bet · GA01LU24 · 1986-12-31 00:00:00 — Från fonden, som inrättades , skall betalasersättning i vissa fall när ansvarighetskonvention inte är tillämpligeller bereder de skadelidande ett otillräckligt skydd. Vidare skall fonden ståsom garant för fartygsägarens och försäkringsgivarens betalningsförmåga. Ifråga om skador som uppkommer i samband med oljeutvinning från havsbottnen saknasför närvarande särskild lagstiftning. Imotion L607 erinras om att den som råkar ut för en oljeskada är berättigad tillersättning frän den internationella oljeskadefonden endast om han kan visa attskadan orsakats av olja frän ett fartyg. Härrör oljan t. ex, frånoffshore-verksamhet eller från en landbaserad verksamhet utgår alltså intenägon ersättning, I sådana fall kan särskilt yrkesfiskare drabbas hårt; om ettfisknät måste kasseras kan skadan enligt motionärerna uppgå till mellan 20000och . Motionärerna anser att internationellt bör verka för attfondens verksamhetsområde vidgas så att ersättning kan utgå även när skadanhärrör frän offshore-verksamhet. Motionärerna anser vidare att den internasvenska lagstiftningen bör kompletteras med regler som gör det lättare att fäersättning för skador på grund av oljeutsläpp, Imotion L61I berörs särskilt problemet med oljeskador i , Motionärenframhåller att den skadelidande inte kan styrka att en skadaorsakats av olja som kommer från ett visst fartyg eller en viss olyckshändelse.Ersättning utgår dä inte från den internationella oljeskadefonden, och det kanockså vara svårt att få ersättning försäkrings vägen. Enligt motionären är detangeläget att de drabbade hålls skadeslösa även i sädana fall. Som en tänkbarlösning anger motionären inrättandet av en nationeli svensk oljeskadefond eftermönster av den som redan verkar i , Motionären yrkar attförutsättningarna för en sådan ny oljeskadefond skyndsamt utreds. kan finna är möjligheterna numera goda att få ersättning för skadatill följd av oljeutsläpp som bevisligen kommer frän ett fartyg. Ersättningenkan utgå såväl enligt oljeansvarighetslagen som från den internationellaoljeskadefonden. Inom övervägs frågan omSverige skall ansluta sig till två protokoll med ändringar i dekonventioner som ligger till grund för lagen resp. fonden. Om LU1986/87:24 tillträder de två ändringsprotokollen kommerersättningsmöjligheterna av allt att döma att ytterligare förbättras. När detgäller skador på grund av oljeutsläpp som uppkommer i samband med oljeutvinningfrån havsbottnen är utsikterna att få gottgörelse mindre goda. Den svenskaskadeständsrättsliga lagstiftningen torde endast i begränsad utsträckningerbjuda de skadelidande ersättningsmöjligheter. För skador som härrör fränsådan verksamhet på internationellt vatten föreligger över huvud taget intenägon ersättningsrätt enligt miljöskadelagen. En ansvarighetskonvention antogsår 1976 av vissa Nordsjöstater, den s, k. , men den har ännuinte tillträtts av någon stat. Enligt vad utskottet inhämtat är det intesannolikt att den någonsin kommer att träda i kraft, I andra avseenden harutvecklingen emellertid varit mera gynnsam. Som ovan redovisats (s. 3) finns enfrivillig överenskommelse mellan företag som driver verksamhet påkontinentalsockeln i (OPOL), Överenskommelsen har sedan utskottetsenast behandlade frågor om ansvar för oljeskador (LU 1980/81:26) vunnitytterligare anslutning, och begränsningsbeloppet för den ersättning som kanutgå har höjts betydligt. En positiv omständighet är också det arbete som inomramen för Helsingforskonventionen inletts i syfte att skapa ett system förersättning av bl, a. oljeutvinningsskador som inträffar i , Det kanslutligen anmärkas att det betänkande som kommittén om en miljöskadefond inomkort väntas lägga fram enligt vad utskottet erfarit kommer att innehållaförslag som kan bli av viss betydelse när det gäller att tillgodose dem somlider skada av nu berört slag. Frågan pä vilket sätt en oljeskada skall kunna ersättasnär skadan inte kan hänföras till en viss skadevållare synes vara ett problemsom i huvudsak faller utanför det reformarbete som pågår. Hur utbrettproblemet är undandrar sig utskottets bedömning. Tydligt är emellertid att denenskilde ofta drabbas hårt i de fall där nägon ansvarig för en skada inte kanutpekas. Vad som i motion L607 redovisats angående oljeskadade fisknät antyderomfattningen av de skador som kan uppstå. Enligt utskottets mening är detangelägel att även denna ersättningsfråga fär en tillfredsställande lösning. .Också i detta hänseende kan det väntade betänkandet från kommittén om enmiljöskadefond bli av viss betydelse. Som framgått av det anförda ställer sig utskottet i alltväsentligt bakom de synpunkter som kommer till uttryck i motionerna L607 ochL611. Med hänsyn till frågans vikt utgär utskottet från att regeringen nogaöverväger vilka möjligheter som står till buds att förbättraersättningsmöjligheterna och tar de initiativ som kan erfordras för att få tillständ en internationell reglering härvidlag. Skulle det visa sig att man inomramen för det internationella samarbetet på området inte kan nå en lösning börenligt utskottets mening andra möjligheter prövas. Till de alternativ som däkan förtjäna att övervägas hör inrättandet av en nationell oljeskadefond av detslag som förespråkas i motion L611, Mot bakgrund av det arbete med att pålämpligt sätt lösa frågorna om ekonomiskt skydd vid oljeskador som frånskilda utgångspunkter bedrivs såväl inom landet som internationellt anserutskottet emellertid att det i vart fall inte är påkallat mednågra åtgärder i saken från sida. Utskottet avstyrker därför bifalltill motionerna L607 och L611, m. LU 1986/87:24 Skadeståndslagen innehåller bestämmelser omskadeståndsskyldighet i allmänhet. Den kompletteras som ovan nämnts av 1986års miljöskadelag, som tillhandahåller en särskild reglering av detskadeståndsrättsliga ansvaret vid olika slags miljöskador. Det huvudsakligainnehållet i de båda lagarna har redovisats ovan. Både skadeståndslagen ochmiljöskadelagen bygger på traditionella skadeståndsrättsliga principer. Rätttill ersättning förutsätter sålunda att dét kan påvisas ett samband mellan enmiljöstörning och en inträffad skada. I annat fall finns ingen mot vilken skadeståndskravetkan riktas. Det skadeståndsrättsliga systemet har också i andra avseenden sinabegränsningar när det gäller att bereda en skadelidande ersättning. Även omdet nödvändiga orsakssambandet klarlagts kan det hända att den som orsakatskadan inte kan nås med ett skadeståndskrav. Och i vart fall kanskadeständsfordringen ha preskriberats om det dröjt länge innan skadanupptäckts. Av betydelse i detta sammanhang är vidare att skador som drabbarmiljön ofta blir mycket omfattande. Man måste alltså räkna med attskadevållaren inte alltid har ekonomiska möjligheter att ersätta skadan. uppställs inte något krav på att den somdriver miljöfarlig verksamhet skall ha ansvarsförsäkring. Inte heller finnsdet någon fond frän vilken ersättning kan utgå vid miljöskador. I motion L612 framhålls som en brist att miljöskador inteersätts om vällaren inte kan nås med ett skadeståndskrav eller saknar medel attersätta skadan. Enligt motionären har av sådan anledning skadestånd uteblivitvid flera av de större miljöskador som inträffat . Tillundvikande av att skadevällarens betalningsoförmåga leder till att miljöskadorinte blir ersatta föreslår motionären att det föreskrivs skyldighet för densom driver miljöfarlig verksamhet att hålla ansvarsförsäkring.Försäkringslösningen bör enligt motionären kompletteras med inrättandet av enmiljöfond som administreras av staten och finansieras genom avgifter från deföretag som bedriver miljö- och hälsofarlig verksamhet. En sådan fond skullesärskilt tillgodose intresset av att kunna ersätta skador i sädana fall där denprimärt ansvarige inte kan anträffas. Motionären yrkar att förslag tilllagstiftning om obligatorisk miljöskadeförsäkring och om miljöskadefond skall föreläggasriksdagen. Utskottet erinrar om att motionsyrkanden med samma syftesom det nu aktuella prövades av i samband med införandet av miljöskadela gen, I sitt av godkända betänkande LU 1985/86: 25 förklarade sig utskottet i och för sig kunna dela uppfattningen att det av hänsyn till bl, a, den skadelidande kunde vara motiverat med ett krav på ansvarsförsäkring vid miljöfarlig verksamhet. Med ett sådant system skulle man enligt ut skottet komma till rätta med de fall då skadevållaren saknade ekonomiska möjligheter att ersätta skadan, och det kunde också väntas leda till en större benägenhet att vidta förebyggande åtgärder. Utskottet framhöll emellertid att införandet av obligatorisk ansvarsförsäkring inte skulle lösa problemet med att bereda skadelidande ersättning i de fall då ingen kunde göras ansvarig för skadan. Mot bakgrund därav talade enligt utskottet 11 övervägande skäl för atten annan ordning borde väljas för att samhällets LU 1986/87:24 och deskadelidandes intressen skulle kunna tillgodoses. Motionsyrkandena avstyrktesav utskottet med hänvisning till att kommittén om en miljöskadefond fått iuppdrag att överväga frågan om inrättande av en miljöskadefond eller eventuelltett kollektivt försäkringssystem efter mönster av läkemedelsförsäkringen. Enligtvad utskottet inhämtafhar kommittén nu nått sä långt i sitt arbete att dessbetänkande väntas bli framlagt . Kommitténs ställningstagandenbör inte föregripas genom uttalanden frän sida. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motion L612. attriksdagen avslår motionerna 1986/87: L607, 1986/87: L611 och 1986/87: L612. (), (), (), UllaOrring (fp), (), (), (),(), (), (), GunnarThollander (s), (), (), () och (). Tryckeri, 1987 12