prot · G909152 · 1985-12-31 00:00:00 — Vianser att det är till nytta för konsumenterna om de offentliga varorna ochtjänsterna i högre grad kunde produceras i konkurrens med de privata företagenoch då också omfattas av konsumentpolitiska åtgärder och ingripanden. Det voreverkligen till nytta för konsumenterna; men så är det inte . Nog är det väl ett riktigt antagande att medborgarnasställning försvagas när den offentliga sektorn växer och konkurrensen uteblir.Det är väl i många fall så, att medborgarnas rättsställning är svagare vid entvist med en myndighet än vid en tvist med ett företag. Det finns ju också enomfattande lagstiftning som gäller konsumenters tvister med privata företag.Medborgaren har dock inga alternativ då han uppträder som konsument i denoffentliga sektorn. 30 () replik; Vi har olika uppfattningar om hur stor denoffentliga sektorn skall vara och hur den skall se ut, och vi har olikauppfattningar om hur bra det skulle vara för medborgarna om man i ställetprivatiserade delar av den offentliga sektorn. Vi vet att det är så. Men säg dåatt det är det ni vill åt, i stället för att säga att omkonsumentlagstiftningen även omfattade den offentliga sektorn så skulle det bliså mycket bättre. kan väl erkänna att man har andra möjligheteratt påverka den offentliga sektorn än vad man har att påverka den privata.Blanda inte ihop päron och äpplen! Det går inte att diskutera på det sättet. 31 () replik: Självfallet har vi ambitionen att mycket avden offentliga verksamheten skall läggas över på privata händer. Det skullevara till konsumenternas fördel. Det vore också en fördel om medborgarna kundefå en viss trygghet genom konsumentpolitiska åtgärder. Den tryggheten har maninte som konsument i den offentliga sektorn. I de privata företagen finns en självsanering: om man inteär duktig och har bra varor, så försvinner produkterna från marknaden - tackvare att det finns konkurrens och valfrihet. Detta stärker givetviskonsumenternas ställning. Konkurrens och valfrihet finns inte inom denoffentliga sektorn. därför vi naturligtvis anser att mycket av den offentligasektorn skulle kunna Prot. drivas iprivat regi. Förste vice talmannen anmälde attInga-Britt anhållit att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik. 32BENGT (): Konsumentpolitiken står inför något av ettsystemskifte. De centralistiska och dirigerande inslagen skall ersättas medlokal förankring och bred samverkan. Tyngdpunkten av den konsumentpolitiskaverksamheten förläggs alltså till lokalplanet, och samverkan mellan myndighetoch näringsliv eftersträvas. Det är en synnerligen förnuftig inriktning ochföljaktligen råder också en bred, om än ej fullständig, politisk uppslutningkring denna nya konsumentpolitik. I det följande avser jag att i linje medfolkpartiets liberala konsumentpolitik betona några viktigare punkter samtkommentera vissa partipolitiska åsiktsskillnader. Utgångspunkten för vår konsumentpolitik är en liberalmarknadsekonomi. En sådan skiljer sig från såväl en socialistisk plan- ellerbiandekonomi som en kapitalistisk marknadsekonomi. Den liberala eller om man såvill sociala marknadsekonomin kännetecknas av balans mellan konsument ochproducent. Denna balans uppkommer genom ett nära samspel mellan konsumenter medkunskap och producenter med ansvar. Här kan det allmänna begränsa sin roll tillatt stärka marknadsekonomins funktionssätt och stödja svaga konsumentgrupperför att därigenom skapa och vidmakthålla ett gott konsumentpolitiskt klimat. Härav följer att alla monopol i princip ärkonsumentfientliga. Denna konsumentpolitiska självklarhet gäller inte bara denprivata sektorn utan även, i lika hög grad, den offentliga sektorn. Fri ochinte sektorsbegränsad konkurrens ökar valfriheten och stärker konsumentensställning. Det är svårförståeligt att socialdemokraterna inte stöderkonsumenten fullt ut och alltså då båda sektorerna - i vart fall görfolkpartiet det. Ansvaret för den framtida konsumentpolitikensförverkligande bärs av konsumenterna, näringslivet och myndigheterna. Härgäller inbördes förtroende men även ömsesidig rätt att ställa krav. Därför börsärskilt betonas betydelsen av att företagen lever upp till sitt egetansvarsåtagande för de s. k. egenåtgärderna för att därigenom undvika aktivtingripande från sida. Den lokala konsumentverksamheten är synnerligenbetydelsefull. Utvecklingen av denna åren angelägenhet somvisserligen är frivillig men som ändå måste tas med största allvar i samtligakommuner, bl. a. för att undvika införande av ett obligatorium. Folkpartietvill här starkt understryka vikten av en fortsatt snabb utbyggnad av denkommunala verksamheten med politisk förankring i konsumentnämnden. I dennamångsidiga verksamhet ingår flera viktiga arbetsområden, bl. a.hushållsekonomisk budgetrådgivning, som bör ske i samarbete med främstsocialförvaltningen. Över huvud taget är det ytterst angeläget med bred lokalsamverkan mellan kommunala organ, näringslivet, bankerna och frivilligaorganisationer. Finansieringen av den konsumentpolitiska verksamheten kommeratt kräva resurser men rimligeninte några oöverstigliga belopp. Dessutom kan nog viss självfinansieringuppnås genom lägre utbetalningar inom som en följd av bättreordnad privat hushållsekonomisk budgetering. En särskilt viktig konsumentpolitisk fråga är hanteringenav reklamationsärenden. Här delas ansvaret mellan företag, konsumentbyrå ochallmänna reklamationsnämnden. Det handlar då om ett nödvändigt samspel. Den avmajoriteten föreslagna besparingen på rubbarallvarligt den finstämda balansen i reklamationshanteringen enligt folkpartietsuppfattning. Till råga på eländet har majoriteten accepterat att ett specialrådknyts till . Ett sådant råd är en byråkratiskanomali och ett konsumenträttsligt hot och är dessutom kostnadskrävande.Utskottsmajoriteten har under utskottsbehandlingen backat några stegbeträffande och dess anslag, och det innebär är på rätt väg. Men ännu bättre hade varit om man hade slopat dettaspecialråd och givit oprutade resurser till allmänna reklamationsnämnden.Resultatet hade blivit ett bättre fungerande system för reklamationshanteringtill konsumentens fromma. En central punkt i konsumentpolitiken är enligtfolkpartiet naturligtvis konsumenternas inflytande i samhället. Det ärsynnerligen viktigt med ett starkt konsumentinflytande, som ger konsumentenreella möjligheter att påverka produktion och distribution av varor ochtjänster. Det är här en brett förankrad allmän konsumentrörelse kommer in ibilden. Utskottsmajoriteten förefaller inte tro på en sådan konsumentrörelseutan synes nöjd med nuvarande organisationsstruktur för bevakning avkonsumentintressena. Den består nu av fackliga organ med deras egnaarbetsplatsombud, av konsumentkooperativa sammanslutningar och av andraorganisationer med speciell konsumentinriktning. Dessutom har skapats ettkonsumentråd med forum för folkrörelser som KF, LO, TCO, och OK - enhändelse som ser ut som en tanke. Enligt liberal uppfattning är dessa inflytandekanaleroacceptabelt otillräckliga. Man kan enligt mening aldrig nogbetona värdet och behovet av en konsumentrörelse som står fri från alla andraintressen än rena konsumentintressen. Detta motiverar en kraftfull satsning föratt stimulera framväxten av sådan rörelse. Här krävs god vilja och rejäla tagfrån och i kommunerna. kan exempelvis utarbetatips för bildande av lokala konsumentgrupper och för sådana gruppersarbetsområden och arbetsformer. Verket bör även hjälpa till medkonsumentmaterial samt i lämpliga projekt och utredningar främja medverkanfrån representanter för sådana grupper. På lokal nivå bör verket stimulera tillkommunala initiativ och kommunerna å sin sida aktivt uppmuntra bildandet avlokala konsumentgrupper. För övrigt vore det värdefullt om det skapades öppnadirektkanaler mellan den fria rörelsen och de offentliga myndigheterna - ochdetta gäller även inom den offentliga sektorn. Ekonomiskt stöd i någon omfattning krävs för att stimuleraen fri och obunden konsumentrörelse. Sådant stöd bör lämnas både centralt ochkommunalt till en ny framväxande rörelse, på ett generöst sätt inomtillgängliga ramar. För framtiden bör man överväga att införa någon form av specialdestineratstatligt och gärna även kommunalt bidrag till en allmän Prot. 1985/86:152 konsumentrörelse. Sammanfattningsvis anser att en livaktig 27maj 1986 allmän konsumentrörelse är en omistlig del av en liberal konsumentpolitik. Ettpraktiskt exempel utgör här den från initierade sammanslut- P ' ' Avslutningsvis yrkar jag bifall till dereservationer som ställer sig bakom i utskottsbetänkandet. 33 (): Målet för konsumentpolitiken måste vara attskapa förutsättningar för enskilda konsumenter att medvetet och effektivtkunna hushålla med resurser. Den som kan planera sina utgifter och välja iutbudet av varor och tjänster behärskar bättre sin vardagssituation. Kunnigaoch medvetna konsumenter kan också ställa krav på både produktutveckling ochproduktutbud. Kunskap är också vägen till en god privatekonomi och gerenskilda del av välfärdssamhället. Den ekonomiska tillväxt som vi har haft sedan början av1950-talet har inneburit en höjning av levnadsstandarden i värt land. En vissdel av det ekonomiska utrymmet har tagits i anspråk för bestämda socialavälfärdsanordningar inom ramen för den offentliga konsumtionen. De förbättradeinkomstmöjligheterna har gett den enskilde möjligheter att öka sin privatakonsumtion och efterfråga nya varor. Det har i sin tur lett till att utbildningen har blivitallt viktigare. Kunskapsgrunden för att bli en god konsument måste läggas redani förskolan och på låg-och mellanstadium. Detta betonas också icenterns motion L404 och i de synpunkter som har framförts av utbildningsutskottetoch som lagutskottet har anslutit sig till. Kunskap om konsumentfrågor ärviktig. Likaså är det angeläget att uppnå en förbättrad kvalitet påhemkunskapsundervisningen. När det gäller konsumentutbildning i gymnasieskolan ansercentern att obligatorisk undervisning i konsumentkunskap-såväl teoretisk sompraktisk - behövs på gymnasieskolans alla linjer. Det är viktigt att praktiskaundervisningsmoment får komplettera de teoretiska. Särskilt gäller detta vidundervisning i hushållsekonomi och andra konsumentfrågor, liksom i kost-,närings- och hälsolära. I flera offentliga utredningar - vi kan ta rapporten somlämnades av livsmedelskommitténs expertgrupp för kost- och hälsofrågor ochhälso- och sjukvårdsberedningens rapport och sjukvård inför 90-talet -har konstaterats att behovet av kost- och näringslära är både stort och viktigtatt tillgodose. har i sitt yttrande, som lagutskottetockså har anslutit sig till, sagt att man delar uppfattningen om värdet avkunskaper i kost- och näringslära. Men utskottsmajoriteten hänvisar sedan ändåtill översynen av den gymnasiala yrkesutbildningen och det slutbetänkande somär ute på remiss. Utskottet vill därför inte uttala sig om några förändringar,vare sig när det gäller de yrkesinriktade linjerna eller i fråga om de merteoretiska. Fråncentern har vi i reservation nr 13 hemställt om ett tillkännagivande till 57 regeringenom att SÖ bör få i uppdrag att utreda hur undervisningen i konsumentfrågorskall kunna föras in i utbildningen på olika linjer i gymnasieskolan. Jag yrkarbifall till denna reservation. I reservation nr 14, som är gemensam för ochcentern, förordas en förlängning av konsumtionslinjen med ett är. En sådanförlängning av den tvååriga konsurntionslinjen vore, sorn vi ser det, väl värdatt pröva. Jag yrkar bifall till reservation nr 14. När det gäller konsumtionslinjen i övrigt har här i kammaren vältaligt utvecklat sin syn på konsumtionsutbildningensstora betydelse. Det är synpunkter som jag helt instämmer i. Jag går sedan över till att något tala om varuprovningar.Syftet med varuprovningsverksarnheten är att främja utvecklingen av bättreprodukter och ge ett underlag för information om varor till konsumenterna. Att prova varor är emellertid kostnadskrävande.Konsumentverket provar för ca 3 milj. kr. Av detta utgörkonsumentverkets egen kostnad ungefär hälften, och resten betalas avnäringslivet i form av provningsuppdrag. Uppdragsverksamheten ligger, som ser det, i linjemed samhällets krav på att näringslivet skall informera om sina produkter. Iframtiden måste kanske mer resurser ändå läggas på att utveckla och utökakonsumentverkets provningsverksamhet. Det finns nämligen ett stort intressefrån konsumenternas sida. Varuprovningar har också inverkan påproduktutvecklingen. De gör att dåliga och riskabla produkter försvinner urhandeln och att marknaden saneras. Varuprovningsverksamheten och produktinformationen äralltså viktiga delar i konsumentpolitiken. Utskottet har ingående behandlat produktinformationen.Åndå vill jag lyfta fram den motion som väckts av och somhar nr L401. Vi har från med anledning av denna motion till betänkandetfogat ett särskilt yttrande, då vi anser att de frågor som tas upp i motionenär synnerligen viktiga, nämligen behovet av att berörda myndigheter i samarbetemed intresseorganisationer och näringsliv och i syfte att underlätta förkonsumenterna att ta ansvar utarbetar kriterier för en bredare information ometiska, sociala och ekologiska konsekvenser av olika varor och produktionsmetoder. Skall vi kunna värna om miljön och hushålla med våranaturtillgångar är det önskvärt att vi som brukare av olika produkter fårbättre kännedom om de effekter tillverkning, konsumtion osv. har på miljönliksom på energiförbrukningen. Detta skulle också innebära en breddning avkonsumentverksamheten. Utskottet avstyrker motionsyrkandet, främst av denanledningen att det saknas resurser för att ålägga myndigheterytterligare uppgifter. Genom utskottets skrivning och ställningstaganden tillpropositionen och motionen har ändå ett viktigt steg tagits mot enkonsumentpolitik, som syftar till att skapa större etiskt, socialt ochekologiskt ansvar. Vi i förutsätter att de synpunkter som förts fram imotionen successivt skall få ett ökat beaktande såväl inom konsumentpolitikensom i övrigt. Låt mig också något uppehålla mig vid reklamen, även omflera talare gjort det före mig. I propositionen föreslås att får i uppdragatt i samarbete med berörda parter följa och dokumentera denkönsdiskriminerande reklamens omfattning och utveckling. Verkets erfarenheteroch bedömningar skall redovisas till regeringen senast vid utgången av år1988. Verket föreslås få särskilda utredningsmedel, . Detta anser vii , liksom majoriteten i utskottet, vara rimligt och riktigt, och vitillstyrker bifall till förslaget. Däremot yrkar vi avslag på de . som begärts föratt skall kunna ägna särskild uppmärksamhet åt den s. k.livsstilsreklamen. Åven den frågan har diskuterats tidigare, och jag villdärför bara erinra om att självt vid den hearing som ägde ruminför behandlingen av propositionen uppgav att uppdraget var vagt. Ingen haderiktigt kunnat precisera vad livsstilsreklam är, och man ansåg att uppgiftenatt utveckla detta och att ge det ett konkret innehåll egentligen var ettforskningsuppdrag. Jag yrkardärmed bifall till reservation nr 18. När det sedan gäller konsumentverksamhetens organisationhar samhället ett ansvar för att arbetet kan organiseras så att enskildamänniskor i hela landet får tillgång till konsumentinformation ochkonsumentrådgivning liksom hjälp och stöd i reklamationsfrågor. anser att tyngdpunkten i konsumentarbetetmåste ligga lokalt, i kommunerna och nära människorna. Också i tidigareriksdagsbeslut har förespråkats en utbyggnad av den kommunalakonsumentverksamheten. Tyvärr har utbyggnaden gått långsammare än vad man dåräknade med. Omfattningen, ambitionsnivån och inriktningen visar också på storaskillnader i de kommuner som har konsumentverksamhet. Det hänger säkert sammanmed att många kommuner har knappa resurser. I ett läge med bristfällig ekonomihar konsumentverksamheten inte varit det område som kommunerna satsat på. Dehar också kunnat falla tillbaka på den verksamhet som länsstyrelsenshemkonsulenter bedrivit. Jag återkommer till detta. I betänkandet anges att 249 av landets kommuner enligtuppgift från hade inrättat, eller beslutat attunder året inrätta, någon form av verksamhet och att avlandets befolkning därmed har tillgång till sådan service. Det är kanske intehelt med sanningen överensstämmande, eller att ta till i överkant. Det finnsalltför många kommuner som har konsumentsekreterare anställda på mindre änhalvtid. En del kommuner har i sin budget anslagit en mycket anspråkslös summa.Jag läste för sedan om en kommun som anslagit . till konsumentverksamhet,vilket inte ger utrymme för speciellt stor aktivitet. Det finns säkert flersådana kommuner. Det totala antalet heltidsanställda konsumentvägledare ikommunerna är 120. I utskottsbetänkandet har vi understrukit vikten av enfortsatt snabb utbyggnad av den lokala konsumentverksamheten. En satsning påkonsumentpolitisk verksamhet i kommunen kan innebära att betydande beloppsparas inom andra förvaltningsområden. Sätter man exempelvis in budgetrådgivningpå ett tidigt stadium kan det betyda besparingar i Prot, 1985/86:152 verksamhet.Målet måste vara. som vi ser det, konsumentverksamhet i landets samtligakommuner. Vi har i vår motion också tagit upp konsumentverketsansvar för inforination och utbildning till kommunernas konsumentvägledare.Kompetensen hos enskilda vägledare eller konsumentsekreterare varierar ,eftersom formella krav på kunskap saknas. har utskottet fått uppgift om, vilket tas upp ibetänkandet, att en omfattande utbildningsverksamhet pågår. Under innevarandeår hålls ett tjugotal kurser och konferenser med sammanlagt 1 500utbildningsdagar. Vår förhoppning är att denna utbildningsverksamhet färfortsätta. Från sida ser vi denna verksamhet som mycket viktig. Jag sade tidigare att konsumentverksamheten i mångakommuner på grund av bristfällig ekonomi inte varit det område som man satsatpå. Man har i stället kunna falla tillbaka på den verksamhet som länsstyrelsenshemkonsulenter bedrivit. avvecklades denna verksamhet ,vilket vi i anser vara mycket olyckligt. Avvecklingen har lett till att hushållningssällskapenshemkonsulenter fått en större arbetsbörda, särskilt i kommuner sorn saknar entillfredsställande konsumentrådgivning. Hemkonsulenterna vidhushållningssällskapen är oftast utbildade hushållslärare och har som sådanaett mycket brett kunnande inom det hushållsekonomiska området. De är därför välskickade att föra ut kunskaperom kost-och näringsfrågor, hushållsekonomi,köplagar och köpkunskap. anser att det är angeläget att samhället tar tillvara den kompetens som hemkonsulenterna faktiskt har. anser även attstatligt stöd skall utgå till verksamheten. är hushållningssällskapenskonsumentpolitiska verksamhet beroende av de medel som sällskapen själva kanbidra med. Verksamheten har utvecklats från att vara en hjälp för medlemmarnatill att efterfrågas av en bred allmänhet. har, vilket påpekas från utskottet, ett visst samarbetepåbörjats mellan och hushållningssällskapen. Det är angelägetatt detta samarbete kan fortsätta och breddas. Detta regionala led behövs, dethar klart visat sig. Då dessa hemkonsulenter kommit att ta över en del av denverksamhet som tidigare bedrevs av hemkonsulenter är det ocksårimligt, som ser det, att hushållningssällskapen får statligt stöd tilldenna verksamhet. Jag yrkar bifall till reservation 12. skulle jag vilja säga attkonsumentpolitikens uppgift är att stödja konsumenterna och stärka derasställning. Med hjälp av kunskap och information skall man som konsument kunnavälja konsumtionsinriktning och konsumtionsvanor. växte slit-och-släng-mentaliteten fram.Den byggde på filosofin att vi förfogade över oändliga tillgångar och intebehövde ta hänsyn till miljön. tar allt fler avstånd från slit-och-släng-mentaliteten.Allt fler inser att vi måste bruka utan att förbruka. Konsumentpolitiken skallvara en hjälp för den enskilde att klara sin ekonomi, men den skall även gekonsumenten en ökad medvetenhet om resurshushållning och miljö. Med det anförda, fru talman, yrkar jag bifall till dereservationer sorn står bakom och i övrigt till hemställan iutskottets betänkande. 34BENGT KRONBLAD (s): Konsumentpolitiken, som vi har att taställning till när behandlar lagutskottets betänkande1985/86:34, har som målsättning att stödja hushållens strävan att effektivtutnyttja sina resurser samt att stärka konsumenternas ställning pä marknaden. För att nå denna målsättning fordras att särskilt utsattagrupper stöds, speciellt i fråga om reklamationsärenden och budgetrådgivning.Det gäller också att åstadkomma en större delaktighet i såväl produktion somdistribution av varor och tjänster. Genom medlemskap i organisationer ochgenom ökat engagemang från föreningslivet skall man bättre kunna hävda sig somkonsument. Därför föreslås att insatser görs för att öka kunskaperna. Det kanske genom utbildning, information och företagens egna åtgärder. Forskning och undersökningar kring konsumentförhållandenföreslås få hög prioritet. Sammanfattningsvis gäller det att utöka samarbetet mellanberörda förvaltningar i kommunerna, frivilliga organisationer, näringsliv ochmassmedia. I samband med lagutskottets arbete medkonsumentpolitiska frågor och med förslagen i propositionen har vi haft att taställning till ett antal vpk-motioner, som i nuyrkar bifall till. Jag skall här göra några kommentarer till dessa motioner. För det första gäller det den kommunalakonsumentverksamheten. Man kräver ytterligare medel för en utbyggnad. Jag villdå framhålla att vi i utskottet understryker vikten av att en snabb utbyggnadfortsätter. Endast 13 kommuner berörs ju . Givetvis gör man besparingaräven på andra förvaltningsområden, om konsumentverksamheten byggs ut i denomfattning som vi har föreslagit. Vi understryker att lämnarerforderligt stöd och biträde åt kommunerna vid just inrättandet avkonsumentverksamhet. För det andra gäller det frågan om prismärkningen ochinformationen i det sammanhanget, som vpk tar upp i sin motion 19S5/86:L250. Vii utskottet konstaterar att flertalet konsumenter är missnöjda medprismärkningen. Dessutom hyser man en viss oro över införandet av datakassoroch över det system som butikerna tillämpar i detta avseende. var i kontakt med KF, ICA, Vivooch Favör. Företrädare för dessa har meddelat att man avser att behållaprismärkningen. Det pågår alltså ett arbete vars syfte är att bibehållamöjligheterna att följa utvecklingen när det gäller prissättningen. Vi i utskottet avser att även följa denna fräga.Med detta yrkar jag avslag på de motioner som vpk har yrkat bifall till. Som framgår av betänkandet har vi haft attdiskutera en del reservationer som de borgerliga partierna, tillsammans ellervart och ett för sig, har avgett. Det rör sig, sorn har nämnts, om ett30-tal reservationer. Jag skall här kommentera några av dem samt utskottetsbehandling av berörda motioner. I reservation 5 från och reservation 6 frånmoderaterna och tar man upp frågan om en decentraliseradproduktion. Här vill jag erinra orn att statens industriverk har fått iuppdrag av regeringen att utredafrågan om uppköp av farniljeägda småföretag. Vidare vill jag erinra om att deti konkurrenslagen finns bestämmelser angående företagsförvärv. har det förekommit en fortlöpandenybildning av småföretag, bl. a. med statligt stöd. Samverkan mellan ellersamgående av företag kan också vara till fördel för konsumenten. Frågan börprövas i olika skeden när närings- och regionalpolitiken diskuteras. Jag yrkaravslag på reservationerna 5 och 6. I reservationerna 9. 10 och 11 går den samladeborgerligheten mot dels bildandet av ett konsumentråd där olika folkrörelserdeltar, dels det stöd som föreslås ge de frivilligaorganisationerna. Utskottet stöder förslaget om bildandet av konsumentrådet. Vianser det vara ett viktigt steg i engagemanget för övergripande och samlandelösningar. stöd till de frivilliga organisationernainnebär bl. a. att ta fram informationsmaterial och att ge råd och annan hjälpi olika konsumentfrågor. Det kan också gälla olika utbildningsinsatser.