prot · G909158 · 1985-12-31 00:00:00 — Lägger vi samman detta med de ytterligare åtgärder idenna riktning som har presenterat, torde vi kunna vara överens om attcentern mer än något annat parti driver den linjen att man måste ta ut skattnågot så när efter bårkraft. Jag har försökt ge en bild av synpä dagens skattefrågor. Jag yrkar bifall till samtliga de reservationer därmitt namn förekommer och i övrigt till utskottets hemställan. 10 BO () replik: Jag vet inte orn missuppfattadevad jag sade. Jag skall dock be att få citera mig själv. I mitt anförandeframhöll jag att det är anmärkningsvärt att vi moderater står ensamma i vårkamp för ett sänkt skattetryck och för sänkta marginalskatter också för vanligainkomsttagare. Jag menar då dem sorn har marginalskatt.Marginalskatten bör sänkas även i de inkomstlägena, inte minst därför att vi pådet sättet hjälper främst de människor som har de allra lägsta inkomsterna. Deskulle ha mest nytta av en ökad tillväxttakt. 11 () replik: min framställning när det gäller schablonavdraget. Han sade attavtrappningen får full betydelse först vid relativt höga inkomster och nämndebeloppet . Med förslag kommer dockavtrappningen att gälla nästan samtliga inkomsttagare som har inkomsteröverstigande grundavdraget. Det innebär att minst 3 ä 4 miljoner löntagarekommer att få högre skatt än sorn angivits i de tabeller som har gått ut ipressen. Också detta förtjänar att belysas, eftersom förslag helatiden har framställts såsom särskilt ogynnsamt i dessa tabeller. Det räcker jumed de tag som vi har tagit. Vi behöver inte stå vid skampålen för ytterligaresaker. 12STIG JOSEFSON (c) replik: Först vill jag bemöta , sommåste ha missuppfattat mig när det gäller schablonavdraget. För det första harcentern yrkat på ett schablonavdrag på . och inte på . För detandra utgår inget schablonavdrag . Sedan är det englidande skala . För det tredje berörs inte alla avschablonavdraget, t. ex. företagare och pensionärer. Alla de löntagare somredan har kostnader . berörs inte heller ett spår av det höjdaschablonavdraget. Därför är beräkning felaktig. Prot.1985/86:158 Som orden föll uppfattade jag vadBo Lundgren sade om låginkomsttagar- 2juni 1986 na på det sättet att han påstod att speciellt företräder Dettvckte jag var litet väl grovt. Inkomstskatten 1987 " . '"-''' Anf. 13 BO () replik: Jag hoppas att vi kan vara överens orn att enhögre tillväxttakt i ekonomin framför allt skulle gynna de människor som har lägreinkomster. De får det största utbytet. De har ofta den lägsta skattebelastningenoch får därför behålla större del av varje löneökning, vilket jag tycker ärpositivt. Den utredning talar om är gjord för att rensa borteffekterna av schablonavdraget. Effekterna blir ju sådana att den som harkostnader på . lägre disponibel inkomst än den sominte har kostnader. Det ger en skillnad på . i lägre disponibelinkomst för den som faktiskt har haft kostnaden. De effekter talar om har föranlett att mantog fram detta förslag. Som jag sade inledningsvis har just centerförslagetblivit särskilt illa behandlat i de tabeller som togs fram av regeringen isammanhanget. finns en utredning som är exakt med hänsyn till taxeradinkomst, där man inte tar hänsyn till de orättvisa effekterna av ett högtschablonavdrag. 14 () replik: Det anförde förändraringenting i det jag sade här. Endast omkring en miljon inkomsttagare harinkomster understigande , och 4,5 miljoner inkomsttagare har avdragsorn understiger . Därför kommer centerförslaget att drabba såsom jaghar skildrat i min tidigare replik. 15 () replik: Problemet ligger ju inte i orn man har avdrageller inte, utan i att bestämmelserna inte kan tillämpas lika för alla. Det kanvi inte komma ifrån. Till vill jag säga att jag inte har någonkritik emot den utredning talade om. När man diskuterarinkomstskatteförslaget skall det gälla regler som är generella för alla ochinte specialbestämmelser. Jag har alltså ingen som helst kritik på denpunkten. När rnan inte har tillräckligt med argument tillgripsalltid frågan om tillväxten. Men den är svår att beräkna, och det är svårt attse vad utslaget blir och var tillväxten kommer att hamna. 16 (vpk): Inkomstskatterna, sorn berörs i detta betänkande, ingår iett större mått av ekonomisk politik. ' Ekonomisk politik är ju i ettklassamhälle alltid klassbetingad. Det finns ingen neutral ekonomisk politik,eller någon i vetenskaplig mening "riktig" sådan, som är bra för"oss alla". Varjeekonomisk-politisk åtgärd gynnar eller missgynnar, befäster eller försvagaren viss samhällsklass gentemot en annan. 20 arbetarrörelse har som uppgift attmed den ekonomiska politikens hjälp främja debreda folklagrens allmänna levnadsvillkor och stödja dem gentemot den härskandeklassen och dess etablissemang. I denna ekonomiska politik ingårskattepolitiken sorn en viktig del. Den kan utnyttjas för att skapa utjämningav stora inkomstskillnader och orättvisor, men också föras så att den ökarredan existerande sociala och ekonomiska skillnader. En relativt hög beskattning av de mest bemedlade medverkartill att resurser förs över till det allmänna för att användas ifördelningspolitiskt syfte, medan - omvänt - sänkta skatter tvingar framprivatiseringar av viktiga samhällsfunktioner och ökar klyftorna iklassamhället. Skattepolitiken har blivit ett kärt slagträ för de krafteri samhället som inget hellre vill än att skapa store ojämlikhet och störreskillnader mellan fattiga och rika, mellan arbete och kapital, mellan dem somarbetar för sin försörjning och dem som föredrar att sko sig på dessas arbete.Det är opportunt att locka med sänkta skatter och ökad valfrihet. Detta görs avbl. a. i skattemotionen som rubriceras "frihet och viilfärdgenom sänkta skatter". Men det som döljs bakom denna paroll har ett heltannat syfte. Det är inte ökad valfrihet för de arbetande som eftersträvas, likalitet som det är de som får sina skatter sänkta, Skattesänkarlöftena gäller ihuvudsak bara för dem med riktigt höga löner, och de minskade skatteintäkternadrabbar de lönarbetande som tappar tillkämpade sociala och kulturella värden.Samma gäller nyliberala skattepolitik. Goda samhällsinkomster, där skatterna utgör en väsentligdel. är nödvändiga i vårt samhälle för att alla skall ges möjligheter till enbra utbildning, en god sjuk- och hälsovård, barn- och äldreomsorg, en socialtacceptabel bostad, rätten till jobb, kollektiva färdmedel och en i övrigt godsocial och kulturell service. Skattepolitiken utgör en del av partiernas syn päfördelningspolitiken - i vilken grad människor skall ha lika möjligheter tillgoda levnadsbetingelser. Utan skatteinkomster blir det inga medel till dessagemensamma nödvändigheter. Men inkomstskatterna, lika väl som övriga skatter,måste också utgöra ett instrument för utjämning av stora inkomst- ochförmögenhetsskillnader. Det är utifrån detta man måste diskuteraskattepolitikens roll och vilken grad beskattningen skall ha. En radikal skattepolitik utgör ett stöd för delönarbetande, för pensionärer, för barnfamiljer och för arbetslösa. En radikalfördelningspolitik innebär en inkomst- och förmögenhetsutjämning viabeskattning och en social och kulturell utjämning genom inkomsterna av dennabeskattning. Det är en sådan politik som kommunisternaföreträder. Vårt nuvarande skattesystems sönderfall och urartningtilltar. De utjämnande inslagen i systemet, som en gång fanns, har vänts tillatt i stället gynna kapitalstarka, förmögna och höginkomsttagare. Inkomster avarbete missgynnas i förhållande till inkomster av kapital och spekulation.Statsskatten -som har till uppgift att utjämna inkomstskillnader, i viss del -har kraftigt minskat i andel av de samladeskatteinkomsterna till stat och kommun. Detta har vpk länge påtalat - ochockså fått stöd nu senast bl. a. av utredare på LO. I en rapport visar ekonomerna att skatteomläggningen "medfört en direkt sänkning av denfaktiska progressivi- Prot,1985/86:158 2junil986 Inkomstskatten 1987 och 1988 Prot.1985/86:158 2junil986 Inkomstskatten 1987 och 1988 teten,vilket i och för sig var ett av huvudsyftena med reformen". I detta fall avses skattereform - den underbara nattens skattereform. Detta beror, enligt utredarna, på att "skatteomläggningen innehöll, som enviktig komponent, stora marginalskattesänkningar som huvudsakligen tilldelades höginkomsttagarna- som ett nyktert konstaterande av att de lågavlöna de faktiskt missgynnades av skatteomläggningen". De erinrar också om att "bland annat förutsatte riksdagsbeslutet till reformen uttryckligen att tillgängligt löneutrymme skulle tillfalla de löntagare som endast i begränsad utsträckning fick del av de sänkta marginalskatterna. Med facit i handen kan vi dess värre nu konstatera att så inte blev fallet." Så långt LO-utredarnas konstateranden. Jag vill erinra omatt vpk i sin partimotion varnade för hela det förlopp som här beskrivits. Ipartimotionen motsatte vi oss skattereformen sä som den utformades med'ettensidigt gynnande av höginkomsttagarna. Vi sade dessutom att uttalandet ipropositionen om att det tillgängliga löneutrymmet skulle tillfalla dem sominte fick del av skattesänkningarna var "skrivet i sanden". Vi fickrätt även på den punkten. Men det är inte endast denna skatteomläggning sommedverkat till minskade utjämningseffekter i skattesystemet. Flera andra faktorerhar spelat stor roll. Under de borgerliga regeringsåren fattades fleraödesdigra beslut, som givetvis var avsedda att öka orättvisorna. Skatteskalornaförändrades, med klara sänkningar för höginkomsttagare, och de kommunalaskatterna steg kraftigt , men det var framför allt införandetav det s, k. inflationsskyddet av skatteskalan i kombination med rekordhöginflation och relativt måttliga löneökningar som urholkade statsskattensprogressivitet. Genom att inflationen var väsentligt högre änlöneökningarna urholkades dessutom statens inkomster frän inkomstbeskattningen.Åven detta vara en fullt medveten avsikt hos de borgerliga, som såg som enhuvuduppgift i den ekonomiska politiken att minska vanliga människorsmöjligheter till ett rikt socialt och kulturellt liv. Genom en studie av hur skatterna fördelats mellan kommunaloch statlig inkomstskatt och indirekta skatter kan jagkonstatera, liksom vpk även tidigare hävdat, att den progressiva statsskattensandel av beskattningen minskat från närmare en tredjedel till att 1984uppgå till mindre än en sjundedel. Av detta faller huvudparten pä tiden för de borgerligaregeringarna. Men även efter socialdemokraternas övertagande av regeringsmaktenhar progressionen sjunkit kraftigt. Här beror det inte på ökade kommunalaskatter utan enbart på ökade indirekta skatter och minskad statliginkomstskatt. I fasta tal har statsskatten minskat till att1984 endast uppgå till av nivå. På motsatt sätt har kommunala ochindirekta skatter ökat till 138 resp. av nivå. Arvs- och gåvoskatterna liksom förmögenhetsskatten har ifasta tal stått i stort sett still, bortsett från uppgången frånförmögenhetsskatten , då den s. k. engångsskatten togs ut. Mendärefter har den återgått till i stort sett samma nivå som 1975 i fasta tal,detta trots att de privata förmögenheter-na väsentligt har ökat. Det är denna skattepolitik som får sin fortsättning iregeringens senaste skattepolitiska proposition, som avser' inkomståren 1987och 1988. Häi' har vpk avvisat förslaget och i stället för att ytterligareutarma progressionen föreslagit minskade matskatter, vilket i motsats tillregeringsförslaget gynnar de sämre ställda i samhället. Sammantaget ger vårt förslag väsentliga fördelar för låg-och rnellanin-komstgrupper och nackdelar för höginkornstgrupperna, jämfört medregeringens och de borgerligas förslag. Efter denna mera principiella och ideologiskainledning om skattepolitiken går jag nu över tilj att behandla de olikasakförslagen. Först till frågan om det kommunala grundavdraget. Höjning av det kommunala grundavdraget ger skattemässigavinster för alla med inkomster . Det är en acceptabel väg.särskilt om man kombinerar den med skärpningar i den statliga beskattningen fördem med höga inkomster. Däremot drabbar den regeln kommunerna hart, särskiltsom dessa genom flera andra regeringsförslag plundrats under en rad av år. Inte ens under de borgerliga regeringsåren plundradeskommunerna lika hårt som efter 1982. Denna försämring har starkt bidragit tillstora nedskärningar i den kommunala verksamheten, neddragningar sorn främstdrabbar dem med störst behov, bl. a. genom minskad barnomsorg ochfritidsverksamhet, försämrad sjukvård och en allmän nedrustning av kommunalservice. a. därför har vi ställt som villkor för en höjning av detkommunala grundavdraget att kommunerna skall kompenseras för skattebortfalletom ca . I tidigare motioner har vi redovisat hur vi villfinansiera olika förslag till förändringar, och vi har lagtfram förslag till förstärkning av statsbudgeten som gör det möjligt attkompensera kommunerna. Regeringens förslag till skatteskalor för 1987 och 1988innebär att skatten skärps i de lägre skikten. Det höjda kommunalagrundavdraget ger en slutlig kompensation, men för den som har exempelvis . i årsinkomst ger förslaget endast . i minskad skatt, trots attdet ökade kommunala grundavdraget minskar kommunalskatten med hela . Såslår förslaget för inkomsttagare ända upp till ca . Pådetta sätt stjäl regeringen de positiva effekterna av grundavdragshöjningengenom att höja den statliga skatten. Först i inkomster över ca . fårhela grundavdragshöjningen om . i skattevinst genomslag. De borgerliga partierna fortsätter sin opportunistiskakarusell genom att locka med ytterligare minskade inkomstskatter utan attredovisa de negativa effekterna för dem med låga och normala löneinkomster,vilka inte heller i någon större utsträckning får del av de borgerligas skattesänkningar. kommunisterna avvisar, som jag tidigarenämnt, förändringen av skatteskalorna. I stället föreslår vi en minskning avmatskatten rned genom ökade livsmedelssubventioner, vilketfår effekter som borde vara eftersträvansvärda även för socialdemokratin. Vi har låtit räkna på allaförslag som framlagts rned anledning av regeringspropositionen. Resultatetvisar att våra förslag har de eftersträvade effekterna. För enenföräldersfamilj med tvä barn och med låg inkomst ger värt förslag ca I 500kr. lägre skatt än regeringens och de Prot, 1985/86:158 Inkomstskatten 1987 och 1988 Inkomstskatten 1987 och 1988 För en tvåförälders läginkomstfarnilj med två barn ger vpk;sförslag ca . mindre i skatt än regeringens och mellan 800 och 2 500 kr.mindre än de borgerliga partiernas. Det sämsta utfallet ger folkpartietsförslag som ligger . högre än vpk:s. När vi gör jämförelser för dem med höga inkomster, blireffekterna omvända. För en höginkomsttagarfamilj med en familjeinkomst om . och två barn ger vårt förslag ca . sämre utfall än regeringens.Gentemot det moderata förslaget ger vårt förslag . sämre utfall, medanfolkpartiets ligger pä litet drygt hälften. För samma höginkomsttagare men utanbarn blir skillnaderna ännu något större. De av resp. partier eftersträvade effekterna visar sigkrasst vid en sådan här jämförelse. Vpk vill sänka skatterna för låg- ochmellaninkomstgrupperna och höja för resten, medan de borgerliga vill tvärtom.Regeringens förslag går att jämställa med de borgerligas när det gällereffekter. Här fortsätts den underbara nattens ojämlika skattereform. Enligt regeringspropositionen skall samtliga erhållaförbättringar realt sett. Så är dock inte fallet. De s. k. extraavdragen förpensionärer i propositionen ger helt oacceptabla effekter. Stora grupperpensionärer drabbas, och därför har också förslaget avvisats av ett enigtskatteutskott. Under utskottsbehandlingen lade socialdemokraterna framett alternativt förslag till avtrappningsregler. Åven detta förslag innehållerförsämringar för vissa. Här rör det sig om pensionärer med inkomster mellanungefär 65 000 och . som drabbas av reala försämringar. Vi kan frånvpk:s sida inte heller acceptera detta förhållande och kommer i voteringensjälvfallet att rösta för att avvisa även detta förslag, men med en uppmaningtill regeringen att återkomma till med ett förslag som geralla pensionärer reala förbättringar. Att jag i utskottet inte fått reserveramig till förmån för detta bottnar i att jag i slutvoteringen ansåg mig tvungenatt lägga ned min röst. Ett avvisande även av detta alternativ i det läget hadeinneburit att de nuvarande reglerna för avtrappning skulle komma att gälla ävenmed nya skatteskalor. Det hade varit helt oacceptabelt. kommer dock detförslag som jag faktiskt under debatten i utskottet förde fram och som deborgerliga partierna sedermera skrivit in i sin reservation att vinna gehör.Det är det enda rimliga i detta läge. Det kan inte vara meningen att vissapensionärsgrupper skall drabbas som andra, enligt regeringen,garanteras reala förbättringar, även om detta är tvivelaktigt. Frågan om underskottsavdragen har vi tagitupp i en särskild motion . Den behandlas också i dettabetänkande. Där har vi krävt väsentliga skärpningar av underskottsavdragen. Dekommer att uppgå till en bra bit , nästan likamycket som själva den statliga inkomstbeskattningen. Av dessa 30 miljarderutgörs ungefär två tredjedelar av avdrag för egnahem eller fritidshus. Ungefärtre fjärdedelar av avdragen för egnahem och fritidshus tas upp till endast 8 %av underskottsavdragen. Det visar en väsentlig förskjutning mellan olikagrupper. Helt klart är detta oacceptabelt och inte heller bra församhällsekonomin. Det innebär ju att lyxvillor i mångmiljonklassen ges sammaförmånliga avdrag som man får göra för vanliga arbetarradhus. Det är ensituation som vi från vpk inte kan acceptera. Sedan må tala omsymmetri hur mycket han vill. Vi har föreslagit att man sätter ett tak som motsvararkostnaderna för en vanlig villafastighet av radhuskaraktär eller liknande.Kostnader därutöver fär de olika egnahemsboende faktiskt betala själva. Deskall inte förvänta sig att andra skattebetalare i samhället skall betalaräntorna för dem. I övrigt menar vi att underskottsavdragen skall begränsastill . för det som inte rör egnahemsboende. Vi menar att det inte kanvara rimligt att lyxkonsumtion skall kunna nyttjas i form av skattesubventionersom betalas av andra människor - en konsumtion som bara ett begränsat fåtal harmöjlighet att utnyttja. Frågan om underskottsavdragens reformering är viktigdärför att underskottsavdragen är ett mycket omfattande instrument för högavlönadeatt komma ifrån de kvarvarande resterna av utjämningen av beskattningen. Deutgör ett stort incitament för skatteplanering. Det är riktigt som regeringen föreslår att ta bortkvittningsrätten mellan egnahemsfastigheter och inkomster av kapital. Vi varredan från början avvisande till denna kvittningsrätt och hälsar nu ändringenvälkommen. Däremot är vi inte överens med regeringen och högern omatt ta bort samtaxeringen av makars B-inkomster. Det gynnar bara makar sorn harstörre kapitalinkomster än , dvs. dem som har stora förmögenheter medvanligen relativt god avkastning. Det är ett garnmalt högerförslag som densocialdemokratiska regeringen har dammat av. Vi går emot det, tyvärr ensammahär i . De borgerliga partierna återkommer med sina förslag ornatt slopa avdragsrätten för fackföreningsavgifter och om att man skall beskattade fackliga stipendierna. De har samma utgångspunkter som de har i andrasammanhang när det gäller attackerna mot arbetarrörelsen och arbetarklassen.Därför behövs ingen mer kommentar. Det automatiska inflationsskyddet, som deborgerliga partierna talarom med en envis papegojas röst, innebär juatt man ensidigt försöker att gynna höginkomsttagare. Men det som är mestpåtagligt och mest lögnaktigt i hela den debatten är påståendena attprisökningarna är det som höjer skattetrycket. Qm det är någonting som höjerskattetrycket så är det löneökningarna, inte ökningen av priser på olika varori samhället. När de borgerliga regerade var inflationen uppe pä ,men löneökningarna endast omkring hälften. Det innebar självfallet attstatskassan plundrades på inkomster till förmån för dem med höga inkomster.Hade den borgerliga regeringen fått fortsätta med samma höga inflation ochsamma nivå på löneökningarna, hade slutresultatet teoretiskt blivit att maninte fått en endaste krona i statlig skatt. Det är effekterna av det s.k.inflationsskyddet. Slutligen bara något omförmögenhetsbeskattningen, som också tas upp i betänkandet. I ärförmögenheterna ojämnt fördelade. De stora förändringar som ägt rum har vi från vpk:s sida på olika sätt försökt att påtala,dock utan att vinna gehör. Enligt olika bedömningar har enbart inflationen sedan1970-talet medfört att över 100 000 milj. kr. har bytt ägare. Det är främst demed stora förmögenheter som berikat sig på småsparandets och lönearbetetsbekostnad. Finanskapitalister har genom olika aktivahandlingar tillskansat sig flera hundra miljarder i ökade förmögenheter. Inkomstskatten 1987 och 1988 Inkomstskatten 1987 och 1988 åstadkommitsgenom att löneandelen av produktionsvärdet pressats tillbaka från till , vilket medfört stora förmögenhetsökningar för kapitalägare och realalönesänkningar för lönarbetare. Vi har i en särskild motion som vi väckte i januariframlagt ett förslag där vi vill ta ut en engångsskatt av progressiv karaktärför 1986. Vi menar att den i lägsta skiktet kan vara och i högsta skiktet12 % för förmögenheter över 1,8 miljoner. En sådan engångsskatt borde inbringamellan 5 och 6 miljarder. och tiden framåt borde enligt vårtförmenande förmögenhetsskatten höjas med i stort sett en fördubbling av den nugällande. Jag ber att få yrka bifall tillvpk-reservationerna samt till reservation 13 om pensionärernas extraavdrag. 17JAN (): känns det nödvändigt att säga vad somegentligen är självklart. Skatter är vad vi betalar för att kunna bygga ettgott samhälle. De behövs för att vi skall faen bra skola, en bra sjukvård,hyggliga pensioner och mycket annat som det finns ett brett folkligt stöd för.För de flesta skulle bli ett sämre land att leva i om vi målmedvetetskulle försöka anpassa det svenska välfärdssystemet efter utländskt mönster avt. ex. det slag som finns i eller . Visst skall vi erkänna att höga skatter ibland kan medföraeffektivitetsförluster, dvs, vad ekonomerna tycker om att kalla friktion. Meneffektivitetsförlusterna är faktiskt mycket större i länder där man till storadelar finansierar den sociala välfärden med privata sjukförsäkringar,skolavgifter och olika individuella försäkringspremier. Vi skall självfallet vara öppna för att det behövs rejälaförändringar i det svenska skattesystemet . Det ärnödvändigt att vi självkritiskt prövar invanda föreställningar. Det är ocksåmitt intryck att den med öppet sinne prövar nya metoder föratt nå ett skattesystem som uppmuntrarsparande, arbete och produktivainvesteringar på bekostnad av spekulation och osund låneekonoini. Vi kan med rätta kritisera många inslag i skattesystemet,men kan vi konstatera att vårt system för att finansiera välfärdenstär sig utomordentligt väl vid en internationell jämförelse, både när detgäller effektivitet och när det gäller rättvisa. Trots att vi har höga skatterär det land som har den största andelen av sin befolkning i arbete. Detfinns heller ingenting som tyder på att skatteundandragandet tar en större delav inkomsterna i än vad som är fallet i mänga lågskatteländer. Vi haren rättvisare fördelning av inkomsterna än de flesta andra länder, och vi haren i stort sett välfungerande offentlig sektor. Detta åren bra utgångspunkt fören fortsatt diskussion om reformer av skattesystemet. När man lyssnar på debatten kan man inte vara annat äntacksam över att ansvaret för landets skattepolitik inte vilar på de borgerligapartierna. Här möter vi verkligen oenighet i kvadrat. Det är inte barafolkpartiet och mot utan också och folkpartietmot , mot , mot . Iblandskämtar man om att varhelst två ekonomer samlas finns det minst tre uppfattningar.Vad skall man säga när tre borgerliga samlas? Ja, det vet jag faktiskt inte. eldade fram ett brandtal mot vad han kalladeden fria världens högsta skattetryck, inkomsternas socialisering ochmedborgarnas utlämnande åt den offentliga sektorn.