yttr · G905KU13 · 1985-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsyttrande /86:13 y om inriktningen av konsumentpolitiken (prop. 1985/86:121jämte följdmotioner) har beslutat inhämta konstitutionsutskottetsyttrande över proposition 1985/86:121 om inriktningen av konsumentpolitikenjämte de motioner som väckts med anledning av propositionen, allt såvitt rörfrågor om den kommunala kompetensen. Propositionen bygger huvudsakligen på konsumentpolitiskakommitténs betänkande (SOU 1985:32) Hushållning för välfärd. Den framtida konsumentpolitikensinriktning och remissbehandlingen av betänkandet. Propositionen innehåller bl.a. olika riktlinjer för konsumentpolitikens framtida inriktning. Det föreslåsatt denna politik blir tydligare inriktad på hushållsekonomiska frågor. Fleraviktiga utvecklingslinjer utpekas. En av dessa gäller utveckling av den lokalaverksamheten. 1 det sammanhanget läggs bl. a. fram förslag gällandeinriktningen av kommunernas konsumentverksamhet angående hanteringen avreklamationsfrågor. Enligt propositionen bör kommunalt verksammakonsumentvägledare i ökad utsträckning kunna medla i reklamationstvister. beslut att inhämta konstitutionsutskottetsyttrande torde i första hand avse frågan om sistnämnda förslag ryms inom dens.k. I ärendet föreligger elva motioner, av vilka två är avintresse i förevarande sammanhang. I motion 1985/86:400 av ()ifrågasätts om det i propositionen framlagda förslaget angående kommunshantering av reklamationsfrågor faller inom den kommunala kompetensen.Motionären, som är starkt kritisk till att icke lagfarna konsumentvägledareskall kunna medla i reklamationstvister, hemställer att avslårförslaget i vad det ger konsumentvägledare befogenhet att hantera rättstvistermellan enskilda på grund av köp eller annan rättshandling. Även i motion1985/86:402 av m.fl. (m) framförs kritik mot propositionensförslag i förevarande del. Motionärerna, som i och för sig anser att det bordevara möjligt för konsumentvägledare att i viss utsträckning lösa flera konsumenttvister,anser att denna möjlighet kraftigt överskattats i propositionen. Enligtmotionärerna är det uppenbart att konsumentvägledarnas förutsättningar att lösatvister är små med hänsyn till att de i allmänhet saknar den juridiska ochtekniska kompetens som fordras. Med anledning av ett uttalande i propositionenom att tvister inte skall lösas mot någon parts önskan anger motionärerna attdet inte kan uteslutas att konsumentvägledarna för att 1 1985/86. erhållamedlingsuppdrag kan frestas att utöva påtryckningar på säljaren om KU1985/86:13 y att hota med publicering av fallet. De lokala konsumentvägledarnas hantering avreklamationsfrågor grundar sig ytterst pä ett riksdagsbeslut frän 1975 (prop.1975:40, NU 26, rskr. Enligt vad som förutsattes genom detta beslutskulle konsumentvägledarnas ifrågavarande uppgift i princip begränsas tillrådgivning av olika slag. Utvecklingen har dock på vissa håll gått mot en meraaktiv insats från konsumentvägledarna. I konsumentpolitiska kommitténs i dettidigare omnämnda utredningsbetänkande föreslogs att vägledarna i ökad utsträckningborde kunna medla i reklamationsfrågor. Kommittén lade fram ett lagförslag,vari angavs att en kommun i sin konsumentpolitiska verksamhet i lämpligomfattning får låta konsumentvägledare vid rådgivning i reklamationsfrågorsöka medverka till en uppgörelse mellan konsument och näringsidkare. I propositionen anger föredragande statsrådet att handelar uppfattningen att konsumentvägledarna bör kunna agera mera aktivt för attlösa reklamationsfrågor lokalt än som förutsattes . Enligt statsrådetsbedömning krävs emellertid inte lagstiftningsåtgärder. 1 propositionen (s. 57) anförs att konsumentvägledarna iökad utsträckning skall kunna medla i reklamationstvister. De skall hamöjligheter att lägga fram förslag till uppgörelser i reklamationsfrågor. Detbetonas att verksamheten inte skall ha karaktären av formell lösning avtvister. Det framhålls vidare att försök att lösa tvist inte får ske i stridmed någon parts önskan. Enligt propositionen skall de principerkonsumentpolitiska kommittén lagt fram i specialmotiveringen till sittlagförslag vara vägledande för verksamheten. Kommittén anförde bl. a. följande(SOU 1985:32 s. 140); Funktionen att söka medverka till en uppgörelse mellankonsument och näringsidkare måste också bedrivas med urskillning och får inteske i strid med någondera partens uttalade vilja. Vägledarens medlande funktionär här närmast att pröva om det går att lösa upp knuten i parternasaffärsrelationer och eventuellt föreslå en lösning för att söka nå enuppgörelse. Det bör påpekas att om ena parten avböjer konsumentvägledarensmedverkan, ingen möjlighet föreligger att gå vidare med saken i denna ordning.Anvisning bör då ges hur den, som vill driva frågan vidare kan gå till väga. Ärpositionerna låsta ankommer det på andra organ att pröva frågan. Också dettaföljer av lämplighetsbegreppet men även av begreppet söka. Redanreklamationsfrågans art kan vidare i det enskilda fallet visa att försök attnå en uppgörelse inte är lämpliga eller inte bör drivas längre än som skett.Bl. a. kan det vara fråga om omständigheter som kräver kvalificerad juridiskeller annan rådgivning. Balansgången fordrar här liksom i övrigt omdömesgillhethos konsumentvägledaren. Det är angeläget att konsumentvägledarens försök attnä en uppgörelse inte framträder som ett rättsligt ställningstagande. Någotsådant saknas det självfallet utrymme för. Ställningstaganden i tvister ankommersom förut berörts på andra organ med särskildahandläggnings-former ochsammansättningar. Medhänvisning till det anförda har från de synpunk- KU1985/86:13 y ter utskottet har att beakta inte funnit anledning till erinranmot propositionens förslag. Närvarande: (), (), (), (), (), Hans Nyhage (m), AnitaModin (s), (), (), i (m),(), (), (), () och (vpk).