bet · GA01JuU20 · 1986-12-31 00:00:00 — om anslag till kriminalvården, m. m. 1986/87:100 bil. 4, E, jämte motioner) Utskottet tillstyrkerregeringens i proposition 1986/87:100, bilaga 4 (jusfifiedepartementet) under punkt E 1 (s. 78 och 79) framlagda förslag och hemställer att till för budgetåret1987/88 anvisar ett förslagsanslag av . Regeringen har under punkt E2 (s. 79-88) föreslagit att dels godkänna den i propositionen beräknade driftstaten för förvaltning av fastigheter, dels till Kriminalvårdsanstalterna för /88 anvisa ett förslagsanslag av 1 . I motion 1986/87:Ju501 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ominrättandet av kvalificerade narkoman- och alkoholbehandlingskliniker på varjeriksanstalt inom kriminalvården. I motion 1986/87:Ju503 av () och MonaSaint Cyr () hemställs att hos regeringen begär att en utredningtillsätts med uppgift att lämna förslag på hur man kan komma till rätta med demissförhållanden på bl.a. kriminalvårdsanstalterna som motionen beskriver. I motion 1986/87: Ju504 av Per m. fl. (fp)hemställs all hos regeringen begär förslag om att den andliga vårdenvid kriminalvårdens anstalter ordnas i enlighet med vad som anförts imotionen. I motion 1986/87:Ju506 av () hemställs,såvitt nu är i fråga - att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om enutvärdering av lokalansialisplacering för att förbereda frigivning (yrkande 1), - att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om översyn avbesöksbestämmelserna vid lokalanstalt (yrkande 2), 1 1986/87. -att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen JuU 1986/87:20 anförs om utvärderingav förhållandena vid anstalter där både kvinnor och män vistas (yrkande 3). I mofion 1986/87; Ju507 av () och GunillaAndré (c) hemställs med hänvisning till motion 1986/87:So280, såvitt nu är ifråga, att beslutar att hos regeringen begära attkriminalvårdsstyrelsen får i uppdrag att utarbeta handlingsplaner för drogfriaanstalter så som i motionen anförts (yrkande 2)., I motion 1986/87:Ju609 av () hemställs attriksdagen av regeringen begär förslag till ändring av 34 § lagen omkriminalvård i anstalt. I motion 1986/87:Ju612 av m.fl. (fp)hemställs med hänvisning till motion 1986/87:So215, såvitt nu är i fråga, attriksdagen hos regeringen begär förslag om ett åtgärdsprogram för att skära avtillförseln av narkotika till kriminalvårdsanstalterna (yrkande 4). I motion 1986/87:Ju809 av m. fl. (m)hemställs, såvitt nu är i fråga, att till kriminalvårdsanstalternaför /88 anvisar ett förslagsanslag av 1 . (yrkande6). Medelsberäkningen m. m. Regeringens förslag innebär en ökning av anslaget meddrygt 55 milj. kr. jämfört med innevarande budgetår. Totalt föreslås ett anslagav 1 . Under anslaget redovisar departementschefen sinaöverväganden i ett antal frågor som rör verksamheten vidkriminalvårdsanstalterna. En sådan fråga är den om höjd ersättning till intagna(s. 82-83). Försöksverksamhet med marknadsanpassad lön pågår förnärvarande vid två riksanstalter och en lokalanstalt. I betänkandet (SOU1984:87) Marknadsanpassad lön till intagna som utför arbete ikriminalvårdsanstalt har föreslagits att marknadslönesystemet skall permanentasvid de tre försöksanstalterna och dessutom i en första etapp införas vidytteriigare 14 anstalter. Betänkandet har remissbehandlats och enligt departementschefenhar en majoritet av remissinstanserna tillstyrkt att någon form avmarknadsanpassad lön införs för arbete på kriminalvårdsanstalt. Enligt departementschefen skulle en ordning därersättningen till de intagna i ökad utsträckning fastställs enligtmarknadsmässiga grunder uppenbarligen öka möjligheterna till resocialisering avde intagna och medverka till att de skadliga verkningarna av frihetsberövandetblir mindre. Dock framhåller departementschefen att ett införande avmarkriadslöne-system vid 14 anstalter skulle kosta ca 24 milj. kr. och att hanav främst statsfinansiella skäl inte är beredd att nu genomföra förslaget. Enligt departementschefens mening är det emellertidrimligt att arbetsersättningen till de intagna - generellt på alla anstalter -höjs så att den i högre grad än svarar mot arbetsinsatsen. Ilinje härmed föreslår han attersättningen för de intagna höjs etappvis och att en första mindre höjning JuU1986/87:20 genomförs under nästa budgetår med 5 milj. kr. Vidareföreslås att verksamheten med marknadsanpassad lön permanentas vid de tvåriksanstalter där den nu bedrivs på försök medan en fortsatt försöksverksamhetvid den ifrågavarande lokalanstalten skall utredas av . Med hänvisning till att tidigare begärt att fåinformation om utvecklingen beträffande kostnaderna för personalen vid häktenaredovisar departementschefen (s. 84) att för närvarandegör en översyn av personaldimensioneringen vid häktena och atl detta arbeteberäknas pågå under hela innevarande år. Departementschefen upplyser vidare omatt planerar att med början se överorganisationen vid häktet i . Beträffande utnyttjandet av anstaltsorganisationenframhåller departementschefen (s. 85-87) att beläggningen vidkriminalvårdsanstalterna under /86 legat på samma låga nivå somföregående år. Härefter redogör han för en undersökning somriksrevisionsverket genomfört om möjligheterna att effektivare utnyttjakriminalvårdens anstalter. Undersökningen har redovisats iriksrevisionsverkets rapport (1986:288) Utnyttjandet av kriminalvårdensanstalter. I syfte att åstadkomma en jämnare beläggning på anstalterna underåret föreslås i rapporten att den dömde skall inställa sig i anstalt en vissbestämd dag och inte som senast från det han förelagts attinställa sig, an kriminalvårdsmyndigheterna får befogenhet alt - beträffandekorttidsdömda - besluta om s. k. förskjuten inställelse med upp till sexmånader, dvs. att senarelägga tidpunkten då den dömde skall börja avtjäna sittfängelsestraff samt att förpassningar till kriminalvårdsanstalt genom polisensförsorg bör ske utan onödigt dröjsmål. Departementschefen förklarar att han ställer sig bakomdessa förslag och anför att det varit ett välkänt problem att detunder några få av årets månader förekommer toppar i beläggningen vidkriminalvårdens anstalter. Kunde man i större utsträckning än styratillströmningen till anstalterna skulle man kunna jämna ut beläggningen underåret, vilket enligt departementschefen i sin tur skulle leda till attanstaltsorganisationen kunde krympas utan effektivitetsförluster. Förslagen förutsätter enligt departementschefen allkriminalvårdsstyrelsen och regioncheferna aktivt använder sig av sinabefogenheter att styra tillströmningen till anstalterna. När det bedöms varatill fördel för en jämn beläggningssituation skall de enligt förslaget kunnabesluta om förskjulen inställelse för den dömde med upp lill ochinställelsen skall i dessa fall i princip ske en viss dag. Departementschefen förklarar i likhet medriksrevisionsverket att förskjuten inställelse bör användas endast förkorttidsdömda, vilka utgör huvuddelen av dömda som är på fri fot närfängelsestraffet skall verkställas. Dock bör enligt vad departementschefensärskilt framhåller förskjulen inställelse inte tillämpas på sådana dömdabeträffande vilka det finns risk för att de fortsätter med brottsligverksamhet. Vidare betonar han att det även fortsättningsvis skall vara så attden som är dömd till fängelse alltid har rätt alt 1* 1986/87. inställasig så snart hans dom kan verkställas trots att delta i och för sig är JuU1986/87:20 ägnat att minska precisionen i systemet. Avslutningsvis förklarar departementschefen att hän medhänsyn lill de nu redovisade förslagen och till den rådandebeläggningssituationen räknar ned anslaget med 10 milj. kr. I motion 809 begärs att anslaget förkriminalvårdsanstalterna ökas med 10 milj. kr. utöver regeringens förslag.Motiveringen är att det krävs ökade insatser mot narkotikan på anstalterna.Denna fråga behandlar utskottet under en senare rubrik och som framgår där kandet inte anses erforderligt med den ytterligare medelsanvisningsom förordas i motionen. Enligt utskottets mening bör regeringens förslag tillmedelsanvisning för kriminalvårdsanstalterna godtas. Yrkandet om ökat anslag imotion 809 avstyrks således. Utskottet har vidare ingen erinran mot den avdepartementschefen beräknade driftstaten för förvaltning av fastigheter. Särskilda åtgärder avseende lokalanstalter I motion 506 tas upp fördelningen av intagna tilllokalanstalt och möjligheterna för intagna att ta emot besök i lokalanstalt. Beträffande fördelningen av intagna ifrågasättermotionären för det första förhållandet att intagna på en riksanstalt - som ettled i förberedelserna för kommande frigivning - successivt kan överföras frånriksanstalien till en lokalanstalt. Enligt vad som framhålls i motionen ärsådana klienter ofta straffade för mycket grov brottslighet och deras vistelsepå lokalanstalt kan därför innebära påfrestningar för anställda och andrainterner. Enligt motionären finns det anledning att utvärdera detta system(yrkande ]). Ett annat förhållande beträffande fördelningen av intagnasom uppmärksammas i motionen är att män och kvinnor vistas tillsammans påvissa lokalanstalter. Med rådande narkotika- och våldssituation kan allvarligahändelser inträffa och enligt vad som framhålls i motionen är det enkomplicerande faktor att de intagna på lokalanstalt inte sällan har eller harhaft en närmare relation till varandra. Frågan om gemensam vistelse för manligaoch kvinnliga intagna på lokalanstalt bör enligt motionärens mening utvärderas(yrkande 3). I motionen ifrågasätts vidare de möjligheter som ges förintagna vid lokalanstalt att ta emot besök. I syfte att försvåra förmissbrukande intagna att komma över narkotika bör enligt motionen endast besökav anhöriga tillåtas. Gällande besöksbestämmelser bör ses över i den riktningen(yrkande De grundläggande bestämmelserna om hur kriminalvården ianstalt skall anordnas finns i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt(KvaL). Ytterligare bestämmelser finns i kungörelsen (1974:248) med vissaföreskrifter rörande tillämpningen av denna lag. I 4 § KvaL anges att anstaltsvården skall utformas så attden intagnes JuU 1986/87:20 anpassning i samhället främjas och skadligaföljder av frihetsberövandet motverkas. 1 den utsträckning det kan ske utan attkravet på samhällsskydd eftersatts bör verksamheten från början inriktas pååtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Det finns enligt 3 § KvaL två typer avkriminalvårdsanstalter: riksanstalter och lokalanstalter. Båda dessaanstaltstyper - liksom en avdelning av en anstalt - kan vara antingen öppeneller sluten. I 6-8 §§ KvaL finns allmänna riktlinjer som skall varavägledande vid fördelningen av intagna mellan lokalanstalt och riksanstalt samtmellan öppen och sluten anstalt. Till skillnad från tidigare lagstiftning innehåller KvaLinga bestämmelser om att kvinnliga och manliga intagna skall hållas åtskilda. Iförarbetena (prop. 1974:20 s. 91 och JuU 1974:2 s. 40 f) påpekas att kvinnorhar samma rätt till lokalansialisplacering som män. Placering av kvinnor ochmän på samma anstalt kräver dock-med hänsyn bl. a. till internationellakonventioner - att det på anstalten finns en särskild bostadsavdelning förkvinnor och därför har vid vissa äldre och' vid nya lokalanstalter inrättatssådana avdelningar. Vid fördelningen av intagna mellan lokal- och riksanstaltgäller enligt 6 § KvaL att den som avtjänar fängelse i högst ett årföreträdesvis skall placeras i lokalanstalt under förutsättning att inte riskfinns att han allvarligt stör ordningen genom olaglig hantering med narkotikaeller om det annars av säkerhetsskäl är olämpligt att han placeras pålokalanstalt. Den som avtjänar fängelse skall företrädesvisplaceras i riksanstalt men får överföras till lokalanstalt när det behövs föralt förbereda frigivningen. Fördelningen av de intagna mellan öppna och slutnaanstalter regleras i 7 § KvaL och som huvudregel gäller att en intagen skallplaceras i öppen anstalt, om inte annan placering är påkallad med hänsyn lillfara för avvikande eller av andra säkerhetsskäl eller av behandlingsskäl. I 8 § KvaL föreskrivs att en intagen som är iprincip skall placeras åtskild från sådana intagna som kan inverka menligt påhans anpassning i samhället. har utfärdat närmare anvisningar omfördelningen av intagna mellan olika anstaltstyper (KVVFS 1980:3). Ianvisningarna anges omständigheter som skall ägnas särskild uppmärksamhet vidfördelningen, t.ex. verkställighetens längd, den intagnes ålder,rymningsbenägenhet, utbildningsbehov och tidigare skötsamhet. Riksåklagaren har i ett cirkulär (RÅC 1:100) lämnatallmänna råd om information till kriminalvårdsmyndigheterna föranstaltsplacering m.m. Åklagarna rekommenderas där att underrättakriminalvårdsmyndigheierna om förhållanden som bör beaktas vidanstaltsplaceringen, t. ex. information som under förundersökningen harframkommit om den dömdes relationer till andra intagna. Föreskrifter om besök finns i 29 § KvaL. Huvudregeln äratl en intagen får la emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske menatl besök inte får äga rum om säkerheten i anstalten kan äventyras eller om denintagnes anpassningi samhället kan motverkas eller om besöket kan vara skadligt på JuU1986/87:20 annat sätt. Bestämmelsen ger möjligheter till kontroll av denbesökandes person innan tillstånd till besök lämnas och vidare föreskrivs atten anstaltstjänsteman skall vara närvarande vid besöket om det behövs avsäkerhetsskäl. Som villkor för besöket kan också föreskrivas att den besökandeskall underkasta sig bl.a. kroppsvisitation. har givit ut särskilda anvisningarför besöksverksamheten (KVVFS 1983:7), och ytterligare bestämmelserom besökfinns i de anstaltsföreskrifter som har utfärdats (KVVFS 1986:4). 1 samband med att riktlinjerna årskriminalvårdsreform lades fast uttalade sig utskottet om principerna för hurdifferentieringen av anstaltsklientelet skulle ske (JuU 1973:15 s. 8 ff).Utskottet anförde vid det tillfället att kriminalvårdens verksamhet i förstahand bör inriktas på konkreta åtgärder som kan skapa gynnsamma förutsättningarför den dömdes anpassning i samhället och som kan minska hans socialaisolering. Kärnan i det nya anstaltssystemet var enligt vad utskottet framhölllokalanstalterna, dvs. små enheter i nära anknytning till de intagnas hemorter. Beträffande lokalanstalterna anförde utskottet vidare attfördelarna med dessa anstalter - i form av öppenhet och samverkan medsamhällets övriga hjälporgan i den intagnes hemort - vägde tyngre än eventuellanackdelar som hängde samman med risken för skadlig påverkan på mindreavancerade klienter från de mer avancerades sida. Utskottet betonade därvid attmöjligheterna till differentiering borde iakttas så långt möjligt. Det är mot bakgrund av dessa grundprinciper föranstaltsvården som tankarna i den nu aktuella motionen skall bedömas. När del först gäller den i motionen berörda möjlighetensom enligt 6 § KvaL finns för en intagen på riksanstalt att överföras lilllokalanstall är del enligt utskottets mening uppenbart att denna möjlighet kanutgöra ett viktigt inslag i förberedelserna för den intagnes frigivning. Ilagens förarbeten framhålls också uttryckligen att även intagna, som gjort sigskyldiga till brottslighet av så allvarlig natur att de placerats på enriksanstall, skall ha möjlighet att mot slutet av anslaltsvislelsen få vistasnära hemorten (prop. 1974:20 s. 88 f och JuU 1974:2 s. 37 ff). 1 anslutning härtill vill utskottet erinra om att frågan idet enskilda fallet om överförande av en intagen från riksanstalt tilllokalanstalt prövas särskilt och att denna prövning självfallet inte innebärnågon obetingad rält för den intagne att bli överflyttad till lokalanstalt omdel finns skäl som talar däremot. Vid misskötsamhet på lokalanstalten kanvidare disciplinära ingripanden och andra åtgärder tillgripas för att skyddamedinlerner och anstaltspersonal, och - om det visar sig nödvändigt - kanbeslutet atl överföra den intagne till lokalanstall omprövas. Beträffande del i motionen påtalade förhållandet attkvinnor och män vistas tillsammans på vissa lokalanslaller vill utskottet förstframhålla att erfarenheterna av systemet med gemensamma anstalter för kvinnoroch män Vidare kan erinras om att det vid fördelningen av JuU1986/87:20 kvinnliga såväl som manliga intagna finns möjlighet att ta hänsyntill inbördes relationer mellan olika intagna så att konflikter om möjligt kan undvikas(se prop. 1983/84:148 s. 30). De tidigare omnämnda anvisningarna från riksåklagarenhar för övrigt utfärdats just för att bl. a. kunna förebygga sådanamissförhållanden. I sista hand får också för dessa situationer disciplinäraingripanden eller andra åtgärder tillgripas om det visar sig nödvändigt. Utskottet kan för sin del inte finna att den kritik somhar framförts i motionen beträffande den nuvarande ordningen för fördelningenav intagna bör föranleda några särskilda åtgärder utöver den löpande tillsynöver verksamheten vid anstalterna som kriminalvårdsmyndigheterna utövar. Viddenna tillsyn ägnas för övrigt särskild uppmärksamhet åt förekomsten aveventuella missförhållanden mellan de intagna. Också bestämmelsen i 29 § KvaL om rätt för en intagen attta emot besök skall ses mot bakgrund av de tidigare omnämnda grundprincipernaför anstaltsvården. Rätten till besök har sålunda atisetts vara av väsentligbetydelse när det gäller att minska den intagnes isolering och främja hansmöjligheter att hålla kontakt med människor utanför anstalten. Utskottet delardenna uppfattning och vill ytterligare framhålla att besöksmöjligheterna ärett viktigt och ibland t.o.m. nödvändigt inslag i strävandena alt återanpassaden intagne till.ett liv utanför anstalten. För att förhindra missbruk av besök hos intagna gerlagstiftningen möjlighet att begränsa besöken och på olika sätt kontrollera debesökande. I samband med att vissa ändringar gjordes i besöksbestämmelserna år1982 uttalade utskottet att besök av anhöriga - av humanitära skäl - i vissafall kan komma att tillåtas även om omständigheter föreligger som annars skulleha medfört att besöket vägrats (JuU 1981/82:49 s. 21 f). Uttalandet ger uttryck för den restriktivitet som denuvarande besöksreglerna möjliggör i vissa fall och enligt utskottets meningfår dessa regler anses vara väl avvägda med hänsyn till de motstående intressensom gör sig gällande beträffande rätten att besöka en person som är intagen ien kriminalvårdsanstalt. Utskottet anser inte att det finns skäl att införaytterligare begränsningar i möjligheterna till besök och inte heller är detnödvändigt med någon sådan översyn av reglerna som föreslås i motionen. Sammanfattningsvis innebär de redovisade uttalandena attutskottet avstyrker bifall till de tre nu behandlade yrkandena i motion 506(yrkandena 1,2 och 3). Åtgärdsprogram mot narkotika på anstalterna m. m. I motionerna 507 och 612 begärs intensifieradeansträngningar för att göra kriminalvårdsanstalterna narkotikafria. Det föreslåsatt skall ges i uppdrag att arbeta fram ettåtgärdsprogram för drogfria anstalter. Det efterlyses vidare mindreanstaltsavdelningar, mer differentiering mellan intagna med utgångspunkt ideras narkotikavanor och effektivare kontrollsystem vad gäller narkotika m. m.Liknande tankegångar framförs i motion 809 fill stöd för det yrkande om ökatanslag som utskottet behandlat i ett föregående avsnitt. 1** 1986/87. Utskottet behandlade tre motionsyrkanden medsamma JuU 1986/87:20 innehåll som de nu aktuella (JuU 1985/86:30 s. 3-6).Utskottet konstaterade, då att narkotikasituationen inom kriminalvården sedanlång tid utgör ett svårbemästrat problem och att stora ansträngningar har gjortsoch görs för att komma till rätta med dessa. Utskottet erinrade om attutskottet redan fidigare hade framhållit som självklara riktmärkenatt intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt mednarkotika, att missbrukare avskärs från tillförsel av droger och att intagnaförhindras att bedriva narkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället. Utskottet lämnade i anslutning härfill en utförligredogörelse för åtgärder av olika slag som hade vidtagitsför att skaffa överblick och kontroll över narkotikasituationen inomkriminalvårdsanstalterna. Utskottet hänvisar här till deri redogörelsen som iallt väsentligt alltjämt är aktuell. Utskottet avstyrkte bifall till motioner. Härvidhänvisade utskottet dels till ett då till avlämnatregeringsförslag genom vilket särskilda medel (75 milj. kr. för budgetåret1986/87) anslagits för bekämpningen av sjukdomen AIDS (prop. 1985/86:171), dels..till det målmedvetna och mycket ambitiösa arbete, som redan bedrevs inomkriminalvårdens olika organ. Utskottet fann mot denna bakgrund att det intefanns anledning att initiera några ytterligare åtgärder på området. Riksdagenföljde utskonet (rskr. beslöt att, med bifalltill proposition 1985/86:171, anvisa 75 milj. kr. till särskilda medel förbekämpningen av AIDS (SoU 1985/86:25, rskr. I det anvisade beloppetingick medel avsedda för samordnade insatser för narkotikamissbrukare inomkriminalvården. Inom har därefter inrättats en särskildberedningsgrupp med uppgift att föreslå konkreta insatser. Som ett resultat avberedningsgruppens arbete har chefen för efter samråd medchefen för inom ramen för de av anvisade medlenhittills beslutat tilldela kriminalvården ca 8 milj. kr. till,olika insatserför narkotikamissbrukare inom kriminalvården. Hit hör motivations- och behandlingsinsatservid häktena i de tre storstäderna, vid lokalanstalterna inom de trestorstadsregionerna och vid vissa riksanstalter samt vidare insatser förutbildning och handledning av personal (prop. 1986/87:100, bil. 4, s. 82). Utskottet kan nu konstatera att ettmålmedvetet och mycket ambitiöst arbete mot narkotika bedrivs inomkriminalvårdens olika organ. Under det år som har gått sedan utskottet senasthade att ta ställning till motionsönskemål av likartat innehåll har t. ex.möjligheten att differenfiera de intagna ytterligare ökat, bl. a. genom atthela kriminalvårdsanstalten (52 platser) öppnats för unganarkotikamissbrukare, som inte är behandlingsmotiverade. Enligt vad som framgårav det föregående har beläggningen vid kriminalvårdsanstalterna /86 legat på samma låga nivå som budgetåret före. En lågbeläggning främjar självfallet möjligheten till differentiering. Även deåtgärder för att åstadkomma en jämnare beläggning vid kriminalvårdsanstalternasom redovisats tidigare bör kunna bidra till att underlätta en lämpligdifferentiering av de intagna.Viktiga initiativ har också, som har framgått av det föregående, JuU1986/87:20 tagits inom behandlings- och motivationsområdet som ett led iansträngningarna att bekämpa sjukdomen AIDS. Utskottet anser att det i dennasituation inte rimligen kan begäras att det vidtas åtgärder utöver vad somredan pågår eller planeras. När det särskilt gäller tankarna på ett åtgärdsprogramvill utskottet tillägga följande. finns det flera samordnande organmed övergripande uppgifter för bekämpning av narkotikan. Hit hör regeringenssärskilda samordningsorgan för narkotikafrågor (SAMNARK) och den nyssnämndaberedningsgruppen för fördelning av AIDS-medlen. Vidare finns enledningsgrupp vid med uppgift att bl. a. följautvecklingen på området, samordna olika aktiviteter för atl bekämpa missbruketoch inifiera årtgärder mot missbruket. Utskottet anser det därför överflödigtatt ålägga att vid sidan härav lägga fast ett särskiltåtgärdsprogram för drogfria anstalter. Utskottet avstyrker på grund av det anförda bifall tillmotionerna 507 och 612 i här behandlade delar. Motion 809 har utskottet avstyrktunder ett föregående avsnitt. I motion 501 begärs att kvalificerade behandlingsklinikerför alkohol- och narkotikamissbrukare inrättas på alla riksanstalter eftermönster av det s. k. .