yttr · G905FiU2 · 1985-12-31 00:00:00 — Finansutskottetsyttrande /86:2 y övermotioner om försäljning av statliga företag har beslutat beredafinansutskottet tillfälle att yttra sig över motionerna 1985/86:N216 (yrkande8), 1985/ 86:N294, 1985/86:N302 (yrkande 5), 1985/86:N314 (yrkandena 6 och 18)samt 1985/86:N411 om försäljning av statliga företag. har beslutat att med detta yttrande ocksåöveriämna motion 1985/86:Fi713 (yrkande 4) vari hemställs att hosregeringen begär en plan för utförsäljning av statliga företag. 1 motionerna begärs hos regeringendels förslag fill plan för försäljning av statliga företag, dels förslag omförsäljning av vissa statliga företag, och . Utskottet redovisar i detta yttrande sin syn på attbedriva verksamhet i offentlig eller privat regi och några av desamhällsekonomiska och statsfinansiella effekterna av att sälja ut statligaföretag och egendom. Det finns en omfattande statlig företagssektor i Sverige.Den är emellertid inte lika omfattande som i vissa västeuropeiska länder därprivatisering och utförsäljning av statliga företag ägt rum i stor utsträckningunder senare år. Den brittiska regeringen har sålt tolv störreföretag och avser att sälja ut ytterligare ett stortantal företag. Det största företaget av de sålda är British Telecom.Drygt hälften av aktierna i detta bolag såldes . Även andraländer har liknande planer. I väntas huvuddelen av det nationellajärnvägsbolaget och telefonbolaget vara i privat ägo. 1 och i Mexicofinns mer än hundra statliga bolag till salu. Skälen till försäljningarna förefaller vara i huvudsakideologiska. Privata företag antas bedriva verksamheter mer effektivt och tilllägre kostnad för skattebetalarna som konsumenterna får störrevalfrihet. Utskottet noterar att också i de nämnda motionerna har deideologiska motiven för att privafisera företag skjutits i förgrunden. 1 demotioner om försäljning av statliga företag som utskottet yttrade sig överförra året till näringsutskottet framhölls särskilt de statsfinansiellaeffekterna. De positiva engångseffekterna på statsbudgetens inkomstsidaframhålls särskilt i motion N294 medan de i andra motioner skjutits ibakgrunden eller inte ens nämns. Utskottetvill med anledning av motionerna anföra följande. 1 1985/86. samhällssystemfinns en offentlig sektor. Till samhällets ansvar räknas av FiU 1985/86:2 yhävd' områden såsom försvar och rättsväsende. I sträcker sig samhälletsansvar betydligt längre. Till den offentliga sektorn räknas i vårt landutbildning, vård och omsorg samt andra sociala stödinsatser. I regeringensskrivelse /85:202 om den offentliga sektorns förnyelse anförs att dagensstarka offentliga sektor har vuxit fram ur välfärdspolitiken, dvs. att vissaverksamheter som vård, omsorg och utbildning är av så grundläggande betydelseför människornas levnadsvillkor att de bör tillkomma alla medborgare på likavillkor. De görs tillgängliga utifrån medborgarnas egna behov ochförutsättningar och utan hänsyn till deras individuella ekonomiska resurser.Till välfärdspolitiken hör också uppfattningen att vissa frågor -sombebyggelsens utformning eller skyddet för miljön har sådan betydelse för allamänniskors tillvaro att de bör styras av regler som utformas av medborgarnagemensamt. Även i motion N294 anförs att staten har en självklar rollnär det gäller ansvar för viss grundläggande service. För vissa uppgifter ärdet endast staten som kan mobilisera tillräckliga resurser för att lösasärskilda omstruktureringsproblem eller genomföra omfattandeutvecklingsprogram. Enligt motionärerna kan det vidare av regionala skäl varanödvändigt med statlig företagsamhet. Ett statligt ägande är i vissasituationer ett nödvändigt komplement i en marknadsekonomi, anför motionärerna. Det finns således områden vid sidan av vård, omsorg ochutbildning där det ligger i samhällets och medborgarnas intresse attverksamheten bedrivs i offentlig regi. Det är inte rimligt eller önskvärt attenskilda intressen svarar för t.ex. investeringar i infrastruktur såsomjärnvägar, post, telekommunika-fioner, energiproduktion och kraftdistribution.För att få till stånd en utbyggnad inom dessa områden i önskvärd takt ochutbredning över hela landet har det krävts mycket stora investeringar som inteskulle kunnat på annat sätt än genom den offentliga sektorns försorg.Det är inte heller önskvärt att inflytandet över utnyttjandet och spridningenav dessa investeringar, eller att prissättningen och kvaliteten av de tjänstersom kan erbjudas, skall avgöras av enskilda kommersiella intressen. Det kan naturligtvis hävdas att den offentliga sektorn arbetar under andra förutsättningar än under uppbyggnadsåren. De storagrundläggande investeringarna är genomförda. Offentliga sektorn fyller redansin uppgift att erbjuda tjänster till alla medborgare. Kraven på centralstyrning av verksamheten är därför inte lika hårda som i uppbyggnadsskedet. Iett skede med fullt utbyggd kapacitet träder emellerfid andra krav iförgrunden. Möjligheterna att bättre anpassa utbudet av tjänster tillindividuella behov ökar. I takt därmed sfiger kraven på inflytande öververksamhetens utformning från dem som utnyttjar tjänsterna och från medborgarnai allmänhet. Den offentligt bedrivna verksamheten kan vara ett led iatt stärka den enskilde konsumentens ställning. T.ex. har den enskildeelkonsumenten små möjligheter att påverka prissättning eller välja distributör.Om dessa tjänster producerades av enskilda kommersiella intressen utanoffentligt inflytande fanns en uppenbar risk att konsumentens svaga ställningskulle utnyttjas. Samma risker finns givetvis med offentligt produceradetjänster och det är därförmycket angeläget att det finns möjligheter till insyn och kontroll av pjy1985/86:2 y verksamheten. Den utövas ytterst av när det gäller destatliga myndigheterna men också genom förtroendevalda i verksstyrelser, konsumentrådoch genom decentralisering av produktion och beslut samt genom att man på andrasätt undersöker och tillgodoser konsumenternas önskemål. Självfallet bör maneftersträva bl. a. genom olika former av försöksverksamhet att utveckla ochanpassa verksamheten efter brukarnas önskemål. I motionerna som finansutskottet har att yttra sig överanförs som skäl för att privatisera och sälja statliga företag till privataintressen att verksamheten bedrivs effektivare i privat regi i den mening attresurserna utnyttjas mer rafionellt. De statliga affärsverken har vid internationellajämförelser visat sig vara mycket effektiva. Kostnaderna för konsumenterna är iflera fall bland de lägsta i världen och i jämförelse med andra länder är nivånpå t. ex. svensk tele- och postservice hög. Utskottet vill också i dettasammanhang framhålla att den offentliga sektorns effekfivitet handlar om ivilken grad medborgarnas behov av service tillgodoses i relation till deresurser som förbrukas. Det går inte att sätta likhetstecken mellanproduktivitet och effektivitet eftersom det mer tekniskt inriktadeproduktivitetsbegreppet enbart mäter antalet prestationer i förhållande fillinsatta resurser och inte graden av måluppfyllelse. Värdet för medborgarna avverksamheten inom den offentliga sektorn är sålunda inte enbart en fråga omdess produktivitet. De offentliga tjänsternas kvalitet, tillgänglighet ochrättvisa fördelning mellan olika medborgare är centrala komponenter i ettvälfärdssamhälle. Så kan t. ex. postservice i fråga om öppethållande,lantbrevbärarservice i glesbygd inte styras enbart utifrån vad som ärekonomiskt rationellt. I mofionerna anförs vidare att en privafisering innebärökad valfrihet. I motion N216 anförs att genom att servicesektorn öppnas förprivata alternativ ökar valfriheten så att även vanliga inkomsttagare och intebara personer med stora ekonomiska resurser och goda förbindelser har möjlighetatt välja mellan olika alternativ. Som utskottet ser det kan en privatisering avtjänsteproduktionen leda till fördelningspolitiska förändringar av ickeönskvärt slag. 1 ett kommersiellt system för förmedling av de offentligatjänsterna är det de mest köpstarka grupperna som kan få sin valfrihet ökad.För de övriga försämras valfriheten. Enligt utskottets mening måste möjlighetenatt välja vara något som tillkommer alla, lika självklart som möjligheten attfå en kvalitativt god service. En sådan valfrihet skapas inte inom ettkommersiellt system. Det ligger i medborgarnas intresse att service ges ieffektiva former utan att därför sociala aspekter på verksamheten försummas.Teleavgifter kan vara desamma oavsett bostadsort. Posttaxan behöver intedifferentieras trots att den företagsekonomiska lönsamheten varierar kraftigtfrån ort till ort och för skilda kundkategorier. En försäljning av statligakraftverk eller uppdelning och försäljning av delar av skulleförsvaga statens möjligheter att påverka taxesättning, utöva kontroll och fåinsyn i verksamheten. Möjligheterna att ge alla delar av landet entillfredsställande service skuUe också försvåras. Den ökade valfrihetenåstadkommes bäst genom förändringar i den offentliga sektorn - den sektor somägs av medborgarna själva och förvaltasoch styrs av dem själva. Regeringen har i det s.k. förnyelseprogram- FiU1985/86:2 y met för den offentliga sektorn stakat ut hur förändringar i dennariktning skall kunna genomföras. Det finns självfallet områden av tjänsteprodukfionen,främst teknisk sådan, där det finns få fördelningspolitiska invändningar motprivata alternafiv. På dessa områden är det värdefullt om de olikaföretagsformerna, statligt, kooperativt och privat företagande kan konkurrerapå lika villkor. Utskottet anser dock inte att den statligaföretagsverksamheten bör säljas ut enbart av det skälet att privata alternativkan fungera väl inom viss typ av tjänsteproduktion. Utskottet vill i likhet med vad utskottet anförde förraåret (FiU 1984/ 85:2y) understryka att en omfattande och systematiskförsäljning av företag och andra tillgångar enbart med syfte att förbättrabudgetsaldot inte bör ske. Det är, som utskottet ser det, olämpligt att säljaut reala tillgångar för att täcka ett underskott i statens löpande verksamhet.Även statliga företag bör kunna avyttras om det i det enskilda fallet bedömsmotiverat. Men sådana affärer bör sättas in i ett näringspolitiskt sammanhangoch inte utnyttjas för att uppnå kortsikfiga budgetpolitiska förbättringar. Det förtjänar att ånyo understrykas att mot varjekortsiktig förstärkning av budgeten som en försäljning av statlig egendominnebär svarar en lika stor bestående minskning av den statliga förmögenheten.Försäljningsinkomsterna begränsar visserligen statens upplåningsbehov detaktuella året och ger på så sätt en varaktig besparing i form av minskaderänteutgifter. Besparingseffekten förtas emellertid helt eller delvis av attstaten går miste om den avkastning som den försålda tillgången skulleha givit. I motion N411 anförs att en successiv försäljning avstatliga akfier får många posifiva effekter såsom minskade räntekostnader förstaten, sänkt räntenivå och lägre inflafion beroende på att statsupplåningenminskar. Budgetunderskottet minskar och sparandet ökar. Dessa påståenden torde bygga på förutsättningen atthushållen väljer att dra ned på sin konsumfion för att köpa statliga akfier. utsträckning man endast väljer att köpa akfier istället förstatsobligafioner åstadkommes inte något ökat sparande och sannolikt inteheller några effekter på räntenivå och inflafion. Särskilda insatser för att t.ex. skattemässigt sfimulera aktiesparandet skulle motverka den avseddabudgeteffekten. En utförsäljning av staflig egendom skulle minskabudgetunderskottet det aktuella året och därmed det statliga upplåningsbehovetpå kapital- och penningmarknaden. Försäkringsbolagens, AP-fondernas och andrainsfitutionella placerares kapacitet skulle inte behöva tas i anspråk i sammautsträckning för att finansiera budgetunderskottet. Samfidigt skulle emellerfidanspråken på riskkapitalmarknaden öka. Nyemissioner av statliga aktier skullekomma att konkurrera med andra riskkapitalbehov. Indirekt via lån för attfinansiera aktieköpen kan detta behov söka sig fillbaka till penning-ochkapitalmarknaden. De finansiella effekterna på kreditmarknaden torde därförtämligen snart ta ut varandra. Det kan inte heller hävdas att en utförsäljning av statligegendom skapar något realt utrymme för en offentlig expansion, t.ex. förutgiftsökningar eller Denleder endast till en omfördelning av finansiella FiU 1985/86:2 ytillgångar. Utförsäljningar leder inte i sig till någon dämpande effekt påefterfrågan, bytesbalans, produktion eller sysselsättning som i sin tur skullekunna ge utrymme för en expansion. Detfinns snarare en risk att de företag som köper statliga aktier ser det som ettalternafiv till andra realinvesteringar. Det skulle i så fall kunna medföra attinvesteringar i nytt realkapital skulle minska i motsvarande grad. Därmedskulle den totala kapitalbildningen i samhället minska vilket skulle försvagatillväxtmöjligheterna i ekonomin . De realekonomiska effekterna avstatlig utförsäljning skulle i så fall leda till en försvagning av den svenskaekonomins tillväxtkraft. Finansutskottetanser således utifrån sina utgångspunkter att mofionerna bör avstyrkas. Stockholmden På finansutskottets vägnar Närvarande:Arne Gadd (s), (), (), (), RuneRydén (m), (), (), Fihp (), ArneAndersson i (s), i (vpk), (), (), (), () och OlofJohansson (c). BjörnMolin (fp), (), (), (), HugoHegeland (m), () och () anser att den del avutskottets yttrande som på s. 1 börjar med "Utskottet noterar" och pås. 5 slutar med "bör avstyrkas" bort ha följande lydelse. Utskottetvill med anledning av motionerna anföra följande. Staten har en självklar rollnär det gäller ansvaret för viss grundläggande samhällsservice. Detta ansvarinnefattar emellertid inte all den verksamhet som bedrivs inom denstatliga företagssektorn. Enligt utskottets mening bör statlig företagsamhetbegränsas till sådana områden där staten har särskilda skäl att bedrivaverksamhet. Erfarenheternahar visat att det finns speciella problem förknippade med statliga företag.Statens roll som ägare till företag kommer lätt i konflikt med statenshuvudsakliga roll i övrigt i samhället. Det har i själva verket blivit ensammanblandning mellan statens båda roller, en sammanblandning som är tillnackdel för de statliga företagens möjlighet att utvecklas. Staten har intekunnat fungera som enbart ägare. Den egentliga ägarfunktionen har därför inteblivit fillgodosedd. Statligtägande får inte bli ett självändamål. Lika väl som det är naturligt attförvärva företag bör det för staten vara naturligt att sälja ut företag som strukturerats om och fåttnödvändig stabilitet. FiU 1985/86:2 y Statenbör kunna försälja stafliga företag med en verksamhet som är väsensfrämmandeför det offentliga företag som kan drivas lika bra eller rent av bättre om deöverlåts i privat regi. En försäljning av sådana statliga företag kan bidratill att bromsa upp den årliga ökningen av statsskulden. Det är angeläget attta till vara olika möjligheter att genomföra även engångsvisa förstärkningar avstatsbudgeten eftersom man därigenom begränsar budgetunderskottet och dessutomfår en bestående effekt i form av minskade årliga utgifter förstatsskuldräntor. Konsekvensernaför akfiemarknaden till följd av det ökade utbudet skall inte överdrivas,eftersom det statliga upplåningsbehovet minskar i motsvarande utsträckning.Försäljningen av statliga företag behöver således inte i sig kräva ytterligareutrymme på kredit- och aktiemarknaden. Finansutskottetbedömer att en utförsäljning av hela, eller delar av, statliga företag ochaffärsdrivande verk kan ge en budgetförstärkning av ca perår. Medhänvisning till det anförda tillstyrker utskottet från sina utgångspunkter attriksdagen hos regeringen begär en plan för försäljning av statliga företag iden omfattning som utskottet angett.