prot · G90911 · 1985-12-31 00:00:00 — Vill socialdemokraterna medverka till att högsta tillåtnasvavelhalt i våra eldningsoljor halveras? Vill regeringen agera kraftfullt för att övertyga denengelska regeringen om hur allvarligt vi i ser på dess totala brist pååtgärder för att minska sina förorenande industriutsläpp - och om inget gensvarges stämma länder som och inför den internationelladomstolen i för brott mot de mänskliga rättigheterna? Kan socialdemokraterna ge ett definitivt löfte att detblir en omprövning inom det socialdemokratiska partiet som garanterar skydd förvåra fyra outbyggda älvar och andra skyddsvärda älvsträckor? 56 (); Jag skulle vilja börja med att ställa några frågor. Skall vibörja krig om det gynnar ekonomisk tillväxt och sysselsättning? Skall vi slopa pensionerna om det gynnar ekonomisktillväxt och sysselsättning? Jag ställer inte de här frågorna speciellt tillsocialdemokrater eller moderater. Jag ställer dem till oss alla. Och svaret påde här frågorna är självklart. Ingen av oss ställer upp på att ekonomi ochsysselsättning- även om de är väldigt viktiga frågor - skulle få motiverasådana drastiska för att inte säga katastrofala beslut. Den här frågeställningen tar jag upp för att visa att detär självklart att det finns en hierarki i politiska ställningstaganden. Vissafrågor är viktigare än andra. I en del frågor tycker samtliga partier lika,åtminstone i stort sett. I andra frågor tycker partierna olika. Det är rimligtoch en del av demokratin. När jag har läst regeringens förslag till lag omhushållning med naturresurser, har jag fäst mig vid att regeringen visserligensyftar till att skydda naturresurser och miljö men ända ser den här frågan somunderordnad i förhållande till ekonomi och sysselsättning. Det framgår med allönskvärd tydlighet av specialmotiveringen; "Vid valet mellan att bevara naturresurser eller attta dem i anspråk bör i princip en samhällsekonomisk bedömning göras av vilkenåtgärd som är att föredra.---- Detinnebär att effekterna på sysselsättningen och den ekonomiskatillväxten måste tillmätas stor betydelse. En långsiktig expansion avproduktion, investeringar och sysselsättning måste tryggas." Det är först under vår generation som mänskligheten harkommit så långt i teknisk och ekonomisk utveckling att den kan hotanatursystemens långsiktiga överlevnad. Det är därför också en ovanlig tankeatt man politiskt måste värdera natursystemens bevarande i förhållande tillvissa andra politiska samhällsmål. var situationen den att naturen fannsoch skulle komma att finnas allt framgent. Den ovana nya situationen leder tillatt vi inte tillräckligt hårt och tillräckligt tidigt har tagit ställning tillvilket som är viktigare. Jag har ingen anledning att betvivla regeringens mål meddess miljö- och naturresurspolitik. Det finns väl anledning att setillsättandet av en miljöminister och det faktum att denne är vicestatsminister som ett tecken på regeringens vilja. När det gäller konkreta ställningstaganden spelarutgångspunkterna för debatten en stor roll för det enskilda partiets beslut.Centerpartiet grundar sina ställningstaganden på sina rötter - säg gärnatillbaka i bondesamhället och i bondegruppen. Där var det naturligt att hävdaoch vårda naturen och livet. Socialdemokratin, för att inte tala omkonservatismen och liberalismen, har utvecklat sina ideologier underindustrisamhällets framväxt med en allt högre materiell standard. Detta harvarit, och är, viktiga mål, men de kan inte överordnas målen om bevaradenatursystem. Man kan konstatera att bondesamhället heltoch hållet levde av naturen, att industrisamhälleti ökande grad har utvecklats på ett sätt som har skett mot naturen.Framtidssamhället - om vi kallar det tjänstesamhälle eller informationssamhälle- måste utformas med naturen. Jag har i detta sammanhang ingen anledning att detaljeratkritisera förslaget till naturresurslag, men ett par saker vill jag ändå taupp. Helhetssynen, mångsidigheten och mångfalden i naturen har där inte fåttnågot stort utrymme. Därför är det naturligt att där inte heller fästs avseendevid samband mellan möjligheterna att skapa en hög standard och bevaramiljö och naturresurser eller vid frågan orn vilken samhällsstruktur vi har ochutvecklar. Jag skall om återkomma just till detta. Låt mig helt kort ge några exempel på åtgärder som skullekunna leda utvecklingen åt rätt håll och som jag hoppas det skall bli möjligtatt nå enighet om i . Den första åtgärden är att tillskapa ettregelsystem, en lagstiftning, som ger samhällsutvecklingen en inriktning isamspel med naturen. Vi får snart här i tillfälle att återkomma i endetaljerad debatt om detta. En andra åtgärd är att förändra energisystemet.Energianvändningen är i sig en stor del av naturresursanvändningen, ochsamtidigt fungerar den som en motor i användningen av andra naturresurser.Användningen av fossilt bränsle ger i huvudsak de stora föroreningar som ledertill försurning. Användningen av fossilt bränsle ger också en höjning avkoldioxidhalten i atmosfären med åtföljande, troligen mycket dramatiska,klimatförändringar inom ganska . Kärnkraften har ett mycket giftigt avfall, och vi äröverens om att den helt skall avvecklas. Det är en självklarhet att det i dehär fallen inte är begränsade tillgångar som kommer att göra att vi måsteytterligare minska användningen av dessa energikällor, utan det ärmiljöeffekterna som nödvändiggör en snabb reducering. I stället måste vianvända flödesenergi, sol, vind öch vatten och bioenergi - energi som bindsgenom att de gröna växterna utnyttjar solinstrålningen för att binda luftenskoldioxid. Det här handlar egentligen om att vi får ett slutet kretslopp ianvändningen av flödesenergi och bioenergi, i stället för ett lineärt förloppdär vi flyttar resurser, exempelvis kol, från jordens innandöme ut iatmosfären. Det här handlar egentligen om att vi använder jordens yta i ställetför att ytterligare gröpa ur innehållet. Om man erkänner betydelsen av att använda jordens yta, dåinser man också att marken är en av våra allra viktigaste naturresurser införframtiden. Den mest intensivt brukade och högst produktiva delen avmarkresurserna är åkermarken. Jag tycker att det är i det här sammanhanget manskall se på dagens jordbrukspolitik. En dålig lönsamhet i jordbruket kanleda till att markens produktionsförmåga inte upprätthålls. Detta gör detsvårare för oss att förbättra miljön på lång sikt. Jordbruket svarar inte bara för produktionen av livsmedel,men det har historiskt sett varit den viktigaste uppgiften och är detfortfarande. Det är nödvändigt att vi i värt land upprätthåller en betryggandeförsörjning med livsmedel, som gör oss oberoende av omvärlden i dettasammanhang. Därom råder också i princip enighet. Men det är även viktigt attkomma ihåg att den odlade arealen per invånare i världen sannolikt kommer atthalveras inom Behovet av för livsmedelsproduktion kommer inteatt minska även om produktionen per arealenhet ökar. I har intresset för högkvalitativa livsmedel ökatunder senare ar. Inte minst talar man om betydelsen av att det ilivsmedel inte finns några restsubstanser från de kemikalier som används iproduktion och förädling. Detta är ett i högsta grad rimligt krav, som måstetas på allvar av såväl politiker som livsmedelsproducenter. På samma sätt måsteman se den ökande debatten om jordbrukets miljöpåverkan som positiv. Det är ioch för sig nödvändigt att tillföra lika mycket växtnäringsämnen till jordensom man bortför i skörden. Men är det ett intresse, både för bönderoch för samhället, att inte tillföra mer än vad som behövs, för det kostarpengar och det innebär läckage till grundvatten och luft. Ur denna synpunkt har jag inga principiella invändningarmot regeringens mål att halvera användningen av kemikalier i jordbruket. Detsom behöver understrykas är att jordbrukets utövare är en hårt ekonomisktansträngd grupp, och den upplever därför lätt politiska uttalanden som hot.Begränsningen av kemikalier kan uppfattas som om samhället avser att berövajordbruket ett produktionsmedel. Jag vet inte om socialdemokraterna avserdetta. För egen del är jag av den uppfattningen att vi , genom bättre brukningsmetoder, växtförädling och bättre teknik ianvändningen, kan reducera behovet av kemikalier. Dessutom utgår jag ifrån attkomsumenterna, nar de kräver livsmedel av hög kvalitet, också är beredda att taett kostnadsansvar för en kvalitetshöjning. Jag tror att de flesta är medvetnaom att 1960-talspolitiken, som drevs framför allt av socialdemokraterna, leddetill en ökad kemikalisering av jordbruket, för att vi skulle kunna få billigarelivsmedel. Jordbruket kommer inte endast att svara förlivsmedelsproduktion. diskuteras möjligheten att ta en aktiv del ienergiproduktionen genom exempelvis etanolframställning. Denna fråga utreds,och det finns skäl att nu komma till konkreta åtgärder, eftersom erfarenheternabåde från svenska försöksanläggningar och från internationell tillämpning visaratt det är i högsta grad möjligt, Etanolproduktionen är dock bara ett exempelpå vad som kan göras. Det finns många fler möjligheter. Låt mig bara nämnamöjligheten att använda rapsolja som energiresurs eller som smörjmedel, attodla snabbväxande gräs eller energiskog för produktion av energiråvara. Enmycket intressant utveckling är vidare den kemiska industrin baserad påbiologiska råvaror. Forskningen visar att naturen förser oss med grundråvarortill den kemiska industrin som i många fall är bättre än dagens råvaror, somoftast är kol och olja. En satsning på en sådan fytokemi kan sannolikt innebärabåde bra produkter, nya sysselsättningsmöjligheter och ökad internationellkonkurrenskraft för den svenska industrin. Låt mig avslutningsvis ta upp frågan omsamhällsstrukturens påverkan på våra möjligheter att hushålla med naturresurseroch vara rädda om miljön. Under industrialismens snabbaste utvecklingsskede,under 1950-, 1960- och början av 1970-talen, fanns det egentligen en endasynpunkt, nämligen all producera maximalt. Efter hand har vi blivit medvetna omatt det finns fler frågor att ställa i samband med produktion och i samband medsamhällets aktiviteter. Och det är frågor som var, när och hur. Frågan om hurvi skall Prot,1985/86:11 produceraaktualiserades , men har egentligen ännu inte fåttfullt genomslag. Jag tror ändå att det är viktigt att vi blir varse attproduktionen av industrivaror men också produktionen av offentliga tjänstermåste ske på ett sätt som inte strider mot miljön och som stämmer överens meden ekologisk grundsyn. Nästa fråga är var. och börjanav var debatten ganska intensiv om lokalisering och decentralisering.Ofta handlade det om att vi skulle slippa en besvärande koncentration meddåliga sociala miljöer och en utarmning av glesbygden. Men kan vi se attfrågan om var även handlar om att placera produktionsanläggningar ochsamhällsservice så att man inte skadar miljön, att se till att det finnsmänniskor som kan utnyttja jordens yta, och det kräver en vissdecentralisering. Och att se till att kostnaderna, dvs. resurskostnaderna föruppbyggnaden av infrastrukturen, inte blir för höga kräver också decentralisering. Den tredje frågan, när, har inte diskuterats särskiltmycket. Men den handlar om att vi måste göra en avvägning mellan hur mycket vikan utnyttja och hur detta påverkar situationen för våra barn och barnbarn. Det är min förhoppning att det här inläggetinte uppfattas som kontroversiellt men att det ändå skulle kunna stimuleradebatten mellan partierna i miljöfrågan. Med det vill jag också ha sagt att jaghoppas att det vore möjligt att utveckla de här tankegångarna i en lagstiftningom naturresurser som går en bit längre än vad regeringen för närvarandeföreslagit , nämligen att man inte endast skyddar olika områden, inte underordnar naturen under ekonomin, att man inte bara ser tillsektorsintressen utan ser till helheten, mångfalden och mångsidigheten. I naturresurs- och miljökommittén, som avlämnade sittbetänkande 1983, diskuterades fem etiska normer som skulle kunna vara grundenför en svensk hushållning med naturresurser. Den första tycker jag påett bättre sätt än som framkommit i förslaget till naturresurslag illustrerarhur människan skall agera i förhållande till naturen; "Människan måsteutnyttja naturen men när hon väl tagit den i bruk bör hon fortsätta att brukaden på ett sådant sätt att ekosystemens produktionsförmåga bibehålls." I detta anförande instämde , och (alla c). 57 (): Jag konstaterar med tillfredsställelse attmiljöministern nu har inträtt i kammaren. Det är väl riktigt när debattenhuvudsakligen handlar om miljöpolitik. Vi lever i ett avundsvärt land. I en alltmermiljöförgiftad värld har naturen varit snäll mot . Mycket talar för attvi i vårt hörn av världen har oddsen på vår sida i kampen mot luft- ochvattenföroreningar, förgiftningsrisker, rovdrift på naturtillgångar osv. Långtifrån alla länder har ett så gynnsamt utgångsläge. Det somgör till ett lyckligt lottat land är bl. a. följande. - Landet är stort i förhållande tillinvånarantalet. - Industrierna ärspridda över stora delar av landet. - Klimatetmotverkar smogbildning, massangrepp av skadegörare och liknande. - Totalt sett harvi faktiskt mer friskt vatten än vi någonsin kan förbruka. - liggerrelativt långt ifrån de delar av den europeiska kontinenten som har de storaföroreningarna, vilka vi dock påtagligt fått känna av. - Landet är imycket liten utsträckning överbyggt och asfalterat. Skog och öppen naturdominerar på ett helt överväldigande sätt och bidrar till luftrening ochsyrebildning. - Vi har längehaft ett politiskt system som värnar om miljöintressena i större utsträckningän tidigare. Samhället har starka styrmedel på miljövårdens område, ochsvenskens miljömedvetenhet har blivit allt större på bara . Det är mot denna bakgrundförvånande att miljöpolitiken inte fått större utrymme i den politiskadebatten. Företrädare för de olika riksdagspartierna har efter valet förklaratatt de nog inte framhållit miljöintressena tillräckligt -detta trots att vi iSverige fått ett nytt parti, bildat efter utländska förebilder, vilket harmiljövård och liknande som så gott som enda intresse. Jag anser därför att detär dags att på nytt föra in miljöintresset också i riksdag. Från en del håll har hävdats att vi i ärvärldsbäst på miljövård. Det kan hända att vi inom vissa områden nått längre änandra länder, men det finns också fall där vi inte är mycket bättre än vad manär i . Det är ganska ointressant om vi är världsbäst eller inte sålänge vi inte är helt bra. Vi har fortfarande miljöproblem - många, stora ochfarliga. Nya tillkommer så gott som , speciellt inom industrin, därmaterial och tillverkningsprocesser ofta kastas in utan tillräcklig garantiför deras oskadlighet. I dagens har vi alla förutsättningar för attframgångsrikt bekämpa detta problem. Det är inte bara det att vi av en lyckligslump råkar ha ganska idealiska naturliga förutsättningar och dessutom besitterde politiska styrmedel som behövs - det är också ett faktum att det finns enallmän medvetenhet och vilja att göra något åt miljöproblemen. Denna allmänna medvetenhet om miljöproblemen är som nämntsganska ny. Det är därför inte märkvärdigt att mänga såväl bland allmänheten somi massmedia har gripits av miljövågen och ser hot i alla lägen - också därsådana inte finns. Även motsatsen förekommer, inte minst bland politiskabeslutsfattare - att man nonchalerar hoten. Det är inte ovanligt att man på detlokala planet slår vakt om verksamheter och företeelser som har bristfälligaanordningar för sina utsläpp. Man bagatelliserar allvarliga brister för att manvill rädda arbetstillfällen. Det mest uppmärksammade exemplet på detta var BT Kemi iSkåne, där kommun och hälsovårdsmyndigheter slog vakt om ett företag somsedermera fick beteckningen 1970-talets största miljökatastrof och som tilldags dato orsakat skattebetalarna en saneringskostnad på 40 milj. kr. När jag imitten av i egenskap av hälsovårdsordförande i en grannkommun slog Prot,1985/86:11 Prot,1985/86:11 larm omverksamhetens miljöfarlighet var det ingen som lyssnade - varken de lokalaorganen eller länsmyndigheterna. hade man förhoppningsvis handlatannorlunda, men det blev en dyrbar läxa. De flesta miljöexperter vet att hotet mot miljön kommerhuvudsakligen från den industriella sektorn genom utsläpp i luft och vatten ochfrån uppvärmning med fossila bränslen. Därför har kraven på rök- och avgasreningskärpts och blivit hårdare. Samma förhållande gäller utsläppen i vattendrag.Det är därför förvånande att man med sådan frenesi angriper jordbruket, somenligt många bedömare är den näringsgren som är mest miljövänlig. Utöver attjordbruket tjänar primärändamålet att framställa livsmedel håller jordbruketlandskapet öppet. När man vet detta blir man överraskad över åretsregeringsförklaring. Där står följande att läsa: "böranvändningen av bekämpningsmedel i jordbruket halveras." I sin skrift Idéform 1984 nr 6 säger socialdemokraterna;"Vad gäller jordbruket påpekas att vi måste stödja ett kemikaliefrittjordbruk och kraftigt minska eller helt förbjuda användningen av kemiskagödningsmedel." Liknande uttalanden har gjorts av andra partier ochorganisationer. Ingen ifrågasätter det allvarligt menade uppsåtet med dessapropåer, men skall de tas på allvar måste de också vara sakligt underbyggda ochinte vilande på känslomässiga antaganden. Vad är det nu man vill förhindra, och vad är det man ärrädd för? Är det att kemiska substanser farliga för människor och djur skallåterfinnas i de färdiga produkterna? I vårt land genomgår de odlade produktersom saluförs en mycket noggrann kontroll bl. a. avseende skadliga rester avbekämpningsmedel eller mindre farliga ämnen. har tidigare i dagberättat om detta. har inga alarmerande rapporter kommit om attgrönsaker eller frukt som odlats i skulle innehålla några rester avbetydelse. Man kan fråga sig om det är handhavandet som är farligt. Det är det naturligtvis,det kan man inte komma ifrån. I Giftinformationscentralens undersökning heterdet bl. a.; "Trots att de bekämpningsmedel vi använder ofta är mycketgiftiga, orsakar de sällan allvarliga förgiftningar. Mellan åren 1969 och 1983har 19 personer i dött på grund av förgiftning av bekämpningsmedel.Bara tre av fallen var olyckor. De övriga förklarades som självmord. Alla somdött av förgiftning har varit vuxna och de allra flesta män. Undersökningen gäller främst tiden . En stor delav de som råkat ut för förgiftningsolyckor har varit barn ellervuxna män. Barnen har i de flesta fallen kommit åt att äta någotbekämpningsmedel - ofta mygg- eller rnyrrnedel, som används ganska flitigt ihushållen. De vuxna män som drabbats har i regel sysslat med besprutning och påså sätt andats in giftet." I de allra flesta fall där den förgiftade fått någrasymtom betraktar giftinformationscentralen dessa som lindriga eller måttliga.Enligt undersökningen är antalet akuta förgiftningar av det här slaget iSverige relativt sett mycket litet i jämförelse med t. ex. länder i Öst- ochSydeuropa. Motbakgrund av dessa produktundersökningar och förgiftningsfall är alltsåfaran med bekämpningsmedel mindre än en tiotusendel i förhållande till deskador som t. ex. trafiken kräver eller, för att ta ett annat exempel, vadrökning och alkoholbruk åstadkommer. I de senare fallen torde ett förbud iallra högsta grad vara befogat, om myndigheterna nu ömmar så om medborgarnashälsa. Det råder inget tvivel om att såväl gödselmedel somkemiska bekämpningsmedel kan påverka miljön eller användas fel. Men man måstedå också väga in dessa medels positiva påverkan för en tryggadlivsmedelsförsörjning och deras betydelse för att förhindra att naturen självproducerar gifter av betydligt värre slag. Den dödsgiftiga mjöldrygan är baraett exempel på en sådan naturlig giftproduktion, och det finns många andra,vilket också framhöll i sitt anförande. Undersökningar utförda av visar attkonventionellt odlade produkter har högre råproteinhalt, högre renproteinhaltoch högre glutenhalt än t. ex. biodynamiskt odlade. Inte minst i valrörelsenhar proteinhalten i det svenska vetet varit i debattens centrum. Utankvävetillförsel genom handelsgödsel hade proteinhalterna varit betydligtlägre. Vad man för dagen kan tänka sig som alternativt odladeprodukter är växthusgrönsaker. Det är betydligt svårare i fältodlingar. Vetkritikerna mot handelsgödsel att så gott som all tomatodling i vårt land och iandra västeuropeiska länder sker i form av jordfri odling med tillförsel avflytande näringsmedel? Det är näringsmedel som dessa kritiker kallar kemiskkonstgödsel. En annan aspekt är att av jordbruksproduktionenberor på att växtodlarna använder handelsgödsel och skyddar sina grödor medbekämpningsmedel. Vad detta betyder för värt samhälle är självklart med tankepå bl, a. prisbilden. För jordens befolkning är västvärldens jordbruksöverskotten livsmedelsreserv, som ofta behöver anlitas och som blir alltmer betydelsefull.Det står också helt klart för de viktiga organ som arbetar med dessa problem,t. FAO, WHO, , biståndsorganisationer och flerau-landsregeringar. Att jag i den allmänpolitiska debatten har tagit uppmiljöaspekter framför allt inom jordbrukets område sammanhänger med denensidiga debatt som under valrörelsen utan saklig grund drabbat jordbruket.Tidigare talare har framhållit att det i kommuner, hushåll m.m. används kemiskabekämpningsmedel på ett kanske oansvarigt sätt. Totalt använderman ca bekämpningsmedel i . Jordbruket svarar för ,hushållen för och industrin för . Varför vill man inte halveramängden bekämpningsmedel i industrin eller i hushållen, dvs. Enligt många opinionsundersökningar är miljöförstöringenden fråga som oroar och intresserar en stor del av befolkningen, ibland mer änarbetslösheten och de ekonomiska frågorna, ibland mindre. Detta har lett till att samtliga partier - kanske inte idenna valrörelse, men det sker ofta - omvandlas till miljöpartier vart trejdeår. Deras företrädare vet att det med hjälp av miljöfrågorna går att lockaväljare till sig. Den nye miljöministern har förklarat attsocialdemokraterna i vissa orter inte framhållit miljöfrågorna tillräckligt,och i dessa orter har partiet förlorat röster. Mot den bakgrunden kan det varaintressant att studera hur den 7 protokoll 1985/86:11-12 Prot,1985/86:11 praktiskamiljöpolitiken utförs av stat och koinmuner. Det är ingen vacker bild somvisas. planeras bostäder, industrier, vägar,energiproduktion, etc. som på det glada 60-talet. I min hemstad nya bostäder i tätortens mest förorenade områden, ett stenkast frånjärnvägsvagnar lastade med ammoniak. I byggs bostäder i närheten av enfarlig svavelsyrafabrik. I byggs nya bostäder på en gammal soptippintill en ny oljehamn. Trots att tjänstemän i hälsovårdsnämnden, länsstyrelsenoch föreslagit ett nej har politiker på alla nivåer, senast iregeringen, sagt ja till byggandet. Man kan också notera att hälften av alla som dömts förbrott mot miljöskyddslagen är kommunala verksamheter, som åtminstone formelltstår under politikernas kontroll, politiker som kommuninvånarna väljer varttredje år. Det är inte alls fråga om en grupp skumma affärsmän med grumligtförflutet och äventyrliga ekonomiska transaktioner i bakgrunden utan kommunalabeslutsfattare som är satta att bevaka kommuninvånarnas intressen. Det tyderinte på att de tar miljöskyddet på allvar. Det förekommer t. o. m. attkommunala företrädare anfört som argument att de genom att bryta motmiljöskyddslagen har sparat pengar åt kommunen. Som jag har sagt tidigaresprutar man bekämpningsmedel i bostadsområden, i parker, på lekplatser och påidrottsplatser för att spara pengar i stället för att sköta ogräsbekämpningenmanuellt. Det är därför att dessa frågor på ett heltannat sätt än tidigare blir belysta här i riksdag. Jag vill rikta kammarensuppmärksamhet på att anslag om kvällsplenum nu har uppsatts. 59ULF LÖNNQVIST (s); Miljön är den omgivning vi lever i. Därförberör miljöfrågor oss alla ständigt. Miljön är vår gemensamma egendom och enväsentlig del i vår tillvaro. Förstörd miljö begränsar våra möjligheter ochbeskär tillvaron. På samma sätt är god miljö en omistlig tillgång för oss.