prot · G909117 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:117 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen. I § Justerades protokollet för den 8 innevarande månad. 2 § Föredrogs men bordlades åter Skatteutskottetsbetänkanden /86:30, 32 och 33 betänkande1985/86:14 betänkanden /86:14, 15 och 19Bostadsutskottets betänkanden /86:13-17 3 § Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Föredrogs utrikesutskottetsbetänkande /86:15 om internationellt utvecklingssamarbete m, m, (prop,1985/86:100 delvis), 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: I fråga om detta betänkande hålls gemensam överläggningför samtliga punkter. 2 (): I dagens u-landsdebatt är det viktigt att intebara rikta blickarna mot svensk biståndspolitik som sådan. För somgrupp är handelsutbytet med industriländerna långt mer betydelsefullt än biståndsströmmarna.Också vi i måste tillämpa en helhetssyn på våra relationer fillutvecklingsländerna. Vill vi bidra fill den fattiga världens utveckling så fårvi inte bromsa densamma genom en ogenerös handelspoli-fik. Direkt genant är detför ett frihandelsland som att fortsätta att tillämpatexfilrestrikfioner mot de fattiga länderna. Importbegränsningarna på tekoområdet drabbar länder somsamtidigt får u-hjälp från , Detta är absurt. Jag kan för kammaren berätta att jag själv var med SIDA:sstyrelse i , Jag kunde läsa i tidningarna att därockså var en handelsdelegation från som sysslade med att sätta uppbegränsningar för tekoexport till , Internationellt utvecklingssamarbete m. m. ligger i relation till andra industriländer lågtvad gäller handeln med utvecklingsländerna. Det finns således all anledning föross att på olika sätt söka stimulera denna handel. Textilrestriktionerna böralltså avvecklas. Medan ett ökat handelsutbyte är en naturlig del av ettlands utvecklingsprocess, är biståndsströmmarna utifrån kommande resurser, somi bästa fall kan ge ett värdefullt bidrag till utvecklingsprocessen och isämsta fall leder till snedvridningar och felallokeringar i mottagarländernasekonomier. 1970-talets erfarenheter visar otvetydigt att bistånd isig inte åstadkommer utveckling. Bistånd kan vara en hjälp till och stöd föru-ländernas egna utvecklingsansträngningar. Det är i medvetande om att värtbistånd måste vara en hjälp till självhjälp som vi skall utforma vårbiståndspolitik. Aldrig så generösa biståndsprogram nyttjar föga så längeu-länderna själva för en utvecklingspolitik som inte stimulerar deras egenbefolkning till produktiva insatser. Utvecklingen i många av programländerna för svensktbistånd är utomordentligt nedslående. I stället för en utveckling råderstagnation och tillbakagång. självförsörjande länder måste nuimportera livsmedel. I länderna söder om har bruttonationalproduktensjunkit med i genomsnitt 1980. Den krisartade utvecklingen iAfrika har många orsaker. Oljeprishöjningar, torka, men också den förda utvecklingspolitiken,där satsningen pä statliga företag, statsfarmer och tvångskollektivisering avbönder - och även tvångsförflyttningar - enligt marxistisk modell haft enkatastrofal inverkan på produktionen. Även biståndets roll måste diskuteras. Har biståndet trots alla goda avsikter i vissa hänseendenstjälpt snarare än hjälpt? Har med biståndsmedel finansieratuppbyggnaden av en social sektor som de har svårt att själva klara driften av?Uppenbart är att , påhejade av glada biståndsgivare, förbyggt sig istora projekt som snarare bhvit tärande än närande för själva. Mångabedömare pekar också på att biståndsflödet underlättat och medverkat tilluppbyggnaden av en offentlig byråkrati i städerna medan mycket litet avbiståndsinsatserna uppmuntrat de produkfiva krafterna, dvs. de enskilda människornaverksamma i jordbruk och småindustri, 1970-talets dystra erfarenheter av utvecklingssamarbetet,där alltför litet av biståndet lett till uppsatta mål, en ekonomisk ochdemokratisk utveckling i mottagarländerna, måste leda till en omprövning och nyorienteringav utvecklingssamarbetet. Det kravlösa, regimorienterade bistånd som knäsattesav socialdemokraterna leder inte till framåtskridande. Det svenska biståndet måste ges en breddad ochsjälvständigare bas så att det blir mindre beroende av regimernas öden imottagarländerna. Detta kan bl, a, ske genom att en större del av biståndetslussas genom enskilda svenska organisationer som i sin tur är verksamma imottagarländerna. Det svenska biståndet bör i mycket större utsträckning än nuinriktas på att stödja den enskilda sektorn i , jordbrukarna,företagarna, kooperation, fack, universitetsvärld m, m. Även i är det de enskilda människorna själva,som individer, familjer och grupper, som måste stå för utvecklingen. kommenderasfram av staten. Det är därför olyckligt att så mycket av det svenska biståndetgått till att stödja regimer i som försökt genomföra en socialistiskplanhushållning i sina resp. länder. Resultatet har blivit katastrofalt ursåväl demokratisk som ekonomisk och social synpunkt. Det är märkligt att socialdemokratin, som vill se sig somen förkämpe för demokratiska värden, visar så litet intresse för dessa när detgäller programländerna för svenskt bistånd. Särskilt anmärkningsvärd är den socialdemokrafiskaattityden gentemot Vietnambiståndet. Varken båtflyktingarnas öde, den fortsattaockupafionen av Kampuehea eller tvångsarbetet för kvinnorna i skogen förmårsocialdemokraterna att ompröva sin inställning. Det omfattande biståndet tillVietnam fortgår. När tusentals människor terroriserades och dödades avutsända regeringstrupper i var det som reagerade,inte den . Det land som får den största ramhöjningen i åretsbiståndsbudget är , ett land som varken fillhör de fattigaste ellerkan visa på en demokratisk utveckling. Demokratimålet är eftersatt i svensk biståndspolitik. Ändåvisar all erfarenhet att en utvecklingsstrategi som tar hänsyn till och satsarpå individen är enda vägen att nå sociala och materiella framsteg. Ett samhällesom ger inflytande åt individen är en förutsättning för att de uppsattautvecklingsmålen skall kunna uppfyllas. Det går inte att moraliskt ellerpolifiskt försvara avsaknaden av demokrati i något land. Till årets föreslår moderata samlingspartiet attSverige utarbetar en strategi för hur svensk biståndspoHfik på ett mera aktivtsätt kan stödja en demokratisk och pluralistisk utveckling i u-länderna.Element i en sådan strategi bör kunna vara stöd till främjandet avrättsväsendet, en fri press, demokratins arbetsformer. I en sådan strategi börockså ingå stöd fill utvecklandet av enskild företagsamhet, stöd tillkooperation och facklig verksamhet. Vi bör satsa mer på att stödja den lokaltbefintliga strukturen i form av jordbruk och småföretag, t. ex. genom lokalautvecklingsbanker. Alltför mycket av det svenska biståndet kanaliseras i daggenom regeringskanaler och den offentliga byråkratin och bidrar därmed intefill utvecklandet av den mångfald och pluralism i samhällslivet som ocksåu-länderna så väl behöver. Främjandet av de mänskliga rätfigheterna imottagarländerna bör ägnas särskild omsorg. Här kan bidrag och stöd via olikainternationella organisationers verksamhet på området vara en rikfig väg. Vad utvecklingsländerna behöver är inte mer av encentralstyrd, dyrbi r offentlig sektor. De behöver föra en marknadsorienteradpolitik som stimulerar de många människorna på landsbygden till en ökadproduktion. De behöver hjälp fill enskilt insfitutionsbyggande. Svensk u-hjälp måste omorienteras så att deenskilda insatserna, de enskilda organisationerna och de demokratiska krafternafår ett bättre stöd. U-landspolitiken i vid mening måste omfattahandelspolitiska åtgärder, forskningssamarbete och kulturutbyte samt vidgademöjligheter för svenskt näringsliv, missionen och de humanitära, kooperativaoch fackliga organisationerna att var och en på sitt område bidra till enframgångsrik utveckling av ekonomiska, sociala och kulturellastruktur. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Även föreslår vi moderater besparingar påbiståndsansla-. get, som en del av vår allmänna besparingspolifik i riksdagen.Det är i och för sig inte roligt att behöva göra detta, men det känns väsentligtlättare när man betraktar de stora reservationerna på biståndsanslaget somväxer år . var de , . Svensk u-hjälps problem är inte bristen påpengar utan svårigheten att omsätta de anslagna medlen i insatser som ledertill framåtskridande och utveckling för de fattiga. Vi vill inte sätta upp någon ny landram för . Jagbehöver inte upprepa motiven härför. Vår kritik av oklarheterna runtbetalningsbalansstödet kvarstår. bör delta i och verka för internationellaöverenskommelser om skuldavskrivning för de fattigaste . Vi tror attvi kan göra en värdefull insats här. Vi har kunnat notera att biståndsministernär verksam i dessa frågor, och det tycker vi är bra. Vi menar att det ärsärskilt de fattigaste afrikanska länderna som här kommer i fråga. Medel härförkan, när detta blir aktuellt, tas från reservationerna. I linje med vår strävan att komma bort från det stelalandramstänkandet föreslår vi ingen höjning av landramarna. Vi vill i ställetsatsa medel på ett betydande miljö- och markvårdsanslag, där vi är eniga medövriga borgerliga partier. 150 milj. kr. Vårt förslag om en ökad anslagsram för enskildaorganisationer kommer att bifallas av . Vi är glada över attutskottets socialdemokrater överger regeringens svårförklarligt negativainställning i detta hänseende. De 375 milj. kr. som nu anslår ser visom ett etappmål. Anslaget bör fortsätta att öka. kommer attnärmare beröra detta. Väsentliga inslag i svensk biståndspolitik kanses som ett stöd för kampen mot apartheid. Vi moderater vill att detta stödökar, och vi förvånas över att regeringen föreslagit ett lägre belopp än SIDAnär det gäller anslagsposten Humanitärt bistånd till . Det ärviktigt att också det stöd som utgår till grupper, organisationer och enskildavilka inne i verkar för en fredlig omdaning av det sydafrikanskasamhället växer. Apartheidsystemet i är dömt att avskaffas. Detär angeläget att detta kan ske på fredlig väg och att det framtida Sydafrikakommer att präglas av demokrafins ideal. En positiv utveckling i Sydafrikapåskyndas av en demokratisk utveckling i grannländerna. Starka skäl pekar på det önskvärda i att ägnarstörre uppmärksamhet åt att stödja en demokratisk utveckling i hela regionen.Därför föreslår vi att en ny särskild anslagspost införs, som till en börjantillförs 25 milj. kr. Medel ur denna skall kunna ges tillmedborgarrättsorganisationer, till kooperativa och fackliga organisationerliksom till kyrkors verksamhet. Stöd bör också ges till politiska fångar, t.ex. i form av rättshjälp samt hjälp till deras familjer. Andra former avbistånd är stöd till en allsidig, från statsmakterna fristående,nyhetsförmedling. Mina moderata kolleger i utskottet ochAnita Bråkenhielm kommer att närmare beröra behovet av en biståndspolitiskutredning, miljö- och markvårdsfrågorna, SAREC, anslagen till de enskilda Demoderata förslagen innebär ett totalt biståndsanslag på 8 190 milj, kr,, vilketmotsvarar av BNI, Minskningen i förhållande till regeringens förslagär 750 milj, kr. Svenskt bistånd behöver spridas mera och inte ytterligare koncentreras.Det behöver spridas bort från biståndsbyråkrati och ut på så många förmedlareoch mottagare som möjligt. Svenskt bistånd behöver spridas till många lokalastrukturer och institufioner inom , och det bör gå till fler u-länderän . De stora låsta landprogrammen har mycket litet posifivt att visa upp.Programländerna har år kunnat räkna med växande landramar, i stortsett oberoende av hur samarbetet fungerat. Risk finns att program tillkommitoch importstöd utbetalats mer för att fylla upp landramarna än för att insatsenhaft karaktären av en meningsfull hjälp till självhjälp. Detär dags att satsa på en alternativ strategi, en strategi för en demokratiskutveckling och ett mera flexibelt bistånd, där vi kan bidraga till att lösasärskilt viktiga problem för världssamfundet, t, ex, miljö- ochbefolkningsfrågor i fler länder än den nuvarande programlandskretsen.Effektiviteten i biståndet måste höjas. Detta kan bl, a, ske genom att viövergår till ett mera projektinriktat bistånd, där klara mål för insatsen kanuppställas och en meningsfull utvärdering ske. Svensktbistånd kan inte omorienteras över bort från de luftiga program- ochimportstöden. Därför bör en femårsplan utarbetas som gradvis kraftigtförstärker de positiva inslagen i SIDA:s nuvarande arbete, miljövården,landsbygdsutvecklingen, småindustristödet, samarbetet med de enskildaorganisationerna. Målet bör vara att få en biståndspolitik som stöderu-ländernas egna utvecklingsmöjligheter inom bl, a, enskild företagsamhet ochjordbruk, en biståndspolitik som stöder de demokratiska krafter som leder fillframåtskridande och ekonomisk och social utveckling. Med det anförda ber jag att få yrka bifall fill de moderatareservationer som är fogade till utskottets betänkande liksom fill övrigareservationer där moderata företrädare finns med. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Anf.3 (): Det pågår ett gigantiskt slöseri med resurser i världen. Världensledare satsar ca 2 800 milajarder kronor på krig ochkrigsförberedelser, och det innebär mer än en fördubbling . råder på flera håll i världen. Den stora resursen människan lemlästas ochdödas, och materiella värden av oskattbar storlek förstörs. Merän hälften av världens forskare ägnar sina krafter åt att finna nya metoder föratt på ett mer raffinerat sätt döda och förstöra. Den stora forskaruppgiftenborde i stället vara att göra fillvaron på vår jord i alla avseenden drägligareför människorna. Iolika internationella organisationer arbetar , med en bred inre enighet,för avspänning och fred i världen, I detta fredsarbete har vi klart deklareratatt en förutsättning för en fredligare värld är att vi mera rättvist fördelarjordens resurser. Strävan efter en mera jämlik värld är själva kärnan ifredsarbetet. Den oro och rädsla som skapar konflikter har en drivhusmäs- Internationellt utvecklingssamarbete m. m. siggrogrund i analfabetism och bristande kontakter med omvärlden. Hunger ochsjukdomar bland de fatfigaste folken i världen släcker liv ochfullbordar den fullständiga utslagningen. Den svenska biståndsverksamheten har en grund i filosofinatt vi genom den bidrar till en fredlig utveckling i världen. Den har också enförankring i en humanitär samhällssyn: att man skall hjälpa sina medmänniskornär dessa har det svårt. Känslan av solidaritet med de fattiga och förtrycktaoch med dem som drabbats av krig och andra katastrofer är en solidaritet sominte stannar vid landgränser. Den går från människa fill människa, och den harhela världen som sitt fält. Den solidariteten har också gjort att svenskbiståndsverksamhet i första hand riktar sig fill de fattigaste länderna, I högfidliga deklarationer har också i-länderna, denbesuttna överklassen bland världens länder, förklarat sig beredda att uppfyllaFN:s mål att avsätta av resp, lands BNP till bistånd åt de fatfigasteländerna. Dessa deklarafioner skapade på sin fid stora förväntningar, menförväntningarna har inte kunnat infrias. Den fidigare nedgången ivärldsekonomin gav luft under vingarna åt de egoisfiska och reaktionära kraftersom kallt predikat sitt , att i första hand slå vakt om den egna,höga standarden. Egoismen finns också kvar när de ekonomiska kurvorna pekaruppåt - det är bara argumenten som byter karaktär. kritiserar ledningen förFN:s hjälporgan och skär drastiskt ned anslagen, har aldrig visat sigsärskilt intresserat att hjälpa där inte dess politiska mål varit inomräckhåll, och är andra stormakter somställer sig kallsinniga till lidandet och nöden i . Det är endast 4 av 17 medlemsländer -, , och - som nått över det av FN uppställdaminimimålet på av BNP, I den internationella opinionsbildningen för ökatu-landsbistånd har gått i spetsen och blivit ett föredöme genom att /78, när tillträtt som biståndsminister, blev detförsta land som faktiskt nådde enprocentsmålet, Det kom därför som en chock när den socialdemokratiskaregeringen beslöt att sänka biståndet , Efter folkpartietshårda kritik och kritik även från andra, inte minst från ,och ungdomsrörelsen inom socialdemokratin, återställdesenprocentsnivån i fjolårets budget, I fjolårets biståndsdebatt applåderade jag och Jan-ErikWikström, som folkparfiets huvudtalare, detta. Vi sade också att vi betraktadeden tidigare dumpningen under enprocentsmålet som närmast ett olycksfall iarbetet och var beredda att stryka ett streck över den fidigare kritiken ochgemensamt med regeringspartiet arbeta för att ge de konkreta biståndsinsatsernabästa möjliga innehåll, I den debatten uttryckte vi dock en farhåga att dentekniska konstruktionen av biståndsanslaget skulle leda fill att det faktiskabiståndet inte skulle nå , Vi presenterade också alternativaförslag. Det fanns underlag för denna farhåga, för under ett antalår hade det blivit stora reservationer av vårt biståndsanslag. Så har ävenblivit fallet , men vi kunde inte drömma om att den socialdemokratiskaregeringen skulle överföra 280 milj. kr. av tidigare anslagna medel fillu-hjälpen till årets budget.Att räkna samma pengar två gånger är att ta tillbaka en redan given gåva ochatt i budgetceremonin sedan ge den en gång till. Man vill dessutom inhöstaapplåder för att man på detta sätt fifflar med bokföringen och gör uttalandensom biståndsminister gjort, att enprocentsmålet har starkpolitisk förankring. Hon förklarade sig också beredd att ständigt återerövraden allmänna opinionen för detta mål. Detta är ett nytt grepp då det gäller att handskas med denallmänna opinionen. Man sviker en målsättning, men man fortsätter att bearbetaopinionen för denna målsättning som om man uppfyllt den. Man varken lever somman lär eller lär som man lever. Det är helt klart i den här frågan. Fakta är tyvärr, att regeringen valt att sänka biståndetunder enprocentsnivån, men inte gör det öppet. Detta är mycket allvarligt. lägger regeringen sinkompletteringsproposition till statsbudgeten. Det finns ännu, ärade statsrådoch ledamöter av s-gruppen i utrikesutskottet, en chans att återgå fillenprocentsmålet, och därmed få ord och handling i fråga om den internationellasolidariteten att överensstämma. 280 milj. kr. rätt använda betyder mycket sombistånd fill de människor som lider nöd. Jag ställer här en konkret fråga tillbiståndsministern: regeringen beredd att återställa enprocentsnivån genomatt tillföra u-hjälpen ett tilläggsanslag i kompletteringspropositionen? Moderata samlingspartiet går vidare med sin ståndpunkt attvårt u-landsbistånd kan vi skära ned på och därmed göra besparingar till densvenska statskassan. anser att vi är för fattiga i för attavstå en hundradel av våra inkomster till människor som lever i en nöd som ärofattbar för oss svenskar. kritiserar den svenska u-hjälpen för att deninte är fillräckligt effektiv och att det blir för stora reservafioner varjeår, dvs, att vi inte hinner fullfölja projekten i den takt som planerats. instämmer i vissa delar av denna kritik, menvi har också förståelse för att det är svårt att fidsbestämma och i övrigtplanera vissa projekt. Vi kan inte heller instämma i det moderata resonemangetatt brister i u-hjälpens effekfivitet och de stora reservationerna är skäl föratt skära ned nivån på vårt bistånd. Anslagets storlek är självfallet en ytterligtviktig fråga för möjligheter att hjälpa människor ur derasekonomiska och sociala misär. Det är inte ett utslag av pessimism och svartsyn attkonstatera att klyftan mellan rika och fattiga länder ständigt växer. Jag skallhär redovisa några av orsakerna till detta. Världsekonomin har präglats avstagnation. Orsak har främst varit de omfattande oljeprishöjningarna. På ettkännbart sätt har dessa träffat ekonomin i den industrialiserade världen. Dettahar fört med sig en ekonomisk åtstramningspolitik i de rika länderna, ochbiståndet fill de fattiga länderna har stagnerat och krympt. Trots löftena i FNligger OECD-staternas bistånd kvar på en nivå som endast är hälftenav de av BNP som utlovats. Enprocentsmålet uppnås numera enligt DAC:sstatisfik endast av och . För anges den senastesiffran, som är , fill , Även med Internationellt utvecklingssamarbete m. rh. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. harpasserat , som var det land som först nådde enprocentsmålet. Hårdast drabbade i sin ekonomi har dock deoljeimportberoende blivit. De har fått vidkännas ett minskandebistånd, vikande exportmarknader, låg tillväxt i produktionen, försämradebytesförhållanden, allt större betalningsunderskott, knapphet på valutor ochväxande skuldproblem. sjunkande tillväxt har fortsatt även sedani-ländernas ekonomier haft en viss uppgång. om befolkningsfrågor i satteockså befolkningsutvecklingen i fokus. Det finns mer än 4,5 miljardermänniskor på vår jord. På en mansålder räknat från kommer jordensfolkmängd att växa till 10 miljarder- mer än en fördubbling. Detta trots attbefolkningsbe-gränsande åtgärder börjat ge resultat och inräknats i prognosen.Praktiskt taget hela denna befolkningsökning kommer att äga rum i ,vilkas befolkning kommer att växa från drygt 3 miljarder till 8,5 miljarder.Under samma tid kommer befolkning att femdubblas. Befolkningsexplosionen drabbar alltså främst den del avmänskligheten som saknar tillräckligt med mat och rent vatten,skola och sjukvård. Träd och buskar kommer att skövlas, öknarna breder ut sigoch människorna flyr en steril landsbygd för att hopa sig i städer pä 20-30miljoner människor. Tusentals djur- och växtarter hotas av undergång, ochekologerna varnar för de katastrofala effekter detta kan få. Vi måste ingripai skeendet. Detta, fru talman, ärdet scenarium påkört och långsikt somgäller för vår debatt om bistånd till de fattigaste folken i världen. Med tankepå detta ställer man frågan: Törs verkligen någon stiga fram och säga attu-ländernas problem inte angår oss - att de själva får lösa sina egna problem? I den biståndspolitiska debatten intar numerademokratifrågorna en framskjuten plats. Folkparfiet anser att det skall läggasstarkare betoning än tidigare på främjandet av demokrati och mänskligarättigheter i mottagarländerna. Bakom detta ligger den filosofin att det integår att nå effektivitet i en humanitär hjälpinsats till ett folk som förtrycksoch där de mänskliga rättigheterna inte respekteras. Det finns också en betydande risk för att den svenskau-hjälpen av en förtryckarregim används praktiskt och i propagandan för att ytterligarestärka greppet om det förtryckta folket. I arbetet för avspänning och fred i världen har videklarerat att en viktig förutsättning för att uppnå detta mål är att vi på ettmera rättvist sätt fördelar jordens resurser. Strävan efter en mera jämlik ochbättre värld är själva kärnan i fredsarbetet. Den svenska biståndsverksamheten har sin förankring i enhumanitär samhällssyn: att man skall hjälpa sina medmänniskor när dessa har detsvårt. Med denna humanitära syn på vår biståndsverksamhet kan viinte acceptera att länder som vi lämnar bistånd till deltar i anfallskrig.Folkpartiet har markerat denna sin inställning då det gäller biståndet tillVietnam. När kriget i upphörde var detnaturligt att lämnade bistånd till landets uppbyggnad. i Vietnamvar enorma, och från rent biståndspolitiska synpunkter var det mycket befogatmed insatser där. startade vietnameserna en invasion igrannlandet Kampuehea. Detta var ett klart brott mot folkrätten. I Kampuehearådde ett mardrömsliknande tillstånd under regim,och från svensk sida fanns en avvaktande, närmast positiv attityd till attVietnam med begränsade operationer hjälpte de frihetsrörelser som fanns ilandet. Men numera finns det klara tecken på att tänkerstanna kvar i Kampuehea. Man skjuter hela fiden fram dentidpunkt då man beräknar att lämna landet. Stora vietnamesiska truppstyrkorfinns i landet, och har dessa trupper gått till massivaattacker mot flyktinglägren vid gränsen till . Motståndet mot de nyainkräktarna har hårdnat hos folk, och roll är nuockupafionsmaktens.