bet · GA01LU18 · 1986-12-31 00:00:00 — Även om utskottet i och för sighar förståelse för motionärens invändningar kan utskottet inte ställa sig bakomen ordning som på detta sätt skulle ge den efterlevande maken en sämreställning äri han eller hon har , Isammanhanget vill utskottet påpeka att den föreslagna basbeloppsregeln ärtvingande endast i förhållande till den avlidnes särkullbarn ochtestamentstagare. I likhet med vad som gäller kan även iframtiden den efterlevande maken i samband med bodelning och arvskifteunderlåta att utnyttja sin rätt. En följd av regelns konstruktion som enarvsrättslig bestämmelse är att det öppnas en möjlighet för maken att i likhetmed andra arvsberättigade avstå från sin arvsrätt. Ett sådant av-' stående kanske genom att maken efter den först avlidnes död skriftligen avsäger sig sinarvsrätt. Härmed torde kunna jämställas att maken godkänner ett testamente somvisat sig inkräkta på makens rätt enligt basbeloppsregeln. En konsekvens avförslaget i propositionen är vidare att om preskription av rättenatt ta arv blir tillämpliga pä makens anspråk att få ut egendom med stöd avbasbeloppsregeln. Meddet anförda tillstyrker utskottet bifall till propositionen i aktuell del ochavstyrker bifall till yrkande 3 i motion L401, Bodelning med anledning av makes död Bodelningmed anledning av en makes död skall enligt förslaget till ÄktB ske med tillämpning av i huvudsak samma regler som gäller för bodelning vid skilsmässa. Dessa regler innebär som tidigare redovisats att makarnas samlade nettoförmögenhet i form av giftorättsgods skall delas lika. kärna kan komma överens omatt också egendom som gjorts till enskild LU 1986/87:18 genom äktenskapsförordliksom avkastningen av den och vad som trätt i egendomens ställe skallinga i bodelningen. Den enskilda egendomen skall då behandlas somgiftorättsgods. En uttrycklig regel härom finns i 10 kap. 4 § ÄktB, Lagrummet kantillämpas vid bodelning som sker såväl under makarnas livstid som medanledning av den enas död. anledning av en makes dödgäller vidare regeln i 12 kap, 3 § ÄktB om Däremot är bestämmelsen i 12 kap, 1 § ÄktB om makes rätt attbehålla mer av sitt giftorättsgods än som följer av likadelningsprincipen intetillämplig i dödsfallssituationen. vid sädan bodelningsärskilda jämkningsregler i 12 kap, 2 § ÄktB, Dessa Bodelningmed anledning av makes död skall enligt 9 kap, 5 § ÄktB förrättas av den efterlevandemaken samt den dödes arvingar och universella testamentstagare. Med arvingaravses endast de som har arvsrätt direkt efter den döde. Efterarvingarna tillden först avlidne maken har inte rätt att delta vid bodelningen med anledningav dödsfallet. Deras rätt inträder först när den efterlevande dör. Enligt ensärskild bestämmelse i lagrummet skall, om inte annat uttryckligen sägs, vadsom i ÄktB:s bodelningsregler är föreskrivet om make gälla för arvingar ochtestamentstagare. Motbakgrund av bestämmelsen i 9 kap, 5 § ÄktB och vissa uttalanden i propositionenifrågasätter motionären i motion 1986/87:L401 hur bodelning rent praktisktskall gå till i sädana fall då efterlevande make skall ärva helakvarlåtenskapen och det alltså inte finns några andra delägare i boet.Motionären anser att den tolkningen ligger närmast till hands att ÄktB germöjlighet för den efterlevande maken att träffa bodelningsavtal med sig själv.Motionären hänvisar till de möjligheter att frångå likadelningsprincipen somenligt propositionen skall finnas vid bodelning med anledning av en makes dödliksom till de föreslagna reglerna i 10 kap, 4 § och 12 kap. 3 § ÄktB sommedger att enskild egendom dras in i bodelningen. Om den efterlevande fär slutabodelningsavtal med sig själv kan enligt motionären dessa regler utnyttjas avden efterlevande maken till nackdel för efterarvingarna. Sålunda kan maken medstöd av bestämmelserna dra in enskild egendom i bodelningen och därmed fä ettavgörande inflytande över hur stor del av makarnas tillgångar som han eller honskall få genom bodelningen och hur stor del som skall övertas med friförfoganderätt. Även om all egendom skall övertas av den efterlevande harsådana dispositioner rättsliga konsekvenser. Egendorii som erhålls genombodelning tillfaller nämligen maken med äganderätt och kan bli föremål förtestamentariska förordnanden till skillnad frän egendom som förvärvas genomarv. Motionären påpekar vidare att proportionerna mellan vad efterlevande makenärver och erhåller vid bodelningen är av betydelse för efterarvingarnas andel ikvarlåtenskapen när den efterlevande dör. Motionärenanser att den redovisade ordningen inte kan godtas och förordar att frågan löses så att bröstarvingarna ges ställningen av arvingar i stället för efterarvingar. Motionären hänvisar till att förslag med den inrikt ningen lagts fram i motion 1986/87:L102. I den nu aktuella motionen yrkas 33 3 1986/87. (yrkande 2) attfillämpningsomrädet för 10 kap, 4 § ÄktB skall inskränkas LU 1986/87:18till att gälla bodelning med anledning av skilsmässa. Utskottetkonstaterar att det av motionären aktualiserade problemet har betydelse i defall dä den efterlevande maken med stöd av reglerna i ÄB skall ärva helakvarlåtenskapen efter den först avlidne, I denna situation är den efterlevandeensam dödsbodelägare och intar en dubbel partsställning, nämligen både som makeoch arvsberättigad, vid bodelningen. Föreligger det däremot ett testamenteenligt vilket kvarlåtenskapen helt eller till vissa kvotdelar skall tillfallanågon eller några andra än maken eller när det finns särkullbarn till denavlidne uppstår det inte några svårigheter. Dä finns det fler än endödsbodelägare och dessa parter kan pä sedvanligt sätt träffa ett bodelningsavtal. Nären make enligt gällande regler ärver hela kvarlåtenskapen efter sin make tordedet vara relativt vanligt att någon formenlig bodelning inte sker. Först vidden efterlevandes död förrättas bodelning och då mellan den först avlidnes efterarvingarpå ena sidan och den sist avlidnes arvingar och eventuella testamentstagare påden andra sidan. Enligt utskottets mening finns det inte anledning att anta atten utvidgad arvsrätt för efterlevande make kommer att leda till en ändradpraxis härvidlag. Eftersom antalet fall dä en make ärver hela kvariåtenskapenkommer att öka kraftigt torde det i stället bli än vanligare att bodelningenuppskjuts till dess båda makarna dött. Det sagda utesluter emellertid inte atti mänga fall både den efterlevande maken och efterarvingarna kan ha ettintresse av att bodelning sker i nägon form redan vid den först avlidnes död.Som motionären framhåller bestäms genom bodelningen hur mycket av tillgångarnasom utgör den efterlevande makens giftorättsandel och hur stor del som är denavlidnes kvarlåtenskap. Relationen mellan dessa två förmögenhetsmassor bildardet andelstal efter vilka den först avlidnes efterarvingar och denefterlevandes arvingar och universella testamentstagare skall fördela denegendom som finns i boet efter den sist avlidne maken. Vidare klargörs genombodelningen vilka tillgångar som den efterlevande kan disponera över genomtestamente och vilka som endast innehas med fri förfoganderätt. Särskilt iäktenskap där tillgångarna är mera betydande eller egendomsförhållandena intehelt klara kan ett sådant klargörande som bodelningen innebär vara avbetydelse. mening kan det med visst fog hävdas att propositionen (se s, 388) ger möjlighet för en efterlevande make att få till stånd en bodelning i de fall maken ensam är dödsbodelägare. Utskottet anser dock för sin del att ÄktB inte bör ges en sädan tolkning. En efterievande make som ensam är dödsbodelägare bör således inte kunna sluta bodelningsavtal med sig själv. Skälet för detta ställningstagande är främst de möjligheter som de nya reglerna i ÄktB ger att dra in enskild egendom i bodelningen. Av hänsyn till efterarvingarnas intressen bör inte dessa möjligheter kunna ensidigt utnyttjas av den efterlevande maken. Ställningstagandet ligger vidare i linje med propositionens förslag (17 kap. 1 § ÄktB) att bodelnings förrättare kan förordnas endast dä tvist föreligger i en bodelningsfråga. Utskottet vill ocksä understryka att det knappast torde stå i överensstäm melse med den allmänna rättsuppfattningen att bodelningsavtal kan ingås 34 av endast en person. anfört hindrar jnte att den efterlevande maken och den LU 1986/87:18 avlidnes efterarvingar träffar en frivillig överenskommelse omfördelning-" en av tillgångarna i boet för att härigenom skapa klarhet i egendomsfrå gorna. Att en sädan uppgörelse kommer till stånd är enligt utskottets mening önskvärt med utgångspunkt i både den efterlevande makens och efterarvingarnas intressen. En frivillig överenskommelse om egendomsför delningen kan inte anses innefatta någon formenlig bodelning men bör kunna läggas till grund för den delning som skall ske vid den efterievande makens frånfälle. Överenskommelsen torde kunna jämställas med ett för avtal om bodelning och bli bindande för dem som träffat den. Skulle vid,, den efterlevandes död kretsen efterarvingar ha ändrats, t. ex. därför att en efterarvinge avlidit och efterlämnat make eller bröstarvingar, talar goda skäl för att de nytillkomna ocksä bör bli bundna (jämför f. d. justitierådet (jösta Walins utlåtande i rättsfallet NJA 1977 s. 375). Jämväl den efterle vande makens arvingar och universella testamentstagare torde bli bundna av föravtalet. En annan sak är att det vid en framtida bodelning kan visa sig att en tillämpning av avtalet är oskälig mot någon av delägarna. 1 så fall bör avtalet kunna jämkas med analog tillämpning av 12 kap. 3 § ÄktB eller i . vart fall med stöd av. Genomvad utskottet sålunda anfört fär syftet med motion L401 i denna del anses ihuvudsak tillgodosett. Någon anledning att såsom motionären yrkar inskränkatillämpningsområdet för 10 kap. 4 § ÄktB till bodelning -under makarnas livstidkan utskottet inte finna. Utskottet tillstyrker således bifall tillpropositionen i aktuell del och avstyrker bifall till motion L401 yrkande 2. Somovan berörts föreslås i propositionen en särskild regel om jämkning vidbodelning med anledning av den ena makens död (12 kap. 2 § ÄktB). Enligt dennabestämmelse skall, om den efterlevande maken begär det, vardera sidan behållasitt giftorättsgods vid bodelningen. Lagrummet ger också den efterlevande rättatt i stället begära att endast kvotdelar av vardera sidans giftorättsgodsskall ingå i bodelningen. Genom én tillämpning av bestämmelsen kan denefterlevande maken undgå att behöva dela med sig av sitt giftorättsgods tillden avlidnes särkullbarn och testamentstagare. I detta hänseende fyller 12kap. 2 § i huvudsak samma funktion som 12 kap. 1 § ÄktB, nämligen att skyddaden make som har den större nettoförmögenheten. Regeln kan emellertid ocksäutnyttjas då det är den efterlevande maken som har den mindre förmögenheten. Isådant fall leder den till att den avlidnes särkullbarn och testamentstagarehelt eller delvis får behälla den avlidnes giftorättsgods. Rätten att påkallalagrummets tillämpning gäller endast för den efterlevande maken och är avpersonlig natur. Jämkning kan således inte påkallas av den efterlevandesarvingar och testamentstagare. mening finns det behov av en regel som i enlighet med förslaget ipropositionen medger att likadelningsprincipen frångås vid bodelning medanledning av en makes död. Behovet av en sädan jämkningsregel är särskiltframträdande då den efterlevandes tillgångar huvudsakligen består av enrörelse som inte lämpligen bör splittras exempelvis mellan flera delägare utankunna drivas vidare av maken. Utskottet ser det som en fördel att bestämmelsenockså ger förutsättningar för att giftorättsgodset LU 1986/87:18 på den avlidnes sida kanhållas samman. Har exempelvis det varit den avlidne som drivitrörelsen kan det vara i familjens intresse att barnen får Genom entillämpning av 12 kap. 2 § eventuellt i förening med andra bestämmelser -kan den efterlevande medverka till att rörelsen Jämkningsmöjlighetenhar självfallet störst betydelse när det finns andra dödsbodelägare än denefterlevande maken. Fall kan dock tänkas där den efterlevande maken i sinegenskap av ensam arvtagare har ett intresse att utnyttja jämkningsregeln. Ävenom i sådant fall den efterlevande maken enligt vad ovan sagts inte kan fä tillstånd ett bodelningsavtal bör maken likväl kunna tillämpa 12 kap. 2 § ÄktB,Till skillnad från övriga jämkningsregler i ÄktB skall vid tillämpningen av 12kap, 2 § någon skälighetsbedömning inte ske. För att likadelningsprincipenskall frångås krävs blott att den efterlevande maken framställer en begäranhärom. Om maken ensidigt kan påkalla jämkning när det finns andradödsbodelägare kan några hinder knappast anses föreligga för att maken färutnyttja jämkningsmöjligheten när han eller hon ensam är arvtagare. Regeln kansjälvfallet användas då maken och den avlidnes efterarvingar träffar enfrivillig överenskommelse om fördelningen av egendomen i boet. Även dä ettsådant avtal inte kommer till stånd bör maken kunna framställa en begäran omjämkning, I detta fall bör viljeförklaringen från maken på något sättdokumenteras exempelvis i en skriftlig handling. En tänkbar möjlighet är ocksäatt den efterlevandes önskemål antecknas i bouppteckningen efter den avlidne.Framställs en begäran om jämkning utan samband med en överenskommelse somträffas med efterarvingarna bör viljeförklaringen anses få den effekten attbodelning skett genom förklaringen trots att något bodelningsavtal inte kanträffas. Detta gäller i vart fall när den efterlevande gör anspråk pä attvardera sidan skall behålla hela sitt giftorättsgods. Tillämpas 12 kap, 2 §ÄktB så att endast kvotdelar av giftorättsgodset skall delas kan däremot enfullständig bodelning kanske inte anses ha skett. En frivillig medverkan avefterarvingarna kan då behövas för att frågor om bl, a, skuldtäckning och lottläggningskall kunna lösas. Med det anfördatillstyrker utskottet bifall till proposifionen i aktuell del. Vissa arvs- och testamentsrättsliga frågor Itvå motioner som väckts under allmänna motionstiden har tagits uppfrågor om förverkande av rätt till arv m, m, och om bevakning av testamente. Enligt15 kap, 1 och 3 §§ ÄB gäller att den som genom brottslig gärning uppsåtligen bragt någon om livet - eller medverkat till detta - har förver kat sin rätt titt arv eller testa/nente efter den avlidne. Undantag görs dock för det fall gärningsmannen var eller handlade under inflytande av sådan psykisk sjukdom som avses i 33 kap. 2 § , dvs, sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så djupgå ende natur, att den måste anses jämställd med sinnessjukdom, I fråga om försäkringsersättning gäller enligt lagen (1927:77) om försäkringsavtal 36 (FAL) liknande regler (18och 19§§), Bestämmelserna innebär att den som LU 1986/87:18 uppsåtligen framkallat ettförsäkringsfall inte har nägon rätt fill ersättning av försäkringsbolaget.Undantag görs dock för den som är eller som handlat underinflytande av sådan psykisk sjukdom som angetts ovan, I huvudsak liknandebestämmelser finns i konsumentförsäkringslagen (1980:38). Enligt6 kap, 7 § GB skall 15 kap, 1 och 3 §§ ÄB.även fillämpas i fråga omgärningsmannens rätt fill makes giftorättsgods, I propositionen föreslås att enmotsvarande regel tas in i 12 kap, 2 § andra stycket ÄktB, Enligt dennabestämmelse skall om förlust av rätt till arv m, m. gälla ifräga om rätten för den efterlevande maken att fä del i den avlidnesgiftorättsgods liksom att påkalla jämkning för att få behålla sittgiftorättsgods. Motionärernai mofion 1986/87:L404 (s) hänvisar till att massmedia refererat fall där enperson mördat sin make och sedan dömts till sluten psykiatrisk vård därför atthan eller hon ansetts psykiskt sjuk, I enlighet med reglerna i ÄB och FAL hargärningsmannen haft en ovillkoriig rätt till arv, testamentslott och utfallandeförsäkringsersättning efter den döde, Mofionärerna anser att en sådan ordningter sig stötande för det allmänna rättsmedvetandet. Eftersom det enligtmotionärerna kan finnas fall där starka sociala skäl talar för attgärningsmannen skall ha rätt till arv m, m, bör man emellertid inte helt slopadenna rätt. En möjlighet som däremot kan övervägas är någon form avskälighetsprövning. Motionärerna yrkar att en översyn av reglerna omförverkande av rätt till arv m. m, skall ske. Utskottetkan för sin del instämma i att det kan framstå som stötande för det allmännarättsmedvetandet alt den som uppsåtligen bragt en annan person om livet skallkunna dra ekonomisk nytta av dödsfallet genom utfående av arv, testamentslottoch försäkringsersättning. Det bör vidare framhållas att det kan vara svårt attupprätthälla en enhetlig praxis vid avgörande av frågor rörande tillämpningenav undantagsreglerna i ÄB och FAL, Som ovan berörts är gärningsmannens rätttill arv beroende av om han eller hon enligt bestämmelserna i brottsbalkenbedöms ha sådan psykisk sjukdom som kan föranleda att överlämnande tillsärskild vård kan ådömas som påföljd. Av socialberedningens betänkande (SOU1984:64) Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten framgär att denna bedömningofta medför svåra gränsdragningspröblem och att såväl domstolarnas som denmedicinska expertisens bedömningar av likartade fall varierar på ett sätt somenligt beredningen inte kan accepteras från rättssäkerhetssynpunkt. Enligt utskottets meningfinns det således skäl som talar för att reglerna i . ÄB och FAL om förverkandeav rätt till arv m: m, bör ändras. Som motionärerna påpekar bör det dock inte komma i fräga att de psykiskt sjuka helt skall uteslutas frän möjligheten att fä ut arv och försäkringser sättningar. I vissa fall kan nämligen arteri av sjukdomen vara sädan att gärningsmannen inte bör gå helt förlustig sin rätt. Detta gäller exempelvis när den avlidnes beteende varit en bidragande orsak till sjukdomen hos gärningsmannen. I andra fall kan det framstå som befogat att eventuella bröstarvingar får tillgodogöra sig försäkringsersättningen i gärningsman nens ställe. En lösning av frågan som därför kan övervägas är införande av 37 en regel om skälighetsprövning. Pägrund av det anförda förordar utskottet att en översyn av reglerna i 15 LU1986/87:18 kap. ÄB och 18 och 19 §§ FAL bör komma till stånd. Det får ankommapå regeringen att bestämma formerna för översynsarbetets bedrivande. anfört bör med bifall till motion L404 som sin mening geregeringen till känna. Iavvaktan på resultatet av översynen bör enligt utskottets mening den föreslagnaregleringen i 12 kap, 2 § ÄktB kunna godtas. Utskottet fillstyrker alltsåbifall till propositionen i denna del. ÄB finns bestämmelser om bevakning och ay testamente. Etttestamente skall uppvisas (bevakas) vid domstol från dettestamentstagaren fått kännedom om testators död och det till honom eller hennegjorda förordnandet. Verkställd bevakning gäller för alla testamentstagare för vilka fiden inte gått till ända - och utgör en förberedande åtgärd för detslutliga avgörandet av frågan om testamentets giltighet. Sedanbevakning ägt rum skall testamentet delges arvingarna. Om en arvinge vill göragällande att ett testamente är ogiltigt skall han eller hon väcka klandertalaninom från delgivningen. Även bröstarvingar som vill påkallajämkning av testamente för utfående av laglott måste väcka talan inom sexmånader. Efter denna fid är rätten till klandertalan förlorad. En arvinge kanockså avstå frän rätten till klandertalan genom att godkänna testamentet.Verkan av utebliven bevakning är att testamentstagaren förlorar sin rätt motarvinge som inte avstår från sin rätt att klandra testamentet. Imotion 1986/87:L405 (c) framhålls att reglerna i 14 kap. ÄB medför onödigbyråkrati och långa tidsutdräkter. Motionären anför vidare att det förhållersig så att många arvingar som i och för sig inte har några invändningar mottestamentet ändå underlåter att påteckna godkännande av testamentet vilket isin tur medför att tiden för klandertalan måste avvaktas innan arvskifte kanske. Enligtmotionären bör bestämmelserna om bevakning av testamente kunna slopas.Motionären anser också att tiden för väckande av klandertalan utan olägenhetborde kunna minskas . Med dessa åtgärder skulle enligtmotionären många arvskiften kunna komma fill stånd snabbare. Motionären yrkaratt hos regeringen begär förslag om ändrade regler på sätt somantytts i motionen. Sominledningsvis berörts kommer familjelagssakkunniga att under våren 1987framlägga ett slutbetänkande som rör internafionellt privaträttsliga frågor påäktenskapsrättens område.,Enligt vad utskottet inhämtat kommerfamiljelagssakkunniga att i betänkandet även ta upp om bevakning avtestamente och därvid föreslå att bevakningsförfarandet slopas. Syftet med motionenfår således anses i huvudsak tillgodosett. Regeringens ställningstagande tillförslaget bör inte föregripas och utskottet avstyrker därför bifall till motionL405, Bevillningav äktenskapsförord m. m. LU 1986/87:18 EnligtGB skall äktenskapsförord och bodelningsavtal upprättas skriftligen ochundertecknas av makarna samt vara bevittnade (8 kap. 1 § resp. 13 kap. 1 § GB),Motsvarande formkrav uppställs också beträffande arvskifte (23kap, 4 § ÄB), Ipropositionen föreslås inte några sakliga ändringar i fräga om kravet päskriftlig form och parternas underskrift. Dessa krav föreslås alltså gälla föräktenskapsförord och bodelningsavtal (7 kap, 3 § andra stycket resp, 9 kap, 5 §ÄktB), Kravet på bevittning av dessa handlingar samt av arvskifte föreslässlopat, 23 kap, 4 § ÄB föreslås ändrad i enlighet härmed, Imotion 1986/87:L102 (m) anförs att förslaget om ett slopande av kravet påbevittning inger betänkligheter särskilt då det gäller äktenskapsförord. Enligtmotionären kommer äktenskapsförord ofta att tillämpas först eftertillkomsten av det. Likheten med testamente blir därmed påtaglig och förstärksav att testamente och äktenskapsförord ofta upprättas . Motionärenanser ocksä att medverkan av vittnen skapar en viss högtidlighet kringrättshandlingen, varigenom förhastade beslut eller påverkan av den ena partenmotverkas. Kravet på bevittning innebär därmed ett skydd för en obetänksampart, Mofionären yrkar därför att vittneskravet behålls i dessa avseenden(yrkande 2), Utskotteterinrar om att det nuvarande kravet på bevittning av bodel ningsavtal och arvskifte har visst samband med det vittneskrav som fidiga re gällde vid överlåtelse av fast egendom. Eftersom fast egendom kunde övergå till en ny ägare vid bodelning eller arvskifte var det, som framhålls i proposifionen, följdriktigt att ett krav på medverkan av vittnen ställdes upp ocksä för dessa familjerättsliga avtal. Motsvarande synpunkter kan enligt utskottets mening även anföras beträffande formkravet för äkten skapsförord. Enligt GB gäller nämligen att egendomsöverlåtelser som görs genom gåvor mellan makar skall ske i äktenskapsförordets form för att bli rättsligen giltiga. För fastighetsöverlåtelser krävs emellertid inte längre att vittnen medverkat. Jämförelsen med fastighetsförväry utgör därför inte något skäl för ett bibehållande av vittneskravet beträffande de familje rättsliga avtalen. Vad särskilt gäller formkravet för äktenskapsförord vill utskottet påpeka att enligt propositionen äktenskapsförord inte i fortsätt ningen skall användas vid gåvor mellan makar, . Ettkrav pä bevittning kan i och för sig tänkas innebära ett visst hinder motförhastade beslut eller påtryckningar från den ena kontrahentens sida. mening bör emellertid formkravets betydelse i detta hänseende inteöverdrivas. kommer till ganska lättvindigt. I mångafall sker bevittningen först efter det att parterna skrivit under ochkanske bara i den ena partens närvaro. Det är inte helt ovanligt att vittnenainte ens känner dem som undertecknat handlingen och därför helt saknar förmågaatt bedöma huruvida det verkligen är parterna som står som undertecknare. Undersådana förhållanden kan ett vittneskrav inte heller anses ge nägra merbetryggande möjligheter att säkra bevisning om avtalet och förhållandena viddess tillkomst. Den av motionären dragna parallellen mellan äktenskapsförordoch testamente finner utskottet felaktig. Vid testamentsbevittning skallvittnena inte bara bestyrka namnteck-