prot · G90987 · 1985-12-31 00:00:00 — Låt oss också slå fast att en av anledningarna den nyafattigdomen är att 42 allt fler tvingas försörja sig pådeltidsjobb eller utförsäkrats från arbetslös- hetskassorna,därför att det inte fillskapats tillräckligt mänga nya jobb trots tre årshögkonjunktur. Det är i sin tur en följd av den låga tillväxten i värt land -på jumboplafs i vår del av världen. Det sägs ibland att skatterna måste vara så höga för attklara solidariteten med svagare grupper. Men det är inte sant. Den enautredningen efter den andra från regeringens kansli visar tvärtom attskattepengarna ofta används till sådant som kommer redan väletablerade,välutbildade eller välavlönade till del. Ta f. ex. barnomsorgssfödef, detstörsta familjepolitiska stödet! Detta stöd används dubbelt så ofta iakademikerhushåll som i arbetarhushåll. Två av tre arbetarfamiljer får ordnasin barntillsyn själva utan något stöd. Men de måste vara med ochbetala den kommunala barnomsorgen. Och det märkliga, , är ju attdet är ni socialdemokrater som mer än några andra drivit fram denna fögarättfärdiga fördelningspolitik. Skall vi få fart på tillväxten så att vi får fler riktigajobb och också något att fördela, skall vanliga inkomsttagare få det bättre,kunna leva pä sin inkomst, då är det faktiskt i första hand skatterna som mästesänkas. En rättfärdigare och tillväxtbefrämjande skattepolifik är denviktigaste sociala reformen, fru socialminister. Höjda skatter, ökade bidraglöser inte problemen, de förvärrar dem. Fä barnfamiljer har fått det bättresedan de fick bekosta den största barnbidragshöjningen . Skattetrycket mäste successivt sänkas så att det närmarsig den nivå som gäller i vår omvärld. Marginalskatterna måste sänkas också ilåga och vanliga inkomstlägen, så att det blir möjligt med reallöneökningarutan att kostnadsökningarna överstiger vad vår konkurrensförmåga tål. Då harvi också möjligheter att dämpa inflationen. Och att dämpa inflationen ärsärskilt viktigt när det gäller dem som har svag ekonomi - därvidlag håller jagmed finansministern. Jag vill.herr talman, slutligen ställa några frågor till . Är man beredd att låta skatten ta hänsyn till hur mångasom skall leva på hushållsinkomsfen, inte bara till hur många som tjänar inden? Är regeringen beredd att successivt minska - inte öka -beroendet av inkomstprövade bostadsbidrag, så att också de som häst behöver eninkomstökning får något kvar av denna? Är regeringen beredd att medverka till en rättvisarefördelningspolifik genom att låta en del av barnomsorgsstödet gå direkt tillföräldrarna som vårdnadsersättning och genom att höja garantibeloppet för desämst ställda inom föräldraförsäkringen? Är regeringen beredd att se över existensminimireglerna,så att de inte diskriminerar dem som själva far hand om sina små barn? Är regeringen beredd att göra det möjligt för kommuner ochlandsting att hushålla bättre genom att underlätta - inte försvåra - enskildainitiativ på de olika vårdområdena och genom att låta de detaljregleradestatsbidragen försvinna? Då skulle det också bli möjligt att sänkakommunalskatterna, något som skulle vara särskilt viktigt också för dem som harsvag ekonomi. Debatt med anledning av rapport om levnadsförhållandena iSverige Anf.18 (): har dragit sig tillbaka, möjligen föratt studera SCB-undersökningen en gång till. Då kommer han att finna att han Prot.1985/86:87 sade fel i kammaren när han hävdade att detär 700 000 personer som lever undersocialbidragsnormen. Det är inte 700 000 personer Deh tt d Id ' utan 700 000/(((s/iå//.Därmed är det mycket fler människor än han upplyste , j om, och det är mångafler barn. Det är sant att de flesta socialbidragstagare av rapport om levnads- . r.. ,,,, j . c, enligt denna undersökning ärbarnlösa hushåll. Men om man räknar med de människordet handlar om, så är de allra flesta föräldrar och barn. Jag skullevilja påminna om barnen i det här sammanhanget. Enligt och undersökning häromveckanfinns det omkring 300 000 barn med föräldrar som lever undersocialbidragsnormen. Man räknade också fram hur många som befinner sig i vadman kallar riskzonen eller haren pressad ekonomi. Ser man på hela det blocketså finner man där 6 av 10 ensamföräldrar, varannan tvåbarnsfamilj och trefjärdedelar av alla familjer med tre barn eller flera. Ordet nyfattigdom antyder kanske att det här är ett nyttproblem. I själva verket är det ju samma gamla elände som vi alltid har dragitsmed, att pengarna tar slut. De som tror att det finns enkla orsaker till det problemettror också att det finns enkla lösningar - att det bara handlar om att skärakraftigt i den offentliga sektorn och sänka alla skatter eller att man kan klåkapitalet och dela ut företagens pengar till alla. Men sådana patentmediciner duger inte. De är för enkla. Vifår i stället arbeta på mänga olika områden för att stötta upp folk med knackigekonomi. Vi måste ha ett rättvist skattesystem, som tar hänsyn tillden verkliga bärkraften. Vi mäste ha ett socialt skyddsnät, så att vi gemensamt taransvar för varandra. Vi måste också omfördela en hel del mellan olika perioderi livet. När man jobbar och står på och tjänar pengar kan man betala litetmera. När man sedan är sjuk, arbetslös eller gammal skall man i gengäld kunnaha en hygglig standard. Vi måste också omfördela mellan perioder i livet närman har barn att försörja och perioder när man bara har sig själv att ta handom. Det är svårt att konstruera de sociala förmånerna så attalla blir nöjda. En huvudfråga gäller blandningen mellan generella ochselektiva förmåner. Generella förmåner är ju sådana som går ut lika till alla,som f.ex. barnbidragen. Selektiva går bara till vissa grupper och beror för detmesta på inkomsten - bostadsbidragen är ett exempel. Säkert behövs båda de här formerna. Men i vilka doser?Generella förmåner är dyra, för de går också till folk som inte behöver dem såmycket. Selektiva är mera träffsäkra, men de har andra nackdelar. För detförsta mäste man bygga upp stora kontrollsystem med blanketter och register ochmed insyn i enskilda människors ekonomi. Det känns kränkande. För det andraskapar de vad som kallas för marginaleffekter. När inkomsten stiger för enensamstående mamma med ett barn, då ökar inte bara skatten, utan då försvinnerockså bostadsbidraget. Är barnet kan det också hända attbarnomsorgstaxan går upp. En ensamstående förälder med . imånaden får inte behålla ens tre tior av en inkomstökning på , och 44 hundratusentals barnfamiljer medlåga och normala inkomster är i precis Det här är helt orimligt. har oavbrutetlovat att de allra flesta skall ha högst marginalskatt. I stället är detnu de lägsta inkomsttagarna som får ut minst av en inkomstökning. Undra på attavtalsförhandlingarna går trögt i en så omöjlig situation att en nettolönehöjningpå . kräver att arbetsgivarens kostnader ökar med . Vad som överraskar oss väldigt mycket är attsocialdemokraterna verkar så handfallna inför det här problemet. Ni säger attni är emot marginaleffekterna och är uppmärksamma på problemet, men ni görnästan ingenting, och det lilla ni gör förvärrar problemen. Ute i kommunerna slår socialdemokratiska politiker vakt ominkomstgra-derade barnomsorgsfaxor. Här i ägnar sigsocialdemokraterna ät aff höja bostadsbidragen. Borta i kanslihuset sittersocialdemokrafiska politiker och filar på ytterligare förslag som går i sammariktning. På det härsättet befäster man fattigdomsfällan. Dessutom går man rakt emot sin egen ideologi. För är detnågonting som socialdemokraterna har betonat genom alla år, så är det just attsocialpolitiken och fördelningspolitiken skall vara generella, att man skallundvika en alltför selektiv inriktning. Men praktik och principer går åt olikahåll. Man säger en sak på sina kongresser och sina möten och gör sedannågonting helt annat. Låt mig ta ett exempel till. Någonstans långt inne ikanslihuset finns det en barn- och ungdomsdelegation, där tidigarevar ordförande. Före valet kom den delegationen med en stolt paroll: "Barnbehöver sina föräldrar". Sida upp och sida ner skrev man om hur viktigtdet var att barn fick mera tid tillsammans med sina föräldrar. Det var mycket bra sagt. Barn behöververkligen sina föräldrar. Men återigen tycks det vara en ocean mellan socialdemokratiskaidéer och socialdemokratisk politik. För när vi år har föreslagit ettvårdnadsbidrag som skulle göra det möjligt för barn att få mer tid tillsammansmed sina föräldrar, har det varit som att tala med en vägg. Också i de samtalsom nu har förts om familjepolitiken har socialdemokraterna varit heltoförstående inför den tanken. När vi talar om vårdnadsbidrag, när vi vill gebarn mera tid tillsammans med sina föräldrar, då verkar socialdemokraterna hagått ohjälpligt i baklås. Varför, fruSigurdsen, varför? Debatt med anledning av rapport om levnadsförhållandena iSverige 19ULLA TILLÄNDER (c): "Regeringen måste göra något", sägerden från valrörelsen kända TV-familjen utanför och uttalartvivel gentemot sin regering, enligt från i går. Och de är inteensamma. Tvivlet gentemot regeringen fanns också i valrörelsen hos den härfamiljen, men ett besök av socialminister fick dem den gången påandra tankar. Det är de nya siffrorna pä att de fattiga fått det sämreoch att klyftorna i samhället har ökat påtagligt som upprör inte bara den härfamiljen. Missnöjet grasserar på många håll. Att fördelningspolitiken har gått snett under densocialdemokratiska regeringstiden är uppenbart för allt fler. Man kan rent avfala om att ett Prot.1985/86:87 socialpolitiskt skeppsbrott har ägt rum bakom Rosenbadsfasader, Den verklighet som obevekligt tränger sig på vanliga människor ute i r, , , , , bostadsområdena och som den socialdemokratiska retoriken inte kan Debau med anledning f förändraär att man finner att det blir allt svårare att klara sin ekonomi, av rapport om levnads- r.. ,.,, , . Den enskilda familjens känsla avatt den har fatt det sämre bekräftas av förhållandenat , ,, . Alltför mänga lever under gränsen for existensminimum. Antaletsocialbidragstagare ökar i hastig takt. de 1985 av befolkningen. har socialbidragen i ökat kr., och detta i en situation när arbetslösheten hotar attstiga ytterligare. Man vågar infe tänka på hur många det då måste vara somlever på marginalen! Ett minimikrav på en regering, kapabel att ta itu med allade bekymmer som hopar sig för stora grupper av människor, är att den helhjärtaterkänner att många har det bekymmersamt. I stället intar regeringen enförsvarsattityd. Man skönmålar verkligheten i stället för att se den som denär. Den tid är förbi dä en familjeförsörjare mednormal inkomst kunde försörja sin familj. Det vore annars ett ganska rimligtkrav som man borde kunna ställa pä en normalinkomst, att den skulle kunna räckatill en familj, åtminstone när barnen är små. Men det är effektivt omöjliggjortgenom en skattepolitik som inte tar hänsyn till försörjningsbördan. För aff rätta till orättvisorna föreslår vi atthemmamakeavdraget etappvis skall höjas till . Vi föreslär också enkraftig höjning av det kommunala grundavdraget. För många barnfamiljer finns ingen valfrihet. För attförsörja familjen måste båda föräldrarna arbeta utanför hemmet - på heltid. Deti sin tur gör att många barn får vara på daghem alldeles för . Det i sintur betyder att trötta föräldrar får alldeles för litet tid över för de egnabarnen, och det är ett fattigdomsbevis i vårt samhälle. Denna brist på valfrihet är också en fattigdomsfälla. Enhöjning av levnadsstandarden som mänga småbarnsföräldrar önskar är att få mertid för barnen. Men detta elementära krav kan inte den socialdemokratiskapolitiken tillgodose - inte ens om man pumpar in mer pengar. Och värst av allt:Bristen på förståelse för detta elementära krav för barnen ärideologiskt motiverad, och därför är motståndet doktrinärt hårdnackat. Bristen på valfrihet är en sida av nyfattigdomen. För att skingradenna fattigdom och öka valfriheten för småbarnsföräldrar vill vi i centerninföra en rejäl vårdnadsersatfning med till att börja med . per årfill varje familj med barn i förskoleåldern. Det skulle bli ett bra tillskotttill familjernas ekonomi. Vårdnadsersättningenhar många fördelar: För det första motsvarar vårdnadsersättningen som hand ihandske vad svenska familjer vill ha. Detta visar ett flertal undersökningarhelt entydigt. Socialdemokraterna försöker ignorera denna uttalade opinion, ochdet är ett fatfigdomsbevis. För det andra skulle införandet av en vårdnadsersättningvara ett uttalat erkännande av att också arbete med barn i hemmet är ett arbete. Socialde mokraterna vägrar att erkänna det. 46 För det tredje skulle vårdnadsersättningenge föräldrar valfrihet. välja attarbeta hemma. Om de vill kan de i stället förkorta sin arbetsdag.Vårdnadsersättningen ger kompensation för det inkomstbortfall som uppstår förden som minskar sin arbetsdag och som har en inkomstpå upp till ca . Vårdnadsersättningen ger också underlag förATP-poäng. För det fjärde ger vårdnadsersätfningen en ensamståendeförälder ett särskilt stöd. En ensamstående förälder måste oftast arbetahelfid, , för att kunna försörja familjen. Detta plus långa resvägarinnebär att barnen måste vara på daghem orimligt många timmar. För det femte skulle vårdnadsersättningen råda bot på deorättvisor som finns inom barnomsorgen och som man pekar på i . Genom en vårdnadsersättningskulle resurserna till barnomsorgen fördelas på ett rättvisare sätt. Jag vill därför fråga socialministern om regeringen ärberedd att öka valfriheten för småbarnsföräldrar, sä att de får reellamöjligheter till mera tid för sina barn. Tid med barnen kostar pengar. En viktigrättvisefråga är att underlätta för föräldrar med småbarn att förenaförvärvsarbete med föräldraskap utan att barnen kommer i kläm. Det bästa sättet att råda bot på de fördelningspolitiskaorättvisorna i vårt land är att genomföra några av de förslag som vi har lagtfram. De har nämligen en fördelningspolitisk profil, och de tar speciell hänsyntill låginkomsttagare och småbarnsföräldrar. Debatt med anlednitig av rapport om levnadsförhållandenai 20INGA (vpk): Av de 550 000 socialbidragstagarna i vårtland är nästan hälften barnfamiljer. De nya siffrorna från SCB, enligt vilkanära en och en halv miljon människor ligger under eller nära det s. k.existensminimumet, visar på en brutal ekonomisk verklighet som många människortvingas att leva i. Det är inte bara barnfamiljer som har det ekonomiskt svårt,utan det har faktiskt många andra människor, framför allt ensamstående män ochkvinnor. Det nya när det gäller socialbidragen är att många människor trots attde har ett arbete tvingas söka hjälp därför att deras lön inte räcker till. Barnfamiljerna stupar ekonomiskt på den höga hyran och dendyra maten. Om man vill råda bot påden s. k. nyfattigdomen, ärdet alltsåmatkostnaderna och boendekostnaderna som man måste sänka. Det vore riktiga åtgärder,som skulle gynna även andra ekonomiskt trängda grupper. har världens högsta matskatt. betalar envanlig tvåbarnsfamilj . i moms på maten. Vpk vill ha bort matmomsen.Vidare är hyrorna alldeles för höga. Varje rum i nyproduktionen kostar nu 1 000kr. i hyra för en fyrarummare. Bostadsbidragenhar försämrats, och de räcker nu infe fill. Boendet blir också alltmersegregerat och spekulationsinriktat. Den sociala bostadspolitiken är borta. Detär märkligt, tycker jag. att en arbetarregering inte gör något åt dessa tvåproblem, dvs. matkostnaderna och hyrorna. De måste sänkas, och lönerna måsteökas, om vi skall få bukt med nyfattigdomen. Jag har suttit med i förhandlingarna om barnfamiljerna. Därhar diskuterats vissa åtgärder som innebär förbättringar för dem. a. harvi talatomen Debatt med anledning av rapport om levnadsförhållandena i Prot.1985/86:87 höjning av barnbidraget medl . Men mot denna tusenlappskall då ställas de ökningar av matkostnaderna ochhyreskostnaderna som redan har skett eller som kommer att ske. Man skulle kunnasäga att . är kompensation för redan skedda fördyringar och deåterstående kompensation för kommande fördyringar. Enbarnbidragshöjning kan infe och skall inte ses som ett medel att hejda enframväxande nyfattigdom bland barnfamiljerna - därtill är summorna alldeles försmä. En förutsättning för att barnbidragshöjningen med entusenlapp ändå kommer barnfamiljerna till godo är att finansieringen av deninte tas ut av samma familjer. Vissa av de förslag till finansiering av den härtusenlappen som framförts innebär just att barnfamiljerna själva fär betala sinbarnbidragshöjning. Om man tar bort mjölksubventionerna ökar kostnaderna medmellan 1 000 och . har föreslagit att man skallfinansiera barnbidragshöjningen på detta sätt, och regeringen är inte heltointresserad av denna finansieringsform. Att höja priset på oljan är ett annatförslag. Men det skulle öka boendekostnaderna. Eftersom uppvärmningskostnadernauppgår till av hyran, skulle nämligen en höjning av oljepriset fåganska stora hyreshöjningar till följd. Man borde i stället använda de pengarman fär in genom en oljeprisökning till att sänka boendekostnaderna. Det finns andra och bättre sätt att finansiera enbarnbidragshöjning. Det har under senare är skett en gigantisk omfördelning avpengar i vårt land. Omfördelningen har inneburit att de som haftdet bra ställt har fått det ännu bättre, medan människor i vanligainkornstlägen har fått betala för detta genom att bl, a. avstå frånreallönehöjningar. Det är de sjunkande reallönerna som har lett till den storanyfattigdomen i vårt land. Vi kan inte fortsätta att omfördela mellan dem somredan har det ekonomiskt svårt, utan vi måste omfördela från de människor somhar det bra ställt till dem som har det dåligt ställt. Det är detta mycket enklakonstaterande som hela fördelningsdebatten handlar om. Det är detta Dalaupproroch uttalanden handlar om. Det är märkligt att regeringen inte lyssnar på deprotester som framförs eller gör något åt den orättvisa fördelningspolitiken, Vpk:s förslag till finansiering av barnbidragen ingår i enny fördelningspolitik. Vi vill ta från aktiemarknaden och betala barnbidragenmed de vinster som har gjorts där. Vi vill ta från de 100 miljarder somomfördelats. Om man, som vpk föreslår, höjer omsättningsskatten på aktier och låter en tredjedel av denna höjning betala förbättringarna förbarnfamiljerna, innebär det att kan gå tillbarnfamiljerna. Om vi dessutom genom en höjning av tobaksskatten får 0,7miljarder, har vi de 2,3 miljarder som det paket som diskuteras skullekosta. Jag tycker det vore märkligt om den arbetarregering somden socialdemokratiska regeringen är valde att finansiera en förbättring genomen rundgång av pengar, så att barnfamiljerna själva fick betala, vilket är vadborgarna föreslår. vill ta bort mjölksubventionerna, ochcenterpartiet vill minska bostadssubventionerna och därmed höjaboendekostnaderna och dessutom ta pengar ifrån de arbetslösa - ärju inte med i diskussionerna längre, 48 skulle jag vilja fråga: Vad tänkersocialministern göra åt det förhållandet att 550 000 människor tvingasansöka om socialbidrag för att klara sina levnadsomkostnader? Den här debatten handlar om nyfattigdom. Intebara här i kammaren har vi under senare fid ofta hört om de människor som är"nyfattiga". Jag skulle till att börja med vilja slå hål på denna mytom att vi skulle ha en växande skara s. k. nyfattiga människor i värt land. Närman hör det ordet får man nämligen lätt intrycket att nya grupper av människorskulle ha fått behov av socialbidrag, människor med förhållandevis godainkomster. Jag påstår att talet om en växande grupp nyfattiga är felaktigt.Nyfattigdom är en myt som med mytens kraft kan leda blicken frän verkligheten.Det är inte nya grupper som har blivit fattiga. Det är - tyvärr, skulle jagvilja säga -samma gamla grupper och människor som alltjämt är fattiga. Det somhänt är bara att behovet i de här grupperna har blivit större - det är fler sominte klarar sin ekonomi. Och det är naturligtvis allvarligt att drygt en halvmiljon människor tvingas söka socialbidrag. Enligt de rapporter som vi pä har fåttfrån kommunerna är två tredjedelar av socialbidragshushållen hushåll utanbarn. Den procentuella ökningen under fiden har i själva verket varitkraftigast i gruppen hushåll utan barn, medan andelen barnfamiljer som behöversöka socialbidrag har minskat. Ensamstående män utan barn är den störstagruppen, , och därefter kommer ensamstående kvinnor utan barn.. De utgör av socialbidragshushållen, och det är de ensamstående kvinnorna utan barn somhar ökat mest härvidlag. Antalet socialbidragstagare ökade kraftigt under de förstaåren av . Ökningstakten har visserligen minskat under de senasteåren, men ökningen fortsätter likväl. Den här utvecklingen är oroväckande, ochdärför har regeringen tillsatt en särskild analysgrupp för att få reda påföljande: Hur ser socialbidragshushållen ut vid en närmare genomgång av läget,och varför har antalet fortsatt att stiga? Analysgruppen har fått påsig; den skall vara färdig med sin analys vid slutet av 1986. Den har vidarefått i uppdrag av regeringen att presentera en delrapport. Enligt den redovisning som jag har fått från analysgruppenskall den bl. a. i samarbete med SCB bearbeta det omfattande intervjumaterialrörande svenska folkets inkomster och levnadsförhållanden som SCB har för åren1980-1985. Men man skall gå djupare och analysera vidare än vad som skett i denundersökning som har presenterat. Man kommer inte att nöja sig medschabloniserade kostnader utan man skall utgå från verkliga boendekostnader,liksom utgifter och inkomster i övrigt sä som dessa finns redovisade i SCB:smaterial för den som vill studera saken närmare. Därutöver skall det göras enenkät bland kommunerna . De bakomliggande skälen fill att sä många tvingas sökasocialbidrag har ju och andra varit inne på. Det är denkraftiga reallöneförsämringen som ägde rum efter 1976 och som har gjort atthushåll med smä marginalerhar fått tära på sina besparingar till sista öret.det är den ökning vi har haft av arbetslösheten första år ochdet är den kraftiga Debatt med anledning av rapport om levnadsförhållandena iSverige 4 protokoll 1985/86:85-87 Prot.1985/86:87 ökningen av antalet deltidsarbeten som vi fick under1970-talet och en bit in , , j ; . . har vi, med hjälp av enkonsekvent ekonomisk politik, lyckats vända Debatt medanledning ' . , , den här trenden, men det tar ju ett litet tag innandetta får genomslag. av rapportom levnads- jo c c r.. , ,, j c emellertid fått ned arbetslösheten,vi har fått till stånd en kraftig ökning av förhållandena i Vi tror att reallönerna har rutschat färdigt neråt nu - det blev enviss reallöneförbätfring 1985, om man ser till inkomsten efter skatt.Barnfamiljerna har fått kraftiga förbättringar . Dessa förbättringarfanns inte med i det material som presenterade, eftersom detmaterialet byggde pä intervjuer från tiden . står vi inför en avtalsrörelse som är ganska avgörandeför utvecklingen i första hand för löntagarna men också för hela landet. Minförhoppning är att vi skall fä löneavtal som ger utrymme för en låg inflationoch därmed också ordentliga reallöneförbättringar samt att vi får avtal sominnehåller en låglönesatsning och ger kraftiga påslag för dem som har de lägstalönerna. Under den här debatten har gjorts försök till någon formavförhandlingar när det gäller barnfamiljernas situation och de åtgärder somregeringen har aviserat. Man har sagt att man gärna vill ha en bred lösning närdet gäller stödet till barnfamiljerna. Jag tycker det är egendomligt att deborgerliga partierna säger sig anse att det skulle vara bra med en bred enigheti fråga om stödet till barnfamiljerna - för det tror jag skulle vara fillfromma för dessa familjer- men från talarstolen ställer ultimatum: Ominte det eller det finns med, då blir det ingen bred lösning. Jag tror att detär svårt att nä ett förhandlingsresultat, om man ställer sådana ultimativakrav. Det är intressant att lyssna till de borgerligas inlägg omvårdnadsbidrag. I synnerhet har stångat sig blodig mot väggenoch sagt: Härvidlag finns inget gehör hos socialdemokraterna. Jag vill påminnaDaniel Tarschys om att det inte är alltid som har förordatvårdnadsersättning.