prot · G90933 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag beklagar att socialdemokraterna, vilket jag också varinne på i går, inte är beredda att slå in på en väg som statsminister när han utnämnde till utbildningsminister, där mantillsammans med oppositionen skulle kunna skapa en mindre byråkratisk högskola. 26BIRGER HAGÅRD (m): Med anledning av vad sade villjag göra några förtydhganden. Som jag underströk i går vill vi ha en mellanexamen, enspecialistexamen som inte är en etappexamen. Som framgår avhögskoleförordningen är de licenciatexamina som kan avläggas enbart etapperinom forskarutbildningens ram. Det är detta som vi vill ändra på. Varför räcker det då inte med en påbyggnadslinje eller enpåbyggnadsutbildning? Jo, av det enkla skälet att en påbyggnadsutbildningfortfarande befinner sig på grundutbildningsnivån. Vi eftersträvar enmellanexamen som ligger på en högre nivå och som har en annan kvalitet, någotsom kan uppnås endast efter åtminstone studier efter avslutadgrundutbildning. 27 (): Det måste vara ganska uppenbart vid det härlaget att linjesystemet som det fungerar har blivit ganska tungrott ochstelbent. Det kan av studenterna upplevas som en tvångströja, utanatt detta egentligen är nödvändigt. Vi stod bakom införandet av det nuvarandelinjesystemet, men vi tycker likafullt att man nu bör utvärderadet och försöka finna former som gör att utbildningen skall kunna fungera påett mer flexibelt sätt och ge studenterna större frihet. Vi framförde detta förslag i våras.Det avslogs av socialdemokrater och vpk-are. Vi för nu fram det igen och mötsav samma inställning. har här försökt att argumentera för ettavslag. Jag måste säga att socialdemokraternas stelbenthet på den här punktenförvånar mig litet grand. Vårt krav på en utvärdering och på att man skallarbeta för att få till stånd en större flexibilitet och frihet är ganskanaturligt, och det borde vara möjligt även för majoriteten att ställa sig bakomdetta krav. 28 BOHAMMAR (vpk): försvar för kårobligatoriettycker jag inte verkade alltför entusiastiskt och engagerat, och jag kanverkligen förstå henne. Det som hon anförde som argument mot att t. ex. statoch kommun får möjlighet och skyldighet att ta över vissa av studentkårernassociala uppgifter kan faktiskt inte vara något större problem. Och visst är vii vpk, , med på att anslå medel till detta. nämnde vidare inte den kärnfråga som jagtog upp . Anledningen är kanske att vi var ganska trötta vid det laget.Min kärnfråga var: Hur stämmer kårobligatoriet, denna kollektivanslutning, meddemokratins grundprinciper? Jag anförde ett mycket konkret exempel från studentkåren iUmeå, där alla studenter är kårmedlemmar. Ledningen för denna var vald idemokratisk ordning, och man hade också ett fullmäktige, som hade beslutat omett anslag pä, som jag vill minnas, . till de strejkande brittiskagruvarbetarna. En liten grupp av studenter, som av politiska skäl reagerade motbeslutet, kunde då vända sig till en statlig myndighet och göra gällande attdet i fullt demokratisk ordning fattade beslutet inte var lämpligt och attstudentkårer inte får agera på detta sätt. Den statliga myndigheten,universitets- och högskoleämbetet,kunde då riva upp detta beslut. Under sådana förhållanden blir demokratin en fars.Exemplet belyser att kollektivanslutningen inte stämmer överens med demokratinsprinciper och ideal. Därför yrkar vpk, i konsekvens med sin generellainställning mot kollektivanslutning, t. ex. när det gäller kyrkan och när detgäller politiska partier, att kårobligatoriet skall avskaffas. Jag fick en fråga av om vpk;s syn på de s,k, fria zonerna inom högskolan. Den frågan får vi väl tillfälle att återkommatill när nästa betänkande kommer upp till behandling, I det här ärendet handlardet inte om några sådana detaljer, utan här handlar det om hela högskole- ochuniversitetssystemets frihet i en situation då näringslivet och privata kapitalintressenhåller på att sluka våra universitet och högskolor. Detta skall vi återkommatill om . 29BARBRO (); Jag vill ta upp den senaste frågan först,alltså den som aktualiserade. Han uttalade också att hanär emot all kollektiv anslutning, men han har ju inte presenteratnågon annan bra lösning. Jag hade ingen anledning att ta upp det som Bo Hammarpåstår vara kärnfrågan. Reservationen handlar ändock om obligatorisk anslutningeller inte till kåren. Inom ramen för den frågan ryms inte någotställningstagande till ett enskilt fall som har inträffat vid Umeåkåren. Om enlösning är att vältra över uppgifterna och kostnaderna på stat och kommun,måste vi också vara beredda att ta konsekvenserna av detta. säger att linjesystemet kan upplevas som entvångströja, och det gäller väl alla de regleringar som finns beträffande antalplatser, begränsningar i studiemedel, etc. Ni i har ju i reservationenutvidgat kraven jämfört med vad som egentligen sades.i själva motionen. Ireservationen begärs nämligen också en utvärdering av linjesystemet. Som vikänner till pågår en översyn av anslagssystemet och en översyn av reglerna förtillträde till högskolan. Vi måste faktiskt avvakta dessa utredningar. Varför, , fattade man här i riksdagenbeslutet att i fortsättningen inte ha fritt tillträde till något ämnesområdeinom högskolan? Jo, det berodde på att kvaliteten på utbildningen urholkades pågrund av att anslagen per studieplats blev för knappa. Själva undervisningenblev lidande av detta, och därför måste man sätta en övre gräns för antaletstuderande. Också UHÄ har inför årets anslagsframställning gjort bedömningenatt det inte går att öppna dörrarna, även om man vill vara generös och låta såmånga som möjligt ta del av högskoleundervisningen. Nej, det är precis som viskriver i betänkandet, att det fria tillträdet "inneburit en urholkning avutbildningens kvalitet eftersom anslagen per årsstudieplats successivt minskat". har tillsammans med sina partikamraterskrivit en reservation som gäller mellanexamen. Frågan om mellanexamen fannsockså med när den forskningspolitiska propositionen behandlades. Det är svårtatt förstå vart egentligen vill komma, och vad det är i utbildnings-vägsom han saknar. Han har inte kunnat ge någon direkt förklaring till att önskemålet om denutbildning och den examen som han och hans medreser-vanter avser inte kantillgodoses inom ramen för påbyggnadsutbildningarna. Anf.30 BO (vpk); Jag tror inte att det behöver vara så märkvärdigt och svårt attavskaffa kårobligatoriet. När det gäller de sociala uppgifter som åvilarstudentkårerna borde det inte vara så orimligt att stat och kommun tar sammaansvar här som när det gäller andra medborgargrupper och tar över deuppgifterna. Vidare har studentkårerna också vissa fackliga uppgifter, och detär naturligt att fackliga organisationer sysslar med dem. SedanskaH vi ha studentkårer med frivHligt medlemskap, där demokratin får gäHa ochblomstra. Då kan dessa studentkårer besluta att exempelvis använda eninternationell fond för att anslå ett antal för att visasolidaritet med strejkande brittiska gruvarbetare utan att en statiig myndighetgriper in och säger; Det här beslutet - som ni har fattat i demokratisk ordning- river vi upp. Då bhr demokratin en fars. Jagtycker faktiskt att det är angeläget att de som studerar på universitet ochhögskolor verkligen får uppleva demokrati - demokratiska diskussioner ochdemokratiskt beslutsfattande - och att det inte finns byråkratiska statligainstanser som kan upphäva alla majoritetsbeslut. Anf.31 (): säger att vi måste avvakta utredningsarbetet omhögskoleväsendets styr- och anslagssystem innan vi kan utvärdera linjesystemetoch försöka få till stånd ett friare och smidigare system. Det tycker jagluktar svepskäl på långt håll. Linjesystemet är faktiskt en mycket viktig delav högskolans styr- och anslagssystem. Vad vi har föreslagit i reservationen äratt man skall ta upp linjesystemet i utredningsarbetet - det är egentligenmycket naturligt, och det är förvånansvärt, tycker jag, att socialdemokraternainte har kunnat ställa upp på det. Anf.32 (): Det bör i historieskrivningen inte råda någon oklarhet om vad som händenär den fria sektorn avskaffades. Den dåvarande folkpartiregeringen ville hakvar den fria sektorn, och var beredd att anvisa de extra medel som det skulleha krävt. Socialdemokraterna ville avskaffa den och hävdade att den friasektorn innebar en kvalitetssänkning. Bland de många som stödde folkpartietslinje fanns t. ex. . Om det är några som haranledning att se till kvaliteten i utbildningen är det väl just de! Sedanhåller jag med om att det vore värdefullt, när det nu kommeröversyner av de här områdena, om uttalade en politisk vilja attöversynerna skall syfta till återinförande av ett friare tillträde. Men denpolitiska viljeyttringen vill socialdemokraterna inte göra. Anf, 33 (): förstår fortfarande inte, säger hon, varför vi vHl ha enspeciell mellanexamen, en specialistexamen. Låt mig då sammanfatta det. Fördet första: Det finns behov av en meHanexamen bland ingenjörer, tekniker,administratörer och också bland personer som skall sysselsättas somgymnasielärare. Fördet andra: Den mellanexamen som finns är enbart en etapp iforskarutbildningen, och här behövs alltså en examen som inte nödvändigtvisutgör en etapp i forskamtbHdningen. Fördet tredje: Detta kan icke tillgodoses genom en påbyggnadsutbildning avordinärt slag, eftersom denna påbyggnadsutbildning ligger på en alltför lågnivå. Den behöver alltså ligga på en högre nivå. Dettaär skälen till att vi behöver en mellanexamen, en speciaHstexamen, här ilandet. 34 (); Jag har inte för avsikt, , att beröra frågan om upphävandet avett kårbeslut i , för det hör inte till reservationen. Reservationenavser om vi skall ha obligatorisk anslutning av de studerande till kår ellerinte. Jag anser att det inte har framförts någonting nytt i frågan om vilka som- utan att man vältrar över kostnader på stat och kommun -skall stå för deåtgärder i socialt och fackligt avseende, till förmån för de studerande, somkåren nu svarar för. Dettahar diskuterats , och i väntan på att ni själva presenteraren godtagbar lösning måste som sagt både motionen och reservationen avslås. Jagär inte ensam om, , att inte förstå vad det är som fattas iexamensväg, utan det gäller hela min grupp och flera andra i utskottet. Detfinns påbyggnadslinjer som är avsedda att svara mot ett direkt behov påarbetsmarknaden. Utbildningen för de uppgifter i samhäHet som bör alltså kunna hitta formen i redan befintiiga Hnjer, Detframgår också av kommentarer som UHÄ gör att man står mycket näraarbetsmarknaden. Man är känslig för arbetsmarknadens behov och är beredd atterbjuda sådana utbildningar som arbetsmarknaden behöver. Det sägerutskottsmajoriteten också mycket tydligt på s. 8 i betänkandet. TillPär vill jag säga att vi skall awakta översynen av linjesystemet föratt se om det finns förbättringar att göra. Permanent kan ju aldrig ett systemfå vara, utan omständigheterna i samhället skall kunna medverka till att vi görförändringar. Jagkan inte hålla med om att en sådan översyn skall innebära attjust hans önskemål tillgodoses, utan det är ju det allmänna underlaget för denöversynen som måste ge riktmärket för vad ett eventuellt nytt förslag kaninnehålla. Överläggningenvar härmed avslutad. 3Riksdagens protokoll 1985/86:33-36 1985/86:33 Mom. 11 (en fri, ospärrad sektor inom högskolan) Förstbiträddes reservation 2 av m, fl, - som ställdes motreservation 1 av m, fl. - med acklamation. Härefterbifölls utskottets hemställan med 167 röster mot 85 för reservation 2 av YlvaAnnerstedt m. fl, 44 ledamöter avstod från att rösta. (vpk) anmälde att hon avsett att röstaja men markerats ha avstått från att rösta. Mom.14 (mellanexamen/specialistexamen) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 3 av m, fl. - biföllsmed acklamation. Mom.17 (avskaffande av kårobligatoriet) Utskottetshemställan bifölls med 286 röster mot 16 för reservation 4 av ledamot avstod från att rösta. Övrigamoment Utskottets hemställan bifölls. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande1985/86:4 om uppdragsutbildning (prop. 1984/85:195). Anf.35 (); Den proposition som regeringen lagt fram om uppdragsutbildning är imångt och mycket en bra proposition. Det finns i princip inte så förfärligtmycket att invända mot den, men det finns några skönhetsfläckar när det gällerden tekniska utformningen, som jag skall be att få återkomma tiH. Isjälva verket är det inte något nytt som i egentlig mening föreslås. Vad man nugör är att man reglerar förhållanden som är kända . Vihar alltså redan en stor erfarenhet av uppdragsutbildning vid våra universitetoch högskolor. Det gäller utbildning för företag, för myndigheter inom den offentligaförvaltningen och organisationsutbildning. Det är rätt naturligt att man tartill vara den stora kompetens som finns vid våra universitet och högskolor. Isjälva verket skulle man kunna våga påståendet att i synnerhet alla mindrehögskolor här i landet är mer eller mindre involverade i, och också mer ellermindre beroende av, bl. a. uppdragsutbildning för att kunna fungera somregionala enheter. Deområden där högskolorna och universiteten kan serva är i allmänhetkonsultverksamhet, forskning men också utbildning. har det hysts vissafarhågor mot uppdragsutbildningen. När vi från utbildningsutskottet var i Växjöhäromdagen möttes vi av, visserligen mycket milda, studentdemonstranter somlämnade över skrivelser. Vad är det då som tas uppi dessa sammanhang? Jo, studenterna säger att det blirmindre lärarkraft för deras utbildning. Det finns i och för sig ingen som helstanledning att tro detta, utan tvärtom gör uppdragsutbildningen det möjligt att haen större stab av kompetenta universitetslärare än vad som annars skulle varafallet. Självfallet finns det ingen som helst anledning att tro att juststudenterna på något sätt skulle få mindre lärarkrafter. Ett annat argument som anfördes var att institutionernablir beroende av, som det heter, näringslivets pengar, vilket i dåliga tiderkan bli kännbart. Det finns risk för att institutionerna skriver usla avtal. Det kan ligga någonting i den kritiken. Men vi skaH varamedvetna om att det inte alls är näringslivets pengar som är involverade här,utan det gäller minst lika mycket förvaltningar, myndigheter och organisationerav olika slag, något som jag varit inne på förut. Givetvis gäller det att setill att inte institutionerna bhr så beroende att de inte kan fullgöra sinauppgifter. En tredje punkt togs upp av studenterna. Man säger: Detbhr svårare för oss att få arbete. Det kan jag inte förstå. Snarare är dettvärtom, av det enkla skälet att studenter, forskarstuderande och andra här fåren möjlighet att på ett tidigt stadium få kontakt med den praktiskaverkligheten och på det sättet också bättre kan förbereda sig för sina framtidayrkesroller. En fjärde kritisk punkt som togs upp är attantagningssystemet skulle sättas ur funktion. Nej, det gör det inte alls - ävenom det inte skulle vara så dumt att få en ändring på det vansinnigaantagningssystem som vi nu har. Men vi får hoppas att tillträdesutredningenblir i varje fall ett steg på vägen. Uppdragsutbildningen är ju ingenting sompå något sätt kommer att inkräkta på den vanliga undervisningen. säger studenterna i sin kritik att det finns enrisk för att den akademiska utbildningen ersätts av yrkesutbildning. Det ärknappast någon som helst risk för det, eftersom uppdragsutbildningen intekommer att blandas samman med den reguljära utbildningen. Dessutom: skall mankritisera den nuvarande utbildningen på någon punkt så skulle det vara just föratt vi har detta rigida linjesystem, som i sig är avsett att vara en mångagånger icke alltför god yrkesutbildning. Sammanfattningsvis skulle man alltså kunna säga: Visst kandet finnas vissa risker. Man måste ha ögonen öppna och noga följa vad somhänder på uppdragsutbildningens område, men riskerna finns . Det äralltså inte så förfärligt mycket nytt som kommer in i detta sammanhang. Reservationerna har framför allt tagit sikte på att man ipropositionen viH undanta de allmänna linjerna från sådan häruppdragsutbildning. Man skuHe alltså inte kunna ordna en sådan linjeutbildningom ett företag, en organisation eller en myndighet vill det. Varför inte detdå? Jag ser detta bara som ett utslag av byråkratiskt kineseri. Det finns ingenanledning att göra denna inskränkning. Jag tror inte det blir så vanligtförekommande, men om några skulle vilja ha en utbildning av den här karaktären,så låt dem gärna få det! Det finns alltså ingen anledning att ha dessa undantag.Därför bör man i detta hänseende bifalla reservationerna 1 och 3, och jag yrkarbifall till dem. Men, herr talman, jag vill också i princip yrka bifall tHlpropositionen och till utskottets betänkande som sådant. 36 BO (vpk): "Sälj inte ut högskolan" - det är rubriken på ett flygbladsom delades ut i går utanför . Bakom flygbladet står studentkårenpå och studentkåren i , och förmodHgen många andrastudenter. Det handlar om uppdragsutbildningen. Vi i vpk delar studentkårernasfarhågor. Detfinns möjligheter för företag, offentliga myndigheter ochorganisationer att anhta högskolan för uppdragsutbildning. Det viktiga är attse till att högskolans ordinarie verksamhet inte drabbas av detta, sägerstudentkårerna. Vifruktar att den proposition som behandlas ytterligare kommer att stärkaenskilda intressen och försvåra högskolans långsiktiga verksamhet förutbildning och forskning. Propositionen om forskares rätt att ha bisysslor,vilken skall behandlas senare, kan innebära nya steg i samma riktning. Vpkhar under utskottsbehandlingen av frågan om uppdragsutbildning framhållit attdet här systemet kan komma att leda till att den högre utbildningen görsberoende av näringsHvet och privata kapitalintressen. Därför är det ytterstangeläget, har vi sagt, att det sker en kontinuerlig uppföljning och ettnoggrant studium av uppdragsutbildningens omfattning och konsekvenser. Medoro ser vi att det sker ett sammanväxande mellan högskolorna och näringslivet.Snart har vi nästan 100 olika institutioner och stiftelser som organ för dennasamverkan. Högskolan utarmas ekonomiskt som storbolagen sitter påenorma vinster. Förnyelsefonderna kommer här också in i bilden. Högskolan kan,som studentkårerna säger, hamna i valet mellan anpassning tiH enskildaintressen och självständighet till döds. Industrin går bl, a, in i de tekniskahögskolorna för att klara deras standard. Intresset för antikens historia ellerlatinska språket torde vara mer begränsat. I kan vi närmare studera vart den här utvecklingen kan barka hän.Där har redan ett femtontal privata högskolor uppstått vilka fått samhälleligtgodkännande, T. o, m, på mycket välrenommerade universitet kräver nu privataföretag att få utse professorer som ett tack för industrins finansiella stöd. Viär långt ifrån den situationen här i , men det är som bekant lättare attstämma i bäcken än i ån. Det går naturHgtvis inte att säga ett idiotnej tillall uppdragsutbildning, och det menar vi i vpk inte att man skall göra. Detvore inte heller bra. Men det finns all anledning att skärpa restriktioner ochförbehåll, och det är också avsikten med vpk;s reservation i den här frågan. Jagvill än en gång instämma i studenternas paroller: "Nej till uppdragsutbildningpå näringslivets villkor! Ge högskolan resurser inom statsbudgeten!" Med detanförda yrkar jag bifall till reservation 2, Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 37 (); De synpunkter som framförts här från talarstolen tidigare, från moderatsida och delvis från vpk, samt det utskottsbetänkande som föreligger pekar påatt det råder en rätt stor enighet om att man skall kunna ordnauppdragsutbildning inom såväl högskolorna som gymnasieskolan och den kommunalavuxenutbildningen. Jagtror att man redan från början kan göra klart att de farhågor som studenternaför fram inte föreligger med den skrivning som finns i utskottsbetänkandet ochi propositionen. Där avdelas klart vär uppgifterna ligger. I betänkandet och ipropositionen sägs att skolornas roll är att erbjuda uppdragsutbildning som ärav kortare art, som är företagsanpassad, som är en vidare- och fortbildning.Avsikten är inte - och på den punkten vill jag klart markera ettavståndstagande från moderatemas linjer - att öppna de allmänna linjerna, I såfall kunde det bh en konkurrens för de traditionella sökandena. Detär viktigt att man här markerar skillnaden. Högskolans uppgifter på den härpunkten är att erbjuda dem som vill ha en allmän, bred utbildning möjligheteratt även i fortsättningen komma in. Uppdragsutbildning är knuten tillfortbildning eller vidareutbildning som företagen i samråd med högskolan kananordna. Det gäHer alltså att utnyttja de resurser som finris inom högskolan,inom samhället totalt. Det gäller såväl inom gymnasieskolan och den kommunalavuxenutbildningen som inom högskolan. Meddet förslag som föreligger från utskottet finns det alltså ingen risk för detsom studentkåren har påtalat. Skulle någon sådan risk visa sig är vi villigaatt titta på detta i fortsättningen. Jag tänker inte fortsätta längre, eftersom tiden är knapp. Jag vill nubara yrka bifall till utskottets hemställan och avslag på de tvåreservationerna. 38 (): Det blir allt vanligare med samarbete mellan utbildningsväsendet ochnäringslivet. Det sker i olika former. Vid den studieresa som att utbildningsutskottet tidigare gjorde till länfick vi flera exempel på hur detta samarbete, som berör både gymnasieskola ochhögskola, kan gå tiH. Dessatendenser märks också i de ärenden som vi skaH behandla här i . Ettexempel är den proposition om uppdragsutbildning som vi talar om. Just nubehandlas också i utbildningsutskottet en proposition om vidgade möjligheterför högskoleanställda att ha bisysslor, t. ex. som forskare i näringslivet. Dettaär en intressant utveckling. Personligen är jag förvånad över att den inte haruppmärksammats i debatten ännu mer. För socialdemokraternas del innebär det juodiskutabelt en attitydförändring om man jämför med läget . Attrektorer och skolchefer skall bli ett slags verkställande direktörer som skallge sig ut på marknaden och sälja sina utbildningstjänster är naturHgtvis en nysituation. Jag tror att den rymmer en del risker. Som vi har hört har någrastudentkårer sent omsider pekat på risken att den egentliga utbildning- en, den primärautbildningen, eftersatts och att institutionerna blir så beroende avnäringslivets pengar att deras självständighet undergrävs. Jaganser att man skall erkänna att dessa risker föreligger, men vi har en lång vägatt gå, innan vi kommer dithän att vi passerar gränsen till det olämpliga. Imånga avseenden ligger utvecklingen helt i linje med vad anser. Vivill ha ett samspel mellan den offentliga sektorn och den privata, inte minstpå utbildningsområdet. Vi viH att befintiiga resurser skall utnyttjassamhällsekonomiskt rationellt. Vi har därför sagt ja tiH denna proposition, somegentligen innebär att den verksamhet som redan finns blir lagligt reglerad. Jagtror att det är mycket viktigt att vi sätter in denna proposition i ett heltannat sammanhang, att vi ser den i ett helt annat perspektiv, nämligen detsamhällsekonomiska. Bakgrunden är, vill jag påstå, att socialdemokraterna nuockså insett att den offentliga sektorn måste spara. Just pågåren dragkamp om resurserna till utbildningsområdet mellan finansdepartementetoch , TiH de sparkrav som drabbar aHa departementkommer att elevkullarna sjunker, vilket gör att hundratals skolor och tusentalslärartjänster egentligen inte skuHe behövas för de traditionellautbildningsuppgifterna, Idenna situation har det växt fram en strategi som går ut på att skapa utrymmeför nya utbHdningstjänster, som det offentliga utbildningsväsendet kan fåbetalt för på annat sätt än via skatten. Inrättandet av förnyelsefonderna vardet första steget, I stället för att lita på att företagen själva tillsammansmed sina anställda bäst kan avgöra hur de pengar man tjänar in skall användas,dras pengarna in till centrala fonder och örohmärks för vissa ändamål.