prot · G9099 · 1985-12-31 00:00:00 — Inflationenöver har varit hög, internationellt sett, men nedgången ärjust nu påtagligt snabb. Studerar man listan över inflationstakten, t. ex. idet senaste numret av , finner man att prisstegringarna i Sverigeunder den allra senaste mätperioden ligger långt under dem i flera viktigakonkurrentländer; de är t. ex. bara hälften av och mindre än hälften avStorbritanniens - trots den mycket höga arbetslösheten i de länderna. Det är nu av avgörande betydelse att denna nedpressning avinflationen fortsätter. Ty en hög inflation skulle innebära att vi gradvissladdar tillbaka in i 70-talsproblemen. - En högreinflation än i omvärlden betyder att vi urholkar konkurrenskraften. Det slårut industriell kapacitet och driver upp arbetslösheten, sombytesbalansen försämras. - En höginflation försämrar också den offentliga sektorns finanser, eftersom deoffentliga utgifterna i högre grad än inkomsterna följer priser och kostnader. - En hög inflation skapar orättvisa omfördelningar av inkomster ochförmögenheter, undergräver skattesystemet och belönar konsumtion på kredit istället för arbete och sparsamhet. Därmed fräts den ekonomiska och samhälleligamoralen ned. - En höginflation urholkar reallönerna och sänker löntagarnas standard. Den driverdärmed fram ständigt nya kompensationskrav, som hotar att permanentainflationsspiralen och låsa fast oss i svåra ekonomiska problem. - En höginflation innebär också att osäkerheten om framtiden återkommer och attinvesteringarna därigenom minskas och blir alltmer kortsiktiga. I kampen mot inflationen bör vidärför allesamman kunna enas. Vi måste alla - löntagare, företagare, bönder ochpensionärer - ta vårt ansvar för att pressa tillbaka prisstegringarna och föravårt land tillbaka till samhällsekonomisk balans. Det innebär att företagen inte kan tillåtas höja prisernautöver vad kostnadsstegringen motiverar. Det innebär att jordbrukarna måste setill att hålla tillbaka matpriserna. Det innebär att budgetpolitiken måste varastram, så att budgetunderskottet fortsätter att minska. Och det innebär attlöntagarna måste ställa in sig på låga nominella lönepåslag - inte för att fålägre köpkraft, utan tvärtom för att trygga och om möjligt förbättra den realaköpkraften. Genom Rosenbadssamtalen kom parterna överens om enlöneram på låg nominell nivå . samordnades avtalsperiodernaslängd, vilket är ett viktigt framsteg. Och mot bakgrund av att löntagarna igenomsnitt förlorat en månadslön i real köpkraft och att företagensvinster kraftigt stigit som arbetslösheten sjunkit, är det faktisktganska uppseendeväckande att lönekostnadsstegringen sjunkit påtagligtjämfört med . Ändå kommer vi inte heller att hålla oss inom deuppsatta ramarna. Även på stora företag, vars ledande företrädare slöt uppbakom Rosenbads- överenskommelsen,har det förekommit lönekostnadspåslag- bl. a. genom löneglidning - som spräcktden centrala ramen. Inför nästa års avtalsrörelse måste denna utvecklingbrytas. Såväl arbetsgivarna som löntagarna måste ta sitt ansvar för Sverige.Den statliga lönepolitiken kommer att vara stram. Vad gäller de privataarbetsgivarna visar de i allmänna uttalanden oftast en betydande insikt när detgäller kostnadsutvecklingens betydelse för samhällsekonomin. Men ärde sällan, var och en för sig, särskilt ovilliga att spä på den del avkostnadsutvecklingen där de själva har ett direkt inflytande. Det mönstretmåste ändras. Också löntagarnas krav måste anpassas till detsamhällekonomiska läget. Alla grupper kan inte vara eftersatta ochkräva kompensation för vad andra fått. Vi måste bryta oss ur ett förlamande kompensations-och garantitänkande som hotar att låsa fast de nominella löneökningarna på ennivå, långt högre än konkurrentländernas. Det är till förfång även förlöntagarna själva. Den ekonomiska politiken är en långsiktigstrategi. Den kommer att ta tid att genomföra. Den kommer att möta mångasvårigheter och kräva mycken möda. Men det är av avgörande betydelse för vårtland att den lyckas. Jag menar att under den gångna mandatperioden återvann viett förtroende för att det går att lösa den ekonomiska politikens problem, ochdetta i sin tur skapade ett mått av förtroende och tillförsikt inför framtideni den svenska nationen som är av oerhört stor betydelse. Detta förtroende skallvi inte låta svikta. Oppositionspartierna har naturligtvis andra värderingar änvi socialdemokrater. De står för en annan politik, och de kommer självfalletatt kritiskt granska regeringens verksamhet, våra förslag och beslut. Ickedesto mindre hoppas jag att vi gemensamt skall kunna finna beröringspunkter,öppningar i det poHtiska läget, som gör att ett konstruktivt arbete i landetsintresse kan komma till stånd här i . I utskotten finns det - inom alla partier - en storsakkunskap. Det är viktigt att den kunskap som finns i tas till vara.Och jag hoppas att alla riksdagsledamöter är villiga att låta sin sakkunskapbidra till landets förkovran. Från regeringens sida är vi villiga att lyssna på allapartier och synpunkter. Förutsättningen för att diskussionerna skall kunna blifruktbara är att varje fråga bedöms på egna meriter. Jag tror att det ärofruktbart att förse sina ståndpunkter med olika typer av villkor - och jagtror inte heller att det speglar vad det svenska folket just nu vill se iriksdagen. Jag är övertygad om att människorna i vårt land nu mer än någotannat vill se konstruktivt arbete, ansvar och resultat till värn försysselsättning och välfärd. Det är det mandat väljarna givit oss i 1985 årsval. 8 ULFADELSOHN (m) repUk: Socialdemokraterna förlorade sju mandat ivalet. Det betraktar som en stor framgång. Vi förlorade tre mandat,det skall erkännas, men det var mycket och länge om vårt väldiga förlustval. Jag harförsökt anlägga en viss ödmjukhet i framtoningen mot bakgrund av att vi defacto förlorade ett antal mandat. Det ankommer inte på mig att gestatsministern några råd i den delen, men min far, en gammal fin ämbetsman,sade att ödmjukhet skadar aldrig. Och han sade; Högmod går före fall. Det kankanske ligga något i vad min gamle far sade. Öm statsministern tror att valresultatet är ett klarteckenför fonderna blir det bekymmersamt . Om statsministern tror attvalresultatet är ett tecken på att vi inte vill ha valfrihet blir detbesvärligt . Om statsministern tror att det i finnsfler röster för kollektivanslutning är det bekymmersamt. Om statsministerntror att det efter det här valet finns fler röster för kommunala monopol harhan också fel. Om statsministern inte inser att det i finns flerröster för alternativ inom sjukvård, barnomsorg, äldreomsorg, fler röster förfri radio och TV och för val av skola kan det också bli bekymmersamt. En viss självprövningär nog nyttig hos alla parter. Statsministerns tal blev dock ju längre det led mindrehögmodigt, och när han kom till inflationsavsnittet kände jag inte igenstatsministern från valrörelsen, då vi ju - åtminstone - varvärldsbäst. sade statsministern att vi har en internationellt sett höginflation. Jag tror att det är klokt att vi inser detta. Statsministern sadeockså att regeringspartiet var intresserat av att lyssna på sakskäl från allapartier-jag välkomnar denna inställning. Låt oss sedan i all ödmjukhetgemensamt avvakta hur mycket man faktiskt kommer att lyssna. Vi moderater har aldrig talat om systemskifte - jag skallvilligt erkänna att har nämnt ordet. Vad vi har sagt är att detbehövs ändringar på en hel del områden i ; vi behöver en hel delsystemförändringar. Vi har en offentlig sektor som är för stor; den måstefrysas, och vi måste låta den andra sektorn - den fria industrin ochnäringslivet - växa. Alla kommer att inse att vi måste spara i denna offentligasektor. Vi har då visat på alternativ: alternativ till barnomsorgen, inte barakommunal barnomsorg, som ni fortfarande vill bygga ut som den egentligen endamöjligheten för människor, alternativ för skola,, alternativ i rätten attvälja läkare, att välja sjukgymnast, kort sagt att välja vård, och mycket annatsådant. Vi tror att det är alldeles nödvändigt med alternativ, ochvi kommer aldrig att vika en tum när det gäller att driva de frågorna.Alternativ är en nödvändighet om vi skall klara den service folk villha. Alternativ är det enda sättet att göra det billigare. Det är det endasättet att inte bara gå mot en tung, trist nedskärning, som medför längre köertill starroperationer, större otrivsel i långvården och mycket annat somGertrud så väl känner till - jag tänker på alla de problem vi har iden offentliga sektorn. Finner vi inte alternativen går vi mot gråhet,tristess, dysterhet och nedskärningar. Vi kommer inte att ge oss på denpunkten. Vi kommer att fortsätta att slåss för alla dealternativen, att slåss för större och fler alternativ. Vi känner oss i dendelen på inget sätt nedslagna. Vi vet att allt ännu inte är sagt som kan sägasför att bilda opinion, att vi har en fantastisk opinionsbildande uppgiftframför oss. Jag vill gärna uppmana statsministern i hans nymornade intresseför att lyssna; Fundera på om det inte kan ligga mycket i detta - att manöppnar möjligheter, att man skapar alternativ, att man ser förutsättningen förde många som arbetar utanför den offentliga sektorn att bidra och också för de mångasom arbetar inom den offentliga sektorn att bidra med sina uppslag ochidéer. Annars klarar vi inte framtidens service och framtidens vård. Vi kommeraldrig att få eget rum i långvården om vi skall fortsätta bygga ut storainstitutioner. Förutsättningen för att klara det är att låta tusentalsmänniskor som har egna idéer och vill ta initiativ få starta, pröva sinavingar. Då kommer vi att klara det. I annat fall kommer köerna bara att växa. Vi moderater är inte modstulna. Vi är övertygade om att vihar rätt, vi är övertygade om att framtiden kommer att visa att vi har rätt iatt den offentliga sektorn inte kan tillåtas växa, utan att det ärnäringslivet och den fria sektorn som måste växa. Vi är övertygade om att närvi säger att människor vill leva på sin lön och inte betala så mycket i skattatt de blir beroende av bidrag har vi en överväldigande majoritet av Sverigesfolk bakom oss, som tycker det är rätt och riktigt att varje människa skallkunna få försörja sig och sin familj genom ett eget, riktigt och rejält arbete.Här ser vi en utmaning och en möjlighet. Vi har gjort våra misstag, och vi erkänner dem. Vi liderinte av den bristen att vi inte kan se att vi gör fel. Men just när man insettsina misstag kommer man stärkt tillbaka. Vi har inte slagits tillbaka, OlofPalme! Vi kommer tillbaka, och vi kommer tillbaka med en härlig kraft - detlovar jag statsministern. Statsministern är också välkommen att lyssna tillalla våra sakskäl. 9BENGT () replik: Kammaren är kanske inte det bästa forumet föratt diskutera siffror, meri jag blir alltid lika fascinerad när jag hör OlofPalme berätta om utvecklingen i svensk ekonomi. Han säger t. ex. attbudgetunderskottet har minskat med . De siffror som vi faktiskt kan jämföra är /82, alltså det sista budgetåret då mittenregeringen hade fulltansvar för budgeten, och som har haft fullt ansvarför budgeten, alltså 1984/85. Om vi skall mäta i kronor har budgetunderskottetmellan de två budgetåren ökat med , men budgetunderskottethar naturligtvis mätt i samma penningvärde ändå minskat mellan de här åren. Därför har något att slå sig för bröstet föroch säga; Titta, jag har lyckats. Men varför överdriva på detta orimliga sättom vilka framgångar som har nåtts? Inflationen har sjunkit från , säger . I verkligheten har den sjunkit från knappt 8 till , alltsåungefär en procentenhet, om vi jämför situationen medsituationen . Det är bra att inflationen har gått ned med enprocentenhet, men varför överdriva när man skall framhäva hur duktigman är? Jag tror att debatten skulle vinna på att vi höll oss till fakta ochinte till förhoppningar. Det har ofta visat sig att förhoppningarna har grusatsnär vi har jämfört med det verkliga utfallet. och har antytt att valet skulle hagivit ett utslag mot alla tankar på systemskifte. Det beror naturiigtvis på vadman lägger i ett sådant ord. Det går lätt troll i ord, och systemskifte harvarit ett slags trollformelsom socialdemokraterna har använt sig av i hela valrörelsen för att försökaskrämma människor riktigt ordentligt. Men vad debatten egentligen har handlat om - om vi bortserfrån etiketterna - är ju vår önskan att se till att människor skall få göraverkligt viktiga val. Att man inte bara skall tillåtas att välja strumpor,tandkräm och sådant utan att man också skall få större möjligheter att bestämmavilken tillsyn barnen skall ha när de är små, vilken skola barnen skall gå inär de blir litet äldre, vilken omsorg man skall få på sin ålders höst ifallman inte kan klara sig själv och många sådana saker-ja, t. o. m. bestämma ivilket politiskt parti man skall vara med. Det är detta som debatten harhandlat om. Och där har också vi förordat ett systemskifte. Symbolfrågan för hela debatten om systemskifte ochsystemförändringar har varit . Och hur gick det i valet? Jo, valet gavett alldeles entydigt resultat: de två partier som har slagits för Dagmartappade 19 mandat. Och lägger vi dessutom till vpk, som väl inte har haft någotemot reformen, blir det 20 mandat. Det är det iitslag som det här valet hargivit. Dagmarpartierna tappade 19 eller 20 mandat. Det kan inte ses som någotannat än ett misstroende från väljarna mot de monopolsträvanden för vilkaDagmar är en symbol. Det finns många andra områden där socialdemokraternaeftersträvar monopol, men har varit symbolen i den debatt som vi harfört under valrörelsen. För oss är det lika viktigt nu som tidigare att försökastimulera dem som vill ge människor större valfrihet, som vill skapa alternativtill den offentliga servicen. Om detta kommer med all säkerhet mycket av denpolitiska debatten att handla. Var står iden debatten är helt klart. Om det är detta som menar medsystemskifte kommer vi att fortsätta att slåss för ett systemskifte. tog också upp miljöfrågorna i sitt anförande.Vi välkomnar naturligtvis alla som miljöminister. Själv hyserjag stor beundran för förmåga att med stor ackuratess kastasig över det ena stora området efter det andra. Vi hoppas att han skall bliframgångsrik på detta område - framgångarna har kanske varit mindre när detgällt frihetsarbetet . Men då är frågan: Vad har regeringen för planer? Det gåran att säga att vi skall angripa försurningen. Det som konkretredovisade i sitt anförande var egentligen bara att socialdemokraterna numöjligen har börjat inse att de åtgärder som och tidigarehar föreslagit är bra. Vi kanske skall tolka talet så att det nu blir entidigareläggning av t. ex. de skärpta kraven på avgasrening på bilar, det somkallas för katalytisk avgasrening. Vi får se vad som kommer. Men är vi medvetna om att en mycket stor del avförsurningsproblemen i beror på att det blåser in föroreningar frånandra länder som regnar ner över svenska skogar och svenska sjöar. Då ärfrågan; Vad skall vi göra med de länder som trilskas på det här området, somvägrar att vidta åtgärder för att skärpa kraven i fråga om vilka utsläpp somskall tillåtas? Då, talar jag, som vi alla vet, i första hand om Storbritannienoch . Vi föreslog för ganska länge sedan här i kammaren att manborde göra en alldeles unik insats från svensk sida för att försöka övertygaden engelska regeringenom hur allvarligt vi tillsammans ser på den här frågan. Men denna fråga harregeringen skjutit framför sig. Ingenting dramatiskt har egentligen gjorts, ochdet är nu hög tid att reagera. Kan vi inte genom normala metoder övertyga engelsmän ochpolacker om att det nu är nödvändigt att vidta åtgärder, bör man enligt vårmening dra dessa bägge länder inför i . Låt migdärför fråga statsministern: regeringen beredd att nu ta till merdrastiska åtgärder än ? Och är regeringen beredd, om inte det gerresultat, att också gå till i och se till attPolen och åtalas för brott mot folkrätten? 10THORBJÖRN () replik; ondgjorde sig över att vi fråncenterns sida under valrörelsen inte hade visat något intresse av attkompromissa åt vänster. Jag trodde att det var klart för att pågrund av hans eget och socialdemokraternas uppträdande finns det för det förstaav ideologiska skäl och för det andra av erfarenhetsskäl ingen möjlighet resp.inget intresse för kompromisser med socialdemokraterna. Låt mig påminna om att själv gick i god för attkollektiva löntagarfonder skulle införas i endast under förutsättningatt det kunde skapas en bred enighet om detta. Det var det besked till andra partier och till valmanskåren före valet . Men den enighet som behövdes var enigheten medkommunisterna. Så genomförde man förslaget om löntagarfonder och tog dettaavgörande steg mot ett kollektivistiskt och socialistiskt samhälle, och såbygger man på det med åtgärder som gröper ur den enskilda äganderätten. Sedan begär att ett parti som står för rakamotsatsen till ett centralistiskt och socialistiskt samhälle, ett parti somstår för ett decentralistiskt samhälle, skall överse med och inte fästa någonbetydelse vid den klara ideologiska kursändring som socialdemokraterna står föroch vara berett att kompromissa om enskildheter i sådana saker. Det är på ideologiska grunder inte möjligt att träffanågra kompromisser som har sammanhang med dessa frågor. Erfarenhetsmässigtborde begripa att förutsättningarna för uppgörelser är små, när manbehandlar den man träffar uppgörelser med på det sätt som man gjorde medcentern och med när vi hade träffat den stora uppgörelsen ommarginalskatteåtgärderna, den största skattereform som någonsin har genomförts.När den väl är träffad, går man ut och säger att de andra lade sig platt påmarken. Därefter driver man i en hel valrörelse frågan; Kommer ni att stå fastvid denna uppgörelse? Vi svarar ja, självfallet. När valet är över är det första socialdemokraterna gör attensidigt ändra på skatteuppgörelsen. Detta är i och för sig ologiskt. Om vihade lagt oss platt på marken skulle socialdemokraterna ha fått precis som develat. Varför skulle de då behöva ändra? Men med sådana erfarenheter minskar naturligtvis aptiten.Ni socialdemokrater får lägga fram era förslag, och vi skall på samma sätt somtidigare granska dem i utskotten. Utskottsarbetet skall naturligtvis inte få"slamma igen". Det är bra om det går att skapa breda majoriteter iutskotten för förslagfrån regeringen å ena sidan och oppositionen å andra sidan. Går det att skapakompromisser där som får breda majoriteter, då är det bra. Men det förutsätteratt regeringen också har den inställningen att man är beredd att lyssna tillandras förslag. Några förhandsöverenskommelser med socialdemokraterna ärav de skäl jag redovisade icke möjliga. Jag vill liksom säga att det är bra omsocialdemokraterna har insett att det är en olycklig uppskovstaktik de förtnär det gäller försurningsfrågorna. Vi skall naturligtvis med intresse studeradet förslag som statsministern annonserade, och jag upprepar: viförlorar i kampen mot försurningen innebär en stor förlust för hela samhället. , herr talman: hade i sitt tal ettstort avsnitt om fördelningspolitiken, där temat och ordvalet var detsamma somi valrörelsen, nämligen att socialdemokratin är en garant för omtanken om desämst ställda också i ekonomiskt kärva tider. Men jag ställde en direkt fråga: Kommer ni att framhärda ioch är det ett uttryck för socialdemokratisk fördelningspolitik att det ärviktigare att den som har en pension på . plus halva sin arbetsinkomstatt leva på, får en höjning med . , än det är att denpensionär som bara har . att leva på får en förbättring? Är det ettpraktiskt exempel på vad ni menar med fördelningspolitik? 11LARS (vpk) replik; Herr talman!Vi skall gå rakt fram, sade . Men detta är ju inte Den raka vägen kan gå rakt åt ja, jag skall inte Vivanliga människor hamnar dessutom en och annan gång vid ett vägskäl där vimåste välja mellan höger och vänster. Det var nog rätt många människor som andades ut påvalnatten, när det blev klart att de borgerliga partierna besegrats. har det här exercerats med att man förlorat så och såmånga mandat, men det finns i alla fall en arbetarmajoritet i detta hus. Samma människor som andades ut på valnatten blev rättförvånade när de hörde statsministern och en del andra företrädare förregeringen efter valet tala om samarbete med samma partier som manhade kämpat mot under hela valrörelsen och under de gångna tre åren. Jag troratt de med all rätt uppfattar detta med förvåning, för att inte användakraftigare och mer, adekvata uttryck. I valrörelsen och även efteråt har det diskuterats mycketom de uppgörelser som vårt parti träffade med regeringen under den gångnavalperioden. Det är riktigt att vi träffade uppgörelser, t. ex. om attsänka eller sätta stopp på priset av vissa matvaror, hålla tillbakahyreshöjningarna, höja barnbidragen, öka insatserna mot arbetslösheten,tillfälligt höja förmögenhetsskatten och att införa en särskildomsättningsskatt på aktiehandeln. Det här var uppgörelser som jag trorregeringen aldrig hade kunnat komma överens om med de borgerliga partierna,eftersom dessa står för ett helt annat slags politik med besparingar och socialanedskärningar. Det var den typ av uppgörelser som regeringen bara kunde träffamed vårt parti. Det var uppgörelser som jag tror hade stöd avmajoriteten av det svenska folket. De var inte bra i alla avseenden, det har jag aldrigpåstått. Men jag vågar ändå påstå att de ur fördelningspolitisk synpunkt varbetydligt bättre än regeringens ursprungliga förslag. Det är därför jag frågarnu, och frågade förut; Vad är det ni vill träffa uppgörelse om med deborgerliga partierna? Vad är det för stöd som ni söker från högern? Det kan knappast vara fråga om att öka insatserna motarbetslösheten, eftersom de borgerliga ju är måttligt intresserade av detta.Det kan heller inte vara fråga om att hålla tillbaka priser och hyror, församtliga de tre borgerliga partierna är mera intresserade av atttillfredsställa fastighetsägarnas krav på höjda hyror. Det kan inte vara frågaom att sänka skatterna för låg- och medelinkomsttagarna, därför att deborgerliga i första hand vill sänka skatterna för höginkomsttagarna. Jag harväldigt svårt att tro att det samarbete som ni söker med högern kan handla omatt avveckla kärnkraften, även om jag är glad för rejäla beskedom att man inte skall satsa på . Under valrörelsen svarade inteFälldin på denna fråga, för efter valet skulle han ju regera med Adelsohn iförsta hand. Det kan inte heller vara fråga om att regeringen skall samarbetamed de borgerliga partierna om att nedrusta, eftersom de borgerliga vill spä påde svenska militärutgifterna med ytterligare ett antal miljarder kronor. Det är därför jag ställer frågan: Vad är det ni villsamarbeta med de borgerliga om? Vi har sagt att vi är beredda att diskutera och träffauppgörelser med regeringen, precis som under de gångna tre åren. Vi ställeringa ultimatum. Det vet ni. Men vi är mycket bestämda på en punkt, och det äratt det skall vara uppgörelser som är fördelningspolitiskt rättvisa, dvs. skall ta pengarna där de finns - från rekordvinster, spekulation, snabbaklipp och gärna också genom högre moms på aktier. Vanliga löntagare ochpensionärer skall gynnas av uppgörelserna, t. ex. genom åtgärder för att hållanere priser och hyror, för att få rättvisare' skatter och för att ordna nyaarbeten. Det här är en positionsbestämning från vår sida. Ta det för vad detär. Det handlar alltså i verkligheten förr eller senare om ett vägval. Hoppandemajoriteter tror vi inte på. Sedan var det en fråga som jag inte fick svar på, och detgällde reallönerna. Det är viktigt att klara ut denna fråga. Menar ni frånregeringens sida att löntagarna inte skall få höjda reallöner? Skall man drivaen politik som innebär att reallönerna skall sänkas, eller i bästa fall skallstagnera? Det är mycket märkligt om ni har den uppfattningen. Då driver niexakt samma linje som och de borgerliga parfierna. Detmåste väl ändå vara rätt besvärande att hamna i det sällskapet. Om reallönernaskall drivas ner eller stå still, då kommer inkomstklyftorna att fortsätta attöka.