prot · G90975 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:75 1 § Återkallelse av motioner I skrivelse har de av henne väckta motionerna 1985/86:Sk703 om ändrade regler förförhandsbesked i taxeringsfrågor och 1985/86:Ub271 om kostkunskap i skolan. Jag hardärför avskrivit dessa motioner. Skrivelsenlades till handlingarna. 2 §Svar på interpellation 1985/86:86 om föroreningen av har frågat mig om regeringen ärberedd att ta initiativ till dels en minskning av de svenska utsläppen fillÖstersjön, dels en internationell räddningsplan för där samtligaÖstersjöstater deltar. Jag delar oro inför utvecklingen avÖstersjöns miljö. kommer ett möte inom ramen för konvenfionen omskydd för miljö, den s. k. Helsingforskonventionen, attbehandla en utvärdering av miljötillståndet i . I utvärderingenpåvisas bl. a. att det uppträtt tydliga tecken påövergödning av . Svavelväte förekommer i större omfattning äntidigare. Jag vill erinra om de betydande satsningar som underefterkrigstiden gjorts för att förbättra vår vattenmiljö. Det finns mängaexempel på hur vi nedbringat utsläppen direkt och indirekt fill ,Åtskilliga har t, ex, investerats i avloppsreningsverk. Svenskcellulosaindustri har kraftigt skurit ner sina utsläpp. InomHelsingforskonvenfionens ram har aktivt medverkat i ett samarbete somsyftar till att alla strandstaterna vidtar utsläppsbegränsande åtgärder. Nästan alla ätgärder för att skydda vår miljö påverkardirekt eller indirekt miljö, eftersom de flesta föroreningar förreller senare hamnar i havet. De åtgärder som vidtagits och fortlöpande vidtaskan sägas ha karaktären av en räddningsplan för , Det äremellertid nödvändigt med fortsatt stora ansträngningar för att Därvid krävs bäde nationella insatser och sådana åtgärdersom behöver behandlas fillsammans med andra Östersjöstater. 3 (): Jag ber att fä tacka statsrådet för svaret pä min interpellation. Anledningen fill att jag ställdeinterpellationen var just den utvärdering av miljösituationen i somnu tydligen kommer att behandlas i ett möte om och som ju statsrådethänvisade till i sitt svar. Den här utvärderingen är mycket oroväckande, förden visar att miljösituationen i stadigt försämras. De områden som ipraktiken är döda, där det alltså infe finns syre och inga fiskar eller andravarelser kan leva, sprider sig. Det är inte längre bara de stora djupen som pådet här viset blivit helt livlösa, utan det är också mycket grundare områden.Vi kan se fram emot, om ingenting någorlunda radikalt görs, en utveckling därstörre och större delar av helt enkelt blir dött hav. Det finns exempel i andra delar av världen där storainsjöar och t, o, m, innanhav mer eller mindre är sterila. Men tanken att värteget hav, , till stora delar skulle bli ett sådant sterilt hav ärskrämmande. Det är skrämmande ur ekonomisk synpunkt, eftersom vi har en viktigfiskenäring i , Det är skrämmande med hänsyn till storabetydelse ur rekreationssynpunkt för miljoner svenskar och andra. Det ärnaturligtvis dessutom ur allmän ekologisk synpunkt någonting helt oacceptabelt. Mot bakgrund av den pågående försämringen av situationen iÖstersjön är jag litet förvånad över att statsrådet ägnade så mycketav sitt svar åt att tala om vad som redan har gjorts. Jag vet naturligtvis har byggt ut avloppsreningen här i landet och att man har skärpt kraven pärening av utsläpp frän industrier osv. Det är riktigt, och det är braalltsammans. Men vi ser ju att det är otillräckligt. Det räcker inte till attförbättra status. Det är t. o. m, sä att de ätgärder som harvidtagits inte räcker för att hålla den miljöförstörelse som redan har skett påkonstant nivå. Trots de åtgärder som pekar på och som ärväl kända, försämras miljösituationen i i ganska rask takt. Detinnebär att det som har gjorts är alldeles otillräckligt. Det behövsmycket mera kraftfulla insatser från svensk sida och inte minst internationelltför att få ner utsläppen. Något som är en stor brist är att de kommunalaavloppsreningsverken, som har byggts ut i så rask takt, ofta inte har någon kvävereduktion.Det innebär att kväveutsläppen är betydande, och kväve är ju en stor bov,framför allt när det gäller övergödningen av , Dessutom måste vi komma med åtgärder mot industrinsutsläpp, även sädana som går ut i luften och sä småningom återförs tillvattnet, urlakningen frän jordbruksjordar, bilismen, som är en viktigföroreningskälla, osv, I min interpellation frågade jag vilka initiativregeringen var beredd att fa för att dels komma betydligt längre när det gällersvenska utsläpp än vad vi har gjort , dels få till stånd eninternafionellt förankrad räddningsplan för . Statsrådet säger;"De ätgärder som vidtagits och fortlöpande vidtas kan sägas ha karaktärenäven räddningsplan för ." ju bra, omdet inte var för det som jag redan konstaterat, nämligen att det som sker ärhelt otillräckligt. Det är infe någon räddningsplan om resultatet är att störreoch större delar av blir utan liv. Vad är det för en räddningsplan?Östersjön räddas ju inte, i varje fall inte med de åtgärder som vidtagitshittills. Därför vill jag fråga statsrådet ; Tyckerregeringen att de åtgärder som har vidtagits och är planerade på det här områdetär fillräckliga? Tror regeringen att man räddar med de här åtgärderna? Om svaret är nej, dä är frågan: Vilka initiativ ärregeringen beredd att ta, nafionellt här i och internationellt, bl. a.inom Östersjökommissio-nens ram? Det utvärderingsmöte som skall ske omÖstersjöns miljösituation och som nämns i svaret vore ju ett utmärkt tillfälleatt försöka få fill stånd den mera radikala och långtgående räddningsplan föratt stoppa övergödningen och förgiftningen av som jag har efterlyst imin interpellation. På konkreta fråga, om vidtagnaåtgärder är fillräckliga, är svaret nej. Om de hade varit fillräckliga skullesvaret ha haft en annan utformning. Jag vill erinra om att jag sedan hade enöverläggning om denna fråga med min finske kollega. kommer denpolske miljöministern på officiellt besök i , då vi kommer att diskuteraden här frågan. Jag tog ett beslut, som från olika håll har blivitkritiserat. Det gällde , som är en av de orter som har denallvarligaste urlakningen av farliga ämnen via ut i . Detinnehöll mycket hårda miljökrav. Vi har tagit ett beslut om halvering av kemikalie- ochgiftanvändningen i jordbruket, som har blivit kritiserat. Detta spelar enväldig roll för situation. Vi har lagt pä en avgift pä handelsgödseln för att minskabruket av handelsgödsel inom jordbruket. Jag ser fram mot ett samarbete med PärGranstedt och hans parfivänner pä den punkten. Jag kommer att ha mycket nära kontakt med berördalänsstyrelser och självfallet också med den ansvariga myndigheten,, för att vi tillsammans skall kunna diskutera oss fram tilllösningar. Som jag sade i mitt interpellationssvar kommer Östersjöstaternaredan denna vecka att träffas och diskutera de senast framkomna uppgifterna omproblemen i . Det är alltså inte på något sätt sä att vi tar lätt pådessa uppgifter. bör det dock i sanningens namn sägas att vi inteexakt vet vilka samband som kan finnas mellan utsläppen frän industrin och fränjordbruket liksom inte heller vilken roll utsläppen från vårakommunikationsmedel, främst bilarna, kan spela i detta sammanhang. Därförförsöker vi samfidigt som konkreta åtgärder diskuteras givetvis också förbättravåra kunskaper och därmed lägga grunden för de långsiktiga åtgärderna. Det härhandlar ju om effekter i stor skala pä , men tyvärr också pä vattnenutanför den svenska . 5 (): Jag har försökt att litet grand beskriva det här problemets storlek.Det handlar alltså om en fortgående "avdödning" av stora delar avÖstersjön, Jag tror att det är mycket viktigt att man skapar en stämning blandalla strandstater att det krävs mycket långtgående, snara ochradikala åtgärder för att staterna inte skall komma att förenas av ett tillstora delar dött hav. Jaghar efterlyst en räddningsplan i detta sammanhang. Statsrådet säger att det somredan görs och det som är pä gäng ingår i en räddningsplan. När man ser attdetta inte har någon som helst verkan för att rädda blir man docklitet bekymrad. Statsrådet hänvisar fill skärpta reningskrav i ett enskiltfall, nämligen i , Dessa krav tycker jag är bra, men det är ju trotsallt fråga om en punktinsats. hänvisar också till att man infört en avgift pä handelsgödsel. Manbör kanske tillägga att det krävdes insatser från den samlade oppositionen häri för att de från denna avgift influtna medlen skulle få användastill vad som naturligtvis behövs för att råda bot pä de miljöproblem somjordbruket kan alstra, nämligen forskning, rådgivning och andra åtgärder föratt stimulera mera miljövänliga jordbruksmetoder. Vad regeringen ville göra varbara att återigen lägga på ytterligare ekonomiska bördor på jordbruket,fortsätta att driva den prispressningspolitik som har resulterat i exempelviskrav pä hårdare rationaliseringar och en ökad användning av handelsgödsel ochandra kemikalier. Regeringens åtgärd var som isolerad företeelse bara enytterligare prispress som skulle ha kunnat förvärra situationen. Det var alltsåförst i och med vär medverkan som användningen av pengarna kunde få en positiveffekt. Men det handlar trots allt inte om den här typen av punktinsatser, utandet skulle behövas ett övergripande och samordnande program, med svenska ochinternationella insatser. Minfråga kvarstår tyvärr obesvarad: Är regeringen beredd att ta initiativ fill ettinternafionellt samordnat program för att rädda ? Varför tror att vi skall ha mötet med samtligaÖstersjöstater ? Det är inte en syjunta eller någon allmäntrivselklubb som sammanträder, utan representanter för alla berörda länder, somhar till uppgift att konstatera de risker som finns och lägga fram förslag tillåtgärder. OmPär har några konkreta förslag, är jag beredd att se fill att defiliförs den svenska delegafionen. Vi är intresserade av samarbete på dennapunkt, eftersom det är en viktig och angelägen fråga. Jag har, med en rad konkreta exempel, visat attregeringen fortlöpande vidtar ätgärder för att rädda . Vi gör detdärför att vi anser det vara en av de mest angelägna målsättningar som vi kanha för svensk miljöpolitik. 7 (): har också jag haft förmånen att delta i en hel delinternationella överläggningar. E>et är naturligtvis sant att det inte är fråga om några syjuntoreller trivselklubbar, men det förekommer att resultaten från internationellaöverläggningar t. o. m. är mindre konkreta än dem från syjuntor, som iallmänhet brukar resultera i åtminstone en del textilalster. Det faktum att ettantal företrädare för olika länder träffas för att diskutera en rapport är intealls någon garanfi för att man verkligen får fill stånd ett internafionelltsamordnat program av det slag som jag har efterlyst. Jaghar under ett antal repUker i denna debatt försökt att få ett besked frånstatsrådet om huruvida den är beredd att ta inifiafiv föratt fä fill stånd ett internafionellt samordnat program. Jag har inte erhållitnågot klart besked. Statsrådet har inte sagt; Jo, vi skall ta ett sådantinifiafiv. Med utgångspunkt i det presenterade ganska alarmerandematerialet skall vi kräva att alla Östersjöstater går samman och ställer härdakrav på effektiv rening och en begränsning av utsläppen, dvs. utformar engemensam målsättning för hur vi skall minska utsläppen fill under denärmaste åren. Någonutfästelse från om att skall ta ett sådant initiafivhar jag alltså inte kunnat få. Frågan kvarstår därför: Är den svenskaregeringen beredd att i den krissituation som håller pä att utveckla sig tainitiativ till ett internationellt samordnat program för att rädda ? Omåtgärder mot spridning av sjukdomen aids Överläggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar påinterpellation 1985/86:103 om åtgärder mot spridning av sjukdomen aids har frågat mig om följande; Vilka åtgärder avser statsrådet vidta för attstärka smittskyddsorganisationen i länet, så att samhällets i smittskyddslagenföreskrivna åtaganden skall kunna följas? Vilka föreskrifter avser statsrådet i avvaktan påändringar i sekretesslagen lämna till berörda myndigheter om hur de bör agerai informationsfrågan när personer befaras ha blivit smittade? tar i sin interpellation upp frågorsom berör behovet för personer i den HTLV-III-smittades närmaste omgivning attkänna till smittan för att kunna skydda sig. Behovet av informafion till depersonalkategorier som kommer i närkontakt med en HTLV-III-smittad framhållssärskilt. Vidare anser att sjukvårdshuvudmännen saknar resurserför informations- och skyddsarbetet vad gäller de anhöriga till smittade. Denförsta frågan gäller vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärkasmittskyddsorganisationen i länet. Jag vill nämna att smittskyddskommittén isitt betänkande (SOU 1985:37) Om smittskydd föreslagit att varje landstingskall ansvara för smittskyddet inom sitt område i samarbete med andramyndigheter som berörs av smittskyddet. Smittskyddet i smittskyddslagen skallenligt kommittén enbart gälla personinriktade ätgärder. Om åtgärder mot spridning av sjukdomen aids Remissbehandlingen av smittskyddskommitténs betänkande harnyligen avslutats. Flertalet remissinstanser har varit positiva tillutredningens förslag " och ansett det naturligt att ansvaret för detpersoninriktade smittskyddet övergår till landstingen, där den medicinskakompetensen finns. Arbetet på den nya smittskyddslagen kommer att bedrivasskyndsamt, I det sammanhanget kommer naturligtvis också organisationen av detnya smittskyddet att närmare behandlas. Jag vill dock redan nu uttala minuppfattning att det är angeläget att en förstärkning av smittskyddsorganisationenkommer till stånd . Inom departementet överväger vi enrad.åtgärder som förutsätter att smittskyddsläkaren får en mer offensiv roll ismittskyddsarbetet. När detgäller den andra frågan vill jag framhålla följande: Smittämnet HTLV-III överförs i huvudsak vid sexuellakontakter och vid blod-mot-blod-kontakter, främst genom förorenadeinjektionssprutor såsom när narkomaner använder gemensamma sprutor. Risken försmittspridning vid behandling med blod och blodprodukter inom hälso- ochsjukvården är i allt väsentligt eliminerad. testassamtliga blodgivare i landet, och blodpreparat till blödarsjuka värmebehandlas. har i sina föreskrifter (SOS FS 1985:20)om tillämpningen av smittskyddslagen på fall av HTLV-III-infektion behandlatfrågan om behovet av information för personal inom hälso- och sjukvården somkommer i kontakt med HTLV-III-smittade personer. Av socialstyrelsensföreskrifter framgår att behandlande läkare skall informera den smittade om attdenne vid besök inom hälso- och sjukvärden och tandvården bör upplysa den sombehandlar honom att risk för blodsmitfa kan föreligga i samband med behandling. Av föreskrifterna framgår också att motbakgrund av nuvarande kunskaper om hur smittämnet sprids ansett att det intefinns något behov av generella föreskrifter för att hindra HTLV-III-smittadepersoner att delta i visst slags arbete eller utbildning. Den behandlandeläkaren bör dock vara uppmärksam pä att det i det enskilda fallet kan finnasbehov av föreskrifter för att hindra risken för smittspridning i samband medden smittades arbete. Medicinska experter anser således att risken är mycketliten för att smitta skall spridas fill arbetskamrater och andra personer i densmittades närmaste omgivning. Såvitt man känner till finns inget fall avsocialt överförd smitta. Vid aidsdelegationens senaste sammanträde i januarilämnade chefen för en redogörelse för de åtgärder somvidtagits för att förebygga spridning av HTLV-III-smitfa inom kriminalvården.Han uppgav bl, a, att cheferna för de olika kriminalvärdsansfalternaunderrättas i samband med intagningen om fall av HTLV-III-smitta, Vad gäller frågan om huruvida anhöriga fill enHTLV-III-smittad skall underrättas om undersökningsresultatet vill jagframhålla följande: Som säkert känner till är sekretesskyddetför uppgifter om enskildas hälsotillstånd och andra personliga förhållandenmycket starkt. Sekretessen i hälso- och sjukvårdsverksamheten regleras i förstahand i 7 kap. 1 § sekretesslagen. Skyddet för sådana uppgifter gäller också iförhållande fill anhöriga. Risken för smittspridning inom en familj bedöms Som jag konstaterade finns inget känt fall av socialt överfördsmitta, I samband med tillämpningen av smittskyddslagensbestämmelser pä HTLV-III-infektion har krav framställts frän olika håll omlättnader i sekretessen. Smittskyddsläkarna har rapporterat att sekretesslageni vissa situationer utgör ett hinder för dem i deras arbete. Inom är vi medvetna om attsekretesslagstiftningen i vissa fall har inneburit att smittskyddsarbetet intehar kunnat bedrivas med den effektivitet som varit önskvärd. Lösningen på dessaproblem är emellertid inte så enkel att man bara kan undanröja desekretesshinder som finns. Det gäller här att göra en avvägning mellan å enasidan skyddet av den enskildes integritet och å andra sidan samhällets behov avatt skydda sig mot en livshotande sjukdom. Vi överväger vilkaåtgärder som bör vidtas i bl. a. sekretesshänseende. Frågan har också diskuterats i aidsdelegationen, därsamtliga riksdagspartier numera är representerade. Om åtgärder mot spridning a v sjuk -domen aids Anf.9 (): Jag vill först tacka för svaret på min interpellation ochdessutom poängtera att det är ett innehållsrikt och väl balanserat svar, I min interpellation har jag pekat på den svaga situationsom smittskyddet har. Jag medger att jag i förstone sågexisterande resurstilldelning såsom det omedelbara problemet, i andra handsmittskyddsläkarens ställning. Jag tror att det är oerhört vikfigt attsmittskyddsläkarens roll alltmer stärks på det sätt som man tycks överväga inomdepartementet. Min följdfråga här blir då: Kommer smittskyddsläkarensverksamhet att utvecklas efter samma organisatoriska mönster somlänsläkarorganisationen hade och som vi alla sörjer? När det gäller min andra fråga så inser jag denna frågasvidd och komplikation och hade egentligen inte väntat mig ett mer precist svar.Men frågan är viktig från många synpunkter. För den enskilde är det trygghetsom i detta fall samhället skall stå för genom smittskyddsorganisationen. Vi ärnu i en ny situation, HTLV-III-smitta kan överföras på flera olika sätt, en socialt och etiskt acceptabla än andra. Om vi nu har socialtjänstemän,sjukvårdspersonal och poliser eller andra grupper som får kännedom om atthändelser inträffat, där smittorisken är överhängande, hur skall de då ageramot den som förväntas ha blivit smittad, och hur skall smittskyddet i samhälletagera gentemot den smittades anhöriga? Vilken attityd intar samhället mot deredan smittades anhöriga, som vi redan känner? Denna fråga är av utomordentligt storbetydelse för de människor som ovedersägligen blir och är att betrakta som högriskgrupper. Har samhället rätt att låta dem leva vidare i okunskap omden utsatta situation de befinner sig i? Från samhällets synpunkt gäller detatt inte enbart identifiera dem som lider av sjukdomen utan också alla dem sombär på antikroppar och att kartlägga deras situation, I detta intresse liggerockså att medverka med råd och samtal, sä att de själva antar ett levnadssättsom minimerar fortsatt smittspridning, I denna ansträngning är naturligtvis Om åtgärder mot spridning av sjukdomen aids skyddsintressetför tredje man utomordentligt viktigt. Statsrådet nämner åliggandet somHTLV-III-smittade personer har att upplysa personal inom hälso- och sjukvårdenom den smitta de bär på, så att personalen kan vidtaga lämpliga åtgärder föratt undgå s. k, blodsmitta. Men visst klingar det en aning falskt, herr talman, atttandläkaren och tandsköterskan, läkaren och sjuksystern på läkarmottagningenskall ha denna kunskap om smittan hos en person, en smitta som vi saknarbehandling för, men att hustrun och barnen skall sväva i okunnighet om dennadramatiska situation i familjen. Det finns naturligtvis ingen logik i detta,och jag anar att också statsrådet intar den ståndpunkten i frågan. Kruxet ärhur detta i praktiken skall ordnas. Sammanfattningsvis kan man påstå attHTLV-III-smittan skapat en rad svära problem, som bäde samhället och enskildamänniskor ställts inför. Vi är i värt land långt framme i arbetet att hindrasmittspridning och fa hand om dem som drabbats. Enligt min mening skall vi tavara på den enighet som råder och på det sättet skapa en debattnivå ochinformation som mer lugnar än oroar. Vi är långt framme även på det området,och låt mig få önska statsrådet lycka till i det arbete som pågår inomdepartementet. Anf.10 (): inleder behandlingen av demotioner som handlar om aids. Det rör sig om 14 motioner. Redan antalet visaratt detta är en fråga som tilldrar sig stort intresse. Eftersom det också rörsig om ett nytt och i många avseenden svåröverskådligt problem, kommerutskottet att ge aidsfrägan en grundlig behandling, bl, a, med hjälp avinbjudna experter, I den partimotion som väckts av har viframfört krifik av regeringen pä två punkter. Vi menar för det första att regeringen har valt enolycklig form för att leda arbetet mot aids, en form som inte möjliggörtillräckligt kraftfulla insatser. Vi menar för det andra att regeringen har begärtotillräckliga resurser för den offensiv som är nödvändig. Dessa synpunkter har utlöst vissa reaktioner frånregeringens sida. , och vpk har inbjudits att delta i densärskilda arbetsgrupp, aidsdelegationen, som svarar för samordning ochkontakter i frågan. Därefter har förklarat att vår krifik motresurstilldelningen måste bygga på ett missförstånd, eftersom de 5 miljoner sombegärs i årets budget är ett förslagsanslag som, om så erfordras, färöverskridas. Det är bra att aidsdelegationen har fått ett bredareparlamentariskt inslag. Men lät mig, för att förebygga varje form avmissförstånd, slå fast att det inte rubbar vår kritik mot regeringens hanteringav aidsproblemet. Det var inte bristen på folkparfister i aidsdelegationen somvi vände oss mot i motionen utan bristen på handlingskraft och beslutsamhet, Idet avseendet anser vi fortfarande att det råder brister. Att förslagsanslaget vid behov får överskridas utgörfakfiskt ingen riktig poäng. Den springande punkten är ju vad regeringenplanerar att göra. Det är där som det brister. Planerna är helt enkelt alltförbeskedliga, de står helt enkelt inte i proportion till problemets allvar ochomfång. Som sade innebär aidsproblemet att viställs inför ett mycket stort antal svåra politiska problem som krävernoggranna överväganden. Det är också utomordentligt brådskande att någontinggörs. Problemen kräver en kraftsamling: det gäller att mycket snart ta itu medett stort antal polifiska frågor. För att ta ett exempel vill jag nämna informafionen, somju utgör en oerhört komplicerad sida av problemet och som också berörs iinterpellationen. Jag tror att vi i det svenska samhället egentligen aldrighar stått inför ett liknande informationsproblem. Möjligen kan man jämföradetta problem med de problem som vi ställdes inför vid övergängen tillhögertrafik, I det här sammanhanget gäller det att under stor fidspress nå uttill alla människor i och att ge dem adekvata kunskaper om ett nyttallvarligt hot mot folkhälsan. Det räcker inte att enbart nå de s, k, riskgrupperna utanmänga fler måste näs. Vi måste nå fram till de kända smittbärarna, smittbäraresom vet att de bär på smitta. Vi måste ge dem stöd och hjälp på många olikasätt. Vi måste också hjälpa dem att leva sä, att de kan undvika att förasmittan vidare. Vi måste också nå fram till de människor som inte vet medsig att de är smittade. Vi måste hjälpa dem, så att de blir motiverade attunderkasta sig prover. Det gäller ju att få större klarhet om smittansutbredning. Vidare måste vi nä fram till de människor som löper denstörsta risken att bli smittade. Vi måste alltså nä fram fill en mängdmänniskor inom olika yrkesgrupper som i sitt dagliga arbete kommer i kontaktmed andra människors blod. Dessutom måste vi se till att fördomarna ochmissförstånden skingras när det gäller smittspridningen. Det är djupt olyckligtatt aids ibland beskrivs som vär tids pest. Pesten är en snabbverkande sjukdom,medan aids är en sjukdom som utvecklas mycket långsamt.