prot · G90918 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:18 Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen, 1 § Justeradesprotokollet för den 17 innevarande månad, 2 § Upplästesföljande inkomna skrivelser; Härmed ansöker jag om ledighet från från den 18november till höstsessionens slut på grund av uppdrag i FN-delegationen, Härmed anhåller jag om ledighet från riksdagsuppdragetunder tiden - för deltagande i Sverigesdelegation i , GretheLundblad Kammaren biföll dessa ansökningar. vice talmannen anmälde attSven-Erik Alkemark (s) och () skulle tjänstgöra somersättare för resp, och , 3 § Svar på interpellation 1985/86:2 ombefolkningsutvecklingen i har bett om enredovisning av den senaste befolkningsutvecklingen och regeringens bedömningdärav. Under en lång följd av år har vi haft sjunkande födelsetali , Både totala antalet barn som fötts och antalet födda barn per kvinna har stadigt sjunkit. fick vi emellertid en ökning av antalet födda barn, I årser denna ökning ut att fortsätta. föddes det 2 400 flerbarn än , något som motsvarar en ökning på , Även den s, k, fruktsamhetsnivån, alltså det genomsnittliga antalet födda barn per 53 kvinna, har stigit något,1983 var den 1,61, kan den bli drygt 1,7 barn per kvinna. Samtidigtvet vi att födelsetalen alltid har gått i vågor, även om detta inte har ändratden långsiktiga trenden. Man får därför akta sig för att med alltför storsäkerhet påstå att utvecklingen nu har vänt. Tvärtom får vi vara beredda på nyasvängningar. Det kommer alltid att finnas naturliga upp- och nedgångar iårskullarnas storlek, och från samhällets sida måste man kunna klara sådanaförändringar. Det må gälla kapaciteten på förlossningsavdelningar, skola ellerbarnomsorg. Mångahar betonat befolkningsfrågans betydelse för den samhällsekonomiskautvecklingen. För att få detta belyst tog jag initiativ till en studie omsambanden mellan befolkning, ekonomi och välfärd. En expertrapportpresenterades och visade att sambanden varken är så enkla ellerentydiga som många trott. Flera "myter" kunde avlivas. Jagmenar dock att befolkningsfrågan inte bör reduceras till att enbart handla omekonomi. Det handlar också om känslor, attityder, framtidstro, Hvskvalitet ochandra svårfångade frågor. Mitt intresse utgår från det faktum att det i grundenär fel på ett samhälle där allt fler människor självmant avstår från den glädjeoch rikedom i livet som barn ger. De låga födelsetalen är en allvarligvarningssignal som vi bör lyssna till. Våren1983 inbjöd jag därför till en bred debatt om varför det i -liksom iflertalet andra industrialiserade länder - föds så få barn. Den antologi nämner var inledningen till denna debatt. Frånregeringens sida har vi dragit några viktiga slutsatser av den mycketomfattande debatt som följde efter presentationen av boken. På några punkterhar vi också fattat beslut om åtgärder som på olika sätt förbättrarbarnfamiljernas situation. Fördet första har vi uppmärksammat barnfamiljernas ekonomi. På regeringens förslaghar beslutat om att genomföra den största barnbidragshöjningennågonsin. Tillsammans med förbättringar inom föräldraförsäkringen, höjdabostadsbidrag och något höjda reallöner innebär det att de flesta barnfamiljerfår en påtaglig förbättring av sin ekonomi , på många år.Här kan vi verkligen tala om en utveckling som har vänt. Fördet andra har regeringen också sökt tillgodose önskemålen om en trygg och brabarnomsorg genom att lägga fram en proposition (1984/85:209) om "Förskolaför alla barn". Denna skall behandlas av , I propositionenläggs ett kvantitativt mål fast, Alla barn över 1 1/skall varagaranterade en plats i samhällets barnomsorg, Alla föräldrar skall veta attderas barn har rätt till en plats i den kommunala barnomsorgen, om de såönskar. Det kan vara hos en dagmamma, på daghem, i föräldrakooperativ, öppnaförskolor eller någon annan av de många olika barnomsorgsformer som ryms inomden allmänna förskolan. Dentredje fråga vi särskilt uppmärksammat - och som befolkningsdebatten i höggrad kretsat kring - är den om arbetstidens längd. Inte minst i storstädernainnebär åtta timmars arbetsdag och långa restider att barnfamiljer lever underen hård press. Därför är det en viktig diskussion som kommit i gång iarbetstidsfrågan. Jag tror det är viktigt att många engagerar sig i denna diskussion ochatt flera olika alternativ prövas. Från socialdemokratisk sida har vi ocksåsagt att vi är beredda att prioritera småbarnsföräldrarnas behov och låta demgå före vid en förkortning av arbetstiden. Tillsist har debatten i befolkningsfrågan också visat hur viktiga våra attitydertill barn och föräldraskap är. Människors vilja att föda och fostra barnpåverkas mycket av hur omvärlden ser på och stöttar barn, ungdomar och deras föräldrar. Detgrundläggande ansvaret för barnen, deras utveckling och välbefinnande liggerhos föräldrarna. Det gäller såväl barnens materiella som andra levnadsvillkor.Om föräldrarnas ansvar för sina barn försvagas kommer också samhället attförsämras, av den enkla anledningen att barn behöver sina föräldrar för attsjälva kunna utvecklas till mogna och ansvarstagande individer. Därförfår samhällets stöd aldrig syfta till att ta ifrån föräldrarna ansvaret försina barn, utan endast fungera som komplement till detta. Samhällets insatserskall alltså utgå från - och stärka - den inneboende vilja som finns hos allamänniskor att ha barn och ta ansvar för barn. Detär från den utgångspunkten vi har velat uppmärksamma befolkningsfrågan. Det ärockså från den utgångspunkten familjepolitiken och det sociala reformarbetet -nu liksom tidigare - har utvecklats och är några av den svenskaarbetarrörelsens viktigaste områden. 2 iVärmdö (m): Tillåt mig att först tacka statsrådet för det i vissastycken utförliga svaret på min interpellation. Skälen till att jag återkommermed interpellationer i denna sak är flerfaldiga: ett livsvarigt engagemang ifrågan alltsedan makarna bok , manifesterat iegna skrifter och egna barn, liksom i motioner och anföranden i underen följd av år, men därutöver också min uppfattning att vad som - om jag inteminns fel - tidigare i regerings- och riksdagssammanhang kallades "riketstillstånd och behov" - i amerikansk version: "State of theUnion" - även borde omfatta en demografisk redogörelse över var vibefinner oss och vart vi är på väg. har givetvis rätt i att det fordras längre observationstid för att mednågon säkerhet kunna bedöma ändringar av trender inom befolkningsutvecklingen.Den mera omedelbara orsaken till att jag på nytt tog upp frågan nu var enuppgift från SCB om en ökning av fruktsamheten i Sverigesedan slutet av 1983, en ökning som främst har gällt kvinnor mellan 25 och 35år och som kan förmodas representera "uppskjutna födslar". I de yngreåldrarna sägs däremot barnlösheten öka, trots att viljan till flera barn däruppges vara stor. Ävenom det är för tidigt att tala om ett trendbrott förefaller det ändå möjligt attså kan visa sig vara fallet. Jag ställde i min interpellation frågan om man kanrelatera den nu redovisade ökningen till de större årgångar som föddes på 1940-resp. 1960-talen och i fråga om vilka födelsekurvornas vågrörelser nu kantänkas åter slå igenom. På den här frågan har jag inte fått något svar - ochinte heller på den om ökningen berott på att fler kvinnor skaffat barn elleratt någon viss grupp mödrar skaffat sig fler barn än tidigare 5 protokoll 1985/86:17-18 Prot,1985/86:18 Har möjligen statsrådet något ytterligare att säga härom? Av ett siffermaterial som man från SCB tillhandahållit migframgår också att inte längre har något europeiskt bottenrekord i frågaom barnafödande. Däremot har vi, tillsammansmed och , en av dehögsta medelåldrarna vid det första barnets födelse, nämligen mer än 26 år - ettförhållande som anses minska villigheten och kanske möjligheten till flera barn. Även med den blygsamma - och på ovissa -ökning i födelsetalen som iakttagits uppnår vi naturligtvis inte denåterväxt som skulle innebära att den hittillsvarande svenska befolkningenförblev någorlunda , "Avvecklingen" - för att användastatssekreterare uttryck - fortsätter ungefär som den hargjort nu i åtskilliga decennier, även om den till kan maskeras av attmedellivslängden ökat. Någon rädsla för ett framtida tomrum behöverman nog knappast numera hysa i den folkvandringstid i vilken världen lever ochväl kommer att leva, är redan ett land med mångaspråk, många religioner, många kulturer och många familjebegrepp, andra änvåra, och allt talar för att denna utveckling kommer att förstärkas av sin egendynamik, I en tidigare debatt i kammaren tillät jag mig citera urGustav direktiv till - det är 50 årsedan: "Intet folk med oförsvagad livsvilja och livskraftkan inför den i vårt land nu konstaterade utvecklingstendensen underlåta attvidtaga energiska åtgärder för att få en ändring till stånd," Detta varväl också det budskap ett enhälligt socialutskott - och - så sentsom förmedlade. Åren har gått, och SCB har utfört den ena beställningen efter den andra och även själv tagit initiativ. Några andra "energiska" åtgärder har däremot inte varit särskilt påtagliga.Kanske beror detta på en pågående omvärdering av de tidigare frågeställningarna. Är det något särskilt med svenskarna? Varför just svenskar i ? Varför är det angeläget att uppmuntra till barnafödande här, när det finns så många nödlidande barn i världen utanför oss? Dessa frågor ställs allt oftare. Det finns inga rationella svar att ge på sådana frågor, bara irrationella, men även sådana kan ha sin egen ofrånkomlighet. återstår bara argumentet att de flesta människor egentligen önskar sig barn, kanske t, o, m, flera, men denna deras önskan motverkas av ett föga barnvänligt samhälle och en mer eller mindre kommersiell propaganda för egocentriskt"självförverkligande" i åldrar som naturen avsett för fortplantning, anförande föreföll mig vittna om enmer relativistisk syn och mera dämpade ambitioner än tidigare i denframtidsfråga som den svenska befolkningsutvecklingen representerar. Den"livsvilja" och "livskraft", om vilken , är förmodligen inte längre alldeles oförsvagad - även om den senast gavsig till känna genom kraftigt ökade födelsetal i samband med andravärldskriget, och den kan kanske inte heller nämnvärt förstärkas genomekonomiska incitament - men väl hindras genom motsatsen därtill - även omIngvar ägnade en stor del av sitt anförande åt att redovisaregeringens insatser i fråga om höjda barnbidrag ochkommunal barnomsorg och antydningar om åtgärder beträffande arbetstidens längd. betonade emellertid också attansvaret för barnen ligger hos föräldrarna. Detta är måhända en intressant, ny trevare. Är det därföratt det börjar bli tomt i statens kassa - och också i kommunernas -som ansvaret nu försiktigt återförs från "samhället" tillföräldrarna? Vad det än är - låt oss i lugn och ro sätta oss ned och analyseravad ett sådant uttalande skulle kunna innebära och vilka öppningar det möjligenkan erbjuda för ett samarbete på bredare bas, för det är kanske inom familjenmera än inom samhällets institutioner som "livsviljan" kan omhuldasoch få ett bättre genomslag. Prot, 1985/86:18 3Förste vice talman (): Som i sade betonade vicestatsministern i sitt svar föräldrarnas ansvar för sina barn. Det är bra,utmärkt bra. Ännu bättre hade det varit om något i statsrådets svar hade visatatt regeringen också var beredd att vidta åtgärder för att göra det möjligt förföräldrar att kunna och få ta sitt ansvar för sina barn. Så är emellertid intefallet. Det som skrämmer mig är den självgodhet som i ställetpräglar svaret. Regeringen är nöjd, utomordentiigt nöjd, med de åtgärder somvidtagits och som planeras, I själva verket kännetecknas de tre gångna åren av att detblivit allt svårare för barnfamiljerna att få ta ansvaret för sina barn på detsätt som passar den enskilda familjen bäst. Barnbidragen har höjts. Det är den störstabarnbidragshöjningen , säger statsrådet. Men inte med ettenda ord nämns att de allra flesta barnfamiljer har fått betala sinabarnbidragshöjningar själva, och det dubbelt upp genom de skattehöjningar somsamtidigt genomförts. De flesta barnfamiljer har ingalunda fått det bättre,tvärtom. Allt fler Saknar den trygghet som ett eget sparande innebär. Beroendetav bidrag, inte minst av socialbidrag, har ökat, med alla de allvarliga följderför självkänsla, trygghet och framtidstro som det för med sig. Andra har måstöka sin arbetstid för att klara ekonomin, något som i varje fall inte ger mertid över för barnen. Det inte minst allvarliga är att alla aktuella åtgärderinom den socialdemokratiska politiken styr obevekligt vidare motförvärvsarbete för alla småbarnsföräldrar och mot eller möjligenföräldrakooperativ barnomsorg för alla barn. Daghem kan vara och är bra för många barn, för mångafamiljer. Men vi vet också av en lång rad undersökningar, redovisade iartiklar i , att vistelse på daghem t, o, m, kan vara skadligför många småbarns hälsa på grund av deras bristande immunförsvar - och dettahur bra personalen än är. Det skulle vara intressant att få höra miljöministernsåsikt om huruvida det är rimligt att alltmer ensidigt stödja ettbarnomsorgsalternativ som inte ens ur hälsosynpunkt passar alla barn. Statsrådet talade om rätten till plats i den kommunalabarnomsorgen. Men denna rätt håller dess värre alltmer på att bli ett tvång. Prot,1985/86:18 som avegen och fri vilja vill ta hand om sina barn under deras viktiga småbarnsåranses nämligen "frivilligt avhålla sig från att arbeta" och är därförinte berättigade till stöd. Det är verkligen en skrämmande cynisk, ochreaktionär, inställning, som inte ger uttryck för någon positiv attityd motbarn eller mot vården av barn. Denna ensidiga familjepolitik stämmer inte överens medföräldrarnas egna önskemål, vilket omvittnas i undersökning efter undersökning.Denna ensidiga familjepolitik ger inte den trygghet för framtiden som bordevara en väsentlig grund för en riktig familjepolitik och som bidrar till attmänniskor med tillförsikt vågar sätta barn till världen. Om föräldrarnas ansvar för sina barn försvagas, kommerockså samhället att försämras, säger statsrådet i svaret. Just så är det.Därför gäller det att förbättra föräldrarnas möjlighet att ta ansvar för sinabarn. Familjepolitiken måste utformas så, att familjen får rätt och möjlighetatt ta detta ansvar på det sätt som i den enskilda familjen passar bäst underolika skeden. Familjen måste helt enkelt myndigförklaras, betros med att självakunna välja den arbetsfördelning, den boendeform och den barnomsorg som passarbäst. Det allmänna kan göra mycket för att se till att detta blir möjligt,också för hushåll som har låga eller vanliga inkomster, men det kan aldrig skegenom ett ensidigt gynnande av vissa alternativ som andra missgynnas. Familjen skall kunna leva på sin lön. Vi måste därför fåen skatt som tar hänsyn till försörjningsbörda, till hur många som skall levapå inkomsten. Vård av barn måste alltid betraktas som ett viktigt ochvärdefullt arbete, även orn det utförs av föräldrarna själva. Detta ärgrundläggande för att göra det möjligt - attitydmässigt och ekonomiskt - ocksåför fäderna att kunna ta sin del av ansvaret. Stödet till barnomsorgen måste därför självfallet utformasså, att enskild barnomsorg eller föräldrarnas egen vård inte missgynnas. Slutligen måste också missgynnandet av småhusboendet, denboendeform som vi vet att de allra flesta barnfamiljer vill ha, upphöra. Det ärockså en viktig miljöfråga, herr miljöminister. Till att börja med vill jag gärna försöka attnågot ytterligare konkretisera mitt svar till i . Jag tror inte att man ännu med säkerhet kan säga att vihar en ny trend i födelsetalen. Senast hade vi enmindre uppgång i den s. k. summerade fruktsamheten, dvs. antalet födda barn perkvinna. Därefter skedde återigen en nedgång. ökar födelsetalen åter,och vi har en uppgång av det slag som vi fick . Detta kaninnebära inledningen till en ny trend, men jag tror ändå att vi skall varaförsiktiga och avvakta ytterligare någon tid innan vi gör mera bestämdauttalanden. Sedan villjag kommentera en annan fråga som tog upp. Sannolikt beror de något stigande födelsetalen både på destora årskullarna och på en ökad benägenhet hos dem somredan har barn att föda flera. SCB har konstaterat att barnaföderskorna blirallt äldre. har medelåldern för barnaföderskor ökatmed hela . Fyra av fem kvinnor i åldern har inget barn, vilkettyder på att de stora60-talskullarna ännu inte har kunnat påverka födelsetalen särskilt mycket. Mankan därför faktiskt förvänta sig en fortsatt uppgång i födelsetalen om någraår, när kvinnor födda kommer upp i den ålder då de flesta kvinnorföder barn. Men detta är återigen en kvalificerad gissning från min sida. ställde slutligen frågan om det faktum attjag betonade föräldrarnas ansvar för barnen hade ett samband med att det ärtomt i kassan. Nej, det har faktiskt inte ett dugg med den saken att göra. Föross socialdemokrater är det oerhört viktigt att betona att föräldrarnas ansvarför barnen är det grundläggande och att detta inte på något sätt står imotsatsställning till att vi i samhället gör vad vi gemensamt kan göra för attpå olika sätt stödja föräldrarna. Men eftersom vi då och då får höra påståendetatt vi skulle var mindre intresserade av det personliga ansvaret från föräldrarnassida, vill jag säga att det handlar om så ofantligt mycket mer än om ekonomi.Det handlar om att man tar sig tid för barnen, att man intresserar sig för sinabarn och deras fritidsintressen och att man faktiskt för sin egen skull villuppleva så mycket som möjligt tillsammans med barnen. Jag vill påstå att det ärväldigt viktiga faktorer vid sidan av de alls inte oväsentliga ekonomiskabekymren. Därmed ärjag inne på förste vice talmannen inlägg. Jag tror inte att människor känner igen sig när IngegerdTroedsson försöker utmåla som ett land där föräldrar inte harmöjligheter att ta ansvar för sina barn. Vi lever lyckligtvis även i detavseendet i ett ganska bra land. Det konstaterandet har inte med självgodhetatt göra, utan jag tycker detta är något som vi kan vara stolta och glada över,och det är också naturligt att det genomsyrar mitt interpellationssvar. Vi vill inte alls obönhörligt driva ut någon till arbete,men vi tycker det är rimligt att de föräldrar som båda vill arbeta skall kunnagöra det på sådana villkor att de känner trygghet den tid de är ifrån sina barn- trygghet i den meningen att de vet att barnen är väl omhändertagna. Men vi ärangelägna om att det skall finnas valfrihet, och därför finns det i den propositionsom vi har presenterat åtgärder som leder till att vi skall kunna bygga utdaghemmen. Vi skall kunna ha alternativet med kommunala dagmammor. Vi skallockså ha en bra deltidsförskola, som hjälper till att klara de pedagogiskauppgifterna och förberedelserna för den vanliga . Jag förmodar att det som var ute efteregentligen var vårdnadsbidrag, fast jag kunde inte uppfatta att IngegerdTroedsson krävde detta. Ja, vi vet vad det kostar. Det rör sig om åtskilligamiljarder kronor. Om vårdnadsbidrag är så viktigt som gavuttryck för här, att vi står och faller med det för att få ett barnvänligtsamhälle, är min enkla raka fråga; Varför genomförde ni icke vårdnadsbidragunder sex borgerliga år? Ni hade möjlighet. Ni startade med ettbudgetunderskott på 3 miljarder. Men då visade ni icke ens ett sådant ringaintresse för vårdnadsbidrag att ni gjorde något som helst för att genomföra deklara vallöften ni utgav. Ni har helt enkelt förverkat förtroendet när detgäller att förverkliga de vackra paroller som har visat såmånga gånger. Det är nog ingen tillfällighet att en tvåbarnsfamilj under de sexborgerliga åren förlorade , i real köpkraft. går det bättre för barnfamiljerna. Det är faktiskt så,om jag vågar gissa en gång till, herr talman, att födelsetalen går upp, och detkan ju har ett samband, 5 i (m): För min del kan jag inskränka mig till atttacka för de kompletteringar och svar på mina frågor som statsrådet har lämnat och som innebär en ytterligare konkretisering av läget. Vad beträffar diskussionen om föräldrarnas ansvar vill jagåterkomma till vad jag sade i mitt första inlägg. Om man trycker påföräldrarnas ansvar på det sätt som har gjort , torde detfinnas förutsättningar för resonemang över partigränserna. Däremot vill jaginte gå in på de ekonomiska frågorna, som jag med förtroende överlämnar tillförste vice talmannen. 6 Förste vice talman (); Varför gjorde ni ingenting under sexborgerliga år? frågade , Låt mig då hänvisa till regeringensegen löntagarfondsproposition, s, 34, som på ett mycket bra sätt skildrarbakgrunden till den utomordentiigt djupa kris som inträffade , Läs den,! Den förklarar mycket. Trots denna djupa kris utvidgade viföräldraförsäkringen från , och det är en mycket bragrund för en vårdnadsersättning. Regeringen har inte gjort ett dugg i detavseendet. byggde vi också ut den kommunala barnomsorgen. Naturligtvis skall de som föredrar daghem åt sina barn hadaghem. Det skall vara en förmån för dem som tycker att det är bäst för derasbarn. Men det skall icke, som det nu alltmer håller på att bli, vara enskyldighet. Verkligheten är vår värsta fiende, brukar det heta blandsocialdemokrater, och så är det faktiskt också. Professor egenundersökning visar att av dem som har sina barn på daghem och som harsocialdemokratiska sympatier skulle ha föredragit att själva kunna få ta handom sina barn. Av dem som verkligen tog hand om sina barn och hadesocialdemokratiska sympatier ville att detta alternativ skulle underlättasoch understödjas. Undersökning efter undersökning visar att två tredjedelar avsvenska folket och mer än så skulle önska att stödet till barnfamiljernainnebar större valfrihet i stället för att det alltmer ensidigt inriktas på denkommunala barnomsorgen och också föräldrakooperativa alternativ. Vad är det för fel, IngvarCarlsson, att barnfamiljerna med samhällets stöd, men utan dess styrning, fårmöjligheter att välja boendeform, barnomsorgsform och arbetsfördelningsinsemellan, att barnfamiljerna verkligen myndigförklaras? Det skulle inte barage trygghet för framtiden utan också trygghet i varje situation. Man har mångaolika alternativ att välja mellan när det gäller barnens vård, boende ochbarnens fostran. Detta skulle underlätta för familjerna att ta det ansvar försina barn som vi tydligen är glädjande överens om att de skall ha. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 §Svar på interpellation 1985/86:9 om krigsmaterielexporten har ställt följande frågor; Hur villutrikeshandelsministern förklara att bulvanaffärerna med svenska vapen viaSingapore kunnat pågå utan att regeringen har ingripit? Vilka åtgärdertänker jege;ringen vidta med anledning av det inträffade? Vilka länderutanför är de största köparna av svensk krigsmateriel? Pågår det enplanerad avveckling/utveckling av den svenska krigsmaterielexporten till dessaländer från den statliga och privata vapenindustrins sida? I vilka nyaländer utanför bedriver statlig och privat vapenindustrimarknadsundersökningar eller annan aktiv handelspolitik för att få i gångexport av svenska vapen till dem? Villutrikeshandelsministern medverka till att vpk tilldelas en plats i denrådgivande ? Den fråga om misstänkt smuggling avsvenska vapen, som berörs i punkten 1, utreds i den förundersökning som leds avförre länsåklagaren i län. hade jag tillfälle att här i kammarenredogöra för en rad åtgärder som redan företagits med anledning av misstankarnaom en möjlig vapensmuggling. Jag pekade på att krigsmaterielinspektionenspersonal har utökats och att en intern utredning inom handelsavdelningen iutrikesdepartementet har till uppgift att se över krigsmaterielinspektionenskontrollfunktion. Den utredningen skall också undersöka möjligheterna till ettintensifierat samarbete med bl. Jag anförde också att det närresultatet av förundersökningen föreligger finns underlag för mer ingåendebedömningar av vilka skärpningar av kontroll- och regelsystemet förvapenexporten som är nödvändiga. kom det fram uppgifter som motiveradeatt behandlingen av exportansökningar från sköts upp.