yttr · G905KrU2 · 1985-12-31 00:00:00 — Kulturutskottetsyttrande /86:2 y om ny plan- och bygglag samt lag om hushållning med 1985/86:1 delvis och 1985/ l}l,a. 1985/86:2 y Bostadsutskottethar beslutat inhämta yttrande från kulturutskottet över proposition 1985/86:1med förslag till ny plan- och bygglag samt proposition 1985/86:3 med förslagtill lag om hushållning med naturresurser m. m. jämte de med anledning avpropositionerna väckta motionerna samt de under allmänna motionstiden 1985väckta motionerna 1984/85:548, 664, 783, 785, 1478, 2135, 2146, 2152 yrkande 5,2217, 2319, 2674, 2676, 2677, 2684, 2707 yrkande 20, 2801 yrkandena 10 och 12samt 2878 yrkande 13. Utskottethar inhämtat information från . Vidare har utskottetuppvaktats i ärendet av företrädare för . Detförslag till plan- och bygglag (PBL) som läggs fram i proposition 1 utgår frånprincipen att mark skall prövas från allmän synpunkt lämplig för ändamålet föratt den skall få användas för bebyggelse och därmed sammanhängande anordningar.Om man vill främja en på lång sikt lämplig utveckling är det viktigt attbehovet av en långsiktig hushållning med naturresurserna beaktas vid beslut somrör markanvändning. Den i proposition 3 föreslagna lagen om hushållningen mednaturresurser m. m. (NRL) utgör därför ett viktigt komplement till PBL.Förslaget till PBL bygger på att även NRL antas. PBLbygger på nu gällande byggnadslagstiftning. Den skall ersätta byggnadslagen(1947:385), byggnadsstadgan (1959:612) och lagen (1976:666) om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande. Reformen kännetecknas av strävan attdecentralisera beslutsfattandet och att ge medborgarna ökat inflytande ochansvar. Det plansystem som introduceras i PBL innebär i huvuddrag följande. Allakommuner skall ha en översiktsplan som i stort anger hur mark- ochvattenområden skall användas och hur riksintressen enligt den nya naturresurslagenskall tillgodoses. Översiktsplanen har inga direkta rättsverkningar. Dagensstadsplan och byggnadsplan ersätts med detaljplan. Andra plantyper är regionplanoch fastighetsplan. Utanför område med detaljplan kan 1 1985/86. kommunenanta områdesbestämmelser för att t. ex. säkerställa syftet med KrU1985/86:2 y översiktsplanen eller tillgodose ett riksintresse. Planbesluten decentraliseras till kommunerna.Länsstyrelsernas faststäl-lelseprövning slopas. Kommunerna får möjlighet attbåde inskränka och utvidga bygglovplikten. De nuvarande nybyggnadsförbuden avvecklas. Enligt PBLskall en ansökan om bygglov i princip bifallas om vissa i lagen angivnaförutsättningar föreligger. I fråga om bygglov skall kommunerna kunna minskabygglovplikten i vissa fall. Å andra sidan vidgas bygglovplikten till attomfatta t. ex. anläggningar för idrotts- och fritidsändamål. Rivningslov skall normalt krävas inom områden meddetaljplan. Rivningslov skall kunna vägras bl.a. för att kulturhistorisk ellermiljömässigt värdefull bebyggelse skall bevaras. Kommunen får inomdetaljplaneområde föreskriva marklovplikt för trädfällning ellerskogsplantering. 1 områdesbestämmelser kan krävas marklov för sammaåtgärder om det behövs för att skydda bebyggelseområden eller vissa försvars-och energianläggningar m. m. Fastighetsägare har rätt till ersättning av kommunen förskada i vissa angivna fall. Ersättning kan utgå dels oberoende av skadansstorlek, dels vid viss kvalifikationsgräns. Markägare har rätt till ersättningom pågående markanvändning avsevärt försvåras. Fastighetsägare har rätt tillersättning om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörda delar avfastigheten. Förslaget till ny PBL avvisas av moderata samlingspartieti motion 1985/86:66, bl.a. med hänvisning till att lagrådet har funnit attförslaget strider mot grundlagen. Partiet anser att den nuvarande byggnadslagstiftningenbör revideras genom delreformer inom angelägna områden. Även folkpartietföreslår i motion 1985/86:80 att propositionen skall avvisas och att regeringenbör lägga fram ett nytt förslag. yrkar i motion 1985/86:69 iförsta hand att skall avslå lagförslaget. I andra hand föreslås enrad ändringar i förslaget till PBL. Enligt förslaget till NRL skall marken, vattnet och denfysiska miljön i övrigt användas så att en från ekologisk., social ochsamhällsekonomisk synpunkt god hushållning främjas. Syftet med NRL är att fåtill stånd en samordnad syn på mark- och vattenhushållningen i samhället. Lagenär därför övergripande i förhållande till ett antal andra lagar. Dess bestämmelserskall iakttas när beslut fattas enlig PBL och vissa andra lagar såsommiljöskyddslagen (1969:387), vattenlagen (1983:291) och naturvårdslagen(1964:822). De av fastlagda riktlinjerna i den fysiskariksplaneringen skall upphöra att gälla när NRL har trätt i kraft. 1stället lämnas i lagen vissa grundläggande hushållningsbestämmelser, bl.a. förvissa geografiska områden av riksintresse. 1 motion 1985/86:88 föreslår moderata samlingspartiet attförslaget till naturresurslag skall avslås. Som skäl för att regeringens förslag om en ny plan-ochbygglag bör avvisas anförs i motionerna 66, 69 och 80 att förslaget strider motgrundlagen. De konstitutionella aspekterna på lagförslaget behandlas avkonstitutionsut- skottet.Kulturutskottet tar i det följande upp endast frågor med en nära KrU1985/86:2 y anknytning till utskottets beredningsområde, nämligen beträffandeförslaget om plan- och bygglag, stadsförnyelse- och bevarandefrågor samtbeträffande förslaget till NRL frågor om i vilken utsträckning hänsyn bör tastill kulturvärdena, turismen och friluftslivet i den fysiska miljön. Bestämmelser i rörande stadsförnyelse- ochbevarandefrågor 1 propositionen redovisas i ett särskilt avsnitt (s.432-448) PBL:s tillämpning på stadsförnyelse- och bevarandefrågor.Departementschefen uttalar inledningsvis att lagförslaget har utformats så attdet skall kunna tillgodose dels önskemålen att främja och styra önskvärdaförändringar av byggnader och bebyggelseområden, dels behovet av att bevarakulturhistoriskt och miljömässigt värdefull bebyggelse. När det gäller stadsförnyelse bör enligt propositionen nyplanläggning, ombyggnad och kompletteringar utgå från befintliga kvaliteter ochresurser så att husens och områdets goda egenskaper utnyttjas. Översiktsplanenkommer att få stor betydelse i stadsförnyelsesammanhang. Den kan och bör, sägsdet. också utnyttjas som ett samordningsinstrument i den kommunalaverksamhetsplaneringen. Detaljplanen motsvarar i allt väsentligt dagensstadsplan och byggnadsplan. Den förutsätter en tydligare reglering ochredovisning av allmänna platsers funktion och utformning. Detaljplaneinstitutetinnebär vidgade styrmöjligheter i syfte att skapa och befästa trygga,funktionella och trivsamma miljöer. En nyhet i byggnadsregleringen är denmöjlighet som införs att utfärda skyddsbestämmelser för särskilt värdefullahus. Bestämmelserna rörande bevarandefrågor tar sikte på att degrundläggande kraven på bevarande av kulturmiljön i planerings- ochbyggnadsverksamheten skall stärkas och att kommunerna skall ges ett ökatansvar och bättre instrument för att hävda dessa krav. 1propositionen'framhålls att uppfattningen om vad som är värt att bevara undersenare år har vidgats från att avse enstaka värdefulla kulturminnen till attgälla samlade kulturmiljöer. I 3 kap. PBL ställs upp vissa generella regler för krav påvarsamhet och hänsyn beträffande kulturvärdena i den fysiska miljön. Föruppförande av nya byggnader gäller att de skall placeras och utformas på ettsätt som är, lämpligt med hänsyn- till stads- eller landskapsbilden och tillnatur- och kulturvärdena på platsen. Motsvarande krav gäller i tillämpligadelar för ändring och underhåll av byggnader. Tillbyggnader, ombyggnader ochandra ändringar av en byggnad skall utföras varsamt så att byggnadens särdragbeaktas. Vidare bör dess byggnadstekniska, historiska, kulturhistoriska,miljömässiga och konstnärliga värden tas till vara. De allmänna reglerna omvarsamhet och hänsyn kompletteras med förbud att förvanska byggnader som ärsärskilt värdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig ellerkonstnärlig synpunkt eller som ingår i en samlad bebyggelse av sådan karaktär. Departementschefen understryker att det med hänsyn tilldessa regler i 3 kap. PBL är viktigt att kommunerna på förhand kan ge besked omvilka 1 * 198.S/86. värden somman vill slå vakt om och hur de generella bestämmelserna KrU 1985/86:2 y kommeratt tillämpas inom olika bebyggelseområden. En väsentlig del av planeringen förbevarande kommer att utgöras av information till fastighetsägare och brukaremed närmare beskrivningar av områdets kvaliteter och med råd om hur dessakvaliteter kan tas till vara vid byggnadsåtgärder av olika slag. Med hänsyntill de befogenheter och det ansvar som läggs på kommunerna har i PBL införtsen föreskrift om att skall ha tillgång till minst en person medarkitektutbildning. slopas kravet i 4 § byggnadsstadgan på att byggnadsnämndi kommuner med en planläggnings- och byggnadsverksamhet av större omfattningskall ha tillgång till stadsarkitekt. I tre motioner föreslås olika tillägg till ochmodifieringar av förslagen i propositionen. Vissa synpunkter på byggnadsnämndernas behov avkulturhistorisk sakkunskap förs fram i motion 1985/86:71 (s). Motionärennoterar med tillfredsställelse att departementschefen poängterar länsmuseernasroll som bl. a. serviceorgan åt den statliga och den kommunalakulturminnesvården. Hon anser att det är viktigt att den kulturhistoriskasakkunskapen regelmässigt kan medverka i byggnadsnämndernas tillståndsprövningi de fall då kulturhistoriska aspekter är av betydelse för prövningen. Medhänsyn till den väsentligt utvidgade betydelse som den kommunalakulturminnesvården kommer att få bör det särskilt betonas att byggnadsnämndernaskall ha tillgång till kulturhistorisk sakkunskap i sitt löpande arbete.Motionären önskar att skall göra en framställning till regeringen ienlighet med vad som anförts i motionen. Utskottet konstaterar att bestämmelserna i väl överens med de riktlinjer som gäller för den statligakulturpolitiken. Enligt det s. k. bevarandemålet skall kulturpolitiken verkaför att äldre tiders kultur tas till vara och görs levande. Kulturminnesvårdenskall inriktas på att bevara även samlade miljöer vid sidan av dentraditionella monumentvården. Enligt PBL räknas till kulturvärden inte barabygjgnader utan även gator, torg, trädgårdar och inhägnader. Genom PBL kommerkommunerna att få ökade befogenheter och väsentligt större ansvar förbebyggelseplanering och därmed även för att tillgodosekulturminnesvårdsaspekterna. Det finns därför anledning att räkna med attkommunernas behov av tillgång till kulturhistorisk sakkunskap i det löpandearbetet kommer att öka. Motionären har sålunda aktualiserat en angelägenfråga. I propositionen framhålls också att länsmuseerna har en betydelsefullroll som basinstitutioner för kulturhistorisk dokumentation och information ochsom serviceorgan för den statliga och kommunala kulturminnesvården. Specielltför kommuner som inte har tillgång till egen kulturhistorisk sakkunskap kommerlänsmuseerna att få betydelse som viktiga expertorgan. Detta kommer otvivelaktigtatt föra med sig ökade anspråk på insatser från länsrnuseernas sida. I detta sammanhang vill kulturutskottet aktualisera fråganom kultur nämndens roll i den kommunala planeringsprocessen. Enligt PBL skall särskilt verka för en god byggnadskultur samt en god stads- och landsHapsmiljö. Dessa mål samt de kulturhistoriska aspekterna på markanvändning och byggande som kommer till uttryck i PBL motiverar enligtutskottets mening att kulturnämnden på ett mer aktivt sätt än KrU1985/86:2 y engageras i kommunernas planerings- och byggnadsverksamhet. Med hänsyn till vad som anförts utgår utskottet från attde synpunkter som motionären fört fram kommer att beaktas utan något särskiltuttalande från sida. Någon åtgärd med anledning av motionen ärdärför inte påkallad. Förslaget i motion 1985/86:74 (c) syftar till attförhindra rivningar av äldre hus. Motionären anser att rivnirigslov endastskall få lämnas om den sökande kan visa tungt vägande skäl. Enligt 8 kap. 16 § skall ansökningar om rivningslovbifallas, om inte byggnaden eller byggnadsdelen behövs för bostadsförsörjningeneller bör bevaras på grund av byggnadens eller bebyggelsens historiska,kulturhistoriska, miljömässiga eller konstnärliga värde. Utskottet vill erinra om att enligt propositionen (s. 289)bör rivningsregleringen omfatta inte bara sådana byggnader som är särskiltvärdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärligsynpunkt utan även byggnader som inte har detta kvalificerade värde frånbevarandesynpunkt. Att göra något allmängiltigt uttalande om vad som ärkulturhistoriskt värdefull bebyggelse är, sägs det, givetvis inte möjligt.Lokala överväganden bör här tillmätas den största betydelse. I propositionen(s. 290) redovisas dock vissa synpunkter på vad som avses rhéd miljömässigtvärdefull bebyggelse. I detta sammanhang anförs bl.a. följande: Med miljömässigt värdefull bebyggelse avses inte barabyggnader som i sig är värda att bevara. Miljön behöver inte vara resultatet avett medvetet konstnärligt skapande för att vara skyddsvärd. Även i andra slagsmiljöer kan det bli aktuellt att tillämpa denna prövningsgrund. Detrivningshotade huset kan t. ex. ingå i en enhetlig grupp med tidstypisktbyggnadsskick eller ligga i en husrad eller vid ett torg av miljömässigt värde,där bortfallet av ett hus skulle medföra stor skada på stadsbilden. Enskyddsvärd miljö kan också utgöras t. ex. av en stadsdel med väl sammanhållenoch tilltalande bebyggelse eller med andra påtagliga trevnadsvärden i den yttremiljön. Utskottet vill också påpeka att en viktig princip i PBL äratt de boende skall ha ett betydande inflytande. Enligt lagförslaget skallrivningslov inte få lämnas så länge en ansökan - av kommunen eller enorganisation av hyresgäster - om upprustningsåläggande enligtbostadssaneringslagen inte har slutligt avgjorts. Vidare skall rivningslov intefå meddelas om ett upprustningsåläggande har utfärdats och åläggandet inte harförfallit. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att - så somföreslås i motionen -8 kap. 16 § bör omarbetas: I fråga om ombyggnader föreskrivs i 3 kap. 10 § atttillbyggnader, ombyggnader och andra ändringar av en byggnad skall utförasvarsamt så att byggnadens särdrag beaktas och dess byggnadstekniska,historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärliga värden tas tillvara. Motionären menar att normerna för ombyggnad ochfinansieringsbestämmelserna måste utformas så att det alltid ställer sig merfördelaktigt för en husägare att varsamt renovera ett värdefullt äldre hus änatt på ett genomgripande sätt förändra eller riva det. För att tillgodose dessasynpunkter bör bestämmelserna i 3 kap. 10 § ändras. Departementschefen framhåller då det gäller förnyelse avbebyggelsen att KrU 1985/86:2 y denna bör genomföras på ett sådant sätt att densvarar mot behoven hos dem som bor och arbetar inom ett område. Kommunerna fårrätt att genom bestämmelser i detaljplan eller områdesbestämmelser modifierastandardkraven vid ombyggnad. En förutsättning härför är dock att bebyggelsenfår långsiktigt godtagbara egenskaper. Med hänvisning till vad som anförts konstaterar utskottetatt de kulturminnesvårdande och miljömässiga synpunkterna i rimlig grad fåranses tillgodosedda i lagförslaget. Utifrån de aspekter som utskottet har attbevaka anser utskottet därför inte att motionen bör föranleda någon riksdagensåtgärd. Enligt 14 kap. 8 § PBL skall ägare och innehavare avsärskild rätt till fastigheter ha rått till ersättning av kommunen i vissafall, bl. a. om ekonomisk skada uppkommer till följd av att bygglov vägras tillatt ersätta en riven eller på annat sätt förstörd byggnad med en i huvudsaklikadan byggnad. Vidare kan fastighetsägare få ersättning av kommunen omrivningslov vägras med hänsyn till att byggnaden behövs förbostadsförsörjningen eller bör bevaras på grund av byggnadens ellerbebyggelsens speciella värden (8 kap. 16 §). kommunisterna motsätter sig i motion 1985/86:73dessa ersättningsregler. Motionärerna anser att det inte skall finnas någonprincipiell rätt för fastighetsägare att alltid erhålla särskild ersättning dåhan åläggs att riva eller skydda särskilt värdefulla byggnader. De anför attäven en fastighetsägare skall kunna tåla ett visst mått av förändringar som kanmedföra viss förlust i ekonomisk mening. Bestämmelserna i som anknyter till nu gällande innebäratt kommunen blir ersättningsskyldig gentemot fastighetsägaren om skadan tillföljd av att rivning vägrats eller att långtgående skyddsbestämmelser utfärdatsär betydande i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten.Utifrån de synpunkter kulturutskottet har att bevaka kan de här behandladebestämmelserna i lagförslaget anses godtagbara. De aktuella ersättningsprincipernakommer att ingå som en del i de överväganden som bostadsutskottet från ettövergripande perspektiv kommer att göra. Utskottet avstyrker alltså bifall tillyrkande 17 i motion 73. Vissa ersättningsfrågor aktualiseras även i motion1985/86:92 (c). Motionären åberopar att i iyttrande över förslag till NRL anfört att kompensation skall kunna utgå till iförsta hand de areella näringarna om de åsamkas skador eller inskränkningar pågrund av markanvändningsregler som ger företräde för turism och friluftsliv.Vidare anför motionären att det på finns problem som beror påtillämpningen av fornminneslagen i markanvändningsfrågor. Hon föreslår enutredning av förutsättningarna för ekonomisk ersättning för inskränkningar somåsamkas markägare vid de i motionen nämnda fallen. Bestämmelserom skydd av fasta fornlämningar finns i lagen(1942:350)om fornminnen. Skyddet för fornlämningarna grundas direkt på fornminnesla gen. Det krävs inte beslut eller registrering av en myndighet för att en fast fornlämning skall vara skyddad. Enligt 1 § andra stycket får ej någon utan tillstånd utgräva, rubba eller eljest genom plantering eller bebyggelse ellerpå annat sätt förändra eller skada eller ta bort fast fornlämning. Till de fasta fornlämningar som räknasuppi 2 § hörbl. a. gravar och gravfält, domarring- ' ar, restastenar etc. men även lämningar av fordom övergivna bostäder, KrU 1985/86:2 yboplatser eller arbetsplatser samt bildningar som uppkommit vid bruket avdylika bostäder eller platser. Lagskyddet omfattar även tidigare inte kändafornlämningar med eller utan synligt märke ovan jord samt bevarade kulturlagerunder befintliga byggnader. Även området kring en fornlämning åtnjuter skydd (3 §första stycket). Detta område är så stort som krävs för att fornlämningen skallkunna bevaras på ett meningsfullt sätt. Områdets storlek avgörs med hänsyn tillfornläm-ningens art och betydelse. kan genom gränsbestämningfastställa hur stort det lagskyddade området kring en fornlämning skall vara (3§ andra stycket). Grundprincipen bakom fornminneslagen är att fornlämningarskall bevaras på platsen. Ersättning till markägare kan utgå i vissa fall. Enligt 7§ kan skälig ersättning utgå om tillstånd att ta bort fornlämning vägrasbeträffande fornlämning som varit helt okänd och utan synligt märke ovan jordoch som vållar betydande hinder och olägenhet. I 9 § regleras hur kostnadernaför arkeologiska undersökningar skall tas ut. 1 betänkandet (SOU 1985:13) har arkeologiutredningen lagtfram förslag rörande fornminneslagens bestämmelser om kostnadsansvaret förarkeologiska undersökningar. Betänkandet bereds inom . Principerna för ersättning för skada kommer, somkulturutskottet ovan påpekat, att ingå i bostadsutskottets överväganden. Medhänsyn härtill och till vad som i det föregående anförts om fornminneslagenfinner kulturutskottet inte att en utredning enligt motion 92 är påkallad.Utskottet avstyrker alltså yrkande 2 i motion 92. Förslag i NRL rörande områden av riksintresse Syftet med förslaget till NRL är som framgått ovan (s. 2)att främja en från ekologisk, social och samhällsekonomisk synpunkt godhushållning med marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Bestämmelsernagrundas på erfarenheterna från den fysiska riksplaneringen och den praktiskatillämpningen av riktlinjer för hushållningen med mark- ochvattenområden av riksintresse. Bestämmelserna skall tillämpas vid beslutenligt olika författningar i frågor som rör användningen av mark- ochvattenresurser. I fråga om NRL:s inriktning anför departementschefen attlagen bör utgöra ett skydd av långsiktiga och för landet väsentliga värden sominte kan väntas bli tillräckligt beaktade utan stöd av lagen. Denna inriktninginnebär enligt propositionen inte att en sådan lag ensidigt bör främjabevarandeintressen och långsiktiga försörjningsbehov. Lagens grundläggandesyfte bör vara att främja en användning av naturresurserna som är förnuftig församhället vid en allsidig, samlad bedömning både i ett långsiktigt och i ettkortsiktigt perspektiv. Utskottet kommer i det följande att begränsaframställningen till frågor om bestämmelser som ersätter de geografiska riktlinjernai den fysiska riksplaneringen. Dessa bestämmelser kritiseras i två motioner. I 3 kap. 2 § NRL lämnas särskilda hushållningsbestämmelserför vissa områden av riksintresse. Samtliga områden som anges i lagen harsärskilt storavärden när det gäller naturvård, kulturminnesvård, turism och frilufls- KrU1985/86:2 y liv.Staten får ett starkt inflytande över mark- och vattenanvändningen i områdena,anförs det i propositionen. Bland de områden som särskilt nänins ärskärgårdarna och kustområdena från gränsen mot till Forsmark, Högakusten i , med angränsande kustområde,och , hela fjällvärlden, älvar och älvsträckor som undantasfrån vattenkraftsutbyggnad och dessa älvars dalgångar samt vissa områden iövrigt som har särskilt stora värden för turism och friluftsliv. Bestämmelserna innebär att inom de angivna ornrådenaturismens och friluftslivets, främst det rörliga friluftslivets, intressensärskilt skall beaktas då det gäller att ta ställning till omexploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön kan tillåtas. 1 storutsträckning sammanfaller områdena med de 25 områden i landet som i enlighetmed statsmakternas beslut har pekats ut som s. k. primärarekreationsområden. föreslår i motion 1985/86:85 att 3 kap. 2 §NRL skall utgå. Som skäl härför anförs bl. a. följande: 13 kap. 2 § sker en uppräkning av vad som i huvudsakbetecknats som de s. k. primära rekreationsområdena. Här skall vid bedömningenav exploateringsföretag särskilt beaktas turismens och friluftslivetsintressen. Dessa s. k. primära rekreationsområden torde vid dettalaget ha spelat ut sin roll. Det har på kommun- och länsplan skett en planeringför turism och friluftsliv inom de aktuella områdena så ur den synpunkten ärett särskilt omnämnande i naturresurslagen inte behövligt. Bevarandeåtgärderinom behövliga delar av de aktuella områdena torde ske med stöd av andraparagrafer i naturresurslagen. De uppräknade områdena är heller inte sådana till sinkaraktär eller så klart avgränsade att just dessa är självklara för speciellaåtgärder enligt naturresurslagen. Med anledning av motionärernas förslag vill utskotteterinra om att syftet med beslutet om primära rekreationsområden har varit bl.a. att få till stånd erforderlig planeringssamverkan inom områdena samt attange hur staten avser att prioritera stöd till utbyggnad av anläggningar förturism och friluftsliv. Enligt riktlinjerna för de primära rekreationsområdenaskall planeringen av områdena utgå från syftet att de på ett ändamålsenligtsätt skall kunna användas för friluftsliv och turism. Det innebär bl. a. attsärskilda hänsyn kan behöva tas till friluftslivet men även till naturvårdenoch kulturminnesvården. Fritidsbebyggelse bör medges bara om naturvårdens,kulturminnesvårdens och friluftslivets intressen kan tillgodoses ochom bebyggelsen möjliggör ett allsidigt utnyttjande av områdena för rekreation. Syftet med de här aktuella bestämmelserna i är attskydda de områden som bedöms vara av riksintresse mot exploateringsföretag ochandra ingrepp i miljön som påtagligt kan skada områdenas bevarandevärden.