prot · G909144 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag ämnar inte ta upp tid med att här räkna upp alla de olikaåtgärder som har gjorts för att angripanarkotikaproblemen på anstalterna, 1 samband med beslutet om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik beslutade också om insatser inom kriminalvården.Bl, a, anslogs resurser till en antidrogkampanj och till utbildning av kriminalvårdenspersonal i narkotikafrågor. 1 propositionen om särskilda medel förbekämpningen av aids föresläs insatser inom' narkomanvärden, vilka i praktikeninnefattar ett åtgärdsprogram för att man skall komma till rätta mednarkotikasituationen på anstalterna. Särskilda resurser föreslås bli avsattaför narkotikamissbrukare inom kriminalvården. För att möta de problem som kan uppstå i samband medHTLV-lll-smittan och sjukdomen aids har utarbetat ettåtgärdsprogram, som bygger på förslag och erfarenheter från regionerna ochriksanstalterna. Med de insatser som görs och som kommer att göras inom dethär området anser utskottsmajoriteten att det har skapats möjligheter för attvi skall komma till rätta med narkotikasituationen. Jag yrkar därmed avslag påreservation 1, I reservation 2 kräver 15 milj, kr, tillkriminalvårdsanstalterna för att de skall kunna genomföra åtgärder motnarkotikabruket på anstalterna. På denna punkt råder det emellertid ingen enighetpå den borgerliga kanten. kräver i reservation 2 också en ökadmedelstilldelning, men av andra skäl. I folkpartireservation 3 framförs krav om slopande avhalvtidsfrigivningen och skärpta straff för stöld. Detta är motiveringen tillbehovet av ökad medelstilldelning. Utskottet kommer att behandla dessa frågor iett senare betänkande. De budgetmässiga konsekvenserna får beaktas i det sammanhanget.Jag yrkar därmed avslag på reservationerna 2 och 3, Om frivårdens betydelse som ett led i detbrottsförebyggande arbetet råder ingen oenighet. Frivården är en mycket viktigdel inom kriminalvården. Däremot godtar utskottsmajoriteten den föreslagnareduceringen av lönemedel motsvarande 20 tjänster. Ärendemängden har minskatde och understiger nu de 30 ärenden per handläggare som ärmålsättningen för frivården. Vi bedömer att en minskning av personalstyrkan ändå interesulterar i en ärendebelastning som gör det omöjligt att ge det stöd och denhjälp som är så värdefull för klienterna, I den föreliggande propositionen om särskilda medel förbekämpning av aids har dessutom pekats på att frivårdens personal kommer att fåden viktiga uppgiften att motivera missbrukare till behandling. särskildaresurser att ställas till kriminalvårdens förfogande. Utskottet menar att demedel som kan komma frivården till del även skall kunna användas tillassistentpersonal, om man finner detta lämpligt. Med det anförda yrkar jag avslag på samtligareservationer och bifall till justitieutskottets hemställan i betänkande1985/86:30, Kriminalvården, m. m. 30 () replik; Med anledning av vår motion om ett höjt anslagpå det här området började mycket flott med att påpeka attbeläggningen minskat pä kriminalvårdsanstalterna och att man därför intebehöver några 15 miljoner extra. Minskningen i antalet intagna är en följd avhalvtidsreformen, som vi kallar den. Men undvek mycket nogaatt berätta vad som sker utanför kriminalvärdsanstalterna på grund avhalvtidsfrigivningen. Sanningen är ju också den att vi har fått ett större antalanmälda brott , Som redovisas i motionhar utredningar som BRÅ har gjort bl, a, visat att en följd av reformen harblivit en ökning med 1 200 grova stölder, 3 300 stölder, 300 bedrägerier och160 fall av misshandel eller rån. Det ger oss i , ,skäl att tänka om i den här frågan, talade också om narkotikamissbruket påanstalterna, och vi fick höra - vilket vi är medvetna om - att regeringen ochsocialdepartementet lagt fram en proposition om ett åtgärdsprogram medanledning av sjukdomen aids och HTLV-llI-smittan, Men det handlar då om dem somhar aids eller bär på smittan. Från de borgerliga partiernas sida tycker vi inte bara skall skydda sig mot det. Man skall skydda de intagna ochmänniskorna utanför fängelserna mot knark över huvud taget. Det kan man baragöra om man verkligen går in för ett samlat program. Vidare sade att man har en kontroll ochen differentiering och att det finns knarkfria fängelser och avdelningar. Jagvill säga att vi på den borgerliga sidan vill ha det knarkfritt överallt,vilket faktiskt är en stor skillnad. slutade med engammal socialdemokratisk mening, som många av oss har hört ,nämligen att det inte finns någon enighet på den borgerliga kanten. Jag kanförsäkra , att om vi skulle komma till regeringsmakten ,kommer vi nog att kunna enas om hur vi skall använda de extra 15 miljonerna. 31BJÖRN KÖRLOF (m) replik: sade att man i 1974 ärskriminalvårdsreform, som genomfördes i betydande enighet i , satsadepå ett antal principer om att man skulle sträva efter största möjliga öppenhetinom anstaltsvården och efter att så långt som möjligt ge de intagna en chans-genom permissioner, arbete, studier osv,-att komina ut isamhället och i arbetslivet och få ett bra socialt liv. Men vi måste ändåkonstatera att man när kriminalvårdsreform genomfördes inte ens i sinvildaste fantasi kunde förutse vilken utveckling brottsligheten skulle få,framför allt den grova narkotikabrottsligheten med de inslag av internationellmaffiaverksamhet och våld som förekommer. Kriminalvården, m. m. Vi vet att de grova narkotikaförbrytarna och langarnautnyttjar öppenheten inom kriminalvården, som egentligen är till för attanpassa internerna så snabbt som möjligt till samhällslivet, till fortsattbrottslighet. Vi vet att permissioner utnyttjas för brottslighet, att besökutnyttjas för brottslighet och att möjligheterna till telefonsamtal, brev osv,utnyttjas för en kontinuerligt fortsatt grov narkotikabrottslighet, syftandebåde till narkotikaverksamhet ute i samhället och till att ta in narkotika påanstalterna. Då kan man inte med öppna ögon säga att vi alltjämt måste hållafast vid de principer som gällde 1974, Där har vi ändrat uppfattning. Vi menaratt situationen är så allvarlig att vi inte kan låta detta fortgå. Jag tycker att det är ett mycket fyrkantigt sätt attresonera när man säger att de bästa resultaten inom frivården uppnås när manhar 30 ärenden per handläggare och att man genast skall dra in ett antal handläggartjänsterom det blir något färre ärenden, Alla vi som har arbetat med de här frågornavet, att om den personal som arbetar inom frivården med detta svåra klientelskall lyckas, krävs det en lång kontinuitet, närhet och intensitet ikontakterna mellan frivårdens personal och de intagna. Det är bättre omde fär något färre ärenden per handläggare, så att de kan uppnå större närhetoch kontinuitet i arbetet. Särskilt viktigt är detta naturligtvis när detgäller interner som har drogproblem av olika slag. Jag tycker det är ett mycket fyrkantigt sätt att resoneraatt säga att det normala skall vara 30 ärenden per handläggare. Det är väl barabra om man kan ha så få ärenden per handläggare som möjligt och skapa enordentlig kontinuitet, intensitet och närhet i arbetet med detta sväraklientel! 32 () replik: säger att socialdemokraternabedömer att inga olägenheter uppstår med de minskade anslagen till frivården.Men det har kommit olika propåer frän dem som arbetar ute pä fältet -frivårdstjäns-temännen - om att de för sin del är mycket oroade över denminskade penningtilldelningen. De har alltså en annan inställning änsocialdemokraterna, och jag är faktiskt beredd att hysa större tilltro tillderas bedömning, eftersom de har möjlighet att se hur utvecklingen är ute iverkligheten. Så till narkotikasituationen pä vårakriminalvärdsanstalter, säger att alternativet vore att vihelt skulle stänga anstalterna, att de skulle vara slutna och inga besökareskulle komma in, osv. Men det är ju ingen från vår sida - i varje fall intefrån sida - som har föreslagit att vi skulle ha en sådan form avkriminalvård. Däremot har vi föreslagit att manborde få till stånd ett åtgärdsprogram, där vi klart gick igenom vad vi skullebehöva göra ytterligare på lagstiftningsområdet och när det gäller situationenpå anstalterna som sådana, för att ytterligare begränsa narkotikasituationen påvåra anstalter. Jag tycker att detta inte är för mycket begärt av oppositionen.Regeringen kunde väl förelägga ett sådant åtgärdsprogram. 33BIRTHE SÖRESTEDT (s) replik: Först till ; När det gällerhalvtidsfrigivning och ändrade straffskalor har fängelsestraffkommittén, sombehandlat de frågor- na,avlämnat ett betänkande, och vi kommer att ta ställning till defrågorna här i . En grupp inom har till uppgift attgöra ett åtgärdspaket mot aids. Det är i praktiken ett led i arbetet att fåbort narkotikamissbruket från anstalterna, Alla narkotikamissbrukare är iriskzonen när det gäller aids och HTLV-lIl-smitta, och därför blir hela dengruppen berörd av detta åtgärdspaket, 1 fråga om långtgående åtgärder vill jag betona attfängelsestraff i sig är ett djupt ingripande i en människas liv - människanfråntas beslutanderätten översitt liv och sina förehavanden. Reservanterna menaratt de åtgärder som skall vidtas för att komma till rätta mednarkotikasituationen på anstalterna skall vara så långtgående att man inte heltkan garantera de intagnas personliga integritet. Jag undrar då; Var gårgränsen? 1 andra sammanhang brukar ju de borgerliga partierna säga sig viljavärna om den personliga integriteten. Men det är tydligen inte lika angelägetnär det gäller människor som har hamnat på samhällets skuggsida och derasanhöriga och vänner, som besöker dem . Vi skall vara välmedvetna om att det med dessa ingripande åtgärder blir många oskyldiga somdrabbas. Till ; Inom frivården har vi haft sommåttstock 30 ärenden per handläggare. Det ärendeantalet har vi hävdat tidigareår, när vi diskuterat anslaget till frivården, för att inte få någranedskärningar enligt huvudförslaget. De eventuella åtgärder som kan komma attbelasta frivårds-personalen - kontraktsvård o. d. - får vi ta ställning tillnär det föreligger förslag i den frågan. Kriminalvården, m. in. 34 () replik: Helt kort: hänvisade till attfängelsestraffkommittén har avlämnat sitt betänkande och att vi "såsmåningom" får ta ställning till ett förslag här i . Det gällerjust uttrycket "". På den punkten tror jag vi är ense -det kan dröja mycket . Det är därför som vi har motionerat om att slopahalvtidsfrigivningen . Vi är alla ense om att fängelsestraff är ett djuptingripande mot en människa. Vi är alla ense om att vi måste vara mycketförsiktiga när vi över huvud taget diskuterar ingrepp i den personligaintegriteten. Men vi är faktiskt också ense om, , att vi kangöra ingripanden mot den personliga integriteten i de här fallen. Det skerredan nu - efter beslut som har fattats här i . Ifrån borgerligt håll anser vi attvi måste se på den här frågan och ta ställning till om vi skall gå ännu längreoch i så fall var gränsen skall dras - just det som . 35BJÖRN KÖRLOF (m) replik: Det är naturligtvis rätt som , nämligen att för en människa som ådöms fängelsestraff och intas påanstalt är detta ett djupt ingrepp i hennes liv, eftersom hon fråntasmöjligheten att bestämma över sin frihet. Desto mer angeläget och desto meruppenbart är det då att staten, som vidtar den här åtgärden, måste kunna svaraför att en sädan Kriminalvården, m. m. människa inte behöver utsättas för våld eller komma inärheten av narkotika - en människa i en sådan situation är mycket utsatt. Menvi kan inte garantera den personliga integriteten för internerna påanstalterna. De utsätts för våld och hot om våld av andra interner.Som jag sade; Det är så många som begär att få sitta i isoleringscell för attkomma ifrån sina plågoandar att det är fler i isoleringscell än de somegentligen borde sitta där av disciplinära skäl. Det är detta som är detupprörande tillståndet! Då tycker jag att ett resonemang om den personligaintegriteten får litet annan vikt. Det väsentliga tror jag är - jag upprepar vad jag sade imitt inledningsanförande - att vi skall ha en så noggrann differentiering attvi kan hålla de icke narkomaniserade langarna borta från dem som barett aktivtmissbruk. Det är det första - att de två grupperna inte kommer i kontakt medvarandra. Det andra är att de som över huvud taget inte sysslar med narkotikaeller har några drogproblem kan hållas borta från langarna och dem som har ettaktivt missbruk. Om man genomför en sådan differentiering mycket medvetetoch mycket hårdhänt, tror jag att man har löst ett mycket väsentligt problemsom vi nu brottas med. Sedan gäller det: Vad skall vi göra med dem som fortsattförsöker ta in narkotika på anstalterna, efter dessa åtgärder? Det handlarframför allt om dem som har ett aktivt missbruk. Där tror jag att vi måste varaganska hårdhänta och se till att permissioner, besök och andra kontakter inteutnyttjas för en fortsatt drogtillförsel. Men det sker ju då i omsorg ominternerna själva och för att man skall komma till rätta med deras missbruk. Detsker därför att de efter anstaltsvistelsen skall kunna komina ut fria från ettaktivt missbruk. Vi skall inte underhålla deras missbruk genom slapphet underanstaltsvistelsen. Jag tror att svenska folket intensivt väntar på att åtgärdermot missbruket på anstalterna sätts in. 36 () rephk; När det gäller medel till frivården uppreparBirthe Sörestedt att det skall vara 30 klienter per frivårdstjänsteman ochingenting annat. Men som jag sade i min tidigare replik har vi fåttuppvaktningar utifrån fältet; många som arbetar inom denna sektor är mycketoroade över utvecklingen. Måhända finns det alltså skäl att omprövaställningstagandet när det gäller det exakta antalet 30. I fråga om den personligaintegriteten på kriminalvårdsanstalterna har både och utvecklat vär syn. Jag vill bara understryka vad de sagt. Som jagframhöll i mitt första inlägg är vi beredda att i enskilda fall göra insatsersom av vissa personer kan upplevas som intrång i den personliga integriteten,men måhända kan man därmed hjälpa personer i samma situation. 37BIRTHE SÖRESTEDT (s) replik; Det var det jag misstänkte - att man ville gålängre när det gäller ingrepp i den personliga integriteten. Jag undrarfortfarande: Var går gränsen och vilka skall det gälla? När detgäller insatser för dem som är dömda för narkotikamissbruk eller insatserför missbrukare finns det , , möjligheter att Prot.1985/86:144 differentieradessa personer på olika anstalter och på olika avdelningar. harnarkotikafria avdelningar, och vi har särskilda anstalter som tar emot ~ ] , , , ., ,, w. , « , Kriminalvården, m.m. dem somhar grava narkotikaproblem. Vi har också anstalter, dar man tar emot ungapersoner som just har påbörjat en missbrukarkarriär. anstaltergörs insatser genom fritidsverksamhet och på annat sätt, för att de intagnaskall få möjligheter att sluta med sitt missbruk. Avsikten med 34 § och frigång är också att de som vill taitu med sitt missbruk skall få möjligheter att göra det. Det görs insatser på flera olika områden. Vi kan inomramen för den lagstiftning vi har särskilja dem som är dömda förnarkotikabrott. När det gäller frivården har antalet 30 ärenden varitmålsättningen. Det är i och för sig inte bara antalet ärenden som är avgörande- det är helt riktigt, . Man gör också andra insatser påfrivårdssidan. 1 propositionen föreslås en höjning av lekmannaövervakarnasersättning. Detta är en angelägen åtgärd, och den har vi i flera är väntat päatt få vidta. Just lekmannaövervakare är något som vi vill ha mer av inomfrivården. Även andra insatser kan göras i form av fritidsverksamhetoch liknande för att ge stöd och hjälp åt dem som är dömda till skyddstillsyn. Förste vice talmannen anmälde attKarin Ahrland, och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 38 (): De som anser att det inte finns anledning attvidta några ytterligare åtgärder mot narkotikan på kriminalvårdsanstalternabrukar framhålla att det beslagtas förhållandevis litet narkotika påanstalterna. Men vi skall då ha klart för oss att brukarräkna med att det bara är av all narkotika som hanteras på anstalternasom upptäcks och tas i beslag. I justitieutskottets betänkande 1985/86:30 sägermajoriteten att det inte finns någon anledning för attinitiera några ytterligare åtgärder när det gäller narkotikan päkriminalvårdsanstalterna. Såsom skäl härför anger man bl. a. att antaletmissbrukare på anstalterna legat ganskakonstant på drygt 1 000 personer, dvs. av antalet intagna. Jag vill då understryka att de åtgärder som de borgerligapartierna menar bör vidtas mot narkotikan på fängelserna inte bara avserbruket, utan alla former av befattning med narkotika. Vi vet ju att mångaintagna, som inte själva använder narkotika, sköter sina narkotikaaffärer frånfängelserna. Andra intagna gör huvuddelen av sina affärer underpermissionerna. Men dessa typer av verksamhet har i många fall inte något somhelst samband med hur stor mängd narkotika som beslagtas inne på anstalternaeller hur många missbrukare som finns där. Utskottsmajoriteten uttrycker sin tillfredsställelse överatt vi numera har möjlighet att ta urinprov på de intagna även om någon misstanke om narkotikabruk inte föreligger, 41 Decentralisering av beslutsfunktioner inom kriminalvården Urinprov är en brakontrollform, men den metoden kan ju bara avslöja den som använt narkotika. Densom enbart ägnar sig åt försäljning utan att själv missbruka kan inte avslöjasmed aldrig så många urinprov. Det är därför utomordentligt viktigt atturinproven kombineras med andra åtgärder om vi skall ha en chans att komma tillrätta med narkotikan på anstalterna. Personer som dömts för grovt narkotikabrott - och det ärmånga gånger just personer som inte själva använder droger - bör exempelvisvara underkastade mycket skärpta regler vad gäller möjligheterna att skicka ochta emot brev, utnyttja telefon och ta emot besök. Permissionsreglerna för dennatyp av brottslingar måste också skärpas väsentligt, Alla former avnarkotikahantering under verkställigheten bör medföra avsevärd förlängning avstrafftiden, begränsad rörelsefrihet och minskade besökskontakter. Ordentligaåtgärdsprogram i enlighet med vad som föreslagits i de ifrågavarandemotionerna måste utarbetas. Samhället måste anses ha en särskildskyldighet att garantera de intagna en narkotikafri miljö under anstaltstiden.De intagna får aldrig, frivilligt eller genom påverkan från andra intagnassida, bli missbrukare . För många människor skall ju anstaltsvistelsenfaktiskt innebära en vändpunkt i livet. Det krävs därför särskilt kraftfullaåtgärder för att vi skall komma till rätta med narkotikan på fängelserna. SomBjörn Körlof mycket riktigt påpekade måste på sina håll intagna som inte villkomma i kontakt med narkotika begära att få bli inlåsta i isoleringscell. Ochdet är ju verkligen uppochvända världen att de som vill sköta sig också måstelåsa in sig. Det skall väl i rimlighetens namn inte vara fler lås på denskötsammes än på den misskötsammes dörr. Det är, herr talman, enligt min mening rent ut sagtlöjligt att kriminalvårdens anstalter inte skulle kunna hållas fria frånnarkotika. Kontroll- och sanktionsmöjligheter finns - bättre än på någon annanplats i världen! Det är därför uppenbart att det är vilja, initiativ och kuragefrån de styrandes sida som fattas. Jag yrkarbifall till den borgerliga reservationen nr 1, Med detta anförande, under vilket talmannen övertogledningen av kammarens förhandlingar, var överläggningen avslutad, (Beslutetredovisas efter debatten om justitieutskottets betänkande 31,) Kammaren övergår nu till att debattera justitieutskottetsbetänkande 31 om decentralisering av beslutsfunktioner inom kriminalvården. Decentraliseringav beslutsfunktioner inom kriminalvården 40JÖRN (vpk); Det här ärendet gäller bl, a, frågan ombeslut i disciplinärenden inom kriminalvården fortsättningsvis skall kunnadelegeras pä sådant sätt att de inte längre underställs kriminalvårdsstyrelsenutan i bästa fall handläggsav en högre tjänsteman, chefen för kriminalvårdsregionen. Från vpk:s sida är vimotståndare till denna typ av delegering. Det är inte sa att vi inte anser attdet inom den offentliga administrationen finns många ärenden som i och för sigskulle kunna delegeras ned - även om man skall vara försiktig med detta - mendet rör sig här om en typ av beslut där det enligt vår mening är avsevärdanackdelar förenade med en sådan neddelegering. Vi harframför allt tre argument mot det som föreslås. Det första argumentet är att närden inte längre har befattning med dessa ärenden förlorar översikten över hurdisciplinstraff används inom kriminalvården. Vi skall påminna oss att depåföljder som det kan handla om inte är små - det gäller ju här förlängningarav frihetsberövan-den. Det är inte fråga om vilka administrativa ärenden somhelst utan om ärenden med rätt allvarliga konsekvenser för den som berörs. Den föreslagna ordningen innebär attkriminalvårdsstyrelsen inte kommer att ha den insyn och kontroll som dentidigare har haft över hur praxis utvecklas på det här området. Det hela bliralltså en tjänstemannaangelägenhet. Den övervakning av praxis, mot bakgrund avlagstiftarnas intentioner, som har kunnat stå för kommermer eller mindre att försvinna, och det anser vi är helt fel. Det andra argumentet, som är en utveckling av det första, äratt man genom denna delegering inte bara flyttar ned en befogenhet från enövergripande instans till en lägre nivå, utan också flyttar ned den från enförtroendevald instans, med parlamentariskt inflytande, till en rentjän,ste-mannanivå. Också detta anser vi, av principiella skäl, vara något somman inte onödigtvis bör göra. Det tredje argumentet är att justitieutskottetsansvarsområde icke är- låt mig uttrycka det så - världens centrum. Det är påsin höjd en liten pusselbit i den större samhälleliga bilden. Därför skall manockså sätta in denna åtgärd i ett sådant större sammanhang. Det förekommer påområde efter område inom den offentliga administrationen en tendens attförtroendevalda instanser kopplas bort och att befogenheter delegeras ned tilltjänstemannanivå. Det kan i vissa fall vara harmlöst och t.o.m, ibland varafördelaktigt, någonting som man inte behöver invända mot, men i alltför mångafall innebär denna tendens, om den får starkare genomslag pä sikt, en försvagningav de förtroendevaldas inflytande på och av den parlamentariska kontrollen överadministrationen och en förstärkning av de rent byråkratiska och subjektivamomenten i maktutövningen. Också det bör beaktas i detta sammanhang. Tillsammans, herr talman, leder dessa synpunkter oss tillslutsatsen att vi skall yrka bifall till motion 522, Decentralisering av beslutsfunktioner inom kriminalvården 41KARIN AHRLAND (fp); Jag yrkar på ett enigt utskotts vägnar bifalltill utskottets förslag, vilket också innebär bifall till regeringensproposition nr 147, redovisade vissa skäl, som jag myckethastigt skall bemöta. Han började med att redogöra för vad ärendet handlar omoch sade att förslaget innebär att besluten fortsättningsvis kommer att handhaspå lägre nivå. Jag måste vara mycket byråkratisk och rätta genomatt Decentralisering av beslutsfunktioner inom kriminalvården säga attdet enligt propositionen och vad som framgår av utskottets betänkande här ärfråga om en försöksverksamhet. Vi vet inte om den kommer att permanentas ellerinte - sannolikt blir ändå detta fallet, säger att när intelängre har befattning med ärendena förlorar den översikten över derashandläggning, och hans andra argument är att det parlamentariska inflytandetförsvinner. Jag skulle vilja råda att slå upp s, 9 ipropositionen. Där framgår nämligen att de beslut som vi talar om fattasav en byrådirektör på . Förslaget går ut på att besluten skall kunna fattas avstyresmän ute på riksanstalterna, alltså personer i högre tjänsteställning-omden ene sedan är duktigare än den andre är en annan fråga. Detta innebäralltså, , att ärendena redan är delegerade inomkriminalvårdsstyrelsen. Det hindrar naturligtvis inte att de valda ledamöternai styrelsen när som helst kan begära att få se på besluten och - vilket manalltid kan när det gäller delegering - riva upp dem.