yttr · G905LU1 · 1985-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsyttrande /86:1 y om lag om disciplinförseelser av krigsmän m.m. (prop.1985/86:9) Justitieutskottethar hemställt om lagutskottets yttrande över proposifion 1985/86:9 om lag omdisciplinförseelser av krigsmän m.m..jämte de med anledning av propositionenväckta motionerna 1985/86:47 ay (), 1985/86:48 av Per-ölofStrindberg m.fl. (m), 1985/86:49 av och (),1985/86:50 av m. fl. (c) och 1985/86:51 av . (fp) samt den under allmänna motionstiden väckta motionen1984/85:2782 av m.fl. (vpk) om avskaffande av den militärabestraffningsrätten. Ipropositionen föreslås att det nuvaraiide militära disciplinansvarssystemet,som är reglerat i militära rättegångslagen (1948:472) och lagen (1973:18) omdisciplinstraff för krigsmän, ersätts med ett utomstraffrättsligtansvarssystem. De nya reglerna innebär att yrkesofficerare, reservofficerareoch andra, som är anställda vid försvarsmakten, i fredstid likställs med övrigastatsanställda och underkastas reglerna om disciplinansvar i lagen (1976:600)om offentlig anställning. För värnpliktiga, kvinnor som genomgår officersutbildning,hemvärnsmän m. fl. som är tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten utan attvara anställda införs en ny lag om disciplinförseelser av krigsmän. Enligt dennya lagen skall förseelser i tjänsten av sådan militär personal beivras genomdisciplinpåföljd, som beslutas av tjänstgöringsmyndigheten i administrativordning. I krig blir den nya lagen tillämplig på alla som är tjänstgöringsskyldigavid försvarsmakten, således också på den fast anställda personalen. Benämningenkrigsman behålls men reserveras för dem som lyder under det nya militäraansvarssystemet. Vidare föreslås i propositionen bl. a. att de särskildareglerna i 21 kap. om brott av krigsmän endast skall gälla ikrigstid samt att värnpliktiga som åsidosätter vissa grundläggandeskyldigheter, t. ex, att följa order och att inställa sig för tjänstgöring,skall kunna dömas för värnpliktsbrott. Slutligen föreslås i proposifionen attgällande regler om rätt för militär myndighet att ålägga krigsmänersättningsskyldighet, s. k. ersättningsmål, slopas. Någon ändring av reglernaom skadeståndsskyldighet för militär personal föreslås däremot inte. Reformenföreslås träda i kraft , Tillgrund för förslagen i propositionen ligger det av militäransvarskom-mittén(MAK) avgivna betänkandet (SOU 1983:2) Nytt militärt ansvarssystem.Betänkandet har remissbehandlats. I motionerna 47 och 50yrkas att i värnpliktslagen skall införas en särskild regel omskadeståndsskyldighet för värnpliktiga. I motion 47 begärs också att LU1985/86:1 systemet medersättningsmål skall bibehållas när det gäller egendom som utlämnats tillvärnpliktiga för personligt bruk. Motionärerna i motion 48 yrkar avslag påpropositionen i dess helhet. I motionerna 49 och 51 begärs vissa ändringar av denföreslagna lagen om disciplinförseelser av krigsmän och i motion 2782 yrkasatt den militära bestraffningsrätten avskaffas. Företrädareför försvarets civilförvaltning (FCF) har inför lagutskottet anfört synpunkterpå förslagen i propositionen och motionerna när det gäller de värnpliktigasskadeståndsansvar och handläggningen av ersättningsärenden. Lagutskottethar beslutat att avge yttrande över propositionen och motionerna såvitt avserfrågorna om skadeståndsskyldighet och handläggning av ersättningsärenden. Medarbetstagare likställs i skadeståndshänseende värnpliktiga och andra somfullgör i lag föreskriven tjänstgöring samt kvinnor som genomgår utbildning föratt få anställning som officerare vid försvarsmakten. Genominförandet av skadeståndslagen (1972:207) blev arbetstagares skadeståndsansvarkraftigt begränsat. Före lagens ikraftträdande hade arbetstagare i allmänhetfullt skadeståndsansvar när han genom fel eller försummelse i sin tjänst vållatarbetsgivare eller tredje man skada. Enligt 4 kap, 1 § är arbetstagare numeraansvarig för skada som han vållar genom fel eller försummelse i tjänsten endasti den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn till handlingens beskaffenhet,arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresse och övrigaomständigheter. Vid1980/behandlade lagutskottet en motion av varibegärdes att 4 kap. 1 § skadeståndslagen skulle ändras så att arbetstagaresansvar för skada på omhänderhavd egendom skärptes. I sitt av godkändabetänkande i ärendet (LU 1980/81:13) fann lagutskottet på närmare anförda skälatt det var erforderligt att gällande bestämmelser blev föremål för översyn.Enligt utskottets mening saknades det emellertid anledning att göra någongenerell översyn av reglerna i 4 kap. 1 § skadeståndslagen. Översynen bordedärför inskränka sig till skadeståndsskyldigheten för värnpliktiga och annanpersonal inom försvarsmakten. Utskottet hemställde att det anförda skulle gesregeringen till känna. I en reservation (s) hemställdes att skulle avslåmotionen. Regeringengav sedermera MAK i uppdrag att utföra den av begärda översynen. MAKföreslog i sitt betänkande att i vämpliktslagen skulle införas en särskildskadeståndsregel beträffande materiel som utlämnats för personligt bruk. Regelninnebär att värnpliktiga och kvinnor som genomgår militär grundutbildning blirskyldiga att ersätta förlust av eller annan skada på sådan egendom som vållatsuppsåtligen eller av oaktsamhet. I fråga om värnpliktigas m.fl. ansvar förandra skador föreslogs däremot inte någon skärpning. Inte heller föreslogsnågon ändring i reglerna beträffande de fast anställdas skadeståndsansvar. Ipropositionen förordas, som tidigare nämnts, att MAK:s förslag om en nyskadeståndsregel inte genomförs och att nuvarande regler alltså behålls. Motionären i motion 47 (m)yrkar (yrkande 1) att beslutar införa den av MAKföreslagna skadeståndsregeln, Mofionären hänvisar till LU 1985/86:1 y vadhan anförde mofion i saken och fill vad MAK anfört om att ett skärptskadeståndsansvar skulle kunna medföra såväl bättre materieldisci-plin bland devärnpliktiga som en ej obetydlig kostnadsbesparing för försvarsmakten. Äveni motion 50 (c) hänvisas fill MAK:s uttalanden. Vidare åberopas attutredningsförslaget i denna del tillstyrkts av åtskilliga remissinstanser.Motionärerna anser att det finns starka skäl för en skärpning av devärnpliktigas skadeståndsansvar. En sådan skärpning är ägnad att för devärnpliktiga understryka vikten av att de vårdar den materiel som de får handom. Enligt mofionärerna bör en lagändring kunna leda till attmaterielförlus-terna begränsas och ses som en uppmuntran för alla dem somförsöker undvika materielförluster, Mofionärerna yrkar att MAK:s förslag genomförs,dock med den ändringen att skadeståndsansvar inte skall uppkomma vid ringaoaktsamhet. Lagutskottetkonstaterar till en början att det inte finns anledning att överväga någonskärpning av skadeståndsansvaret för de anställda inom försvarsmakten. Inteheller kan en skärpning anses motiverad i fråga om värnpHktigas och andrapersonalkategoriers ansvar för personskador och för skador på gemensamtmateriel. Saken ställer sig emellertid något annorlunda när det gäller devärnpliktigas ansvar för personlig utrustning. tillfogas försvarsmaktenbetydande förluster pä grund av att materiel som lämnats ut till devärnpliktiga under grundutbildningen försvinner eller skadas. Enligt vad FCFupplyst uppgick under /84 det sammanlagda förlustvärdet försådan materiel till ca 10,2 milj. kr., varav drygt 7,1 milj. kr. avsågförluster under grundutbildningen inom armén. Den materiel som försvinnerutgörs till stor del av egendom som kan betecknas som särskilt begärlig, exempelvisvindrockar, skjortor, sovsäckar, bajonetter och kikare. mening utgör materielförlusterna ett allvarligt problem genom att deorsakar försvarsmakten onödiga kostnader. Brister i utrustningen återverkarockså på de enskilda soldaternas och förbandens förmåga att lösa sinauppgifter. Det är därför angeläget att man i görlig mån motverkar att sådanaförluster uppkommer. har också åtskilliga åtgärder vidtagits idetta syfte. Sålunda har man inom försvarsmakten försökt stärka devärnpliktigas känsla av ansvar för deras personliga utrustning genomanvisningar för handhavandet av materielen och genom täta materielkontroller.Andra åtgärder som genomförts är exempelvis försök med försäljning till devärnplikfiga av begärlig egendom, Ilikhet med vad utskottet hävdade och vad föredragande statsrådet anföranser utskottet att materielförlusterna i viss utsträckning kan förklaras av debegränsade möjligheterna att avkräva ersättning av de värnpliktiga som ansvararför materielen. Vid sidan av andra åtgärder skulle därför ett genomförande avmotionärernas förslag kunna leda till att försvarets kostnader förmaterielförluster sänktes. Som både föredragande statsrådet och MAK framhållerär emellertid en särlagstiftning om värnpliktigas skadeståndsansvar förenad medsåväl praktiska som principiella nackdelar. Föredragande statsrådet pekar påatt det t, ex, är diskutabelt med skilda 1*1985/86. ansvarsreglerför anställd resp, värnpliktig personal inte minst mot bakgrund LU 1985/86:1 yav att den värnpliktige inte har någon möjlighet att själv avgöra vilkenutrustning han skall ta emot och att han ekonomiskt sett ofta är sämre ställdän den anställde. Utskottet vill också framhålla att det kan upplevas somorättvist att en värnpliktig men inte en anställd blir ersättningsskyldig dåutrustning förloras under likartade former. Det kan vidare te sig omodverat förde värnpliktiga att ansvaret för personlig utrustning är strängare än för den -oftast betydligt värdefullare - egendom som utlämnas för gemensamt bruk. Dettakan medföra att de värnpliktiga blir mindre benägna att iakttaaktsamhet beträffande den gemensamma materielen och att materielförlusternaför sådan egendom ökar. Vid en samlad bedömning av de skäl som kan anföras för ochemot den av motionärerna föreslagna lagändringen har utskottet kommit till denuppfattningen att nackdelarna med förslaget är så beaktansvärda att någonändring inte bör komma till stånd. Liksom får man inom försvarsmaktenförsöka att komma till rätta med materielförlusterna genom aridra åtgärder.Utskottet förordar därför att motion 47 yrkande 1 och motion 50 avstyrks avjustitieutskottet. Utskottetövergår härefter till frågan om avskaffande av ersättningsmålen. Enligt gällande rätt kan frågor om ersättningsskyldighetför förlust av eller skada på miUtär egendom handläggas vid de militäramyndigheterna i särskild ordning, s, k, ersättningsmäl. Reglerna innebär ihuvudsak följande. Om skadebeloppet inte överstiger , färden som harbestraffningsrätt i disciplinmål ålägga honom underställd personal - bådeanställda och värnpliktiga och andra som anses som krigsmän -att ersätta skadan. Om ersättningsskyldighet inte bör åläggas någon, fåravskrivning ske av beloppet om det inte överstiger . Beslutsrätten kanvid mindre skador delegeras till andra befattningshavare. Beslut om åläggandeav ersättningsskyldighet får överklagas vid tingsrätt. Om förutsättningarna föravskrivning eller åläggande av ersättningsskyldighet inte är för handen skallärendet hänskjutas till vederbörande centrala förvaltningsmyndighet, t, ex,. Denna myndighet får besluta om avskrivning. Finns detanledning att föra skadeståndstalan skall dock myndigheten överlämna ärendettill FCF som då får väcka talan vid domstol, MAK föreslog i sitt betänkande att i de fallskadeståndsskyldighet förelåg enligt den av utredningen föreslagnaskadeståndsregeln i värnpliktslagen ersättningsfrågan skulle handläggas avmilitär myndighet. Beslutet skulle kunna överklagas till FCF, Beträffandeövriga ersättningsärenden, dvs. de då 4 kap, 1 8 skadeståndslagen skulletillämpas, föreslog MAK att förfarandet med ersättningsmål avskaffades, I propositionen anför föredragande statsrådet att handelar MAK:s uppfattning att det inte finns anledning att behålla förfarandetmed ersättningsmål när skadeståndsskyldigheten skall bedömas enligt 4 kap. 1 8skadeståndslagen, I konsekvens med ställningstagandet till frågan om devärnpliktigas ansvar för sin personliga utrustning bör enligt statsrådet demilitära myndigheternas rätt att besluta om skadeståndsskyldighet upphöra helt.Propositionen innebär att frågor om ersättningsskyldighet för skador på ochförlust av militär materiel i fortsättningen skall handläggas som andra ersättningsanspråksom staten har, I samtliga de fall skadeståndsansvar kan LU 1985/86:1 yuppkomma får alltså FCF föra talan vid domstol om inte den skyldige kan förmåsatt betala frivilligt, I motion 47 (m) begärs att MAK:s förslag beträffandeersättningsmälen skall genomföras (yrkande 2), Motionären påpekar atldomstolsförfarandet sannolikt inte kommer att anlitas särskilt ofta iersättningsärenden som gäller personlig utrustning. Risken för att behövabetala skadestånd blir enligt motionären således prakfiskt taget obefintlig,något som kommer att ytterligare öka försvarets kostnader förmaterielförlusterna. Utskottet kan i princip ansluta sig till uppfattningen attförfarandet med ersättningsmål bör avskaffas. När det gäller anställd militär personal torde det sålunda inte med fog kunna hävdas atl behovet i fredsfid av ett särskilt förfarande för handläggning av skadeståndsärenden är större än vad som fallet är beträffande andra statsanställda, för vilka några särregler integäller. Också i fråga om sådan militär personal som i fredstid avses bli omfattade av de nya reglerna om disciplinansvar, dvs, bl, a, värnpliktiga och hemvärns män, talar övervägande skäl för att ersättningsmålen slopas såvitt avser ansvaret för personskador och skador på egendom som ufiämnats för gemensamt bruk. Utskottet har i det föregående uttalat sig för att några särskilda skadeståndsregler inte bör gälla beträffande värnplikfigas m,fl, ansvar för personlig utrustning, och i konsekvens med detta ställningstagan de kan det i och för sig finnas fog för att några särskilda förfaranderegler i sådana skadeståndsärenden inte bör finnas. Enligt utskottets mening finns det emellertid flera skäl som talar för att ersättningsmålen bör behållas för skadeärenden som avser värnpliktigas personliga utrustning. De värnpliktiga utgör den största personalkategorin inom försvarsmakten och flertalet ersättningsärenden avser dessa. Både för myndigheterna och de värnpliktiga har förfarandet med ersättningsmålen flera fördelar. Det medger sålunda att frågor om disciplinansvar och ersättningsskyldighet kan prövas i ett samman hang. Vidare är handläggningsformen jämförd med ett domstolsförfarande förhållandevis enkel och billig. En fördel är också att ersättningsfrågan i ' allmänhetkan avgöras innan den värnpliktige avslutat sin tjänstgöring. För devärnpliktiga innebär dessutom förfarandet de fördelarna att de ensamma har rättatt överklaga beslutet och att några rättegångskostnader inte uppstår. Utskottet vill vidare framhålla att vissa nackdelar kanuppkomma om ersättningsmålen helt slopas. Antalet fall då ersättningsskyldighetåläggs är i och för sig mycket begränsat men det förekommer i inte ringautsträckning att betalning erläggs frivilligt av de värnpliktiga. Enligt vadsom upplysts av FCF var /84 det sammanlagda beloppet somutdömdes i ersättningsmål . medan 1,5 milj, kr, betalades frivilligt.Om möjligheten för förbandschefer m. fl, att besluta om ersättningsansvarslopas kan det som MAK och även FCF framhållit befaras att benägenheten attbetala frivilligt avtar. Som mofionären påpekat är vidare ersättningsbeloppenvid förlust av personlig utrustning i allmänhet så låga - i genomsnitt 100 kr.enligt FCF- att domstolsprövning i flertalet fall inte torde komma i fråga.Sammantaget finns det alltså risk för att ett slopande av ersättningsmålen ifråga om de värnpliktigas ansvar för personlig utrustning leder till att försvarets kostnader förmaterielförluster kommer att öka. LU 1985/86:1 y mening talar övervägande skäl för att ersättningsmålen bör behållasi fråga om materiel som utlämnas för personligt bruk. Någon anledning att iförevarande hänseende göra någon skillnad mellan värnpliktiga och andra somkommer att omfattas av den nya lagen om disciplinförseelser kan utskottet intefinna. Utskottet förordar således att bestämmelser om handläggning aversättningsärenden tas in i den nya lagen. Ställningstagandet innebär attmotion 47 yrkande 2 fillgodoses i allt väsentligt. Reglerför ersättningsärenden bör kunna utformas i huvudsaklig överensstämmelse medMAK:s förslag. Reglerna bör tas in sist i lagen under en särskild rubrik ochbli tillämpliga när materiel som har utlämnats till krigsman för personligtbruk gått förlorad eller blivit skadad. Bestämmelserna kommer således attgälla inte bara dem som i fredstid är att anse som krigsmän utan också dem somi krigsfid faller under lagen om disciplinförseelser. Med uttrycket"materiel som ufiämnats för personligt bruk" bör avses främstutrustning som vederbörande kvitterar ut för en längre fids användning. Menockså sådan utrustning som utlämnas för mera tillfälligt bruk under t. ex, enövning bör kunna hänföras under denna bestämmelse förutsatt att utrustningenutkvitterats individuellt och kan sägas vara avsedd att användas endast avkrigsmannen. Materiel av mera dyrbart slag såsom bilar m, m. bör inte omfattasav bestämmelsen. Råder tveksamhet huruvida viss materiel är avsedd förpersonligt bruk bör ersättningsärendet inte handläggas vid myndigheten. Medhänsyn till att värdet av den personliga utrustningen i varje enskilt fall ärförhållandevis lågt torde någon beloppsgräns för handläggningen aversättningsmål, motsvarande den nuvarande 1 500-kronorsgränsen, inte varaerforderlig. Behörig att besluta om ersättningsskyldighet bör vara den som harrätt att ålägga disciplinpåföljd. Liksom bör kompanichefer m,fl. få rätt att besluta när det är fråga om mindre värdefull materiel.Regeringen bör få bestämma en beloppsgräns för sådan befattningshavaresbeslutanderätt. Enligt utskottets mening synes en lämplig gräns vara ,Auditören bör medverka vid handläggningen av sådana ersättningsärenden som inteavgörs på kompanichefsnivå. Förhandläggningen av ersättningsärendena bör kunna gälla samma regler som fördisciplinärenden, vilket bl. a. innebär att förhör skall hållas. I allmänhetbör frågan om disciplinansvar och ersättningsskyldighet handläggas iett ärende. När särskilda skäl föreligger bör ersättningsfrågan dock kunnahandläggas separat. Sålunda kan det vara mofiverat att ersättningsfråganhandläggs för sig när den är komplicerad och kräver en mera ingående utredningmedan disciplinärendet är av enkel beskaffenhet och kan avgöras snabbt. Liksomför närvarande bör i lagen uttryckligen slås fast att ersättningsskyldighetinte får åläggas när det också är fråga om ansvar för brott och denna frågahandläggs av åklagare eller domstol. En sådan regel återfinns inte i MAK:sförslag men är motiverad av hänsyn till att ett eventuellt åtal mot krigsmannenför den handling som föranlett skadan eller förlusten bör handläggas samtidigtmed skadeståndsfrågan. I likhet med vad som föreslås gälla beträffandedisciplinärenden bör ersättningsärenden som avgjorts på kompanichefsnivå kunnaomprövas av myndigheten på begäran Tillskillnad från MAK anser utskottet vidare att beslut i LU 1985/86:1 yersätiningsärenden bör överklagas till tingsrätt och inte till FCF, Visserligenfinns det vissa skäl som talar för FCF som fullföljdsinstans. Främst av detskälet att en handling kan föranleda både disciplinpåföljd och ersättningsskyldighetbör emellertid fullföljdsreglerna vara enhetliga. Vid överklagande av beslut iersättningsärenden bör reglerna om klagan över beslut i disciplinmål kunnatillämpas. Vissa särskilda regler om förfarandet vid tingsrätten synes dockerforderliga. Då talan förs mot beslut i disciplinärende skall enligtpropositionen lagen om handläggning av domstolsärenden tillämpas. Denna ordningbör gälla också när talan förs mot ett beslut som innefattar både åläggande avdisciplinpåföljd och ersättningsskyldighet. När tingsrätten handlägger en frågaom ersättningsskyldighet utan samband med fråga om disciplinansvar bör däremotreglerna om handläggning av tvistemål tillämpas, vilket bl. a. innebär att lagenom rättegången i tvistemål om mindre värden kan bli tillämplig. Atttvistemålsreglerna bör gälla är enligt utskottets mening motiverat av hänsyntill våra förpliktelser enligt den europeiska konvenfionen angående demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av samma skäl börinföras en regel om att i fall då talan förs mot ett beslut om bådedisciplinpåföljd och ersättningsskyldighet skadeståndsfrågan på begäran avkrigsmannen skall avskiljas från disciplinärendet och handläggas i den för tvistemålbestämda ordningen. Denya reglerna om handläggning av ersättningsärenden bör kompletteras med ensärskild övergångsbestämmelse som tar sikte på de fall då ersättningsskyldighetålagts före ikraftträdandet men avgörandet inte hunnit vinna laga kraft. Ifråga om fullföljd av talan mot sådana beslut och handläggningen vid allmändomstol bör bestämmelserna i militära rättegångslagen alltjämt tillämpas. Förslagtill erforderliga bestämmelser om handläggning av ersättnings-ärenden framläggsav utskottet i bilaga till yttrandet. Utöverdet anförda föranleder propositionen och motionerna inte några uttalanden frånutskottets sida. (), (), (), StigGustafsson (s), (), (), (), BengtKronblad (s), (), (), (), (), (), () ochEwy (). ■Avvikande mening lu 1985/86; i y Per-OlofStrindberg (m), (), Marfin (), (), (), () och () anser delsatt den del av utskottets yttrande som börjar på s. 3 med "" och slutar på s. 4 med "av justifieutskottet" bortha följande lydelse: mening utgör materielförlusterna ett allvarligt problem genom att deorsakar försvarsmakten stora och onödiga kostnader. Brister i utrustningenåterverkar också på de enskilda soldaternas och förbandens förmåga att lösasina uppgifter. Det är därför enligt utskottets mening ytterst angeläget attförlusterna begränsas så långt som det är möjligt. haråtskilliga åtgärder vidtagits i detta syfte. Sålunda har man inomförsvarsmakten försökt stärka de värnpliktigas känsla för ansvar för deraspersonliga utrustning genom anvisningar för handhavandet av materielkontroller.Andra åtgärder som genomförts är exempelvis försök med försäljning till devärnpliktiga av begärlig egendom. Trotsvidtagna åtgärder av angivet slag framgår av de uppgifter som FCF lämnat att materielförlusternaalltjämt är betydande och att de dessutom tenderar att öka. Som utskottetframhöll måste kostnaderna för materielförlusterna delvis bero på attersättning för uppkomna förluster och skador inte kan avkrävas de värnplikfigaeller andra vid försvarsmakten tjänstgörande personer. Denna uppfattning delasockså av föredragande statsrådet. Enligt utskottets mening torde åtgärder avden art som genomförts inte vara tillräckliga om man skall få tillstånd en rimlig reducering av kostnaderna för försvarets materielförluster. Ilikhet med motionärerna anser utskottet att ett genomförande av MAK:s förslagbör kunna leda till att försvarets kostnader för materielförluster minskas. Detbör vidare kunna medföra att de värnpliktigas känsla av ansvar för materielenförstärks, något som är önskvärt även med hänsyn till försvarsmaktensmöjligheter att lösa vissa uppgifter. Förslaget har också tillstyrkts av FCF.Starka skäl talar därför för att ett ökat skadeståndsansvar för de värnplikfigabör införas i enlighet med MAK:s förslag. Ansvar bör dock inte ifrågakomma vidringa oaktsamhet. Som MAK föreslagit bör kvinnor som genomgår grundutbildningför anställning som officerare jämställas med värnpliktiga. Medhänvisning till det anförda förordar lagutskottet att med bifall tillmotion 47 yrkande 1 och motion 50 beslutar att ett tillägg till värnpliktslageninförs i enlighet med MAK:s förslag, dock med den ändringen attskadeståndsansvar inte skall uppkomma vid ringa oaktsamhet. delsatt den del av utskottets yttrande på s, 5 som börjar med "Utskottetkan" och slutar med "inte uppstår" bort ha följande lydelse: Utskottetkan i princip ansluta sig till uppfattningen att förfarandet med ersättningsmålbör avskaffas.