yttr · G905JoU3 · 1985-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till att det för de flesta kommuner är ettnytt problemområde där kommunerna oftast saknar egen kompetens, att metodernaför paragrafens tillämpning är outvecklade och att kunskapsunderlaget ärbristfälligt är det angeläget att noga följer hur paragrafentillämpas och överblickar de skilda problem som tillämpningen aktualiserar.Inom bedöms därför tillämpningen av 2 kap. 3 § NRL vara en avde frågor som bör ges en hög prioritet inom ramen för såväl naturvårdsverketssom tillsynsansvar enligt 5 kap. 3 § NRL. Utskottet fäster för sin del stor vikt vid att debedömningar länsstyrelser och kommuner har att göra vid avvägningar enligt 2kap. 3 § redan från början sker efter enhetliga riktlinjer och med en metodiksom har vetenskaplig förankring. Utskottet instämmer således med motionärernaatt tillämpningen av lagrummet måste beaktas särskilt av de centralamyndigheterna och länsmyndigheterna. Som framgår av den lämnade redovisningenför det projektarbete som utförs och planering av enuppföljning av projektet, har de ansvariga myndigheterna i hög grad sinuppmärksamhet inriktad på frågan. De synpunkter som anförts i motionen ingår idet pågående arbetet. Någon ytterligare åtgärd med anledning avmotionen såvitt nu är i fråga synes mot den bakgrunden icke påkallad. I 2 kap. 4 § NRL anges att brukningsvärd jordbruksmark fårtas i anspråk för bebyggelse eller anläggningar endast om det behövs för atttillgodose väsentliga samhällsintressen och detta behov inte kan tillgodoses päett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas ianspråk. Vad rör skogsmarken anges i samma paragraf, andra stycket,att sådan mark som har betydelse för skogsnäringen så långt möjligt skallskyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra ett rationellt skogsbruk. Promemorieförslaget har väckt stort intresse hosremissinstanserna. Vissa av dem anser att staten bör ha ett avgörandeinflytande över kommunens tillämpning av de nu diskuterade bestämmelserna vidplanläggning och beslut enligt PBL medan andra remissinstanser anser attpromemorieförslaget är väl avvägt. Beträffande promemorieförslaget att skyddet avjordbruksmark vad gäller PBL:s beslutsområde blir en renodlat kommunalangelägenhet anförs i propositionen att kommunernas hantering av riksdagensriktlinje om jord- bruksmarki allt väsentligt är god. 1 propositionen anförs att kommunerna - JoU1985/86:3y om de anser sig tvingade att ta i anspråk brukningsvärdjordbruksmark för utbyggnadsändamäl - i en översiktsplan bör redovisaalternativa utbyggnadsområden och därvid belysa konsekvenserna från allmänsynpunkt av de olika alternativen. Slutsatsen i propositionen i denna del ärsålunda att jordbruksmark inte bör anses som ett riksintresse i NRL:s mening. Även beträffande skogsmarken har delade meningar framförtsom lämpligheten att ta in en bestämmelse i NRL om att skogsmarken skall ansesvara ett riksintresse. Skogsbruk bedrivs på mer än hälften av landarealen. Enbestämmelse om att skogsbruk skulle klassas som riksintresse med den innebördbegreppet givits i NRL-förslaget skulle enligt propositionen innebära attstaten skulle fä stort inflytande över kommunala planer och övriga beslutenligt PBL inom större delen av landets yta. Detta skulle, fortfarande enligtpropositionen, strida mot strävanden till ökad självständighet för kommunerna iförhållande till staten i markanvändningsfrågor. Beträffande jord- och skogsbrukets ställning i förhållandetill andra intressen såsom t. ex. rennäringens, friluftslivets och denvetenskapliga naturvärdens har farhågor framförts att dessa intressensställning i NRL skulle vara ett hot mot ett rationellt bedrivet jord- ochskogsbruk. 1 motionerna 85 (c) yrkande 4 och 92 (c) yrkande 1hemställs att jord- och skogsbruket skall ha ställning som riksintresse enligtNRL. I den förstnämnda motionen anförs att den nu diskuterade paragrafen haren betydande tyngd och i och för sig borde kunna innebära ett tillräckligthänsynstagande till viktiga näringar men att kommunerna själva avgör om manlever upp till lagtextens mål. I motion 89 (fp) yrkande 2 förordas attbrukningsvärd jordbruksmark skall betraktas som ett riksintresse. I dennamotion anförs att skyddet av jordbruksmark skall anses vara ett riksintressemedan det däremot inte anses lämpligt att klassa skogsmark som riksintresse motbakgrund av att skogsbruk bedrivs på mer än halva landets yta och då det enligtmotionärerna inte är möjligt att peka ut vissa begränsade omräden av särskiltstort intresse för skosgbruket. Det vore enligt motionärerna därför intelämpligt att hänföra skogsmarken till riksintressen eftersom begreppet-pä grundav skogsbrukets geografiska omfattning - då skulle bli helt meningslöst. Utskottet delar den uppfattning som hävdas såväl ipropositionen som i motionerna om vikten av att jord- och skogsbruket får etttillfredsställande skydd. Vad i propositionen föreslagits om de avvägningar somskall göras mellan jord- och skogsbruket å ena sidan och konkurrerande intresseå andra har inte heller mött invändningar i motionerna. Som framgått ovan harmotionärerna strukit under vikten av att de areella näringarna inte ges ettsämre skydd än vissa andra i och för sig beaktansvärda intressen. Motionärernaanser också att tillräcklig hänsyn tagits till näringarna i NRL. Utskottet fär vidare anföra att jord- och skogsbruket iNRL såvitt avser de grundläggande hushållningsbestämmelserna bör behandlas inbördes lika. Utskottet är icke berett att, så som föreslagits i motion 89 (fp) ge jordbruksmark ställning som riksintresse utan att ge skogsmarken samma ställning. Om de båda näringarna skulle behandlas olika i detta hänseende 10 torde intesällan gränsdragningsproblem bli följden och skapa osäkerhet för JoU 1985/86:3yden enskilde markägaren, för kommunen, och övriga myndigheterm.fl. som deltar i planprocessen. Utskottet finner att det - mot bakgrund av vad ovananförts - finns tillräckliga skäl att utöver vad som görs i propositionenytterligare betona vikten av att vederbörlig hänsyn, inom ramen för ettdecentraliserat synsätt, tas till jord- och skogsbrukets intressen och att sålångt möjligt näringarnas berättigade intressen kan tillgodoses. För att geuttryck åt de ytterligare motiv som bör vägleda lagstiftningen i denna del börett nytt första stycke införas i 2 kap. 4 §. Detta stycke bör ges följandelydelse: "Jord- och skogsbruk är näringar av nationell betydelse. "Vad nu förordats innebär att dessa näringars ställning icke bör tillmätasmindre vikt än de näringar och intressen vilka enligt 2 kap. 2-9 §§ kan gesställning av riksintresse, dock utan att principen om ett till. kommunernadecentraliserat planeringsansvar avstås. Det torde råda stor enighet om att ettsådant decentraliserat ansvar bör vara en av de bärande utgångspunkterna förett reformerat plansystem. I motioner har heller inga avgörande invändningarriktats mot propositionerna om en plan- och bygglag och om en naturresurslag idessa delar. Inte heller i motionerna 66 och 88 (m) - vari avslag yrkats pålagkomplexet i dess helhet -har någon annan mening yppats härvidlag. Utskottet,som finner det betydelsefullt att denna i PBL- och NRL-förslagen grundläggandeprincip icke frångås, anser emellertid att vad nu förordats innebär en ickeringa anslutning till den uppfattning som kommit till uttryck i de ovan nämndamotionerna (c). Enligt utskottets mening har riktlinjerna i den fysiskariksplaneringen avseende jord- och skogsbruk i allt väsentligt visat siglämpliga. De bör därför, som också anförts i propositionen, i princip finnasmed även i en NRL. Med det tillägg till 2 kap. 4 § som utskottet föreslagitovan bör avvägningarna mellan jord- och skogsbruket och med dessa näringarkonkurrerande intressen kunna göras inom ramen för det decentraliseradeplaneringsansvar på vilket väsentliga delar av PBL- och NRL-förslagen vilar.Den betydelse som jord- och skogsbruket har i många kommuner innebär att detfinns goda skäl för uppfattningen att kommunerna i sin planering beaktar dessanäringars intressen och att med dessa intressen konkurrerande anspråk behandlasså att de positiva erfarenheterna avseende jord- och skogsbrukets behandling iden fysiska riksplaneringen kan bibehållas. För att ge uttryck för vad nuanförts bör alltså med anledning av propositionen och de nubehandlade motionerna komplettera 1 kap. 4 § NRL i enlighet med vad ovanförordats. Utskottet har i detta sammanhang även uppmärksammatbestämmelsen i 5 kap. 2 § lagförslaget enligt vilken regeringen har rätt att i visst fallbesluta att en eller flera kommuner skall redovisa till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer hur kommunen avser att ta hänsyn till en viss fråga som rör hushållningen med naturresurser. Bestämmelsen har tillkom mit som ett led i strävanden att garantera att kontakt upprätthålls mellan länsstyrelser och kommuner genom ömsesidig information om den planering som pågår på olika håll hos kommunerna. Bostadsministern anför i propositionen att det kan bli aktuellt att överväga bl. a. om nya mark- och vattenanvändningsfrägor som bedöms viktiga för hushållen med naturresur- 11 serna börföras in i NRL. Det kan också uppkomma tveksamhet huruvida en JoU 1985/86:3yviss mark- eller vattenanvändningsfråga omfattas av de regler som gällerriksintressen eller om de nationella intressena kan anses vara tillvaratagna påett tillfredsställande sätt i planeringen. Med det tillägg till 2 kap. 4 § som utskottet föreslagit idet föregående blir det möjligt för regeringen att om sä befinns nödvändigtutvidga kontakten mellan staten och kommunerna till att omfatta även planeringsom inverkar på jord- och skogsbruket som näringar, med stöd av bestämmelsen i5 kap. 2§. Bostadsministern framhåller i propositionen att enmångsidig användning av mark- och vattenområden ofta är både möjlig ochlämplig. När det särskilt gäller skogen har företrädare vidutskottets hearing framhållit att skogsnäringens virkesmål i allmänhet ärmycket väl förenligt med vad man kallat naturmålet, och att man genom mångbrukav skogen även kan tillgodose allmänhetens intresse av skogen som källa tillrekreation och friluftsliv. I motion Jo301 (s) framhålls att trycket på skogenhar ökat i och med att tillväxten ständigt förväntas öka. Det finns enligtmotionären risk för att skogen enbart uppfattas som virkesproducent, och attekonomiska hänsyn i allt större utsträckning får företräde framför elementäraekologiska hänsyn. I den storskaliga omvandlingen av den svenska skogen, frånen i alla former väl utvecklad diversitet till stora områden av monotonaproduktionslandskap, blir kraftfulla juridiska styrmedel allt viktigare föratt bevara skogens mångfald. Skogen är en intrikat väv av beroendeförhållandenmellan djur, växter och den icke-levande miljön. I motionen framhålls vidareatt det blir allt viktigare att betona skogens fulla betydelse somproducent av, inte bara virke, utan även bär, svamp, kött och som en alldelesunik rekreations- och trivselfaktor. Motionären erinrar om att de senastedecenniernas nyttjande av skogen inneburit en fortskridande utarmning avskogens fauna och flora. Mot den angivna bakgrunden yrkas i motionen pååtgärder för att främja ett bredare resursutnyttjande av skogen. Motionärentänker sig i första hand informationsinsatser och utbildning, eventuellt ävenkompensation till enskilda skogsägare i tätortsnära områden i form av någotlägre skogsbeskattning. Utskottet instämmer i motionärens uppfattning att vi måstefinna former för en skötsel av hela ekosystemet med en verksamhet somhelhetsinässigt anpassar samhället till naturens funktioner och som strävartill att upprätthålla produktionen, artsammansättningen och förnyelseförmåganhos naturens olika enheter. Skogen har - liksom marken ochvattnet -utsatts för allvarligt hot genom försurningen och genom andraluftföroreningar som uppenbarligen skadar träden och inverkar menligt påtillväxten. Detta hot bör i första hand mötas genom en minskning av luft- ochvattenförorenande utsläpp. Försurningens och luftföroreningarnas skadligaverkan torde emellertid kunna lindras om skogsvärden bedrivs förstklassigt medstort hänsynstagande till ekosystemets krav. Mot denna bakgrund samt med hänsyntill den av företrädare hävdade uppfattningen attskogsnäringens virkesmål mycket väl låter sig förenas med naturmålet, anslutersig utskottet till motionärens önskemål om främjande av ett brett j2 Ett mångbruk i skogen innebär att det bereds utrymmebåde förde areella näringarna och för jakt, fiske, svampplockning, JoU1985/86:3y bärplockning, bad och annan rekreation. Det är för övrigt, sombostadsministern framhåller, icke blott skogen som kan utnyttjas för mångaändamål. Motsvarande gäller i allmänhet vattenområden och även andra markområdensom faller under allemansrätten. Ömsesidig hänsyn behövs i fråga omverksamheter som bedrivs inom ett och samma område eller i det omedelbaragrannskapet. Vad utskottet anfört synes ägnat att i det väsentliga tillgodosemotionens syfte. Denna påkallar således icke någon ytterligare riksdagensåtgärd. I 2 kap. lagförslaget ges även bestämmelser om skydd förvissa andra näringar och intressen som berör jordbruksutskottetsberedningsområde, nämligen skydd av rennäringen samt av yrkesfiske ochvattenbruk (5 §), skydd av omräden som har betydelse från allmän synpunkt pågrund av områdenas naturvärden eller kulturvärden m. m. (6 §) samt skydd avområden som är särskilt lämpliga för anläggningar för bl. a. vattenförsörjningoch avfallshantering (8 §). Utskottet har ingen erinran mot regeringens förslagi dessa delar. i 3 kap. NRL ges bestämmelser som ersätter de geografiskariktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Samtliga berörda områden harsärskilt stora värden när det gäller naturvård, kulturminnesvård, turism ochfriluftsliv. Områdena är därför i sin helhet av riksintresse. Staten får därmedett starkt inflytande över mark- och vattenanvändningen i områdena. Det framgårdirekt av lagen-vilka omräden som omfattas av bestämmelserna. De geografiska bestämmelserna i 3 kap. 2 § behandlarskärgårdarna och kustområdena frän gränsen mot till Forsmark, Höga kusteni , skärgärd med angränsande kustområde, ochGotland, hela fjällvärlden, älvar och älvars dalgångar samt vissa områden iövrigt som har särskilt stora värden för turism och friluftsliv. Bestämmelserna i 2 § berör endast i begränsad utsträckningjordbruksutskottets kompetensområde. Utskottet vill dock i detta sammanhangerinra om vad som anförts i samband med behandlingen av lagförslagets inledandebestämmelse. Som därvid framhållits bör en fastare betoning av bevarandeaspekternanär det gäller verkligt skyddsvärda områden få som konsekvens, att antalet ochomfattningen av områdena som ges skydd begränsas. Det finns med hänsyn härtillenligt utskottets mening anledning att överväga en koncentrering av skyddetenligt 3 kap. 2 § till färre områden. I motion 1984/85:2146 föreslår m.fl. (s) attdet utfärdas riktlinjer för hur vattenresurser skall disponeras och vilka åtgärder som behöver vidtas för att få fram en god hushållning. Motionärerna pekar bl. a. på sjöns betydelse som vattentäkt, som resurs för insjöfiske och vattenbruk samt på dess naturvärden. Enligt motionen är mycket känslig för föroreningar. Dessa har på sina håll också varit mycket omfattande vilket bl. a. medfört svartlistning av fisket i delar av . Planeringsläget är kartlagt genom samordnade insatser av berörda länsstyrelser och kommuner. Utskottet delar motionärernas åsikter att utvecklingen avvattenmiljön i JoU 1985/86:3y bör styras genom planering. uppfattning kommer förutsättningarna härför att förbättras genom deregler soin ges i PBL och naturresurslagen. I 3 kap. 2 § förslaget till NRL ärVänern med öar och strandområden upptagen bland de områden inom vilka turismensoch friluftslivets intressen särskilt skall beaktas. I andra kapitlet återfinnsregler om skydd för yrkesfisket - främst lek- och uppväxtområden samtlandnings-och fångstplatser - och vattenbruket, vidare för områden mednaturvärden samt områden av betydelse för vattenförsörjningen. Samtliga dessaregler kan tillämpas i samband med planeringsarbetet för vattenkvaliteten iVänern. Motionens syfte synes således i väsentlig utsträckning tillgodosettgenom regeringens förslag. Någon ytterligare åtgärd med anledningav motionen synes med hänsyn härtill icke påkallad. Skogsbruket i de fjällnära områdena I 3 kap. 5 § meddelas bestämmelser till skydd för denobrutna fjällkedjan. Starka restriktioner läggs på bebyggelse och anläggningar.Undantagna är bl. a. bebyggelse och anläggningar som behövs för rennäringen. När det gäller skogsvården i dessa områden förordarbostadsministern att skogsbruk, när det kan tillåtas enligt skogsvårdslagen,skall bedrivas så att områdenas karaktär inte påverkas. Enligt propositionenkommer det att finnas ett betydligt bättre kunskapsunderlag än nuför att riktiga beslut skall kunna fattas både vad gäller skogsbruketsbedrivande och samordningen mellan' skilda intressen i dessa områden.Bostadsministern aviserar även att han senare kommer att ta upp frågan omlämpliga former för en samordnad markanvändningsplanering för berörda områdeninom hela fjällvärlden. I motion 93 (vpk) yrkas att en diskussion om skogsbruket ifjällområdena tas upp i samband med behandlingen av paragrafen om obrutnafjällområden. har vid upprepadetillfällen granskat skogsbruket i de fjällnära trakterna. Den 16 januari 1985gav som sin mening regeringen till känna vad jordbruksutskottetanfört om nödvändigheten av att iaktta stor återhållsamhet med bedrivande avskogsbruk i de s. k. fjällnära skogarna, om utveckling och effektivisering avsamrådsförfarandet mellan skogsbruk och rennäring samt om ett meraståndsortsanpassat skogsbruk och skonsammare skogsskötselmetoder m.m: i defjällnära områdena (JoU 1984/85:20, rskr. ställningstagandegrundades på ett ingående och omfattande beredningsarbete inom utskottet ochfattades i stor enighet. De rekommendationer utskottet framförde har lett tillmotsvarande kompletteringar av föreskrifter och allmänna rådtill skogsvårdslagen samt till mera utvecklade former för samråd medrennäringens företrädare i olika frågor. 1 sitt betänkande 1985/86:9 om skogsbruk hösten 1985underströk utskot tet ånyo de uttalanden gjort om vikten av att stor återhållsamhet iakttas vid bedrivande av skogsbruk i de fjällnära skogsområdena i avvaktan ,, påresultatet av pågående planeringsarbete rörande den framtida markan- JoU1985/86:3y vändningen. Utskottet påfordrade i det sammanhanget ingenytterligare åtgärd från sida vad gäller den här aktuella frågan.Riksdagen anslöt sig till utskottets utlåtande. båda yttranden i frågan framgår bl. a. föjande. Längs den svenska fjällkedjan frånDalarna till nordligaste sträcker sig ett nästan oavbrutet bälte av s.k. fjällnära barrskogar. Dessa skogar har tidigare ansetts sakna biologiskaförutsättningar för ett ekonomiskt acceptabelt skogsbruk. Skogarna, som i alltväsentligt är koncentrerade till områden ovan domänverkets tidigareskogsodlingsgräns-extrapolerad över andra ägargruppers mark - omfattar drygt 2miljoner ha skogsmark, varav 1,5 miljoner ha består av produktiv skogbevuxenmark. Resten betraktas som s. k. impediment. Staten är den dominerande ägarenav skogsmarken ovan skogsodlingsgränsen i alla berörda län utom i Jämtlandslän. Fördelat i procent av arealen hänglavbärande barrskog utgör statensägoinnehav i sistnämnda län . I äger staten och iNorrbottens län , såvitt avser fjällbyar, och inom skogsbyarna. Ett ökat intresse för att utnyttja de fjällnära skogarna idet gängse skogsbruket har visats frän skogsnäringens sida.Orsakerna härtill är flera. Kraven på tryggade sysselsättningsmöjligheter iNorrlands inland i förening med skogsindustrins behov av fortsatt försörjningmed virkesråvara har sålunda blivit alltmer framträdande. Effektivareskogsför-yngringsmetoder samt möjligheten att använda nya, för mark- ochklimatförhållandena lämpade trädslag har också medverkat till att göra defjällnära skogarna intressanta från skogsbrukssynpunkt. Det statliga ekonomiska stödet till bl. a. skogsvård harockså bidragit härtill. En ändrad prissättning pä skogsbrukets produkter tordeäven vara en bidragande orsak. I sitt förstnämnda betänkande redovisade utskottet ettantal inventeringar och andra utredningar som utförts beträffande förhållandena i de aktuella områdena. En inventering av urskogsartad fjällnära barrskog hade utförts i och regi (SNV PM 1511). hade avsatt ca 800 000 ha skogsmark som domänreservat längs fjällkedjan. Domänreservatet skulle samordnas med de naturreservat som blir följden av urskogsinventeringen. En inventering av de hänglavbärande barrskogarna inom det fjällnära området hade utförts genom berörda lantbruksnämnders försorg. (Lantbruksstyrelsens meddelan de 1984:4.) En undersökning av kvantiteten trädlav hade påbörjats av renförsöksavdelningen vid . Metoder för fram ställning av markanvändningsplaner i fjällnära skogar prövades i ett program som startat . Ett antal forskare hade studerat föryngringsmöjlighetertia inom vissa av domänverket indelade områden ovan den tidigare skogsodlingsgränsen. (Forskarrapporten i fjällnära skogar, skogsvetenskapliga fakulteten 1984.) Slutligen erinrades om den fjällutredning som bedrivit på regeringens uppdrag , syftande till en naturvårdsplan för hela fjällregionen. Resultatet av fjällutredningen har numera publicerats i verket i 15 fjällen(informerar, ). Utskottet underströk att områden som innefattas i vad somallmänt kallas JoU 1985/86:3y fjällnära skogar och som i huvudsak är belägnaovanför domänverkets gamla skogsodlingsgräns eller dess förlängning över ickestatlig mark hör till de värdefullare områdena i vårt land. Områdenas värde ärmängskiftande. De utgör exempel på en storslagen, i många fall förhållandevisorörd och unik natur. De väcker till följd härav ett ökande intresse, bl. a. påforskningens område. Områdena har också avgörande betydelse för den befolkningsom skall tjäna sitt uppehälle här. Det gäller särskilt inom skogsbruket ochden lokala skogsindustrin samt inom rennäringen. Dessa näringar ger inte barasysselsättning i sig utan medverkar också till att stärka underlaget för annansysselsättning och för nödvändig service i de glesbygder det här är fråga om.Det är mot denna bakgrund naturligt att intressemotsättningar uppstår. I ochför sig är detta inte något unikt för det fjällnära skogsområdet. Utskottet erinrade om att skogsvårdslagens inledandeparagraf uttryckligen stadgar att hänsyn skall tas inte bara till naturvårdensutan också till andra allmänna intressen. Skogsnäringen skall också verka isamspel med andra samhällssektorer. I enighet härmed skall hänsyn tas till bl.a. rennäringen. Utskottet uttalade sig i detta sammanhang bl. a. förutveckling och effektivisering av samrådsförfarandet mellan skogsbruk ochrennäring. Enligt utskottets mening fanns det alltjämt anledning attiaktta stor återhållsamhet med bedrivande av skogsbruk i de s. k. fjällnäraskogarna. Utskottet anförde i anslutning till vissa motionsvisframförda förslag om s. k. blädning samt om prövning av småskogsbruketsskogsskötselmetoder i fjällnära skog att föryngring av skog ställde stora kravpå kunskaper och noggrannhet beroende pä markförhållanden, klimat, geografiskbelägenhet, beståndshistorik m.m. i det enskilda fallet. Inte minst krävdesingående kunskaper om klimatfaktorernas inverkan i sammanhanget. Allmän enighetsyntes nu råda om behovet av ett mera s. k. ståndortsanpassat skogsbruk. ex. en anpassning av hyggesstorleken, hänsyn även till lokalklimatet,val av rätt föryngringsmetod, trädslag och plantsort m.m. Utskottet underströk för sin del skogsvårdslagensstadgande om att avverkning inte får ske på annat sätt än genom röjning ellergallring som främjar skogens utveckling eller genom slutavverkning som ärändamålsenlig för anläggning av ny skog. Utskottet ansåg i enlighet härmed attvissa uttalanden från den tidigare omnämnda forskargruppen borde bli vägledandeför skogsbruket i här ifrågavarande områden.