet när detgäller förmyndares rättigheter och skyldigheter. Slutligen har utredningenenligt ursprungsdirektiven att undersöka möjligheterna att rationaliserahandläggningen av ärenden hos domstolarna och överförmyndarna. Genom tilläggsdirektiv (dir. 1985:55) den 19 december 1985fick utredningen som uppgift att med förtur undersöka om institutetomyndighetsförklaring kan avskaffas. Utredningen avlämnade delbetänkandet (SOU1986:50) God man och förvaltare, i vilket föresläs bl. a. att omomyndighetsförklaring skall upphävas och ersättas med ett system medförvaltarskap. I betänkandet anges att utredningen i en första etapp avsitt arbete försökt kartlägga effekterna av reform, främst när detgäller instituten omyndighetsförklaring och god man enligt 18 kap. 3 §föräldrabalken (FB). övriga frågor som omfattas av utredningens uppdrag, bl.a.FB:s och övriga författningars regler om förvaltning och redovisning, avserutredningen att undersöka och behandla i ett senare skede avutredningsarbetet. I betänkandet behandlar utskottet åtta motioner som påolika sätt anknyter till reglerna om vårdnad och umgänge med barn. I motionernatas upp frågor om bl.a. domstolarnas sammansättning i vårdnads- och umgängesmål,handläggningen av vårdnadsmål, resekostnader vid utövande av umgängesrätt medbarn samt olovligt bortrövande av barn i internationella förhållanden. Vidarebehandlar utskottet en motion angående frågan om faderskapspresumtion försambo och en motion som rör inskrivning av förmynderskap. Som en allmänbakgrund till motionsyrkandena vill utskottet erinra om att den svenskafamiljerätten har varit föremål för en fortlöpandereformering. ändrades (FB) regler om vårdnad om barn(prop. 1973:32, LU 20, rskr. Reformen innebar bl. a. att frågan om vem avmakarna som bär skulden till söndringen dem emellan inte får tillmätasbetydelse vid avgörandet av vem som efter skilsmässan skall få vårdnaden om barnen.Samtidigt med ändringarna i skilsmässoreglerna infördes bestämmelser somsyftade till att stärka fäders möjligheter att få vårdnaden om sina barn i defall föräldrarna inte är gifta med varandra. Föräldrarna likställs numera närdet gäller rätten att efter särskild prövning få vårdnaden om sina barn. Ytterligare ett viktigt steg i reformarbetet togs år 1976då det infördes en lu 1986/87:25möjlighet för föräldrar, som inte är gifta med varandra eller som har skiltsig, att efter prövning av domstol ha gemensam vårdnad om sina barn. företogs en genomgripande reform avunderhållsreglerna i FB som bl. innebar att dessa liksom bestämmelserna ombidragsförskott anpassades till de nya vårdnadsreglerna (prop. 1978/79:12, LU9, rskr. beslöt ånyo om ändringar i bl. a,om vårdnad och umgänge (prop, 1981/82:168, LU 1982/83:17,rskr. 131), Ett av syftena med dessa ändringar var att stärka barnens rättsligaställning. Genom lagändringarna blev det bl, a, möjligt för makar att utansärskilt domstolsbeslut efter en skilsmässa gemensamt utöva vårdnaden om sinabarn. Vidare förenklades förfarandet när ogifta föräldrar som bor tillsammansmed sina barn vill få gemensam vårdnad om barnen. I de ändrade bestämmelsernaslås också fast att barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behovav umgänge med den andre föräldern tillgodoses. antog också ändringar i FB:sbestämmelser om verkställighet av allmän domstols avgöranden om vårdnad ellerumgänge (prop. 1982/83:41, LU 41, rskr. Ändringarna innebär bl.a. attmöjligheterna att besluta om polishämtning av barn begränsats. Vidare gesallmän domstol en möjlighet att, i samband med ett avgörande om vårdnad ellerumgänge, i vissa fall förordna om verkställighet. tillsattes utredningen (Ju 1977:08) om barnensrätt med uppdrag att överväga olika åtgärder för att stärka barns rättsligaställning. Utredningen skulle enligt direktiven själv kartlägga problemområdetoch ange i vilka ämnen lagändringar borde komma i fråga (dir, 1977:25).Utredningens första delbetänkande (SOU 1978:10) Om förbud mot aga resulterade iatt det i FB infördes ett förbud mot aga av barn. I sitt andra delbetänkande(SOU 1979:63) Om föräldraansvar m. m. lade utredningen fram förslag om bl. a.regler om vårdnad, umgänge och överlämnande av barn. Vissa av dessa förslag lågtill grund för de nyssnämnda ändringarna i FB som genomfördes år 1983.Betänkandet innehöll också förslag om talerätt och representanter för barn imål om vårdnad m.m. Dessa förslag fick utredningen genom tilläggsdirektiv (dir.1982:25) i uppdrag att överväga ytterligare. begränsades ochpreciserades utredningens uppdrag (dir. 1984:34). Utredningen har för kort tidsedan avgivit sitt tredje delbetänkande (SOU 1987:7) Barnets rätt 3, Om barn ivårdnadstvister talerätt för barn m, m,, vari bl. a, läggs fram förslag i deav utredningen tidigare behandlade frågorna om barn i vårdnadskonflikter ochbarns rättsliga ställning i mål som rör barns personliga angelägenheter. Ibetänkandet föreslås bl. a. att regler införs om barns talerätt ochställföreträdare för barn i mål om vårdnad m. m. Vidare avges förslag med syfteatt motverka upprepade och onödigt långdragna vårdnads-processer. På begäran av (SoU 1985/86:29, rskr,. 354) harregeringen tillkallat en kommitté med uppgift att se över reglerna om underhålls bidrag och bidragsförskott (dir, 1986:30). Till grund för begäran låg bl.a. ett förslag av revisorer (förs, 1985/86:17) angående statens utgifter för bidragsförskott m. m, I förslaget förordade revisorerna bl, a, att en utredning angående ett helt nytt system för statens stöd tillbarn 22 som intelever tillsammans med båda sina föräldrar kom till stånd samt att LU1986/87:25 därvid vissa delar av FB sågs över, I direktiven för översynsarbetet, vilka hänvisar tillsocialutskottets ovan nämnda betänkande liksom till förslaget från riksdagensrevisorer, ansluter sig departementschefen till socialutskottets uppfattningatt det är angeläget att fä en allsidig belysning och diskussion av degrundläggande frågorna om bidragsförskottets konstruktion och dess anknytningtill om underhållsbidrag. Departementschefen erinrar bl. a. om attolika frågor om brister i bidragsförskotts- och underhållsreglerna behandlatsav revisorerna och i motioner i . Enligt direktiven bör dessa frågorfritt kunna prövas av kommittén. Vissa frågor beträffande handläggningen av mål rörande vårdnad om barn och umgängesrätt Mål om vårdnad om och rätt till umgänge med barn handläggsav allmän domstol, dvs. i första instans av tingsrätt med möjlighet för denförlorande att överklaga avgörandet till hovrätt och därefter, under vissaförutsättningar, till högsta domstolen. Mäl om verkställighet av sådana avgöranden av allmändomstol som rör vårdnad och umgänge handläggs av allmän förvaltningsdomstol,dvs. i första instans av länsrätt, vars avgörande kan överklagas tillkammarrätt, och därefter, under vissa förutsättningar, till regeringsrätten.När länsrätten förordnar om verkställighet kan den förelägga vite eller, undervissa förutsättningar, besluta om polishämtning. I mål om vårdnad om barn skall domstolen besluta efter vadsom är bäst för barnet. Även när det gäller den ej vårdnadshavande föräldernsrätt till umgänge med barnet skall domstolen besluta efter vad som är bäst förbarnet, I mål om vårdnad och umgänge är domstolen skyldig att se fill attvårdnads- och umgängesfrågorna blir utredda i erforderlig omfattning. Föreavgörandet av saken skall socialnämnden höras eller, om det är tillräckligt,beredas tillfälle att yttra sig. Barnet får höras inför domstol om särskildaskäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av det. Barnets bästa skall också vara utgångspunkten förbedömningen i ärenden om verkställighet av avgöranden i vårdnads- ochumgängesmäl. Sålunda skall verkställighet vägras om det är uppenbart attförhållandena ändrats efter den allmänna domstolens avgörande och det medhänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan om vårdnad och umgänge prövaspä nytt. Även i andra fall kan länsrätten vägra verkställighet, nämligen om detfinns risk som inte är ringa för att barnets kroppsUga eller själsliga hälsaskadas. I mål om verkställighet skall barnets vilja beaktas om barnet . Detsamma gäller om barnet inte fyllt men har nått en sådan mognadatt dess vilja bör beaktas. Allmän förvaltningsdomstol handlägger också mål enligtsocialtjänstlagen (1980:620) och lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU). I dessa mål skall domstolens bedömning avse bl, a, fråganom detföreligger risk som inte är ringa för att ett barns kroppsliga ellersjälsliga LU 1986/87:25 hälsa skadas i vissa angivna situafioner, I samtliga nu angivna måltyper har domstolarna möjlighetatt förordna sakkunnig att avge yttrande. En sakkunnig ingår inte i domstolenutan utgör blott ett bevismedel. I motion 1986/87:L410 (fp) anförs att domstolarna vidhandläggningen av vårdnads-, umgänges- och omhändertagandemål måste tillföraskunskaper i form av expertmedverkan. Utan barnpsykologiska kunskaper kan det,anför motionären, knappast vara möjligt för en domstol att bedöma vad som ärförenligt med barnets bästa. Expertmedverkan krävs också vid bedömningen av depsykologiska utlåtanden som kan förekomma i de aktuella målen. Enligtmotionären är det vidare lämpligt att en på området erfaren person medverkar ide fall barn skall höras inför rätten. Motionären yrkar att det anförda gesregeringen till känna. Även i motion 1986/87:L411 (s) påtalas att domstolarnamåste tillföras särskilda kunskaper om barn. Eftersom det är viktigt attkunskaper finns på ansvarig nivå bör experter på området medverka vidavgöranden av sådana mål. I mofionen yrkas därför att hos regeringenbegär åtgärder i syfte att öka domstolarnas kunskaper om barn i enlighet meddet anförda! Frågan om expertmedverkan i de allmänna domstolarna harnyligen övervägts av rättegångsutredningen. I betänkandet (SOU 1987:13) Expertmedverkanoch specialisering föreslår utredningen att tingsrätterna och hovrätterna skallfå en generell möjlighet att förordna en expert som särskild ledamot i rätten.Reglerna i FB om rättegången i vårdnads- och umgängesmål föreslås ändrade såatt expert kan medverka vid avgörande av sådana mål. Bestämmelserna omanlitande av sakkunnig berörs inte av rättegångsutredningens förslag. Spörsmålet om expertmedverkan har också tagits upp avutredningen om barnens rätt i det tidigare omnämnda betänkandet (SOU 1987:7)Barnets rätt 3. Om barn i vårdnadstvister-talerätt för barn m. m. I betänkandethänvisas till rättegångsutredningens förslag. Enligt utredningen om barnensrätt finns det inte anledning att nu föra fram tanken på att speciellt för målom barn införa en ordning med särskilda barnpsykologiska experter i domstolen.Utredningen vill inte utesluta att det skulle kunna förekomma sädana mål därdet skulle kunna vara till fördel om det medverkade en expert. Frågan om det bör öppnas en möjlighet till expertmedverkanbör enligt utredningen bedömas i samband med rättegångsutredningens förslag.Utredningen om barnens rätt förordar för sin del att domstolarna i störreomfattning än som sker bör förordna att en erfaren barnpsykolog,barnpsykiatriker eller annan med särskilda kunskaper om barn och barns behovskall anlitas som sakkunnig vid handläggningen av mål om barn. Enligt utskottets mening bör regeringensställningstaganden till de båda utredningarnas förslag och till de synpunktersom kan framkomrria vid remissbehandlingen av dem inte föregripas genom någotuttalande från sida. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna L410 och L411, I motion 1986/87:L415 (m) anförs att en förälder som ärfullt lämplig att ta hand om sina barn ändå kan förhindras träffa dem. motionärenpå att t. ex, utdragna vårdnadsutredningar och vårdnadsproces- LU1986/87:25 ser kanleda till att den icke vårdnadshavande föräldern kan tvingasavstå från umgänge. Även om domstolen beslutar om rätt till umgängekan den vårdnadshavande föräldern på olika sätt motverka detta umgängegenom att exempelvis göra sig oanträffbar, flytta eller ändra tiderna Motionären påpekar också att begäran om verkställighet visserligenkan framställas hos länsrätten, men att en sådan process kan dra ut påfiden och dessutom bli kostsam. Eftersom giltigheten av länsrättens beslut ärtidsbegränsad måste en förälder kanske återkomma med nyaansökningar om verkställighet. Enligt motionärens uppfattning kan det ocksåifrågasättas om ett vitesföreläggande har någon effekt, särskilt i de fallvårdnadshavaren har dålig ekonomi.