bet · GA01KU2 · 1986-12-31 00:00:00 — Utredningen anser att det börlämnas åt JO att bedöma när situationen är sådan att en analogisk tillämpningav nu avsedda bestämmelser är befogad. En av JO inledd förundersökning skall,om JO kommer fram till att viss person begått brott i tjänsten, leda till åtalom inte gällande lagregler om åtalsunderlåtelse bör tillämpas. JO-utredningensslutsats i denna del är alltså att JO, på samma sätt som , börvara underkastad reglerna om åtalsplikt (20 kap. 6 § RB) och åtalsunderiåtelse(20 kap. 7 § RB). behandlar vidare vissa i JO-instruktionenintagna delegationsfrågor. Enligt gällande JO-instruktion får JO till annandelegera rätten att väcka och utföra åtal som JO beslutat, dock med denbegränsningen att delegationen ej får avse åtal mot justitieråd ochregeringsråd. Enligt utredningens mening bör JO även ha rätt att - med motsvarandebegränsning - uppdra åt annan att leda sådan förundersökning som JO beslutat.En annan delegationsfråga, som utredningen tagit upp, är frågan om vem inomJO-ämbetet som skall få fatta beslut att fullfölja talan till högre rätt. Förnärvarande äger JO rätt att låta annan besluta härom, dock inte i fråga omtalan fill högsta domstolen.eller regeringsrätten. föreslår attden föreliggande delegationsmöjligheten slopas. lägger också fram förslag om utvidgning avden starkt begränsade sekretess hos JO som gäller enligt 11 kap. 4 §sekretesslagen innebärandeen likartad behandling i sekretesshänseende av brottsutred- KU 1986/87:2ningar, oavsett om det är JO eller allmän åklagare som utför förundersökningen. , som ansett det självklart att JO och JKbör ha samma utrednings- och sanktionsbefogenheter, har lagt framförfattningsförslag för såväl JO som JK, varigenom de i det föregåenderedovisade frågorna reglerats. När det gäller de ovan upptagnadelegationsförslagen föreligger dock endast författningsförslag gällande JO.Att utredningen inte lagt fram motsvarande förslag för JK:s del beror på att deaktuella bestämmelserna ansetts höra hemma i den av regeringen beslutadeförordningen (1975:1345) med instruktion för justitiekanslern. i det föregående redovisade övervägandenoch förslag har lämnats utan erinran av praktiskt taget alla remissinstanser,vilka yttrat sig i saken. Vissa av de särskilda synpunkter som några avremissinstanserna i förevarande delar framfört redovisas i det följande isamband med att motsvarande frågor behandlas av utskottet. Det skall dock redanhär påpekas att JK i sitt remissvar angivit att han förutsätter att ärendet,till den del det inte enbart avser ändringar i JO:s verksamhet, efterriksdagens beslut i principfrågorna, i sedvanlig ordning kommer att beredas iregeringskansliet och underställas genom proposition. En huvudlinje i de i förevarande avsnitt av JO-utredningenredovisade övervägandena och förslagen är att JO i sin brottsutredandeverksamhet skall omfattas av samma lagregler som åklagare i allmänhet.Utredningens förslag i förevarande del har lämnats utan erinran av de flestaremissinstanserna. RÅ anser dock att den föreslagna ordningen, enligt vilken JOskall vara bunden av en absolut åtalsplikt i fall där ett ärende tagits upptill utredning, skulle medföra risk för att beslut om utredningen, som oftastmåste fattas på ett preliminärt underlag, medför konsekvenser i fråga omåtalsproblem som senare i ljuset av företagen utredning framstår som mindreönskvärda. Med hänsyn till JO:s särskilda ställning föreslår RÅ att JO gesbefogenhet att i vidare mån än vad som tillkommer allmän åklagare och efterdiskretionär prövning avstå från att väcka åtal eller inleda förundersökning.RÅ tillägger att en sådan befogenhet förutsätter möjlighet för JO att i sambandmed avstående från åtal eller motsvarande framföra erinran eller göra ettkritiskt uttalande. här behandlade förslag innebär ingenförändring av JO:s möjligheter att fritt välja vilka ärenden han önskar ta upptill utredning. Har JO emellertid upptagit ett ärende till utredning och idetta funnit att de förutsättningar som gäller för att förundersökning enligt23 kap. 1 § RB skall inledas, skall enligt förslaget beslut härom fattas. Någraskäl att befara att denna ordning, som enligt utskottets mening inte ipraktiken torde komma attinnebära några mera påtagliga förändringar av sätt att KU 1986/87:2hantera de ifrågavarande ärendena, kommer att påverka ställning somextraordinärt organ kan inte anses föreligga. Utskottet anser att det, främstmed hänsyn till de enskilda som berörs, finns ett befogat intresse av att låtasamma regler gälla för en brottsutredning oavsett om det är allmän åklagareeller JO som utreder saken. Utskottet tillstyrker utredningens ifrågavarandeförslag liksom dess förslag rörande vissa delegationsfrågor. Den föreslagna ordningen innebär bl. a. att JO under enförundersökning kommer att bli berättigad att tillämpa bestämmelserna irättegångsbalken om straffprocessuella tvångsmedel. Enligt utskottets meningtorde man kunna utgå ifrån att det i praktiken knappast blir aktuellt för JOsjälv att använda sig av olika tvångsmedel. Utskottet vill i detta sammanhangerinra om att de föreslagna bestämmelserna givetvis inte, som JO-utredningenockså framhållit, är avsedda att hindra JO från att anlita polisen och deallmänna åklagarna i sin brottsbeivrande verksamhet. Skulle en utredning tabetydande resurser i anspråk kan det i många fall vara befogat att låta polisoch allmän åklagare sköta utredningen, särskilt i fråga om allmänttjänstebrott. Då en förundersökning avslutats skall beslut meddelashuruvida åtal skall väckas. Därvid är JO, liksom allmän åklagare, bunden avbestämmelserna i 20 kap. 6 § RB om åtalsplikt och 20 kap. 7 § RB om åtalsunderlåtelse.Det bör framhållas att JO:s rätt att besluta om åtalsunderlåtelse även omfattarfall enligt 20 kap. 7 § andra stycket RB, dvs. i de tidigare benämnda s. k.RÅ-fallen. Enligt utskottets mening finns inte behov av att ytterligare utvidgaJO:s möjligheter att meddela åtalsunderlåtelse. Utredningens sekretessförslag har tillstyrkts av samtligade remissinstanser som yttrat sig i saken. Utskottet godtar förslaget menförordar sådana lagtekniska justeringar i förhållande till utredningens förslagatt utvidgningen av sekretessen klart begränsas till förundersökningar ibrottmål. JO och JK bör, som framhållit, självfalletha samma utrednings- och sanktionsbefogenheter. I det föregående har utskottetredovisat sin syn på vad som bör gälla för JO i där behandlade frågor. Detankommer på regeringen att framlägga de ändringsförslag som gäller JK. Frågornabör samordnas genom att uppdrar åt regeringen att på grundval av de idet föregående redovisade ställningstagandena utarbeta och för riksdagenframlägga de lagförslag som skall reglera JO:s resp. JK:s verksamhet i härupptagna frågor. Vid översynen av JO-instruktionen från de synpunkter somnu är i fråga bör även beaktas en speciell fråga beträffande 6 § i instruktionen. Enligt andra stycket får ombudsman som särskild åklagare väcka åtal mot befatt ningshavare som genom att åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget har begått brottslig gärning. Undantag har härvid gjorts för tryckfrihetsbrott. Enligt radioansvarighetslagen (1966:756) gäller för yttran defrihetsbrott i radioprogram i processuellt avseende i stort samma regler som för tryckfrihetsbrott. Detsamma gäller motsvarande regler i lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio, lagen (1982:521) om ansvarighet för radio- och kassettidningar och lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar. Troligen är avsett att undantaget i 6 § skall avse även 28 yttrandefrihetsbrottenligt dessa lagar. Ett förtydligande på denna punkt bör KU 1986/87:2därför göras. Även denna fråga bör ingå i uppdrag till regeringen. 5.8 JO:s roll i det disciplinära ansvarssystemet Som framgått av det föregående (5.4) har hosregeringen förordat en översyn av det straffrättsliga ansvaret för offentligatjänstemän i syfte att skärpa detta. Översynen kan givetvis föranledajusteringar också beträffande disciplinansvaret. 1 nuvarande läge anserutskottet det dock motiverat att ta ställning till utredningens förslag pådisciplinområdet eftersom utskottet utgår från att det arbetsrättsligadisciplinansvarssystemet i sin allmänna uppbyggnad skall bibehållas. översyn av reglerna om disciplinansvar m.m., såvitt gäller JO:s roll, har resulterat i olika förslag syftande till attstärka JO:s ställning och till att undanröja onödiga begränsningar i JO:smöjligheter att ingripa mot fel och försummelser. uppfattning är, som tidigare framgått, attJK till alla delar bör ha samma utrednings- och sanktionsbefogenheter som JO.Utredningen har därför föreslagit att ny reglering enligt de framlagdaförslagen för JO:s del bör få motsvarighet för JK:s vidkommande. Där så varitmöjligt har utredningen också lagt fram författningsförslag för JK:s del. här aktuella förslag har lämnats utanerinran av det stora flertalet remissinstanser, vilka yttrat sig i saken. I detföljande redovisar utskottet i samband med sin behandling av de olika förslagenvissa av de remissynpunkter som framförts. Mot förslag om en partsliknande roll förJO och JK i ärenden hos disciplinmyndighet, som dessa anmält dit, har invändningar framförts från två av remissinstanserna, nämligen JK och försvarets civilför valtning. JK anser det inte vara rikfigt att på detta sätt skapa ettdomstolslik- nande förfarande hos myndigheterna. Enligt JK:s mening bör dessa, sedan JO eller JK anmält ärendet dit, självständigt ta ställning med anledning av anmälningarna. JO:s och JK:s utredningsresurser bör därför ej tas vidare i anspråk innan disciplinmyndigheten fattat sitt beslut med anledning av anmälan. JK anger a« hans kritiska synpunkter också har avseende på förfarandet i statens ansvarsnämnd, som enligt JK:s mening skall agera som arbetsgivarorgan och inte som domstol. Försvarets civilförvaltning erinrar om att ett av skälen till det nuvarande systemet för tjänsteansvar i offentlig 29 verksamhetvar att i såstor utsträckning som möjligt jämställa de offentligan- KU1986/87:2 ställda med de privatanställda. Enligt civilförvaltningen skulleutredningens ifrågavarande förslag komma att innebära ett avsteg från dessatankar. JO har en partsliknande ställning i deJO-ärenden som handläggs av statens ansvarsnämnd. Utskottet delarJO-utredningens uppfattning att det inte finns anledning att göra åtskillnadmellan fall då ett anmält JO-ärende handläggs av statens ansvarsnämnd eller avannan disciplinmyndighet. Enligt utskottets mening talar övervägande skäl föratt JO skall kunna delta i disciplinmyndighets handläggning av ett ärende, somhan anmält. Mot bakgrund av den roll som JO redan har inom det arbetsrättsligadisciplinsystemet, kan det inte anses föreligga principiella skäl som talar moten sådan ordning. Den partsliknande ställning som JO sålunda bör ges böromfatta disciplin- och avskedandeärenden på såväl det statliga som det statligtreglerade kommunala området. Samma ordning bör tillämpas på det oregleradekommunala området. Utredningens förslag att avskaffa den i 16 kap. 3 § andrastycket första meningen intagna inskränkningen i JO:s talerätt till domstolöver beslut i disciplinärende - innebärande att domstol på talan av JO endastskall ålägga eller skärpa disciplinpåföljd om det är från allmän synpunktpåkallat -har tillstyrkts av alla remissinstanser, som yttrat sig i saken, utomtre. Den nuvarande regleringen innebär att domstolen, i det fall den i motsatstill JO inte skulle anse den angivna förutsättningen uppfylld, inte får bifallaJO:s talan. Utskottet delar utredningens ståndpunkt att det inte finnsnågonting som talar mot att låta JO själv göra den bedömningen. anfört kan man utgå ifrån att JO inte utnyttjar sin talerätt ifall där detta inte är motiverat utifrån de allmänna intressen JO är satt attbevaka. Även utredningens förslag om att avskaffa den inskränkningav JO:s talerätt som följer av 16 kap. 3 § andra stycket andra meningen ("Avskedande eller avstängning får beslutas endast om myndighetsutövningär förenad med anställningen samt arbetstagaren har begått eller, vidavstängning, är misstänkt för brott för vilket är stadgat fängelse i minst tvåår") har lämnats utan erinran av övervägande delen av de remissinstansersom yttrat sig i frågan; endast två av remissinstanserna har invändningar motförslaget. Utskottet anser i likhet med utredningen att JO med för domstolenbindande verkan bör få avgöra vilka avskeds- och avstängningsärenden, som hanönskar få överprövade. Enligt utskottets mening finns det således inteanledning att i lagtexten inta några formella begränsningar av denna talerätt. Utskottet godtar utredningens förslag angående hälso- ochsjukvårdsper sonal och veterinärer. På grund av ett påpekande under remissbehandlingen av en av remissinstanserna vill utskottet tilllägga att JO:s befogenhet att anmäla ärenden enligt lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårds personalen m.fl. med yrkande om återkallelse av legitimation endast bör gälla fall där grunden för yrkandet är att den legitimerade varit grovt oskicklig vid utövningen av sitt yrke eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket (jfr 15 § 1 i lagen). Av principiellt annat slag är de fall som anges i 15 § 2 i lagen, dvs. återkallelse med anledning av att den legitimerade på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva sitt yrke tillfredsställande. Någon befattning med sistnämnda slag 30 av ärendenbör JO alltså inte ha. Utanför faller också ärenden gällande ny KU1986/87:2 legitimation. Vad här sagts bör naturligtvis på motsvarande sättgälla JO:s befattning med legitimationsfrågor angående veterinärer. Utskottet tillstyrker vidare utredningens förslag attbestämmelserna gällande JO:s rätt att utfärda skriftlig anmaning underhandläggningen av ett JO-ärende omarbetas, bl. a. innebärande att präster ochveterinärer förs in under JO:s anmaningsrätt. Utskottet har inte heller någrainvändningar mot utredningens förslag att justering sker av bestämmelserna ompartsställningen i disciplinmål m. m. hos domstol i vilket JO är part,varigenom bl. a. slås fast att JO, i de fall han är part i sådant mål, ensamskall företräda det allmänna. Utskottet tillstyrker vidare utredningens förslagtill nya delegationsbestämmelser. Förslagen innebär dels att JO i disciplin-,avskedande-eller behörighetsärende, som han anmält till disciplinmyndighet,skall kunna förordna tjänstemän hos sig att vidta erforderligahandläggningsåtgärder, dels att JO - sedan han beslutat om att föra talan viddomstol om ändring av beslut i disciplin-, avskedande-, avstängnings- ellerbehörighetsärende - skall få förordna JO-tjänsteman att utföra talan i sådantmål. I enlighet med utskottets tidigare redovisadeställningstagande angående likformighet i fråga om JO:s och JK:ssanktionsbefogenheter m. m. förordas att beslutar att uppdra åtregeringen att på grundval av de i det föregående redovisadeställningstagandena utarbeta och för framlägga de lagförslag somskall reglera JO:s resp. JK:s här behandlade befogenheter m. m. I dettasammanhang vill utskottet erinra om att har antagit ett genomproposition 1985/86:9 framlagt förslag angående ett nytt ansvarssystem på de_tmilitära området (JuU 1985/86:24, rskr. Några av bestämmelserna i detärendet avser JO:s och JK:s befattning med disciplinärenden gällande krigsmänm.m. Det får ankomma på regeringen att i lagstiftningsärendet gällandeJO-utredningens olika disciplinförslag m, m. vidta de eventuella ändringar idessa bestämmelser som dessa förslag kan föra med sig. Detta bör gesregeringen till känna. I förevarande avsnitt skall ytterligare ett förslag av JO-utredningenbehandlas. Det gäller förslaget att avskaffa JO:s skyldighet enligt lagen(1974:371) om rättegången i arbetstvister att förhandla med vederbörandeoffentliga arbetstagares fackliga organisation innan JO kan få talan prövad viddomstol. I proposition 1984/85:117 om vissa frågor rörande tjänsteansvaret ioffentlig verksamhet m. m. framlades ett motsvarande förslag för JK:s del. Ipropositionen angav föredragande departementschefen bl. a. följande. Denfunktion som förhandlingsskyldigheten enligt arbetstvistlagen är avsedd attfylla är inte något bärkraftigt motiv för att även JK skall omfattas av den.Önskemålet att genom förhandlingar sålla bort tvister av mindre principielltintresse gör sig inte särskilt starkt gällande i den typ av tvister där JK kanföra talan. Det finns inte någon anledning att upprätthållaförhandlingsskyldigheten när JK väcker och för talan mot berördaarbetsgivarbeslut. Inte heller gör sig sådana synpunkter gällande när JK intarmotsatt partsställning. Mot bakgrund av det anförda föreslogs i propositionenen ändring i lagen om justitiekanslerns tillsyn, som innebar attförhandlingskravet enligt arbetstvistlagen inte skulle gälla i tvistemål ivilka JK för talan. - Utskottet har i yttrandefill jusfifieutskottet (KU 1985/86:11 y) tillstyrkt förslaget varefter KU1986/87:2 beslutat om den ifrågavarande ändringen i JK-lagen (JuU1985/ 86:34, rskr. Motsvarande förslag bör nu genomföras för JO. 5.9 Nya befogenheter för JO? JO:s rätt till tolkningsbesked Utredningen diskuterar i ett särskilt avsnitt den i skildasammanhang framförda tanken att JO skulle tilläggas en rätt att direkt hos debåda högsta prejudikatinstanserna föra talan om fastställelse av viss av JOförordad tolkning av de tillämpliga rättsreglerna i ett JO-ärende. Utredningensöverväganden i saken utmynnar i att frågan om rätt för JO att erhållaauktoritativa tolkningsbesked inte bör prövas isolerad från den mera allmännafrågan om att öka prejudikatbildningen, t. ex. genom någon form avlagförklaringsinstitut. Utredningen påpekar att den frågan redan utreds avrättegångsutredningen. I motion 1985/86:172 yrkande 2 av m.fl. (m)yrkas att hos regeringen begär förslag till utvidgning av JO-ämbetetsuppgifter i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. I motionen anförs - såvitt här är i fråga - bl. a.följande: Om straffansvar för tjänstefel återinförs kommer JO att kunna fåavsevärt fler frågor prövade av domstol. Det finns dock anledning att övervägaom inte JO därutöver har behov av att kunna föra tänkta fall tillprejudikatskapande instanser, dvs. erhålla en rätt till tolkningsbesked. Det ärockså angeläget att i ökad utsträckning till anmäler behovav lagändring. Reformer i de nämnda avseendena skulle kunna vara av storbetydelse för rättsordningens förbättring och innebära ett rationelltutnyttjande av den kompetens som ett JO-ämbete besitter. Motionärerna anger attstarka skäl föreligger för en skyndsam översyn av bl. a. den aktuella frågan. Även i motion 1985/86:173 av m.fl. (vpk) tasfrågan om tolkningsbesked för JO upp, dock utan att något yrkande i sakenframställs. Motionärerna anser inte att någon sådan befogenhet bör införas. Detanges att om någon form av lagförklaring skall diskuteras bör det skegenom att JO hänvänder sig till sin huvudman, den lagstiftande församlingen. Nio av remissinstanserna berör frågan om tolkningsbeskedför JO, Flertalet av dessa ställer sig positiva till en sådan befogenhet. Iallmänhet förordas därvid att saken utreds ytterligare. Regeringsrättensledamöter däremot anser att gällande ordning är tillfredsställande. I remissyttrandetpekas bl. på attJO:s vägledande uttalanden i allmänhet avser sådana förhållanden som KU1986/87:2 normalt inte prövas av prejudikatdomstolarna, varför risken förkonflikt mellan uttalanden av JO och av domstolarna därför är i huvudsakeliminerad. har i ett avgivet delbetänkandeHögsta domstolen och rättsbildningen (SOU 1986:1) lagt fram förslag,huvudsakligen av idékaraktär, som skall göra det möjligt att föra fram olikarättsliga spörsmål fill högsta domstolen i syfte att skapa prejudikat. Ett avförslagen gäller s. k. fristående rättsförklaringar. Enligt detta förslag skallhögsta domstolen kunna pröva en ansökan innehållande en angiven rättsfråga.Prövningen skall alltså kunna ske fristående från konkret rättsskipning ellertvistlösning. Enligt förslaget bör bl. a. framställningar av ifrågavarande slagfrån JO alltid tas upp av högsta domstolen till prövning. Rättegångsutredningensdelbetänkande undergår remissbehandling. Redan vid riksdagsbehandlingen av JO-reformaktualiserades motionsvägen frågan om fristående rättsförklaringar av de bådahögsta domstolsinstanserna. Utskottet ansåg då att frågan krävde utredning ochöverväganden av ingående karaktär och att detta inte kunde ske i JO-ärendet.Som framgått har rättegångsutredningen diskuterat frågan om införandet aven ordning med rättsförklaring. Enligt utskottets mening bör remissförfarandetoch regeringens prövning av frågan avvaktas innan tar ställning isaken. Även den kommande översynen av tjänsteansvaret kan vad gäller JO:sverksamhet få betydelse för frågans bedömning. Motion 1985/86:172 får i dennadel anses besvarad med vad utskottet anfört. JO:s rätt att besluta om skadestånd m.m. behandlade några i den offentliga debattenframförda förslag om att filiföra JO olika särskilda befogenheter för att kunnabistå enskilda som utsatts för fel eller försummelser från det allmännas sida.Förslagen har gått ut på att ge JO rätt att bestämma om skadestånd från detallmänna, att i extraordinär väg överklaga felaktiga myndighetsbeslut samt attbesluta att myndighetsbeslut tills vidare inte får verkställas (inhibition).JO-utredningens slutsats var att JO inte bör ges någon av de angivnabefogenheterna. Enligt utredningen var förslagen inte förenliga med grundtankenatt JO skall vara ett extraordinärt organ med principiell rätt att diskretionärtpröva vad som skall tas upp till prövning. Utredningens överväganden angående de i det föregåendebehandlade 33 3 1986/87. frågornahar tagits upp av drygt 15 av remissinstanserna. Två av remissinstan- KU1986/87:2 serna - försäkringsöverdomstolen (presidenten) och JO - äruttryckligen positiva till förslaget att ge JO rätt att besluta om skadestånd.I några av remissyttrandena, vari skadeståndsbefogenheten behandlas, påpekas attJO i förekommande fall på olika sätt bör hjälpa en enskild som har ett befogatskadeståndsanspråk, I remissyttrandet från medborgarrättsrörelsen framhålls attJO inte skall ingripa som skadereglerare, enär en sådan funktion inte ärförenlig med JO:s ställning i rättsordningen. Enligt vad som anförs i dettayttrande bör JO däremot, i de fall han finner skäl härtill, kunna vara denenskilde behjälplig om det gäller att initiera den skadelidandesersättningsanspråk och hjälpa denne över de inledande svårigheterna då detgäller att väcka ersättningstalan mot det allmänna, föranledd av oriktigmyndighetsutövning. Bland de remissinstanser som ställer sig avvisande till dendiskuterade skadeståndsbefogenheten märks bl. a, högsta domstolens ochregeringsrättens ledamöter samt JK. Remissinstanserna är splittrade i fråga omde båda övriga diskuterade befogenheterna, extraordinär besvärsrätt ochinhibitionsrätt. I motion 1985/86:172 yrkande 2 av m.fl, (m)yrkas att hos regeringen begär förslag till utvidgning av JO-ämbetetsuppgifter i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen, I motionen anförs - såvitt här är i fråga - att det ärnödvändigt att allvarligt överväga hur den enskilde skall kunna erhålla ett merkonkret stöd än JO kan erbjuda. Motionärerna anser att flera avde förslag som utredningen avvisat - exempelvis inhibitionsrätt, extraordinärbesvärsrätt och ytterligare stöd vad gäller utfående av skadestånd - utgörintressanta alternativ. Motionärerna finner starka skäl föreligga för enöversyn i bl, a, nu berörda delar. Denna bör enligt motionen ske skyndsamt föratt möjliggöra erforderlig lagstiftning , 1 motion 1985/86:173 yrkande 3 av m,fl, (vpk)yrkas att godkänner vad som i motionen anförts om JO:s befogenheter, 1 motionen behandlas, såvitt nu är i fråga, uppslaget omatt ge JO inhibitionsrätt. Motionärerna anför i saken bl. a. följande. I denallmänna diskussionen har berörts möjligheten att ge JO vissa speciellabefogenheter att ingripa i gången av ärenden, när för medborgaren orimligakonsekvenser hotar.