prot · G909144 · 1985-12-31 00:00:00 — När föräldraförsäkringenbyggs ut till att omfatta 18 månader kommer givetvis också garantibeloppen attfölja med, sä att föräldrar utan förvärvsarbete får motsvarande täckning försina behov. Jag tycker att frågan om att ge mera tid för föräldrarna att varatillsammans med sina barn är den som har den högsta angelägenheten . Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 7 protokoll 1985/86:144 86KARIN (): Om jag hade varit statsrådet jag ha varit betydligt oroligare över situationen än vad han synes varai denna debatt. I det analysmaterial som har skickat tillsocialdepartementet framhålls att det krävs en oerhörd upprustning påutbildningssidan om man skall kunna täcka behovet . Utbildningenmåste /88 öka med . Med kännedom om hurplaneringen för att inrätta nya utbildningsplatser fungerar i i dagmåste man säga att vi är mycket sent ute, om vi skall försöka genomföradetta. Mot den bakgrunden uppkommer ytterligare en fråga,nämligen om detta är den enda väg som man bör gå vid användningen av medlen iframtiden. Man har med tanke på de satsningar som i övrigt görs påutbildningssidan mycket små möjligheter att öka litbildningen i den angivnatakten. Jag tror inte att staten har pengar över för en så enormt snabbexpansion av de utbildningar det gäller. Det är inget stort antal år kvar framtill 1991, och man måste säga att beslutet om en så snabb utbyggnadstakt varnågot förhastat. Man hade inte gjort klart för sig hurdan den verkligasituationen var. Det var alltså ett dåligt planerat beslut, naturligtvis avhängigtav ett krav inom den socialdemokratiska rörelsen. Jag vill således ifrågasätta om den beslutade inriktningenär den enda rätta och undrar om man inte kan tänka sig andra vägar för attskapa en god barnomsorg. När det gäller att ge en yrkesstatus till dem som arbetarmed vård kan det vara så att statusen är avhängig det sätt på vilket man harbehandlat dem som tidigare utfört vårdarbete i hemmen. Det arbetet har under-och nedvärderats. Detta måste ju prägla de ungdomar som växer upp och skallvälja ett yrke. Den insats man gör i hemmet med vård och omsorg är intevärderad, och vad skulle då skilja om jag gör den insatsen i ett yrkesarbeteutanför hemmet, frågar sig ungdomarna, för det är ju samma arbetsuppgifter. Jagtror att denna nedvärdering i mycket hög grad har bidragit till den inställningsom ungdomarna har till att välja förskollärarutbildning. Det saknasockså karriärmöjligheter inom det yrket, och det är klart att det krävs väldigtmycket för att göra det attraktivt. Det märks på avgångarna. Jag tycker att det är bra att man höjt garantinivån inomföräldraförsäkringen. Det ligger helt i linje med uppfattning. Jag vet inte vem som är tillräckligt oroligmed hänsyn till den situation som råder. Skillnaden mellan oss är väl den attslutsatsen för mig är att vi nu måste anstränga oss till det yttersta för attklara uppgiften att bygga ut barnomsorgen och göra det på en kvalitativt godgrund . Det är alldeles för tidigt att ge upp på den punkten. Vihar ju precis börjat följa upp beslutet. När det gäller olika åtgärder tror jag att det allraviktigaste är att stimulera tillströmningen till förskolläraryrket och barnskötaryrket.Men riktigt så stelt som man får intryck av att det skulle vara när man lyssnarpå är detändå inte, Barnskötarutbildningen kan man faktiskt ändra från termin filltermin. När det gäller statusen, som ju spelar mycket stor rollför tillströmningen fill dessa yrken, skulle det vara en stor tillgång för allaom vi kunde bli överens om den kommunala barnomsorgens stora värde. Det skullevara värdefullt om vi kunde visapå vilken utomordentligt fin verksamhet dettaär och hur mycket den kan betyda både för barnen, som får möjlighet att varatillsammans i grupp och utveckla olika egenskaper där som ett komplement tillvad föräldrarna gör för dem, och för föräldrarna, som får möjlighet att bådeförvärvsarbeta och ha sina barn, Qm och socialdemokraterna och ävenandra partier kunde samlas kring en sådan informationsinsats tror jag att detskulle bidra till att populariteten hos förskolläraryrket och barnskötaryrketökade'. Jag vill beträffande avgångarna från förskolläraryrketförst konstatera att det naturligtvis är allvarligt att de är så många som deär. Vi skall emellertid inte skena i väg och dra förhastade slutsatser om vadavgångarna beror på. Vi behöver undersöka vad som ligger bakom. Vad man kansäga är att i synnerhet förskolläraryrket domineras av mycket ungamänniskor, unga kvinnor. På olika sätt dras de bort från sina jobb. De fårbarn, bildar familj själva, flyttar till annan ort, vidareutbildar sig på olikaområden. Det tror jag är faktorer som spelar in, men kanske är det inte helabilden som vi därmed förfogar över. Vi behöver undersöka detta. Genom attbättre förstå den process som leder till den ökade avgången kanske vi också kanhejda den. När det sedan gäller diskussionen om vårdnadsersättningenoch föräldraförsäkringens utbyggnad osv. vill jag bara med några ord utvecklatankarna kring det symposium som jag vill inbjuda till. Min tanke är atteftersom det finns forskning och det finns utredningar som har mycketintressanta rön att redovisa, borde vi ge tillfälle för en planeradredovisning, där nya fakta kan kombineras så att vi på det sättet skulle kunnafå något av en vitamininjektion i den ganska låsta debatten. Det ärmin förhoppning att vi på temat och genom en sådan faktaredovisning skulle kunna få nytt stoffför framtidens familjepolitik. Jag hoppas att vi med den planeringstid som vinu har tagit pä oss skall kunna skapa en intressant sådan redovisning i börjanav . 88KARIN (): Jag förstår att det är svårt att helt snabbtlösa den här problematiken. Men jag är förvånad över att man inte var insatt iförhållandena när beslutet i fråga fattades. Det är det som jag kritiserar. Manvar nämligen alldeles för dåligt förberedd. Man visste alldeles för litet omden verklighet som man hade att göra med i och med detta vittgående besiut. Jag håller med om att det är mycketviktigt att vi höjer yrkesstatusen för förskollärare, barnskötare och allaandra som arbetar inom barnomsorgen. De skall känna att de utgör en mycketvärdefull kategori yrkesarbetande. Men lika viktigt är det att vi ger åt dem enyrkesstatus som väljer att värda barn i det egna hemmet. Även denarbetsuppgiften är värd ett tack från samhällets sida. Det måste framgå attsamhället premierar en sådan vårdinsats. Problemet med personalavgången är mycket allvarligt,framför allt i tätorterna. Det här är ju i mångt och mycket ett tätortsproblem,delvis beroende på tätorternas struktur och på hur familjer och barn i tätorterlever. Det blir mycket arbetsamt för den personal som tjänstgör på de daghemsom har sådana här problem. En mycket stor del av barnen där kräver jusärskilda insatser. Personalen är inte förberedd på att det är så ansträngandesom det är att dag ut och dag in arbeta med barn. Som jag tidigare sade harinte barnomsorgspersonalen speciellt många möjligheter att göra karriär inomsitt yrke. De har det slitsamt. Det är nödvändigt att se över förhållandena i dettasammanhang, och det är också viktigt att finna vägar som leder till att dettayrke får en bättre status, så att ungdomar söker sig till yrket. Jag ser fram emot det aviserade symposiet. Vidare tyckerjag att det är bra att man forskar och utreder. Dessutom vet jag att det pågåren hel del projekt ute i landet. Det vore mycket intressant att få enredovisning därav vid nämnda symposium. Jag är säker på att mycket är på gångute i kommunerna. Således finns det material som behöver sammanföras och som vikan lära av. Dessa kunskaper får sedan spridas vidare. Jag tror att man ocksåmåste ta till vara den enskilde individens initiativ, både i kommunerna ochbland barnomsorgspersonalen. Det är värdefullt att också ta fasta pä den synsom vi i har. Även föräldrarna skall vara med och anläggasynpunkter på det här med barnomsorgen. Det gäller ju hur barnens tillvaroskall ordnas när det finns behov av omsorg från samhällets sida. 89 DANIELTARSCHYS (fp): har i sin interpellationaktualiserat ett mycket allvarligt problem. Det gäller alltså personalbristeninom barnomsorgen. Statsrådet förklarar i sitt svar att mankänner till problemet, att man har fått prognoser från och överväger vad som kan göras. Jag för min del efterlyser nog en något större oro än vadsom kommer till uttryck i svaret. Det här är ju som sagt ett utomordentligtallvarligt problem, I vissa delar av landet håller den kommunala planeringenför närvarande helt enkelt på att bryta samman. Det beror på att man inte harså mycket personal att man kan hålla barnomsorgen på en tillräckligt hög nivå. Jag skulle vilja fråga biträdande socialministern när vikan vänta oss åtgärder från regeringens sida. Vad som krävs är ju ganskaskyndsamma förändringar i planeringen av utbildningen. Det vore välkommet om vioch även människor ute i kommunerna kunde få ett besked om att snara åtgärderplaneras, Anledningen till att vi diskuterar måttet påoron bland oss debattörer är kanske att vi på olika sätt är involverade i detdirekta arbetet på området. har redan genomförtöverläggningar med , ,. och idessa frågor. Det kommer inte heller att passera något ytterligarebudgetarbete utan att frågorna diskuterasfrån de utgångspunkter som vi här har redovisat. Det bedrivs alltså planeringredan i dag, är väl medveten om att resultatet avplaneringen kommer i form av olika förslag i budgetpropositionen och på annatsätt litet mera långsiktigt. Diskussionen om hur vi skall klara uppgiften pågåralltså för fullt mellan de olika berörda instanserna inom bådestatsförvaltningen och organisationslivet. Om sekretesskyddet för känsliga personuppgifter 91 (): Jag vill bara tacka för detta svar, som tyderpå att man arbetar för fullt med problemet. Jag hoppas verkligen att det blirframgångsrikt, eftersom vi inte får förlora fler läsår. Planeringen påutbildningsområdet tar nämligen sin tid, och det är angeläget att vi repareraren del misstag i tidigare planering så fort som möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 128 Svar på interpellation 1985/86:191 om sekretesskyddet för känsligapersonuppgifter har frågat mig om jag ärberedd att lägga fram förslag som innebär att den enskilde skall ge samtycketill att sekretessbelagda uppgifter lämnas ut för forskning och statistik ochatt den enskilde underrättas när sädana uppgifter utlämnas till andramyndigheter. Han har vidare frågat om jag är beredd att tillsätta en kommissionför att undersöka hur sekretesskyddet av känsliga personuppgifter tillämpas ipraktiken. Som svar på första fråga vill jaginledningsvis erinra om vad jag anförde i mitt svar medanledning av interpellation (nr 1985/86:141) om tillämpningenav sekretesslagen (1980:100, omtryckt 1985:1059), Jag lämnade då flera exempelpå sådana situationer där uppgifter som normalt är sekretessbelagda kan lämnasut inom ramen för gällande lagstiftning, t, ex, från en myndighet till enannan. Den nuvarande regleringen i sekretesslagen bygger påuppfattningen att ett fullgott integritetsskydd för information hos enmyndighet ställer krav på att informationen inte lämnas vidare till någonverksamhet utanför den där informationen har inhämtats (prop, 1979/80:2, Del A,s, 90 och KU 1979/80:37 s, 12). Sekretesslagen innebar härvidlag en skärpning iförhållande till det tidigare rättsläget. är det uppenbart att intresset av att skydda denpersonliga integriteten måste ställas mot andra allmänna och enskildaintressen, såsom intresset av att myndigheterna samarbetar och bistår varandraför angelägen forskning t. ex, inom hälso- och sjukvårdens område. Avvägningenmellan de olika intressen som här bryts mot varandra kommer till uttryck bådegenom utformningen av bestämmelserna om sekretess och genom ett antal s. k.sekretessbrytande regler. Prot.1985/86:144 En sådan regel är föreskriften i 14 kap. 4 § sekretesslagen attsekretess till skydd för enskild helt eller delviskan efterges av honom. Om sekretesskyddet för känsliga person -uppgifter uppgifterkan alltså alltid lämnas ut med den enskildes samtycke. Om det t, ex, på hälso-och sjukvårdens område är fråga om att läinna ut uppgifter till en annanmyndighet och sekretessen hindrar detta, är det en förutsättning föruppgiftslämnandet att den enskilde samtycker till det. Frågan om uppgiftslämnande mellan myndigheterna förforskning och statistisk verksamhet inom hälso- och sjukvården har - som GunnarHökmark är väl medveten om - belysts av data- och offentlighetskommittén(Ju 1984:06, DOK). Kommittén har i betänkandet (SOU 1986:24) Integritetsskyddeti informationssamhället, redovisat den principiella inställningen attsekretesskyddade patientuppgifter inte utan den enskildes samtycke eller stöd iförfattning skall lämnas ut från en klinik till t. ex. andra delar avlandstinget eller . Kommittén har också understrukit vikten avatt hälso- och sjukvårdspersonalen informerar patienterna omuppgiftslämnandet. Att - om nu på allvar menar det - generelltkräva samtycke av den enskilde för att sekretessbelagda uppgifter skall fålämnas ut för forskning och statistik är uteslutet enligt min mening. Så kanman inte lösa de allvarliga integritetsfrägor som vi diskuterar här . Ensådan lösning har inte heller DOK funnit möjlig. Jag kan för egen del peka påatt en sådan regel skulle innebära en total sekretess för uppgifterna i de falldå samtycke inte lämnas, vilket skulle vara svårförenligt med den itryckfrihetsförordningen fastslagna offentlighetsprincipen. Ett alternativ kandå vara att inom vissa områden i större utsträckning än för närvarandeförfattningsreglera utbytet av information mellan myndigheterna, t. ex, inomdet integritetskänsliga hälso- och sjukvårdsområdet, DOK har för sin delförordat en sådan utveckling, I detta sammanhang kan jag också erinra om att DOK enligtsina direktiv (Dir, 1984:48 s, 18 f,) skall ta ställning till om det är befogatatt införa kräv på lagstöd för vissa slags register. En författningsregleringskulle t. ex. kunna omfatta vilka slags uppgifter som får ingå i ett registeroch till vilka myndigheter uppgifterna får lämnas. Det har förutskickats attkommittén avser att återkomma till denna del av sitt utredningsuppdrag. Det betänkande som DOK har avlämnat har sänts utpå remiss. Det är givet att remissutfallet kommer att vara en betydelsefullfaktor när det gäller att ta ställning till om några förslag till ändringar isekretesslagens nuvarande regler om informationsutbytet mellan myndigheternaskall läggas fram för och hur dessa i så fall skall utformas. Jagvill dock inte nu föregripa det kommande beredningsarbetet. Jag har därmedsvarat på första fråga. Något behov av att tillsätta en sådan kommission somGunnar efterlyser i sin andra fråga anser jag inte föreligga. Svaret påden frågan är därför nej, 93 (); Jag skall först be att få tackajustitieministern för svaret på interpellation. Svaret ärupplysande, men också förbluffande. Anledningen till att jag ställde interpellationen är bl.a. det faktum att vi vet att det åren allmänt spridd uppfattning attväldigt många sekretessbelagda känsliga register läcker på olika sätt. Enannan anledning var att data-och offentlighetskommittén i ett av de betänkandensom justitieministern hänvisade till också har pekat på att det sker ettuppgiftsutlämnande som inte har stöd i sekretesslagen. Det är mot denbakgrunden litet förbluffande att justitieministern ägnar sitt svar påinterpellationen åt att redogöra för sekretesslagen. Jag hade inte bett omnågon redogörelse för sekretesslagen. Jag frågade justitieministern om han ärberedd att göra någonting åt de brister som finns i tillämpningen avsekretesslagen. Det är på det viset ett upplysande svar somjustitieministern lämnar. Genom att tala om något helt annat förnekar han debrister som finns i efterlevnaden av sekretesslagen. Han visar också atthan uppenbarligen inte är beredd att vidta några åtgärder, han är inte ensberedd att undersöka om det förhåller sig som jag säger, I var det en artikeldär en läkare beskrev hur en cancersjuk kvinna hade blivit förvägrad ettarbete. På förfrågan fick hon veta att anledningen till att hon inte fickarbetet var att hennes hälsobild inte såg positiv ut. Det var ett läckage. Människor inom sjukvården är ense omatt sådana sker i en relativt stor omfattning. Vi vet också att motsvarandeläckage sker inom andra områden. Det är mot den bakgrunden jag skulle viljafråga justitieministern om det verkligen är hans uppfattning att efterlevnadenrunt om i landet av sekretesslagen inte lämnar något övrigt att önska, om detinte ens finns anledning att undersöka om det förekommer brister iefterlevnaden och om verkligen inte justitieministern menar att det i sä fallfinns anledning att göra något åt det. Det finns delvis ett moraliskt ansvar i detta, StenWickbom, Det moraliska ansvaret ligger i att myndigheter samlar in mängd känsliga uppgifter, förespeglande att de uppgifterna behandlas medsekretess. Förutsättningen för många människor att lämna uppgifter är att dehar förtroende för att uppgifterna verkligen behandlas med sekretess. Det ärfarligt, långsiktigt, för olika registers kvalitet om människor inte känner attmyndigheter lever upp till det förtroendet. Det är framför allt nonchalant motmänniskors integritet att låtsas som om det inte finns några problem. I den andra delen av min interpellationställer jag frågan till justitieministern om han är beredd att lämna förslagtill att informerat samtycke skall krävas när uppgifter lämnas ut frånsekretessbelagda register, Jusfitieministern verkar faktiskt något förvånadöver att någon över huvud taget kan komma pä tanken att ställa detta krav. Hanfrågar i sitt svar om jag verkligen på allvar menar detta. Även på det sättetär justitieministerns svar rätt upplysande. Justitieministern tycker att det ärprincipiellt underligt att människor själva skall få bestämma över sina egnauppgifter. Det är logiskt, därför att det är just vad majoriteten i data- ochoffentlighetskommittén har beslutat att föreslå: man skall öppna sekretesslagenför utlämnande till statistik och forskning. Men konsekvensen av detta är att vi får ett samhälle därmänniskor är rädda och känner dagliga intrång i sin integritet. Om sekretesskyddet för känsliga personuppgifter Om sekretesskyddet för känsliga person -uppgifter samtyckebehöver inte vara så svårt att leva upp till. Man kan givetvis tänka sig attgöra undantag, men då skall dessa undantag också klargöras genom lagstiftningom de register från vilka man kan lämna ut uppgifter utan krav på informeratsamtycke. Om man för en sådan politik blir frågan om den enskildes integritetinte bara en fråga om en avvägning som myndigheterna skall göra, det är såsocialdemokrater alltid talar om integritet - som en avvägningsfråga. Då blirden enskildes integritet också en fråga om en rättighet för den enskilde att hakontroll över personuppgifter om sig själv. När vi ser hur människor reagerarinför dataregistreringen lider vi av socialdemokraternas sätt att behandlaintegriteten, dvs, som en fråga om att myndigheter i bästa välvilja skall görasin avvägning. Det är också därför vi alltid får myndigheternasavvägning, medan den enskilde inte har någon möjlighet att själv hävda sinrätt. Det är mot den bakgrunden som jag skulle vilja bejustitieministern att inte bara redogöra för sekretesslagen utan också svara påom det finns fog för att vidta åtgärder mot läckage från olika sekretessbelagdaregister. Jag vill också fråga om det verkligen är sant, vilket framgår avsvaret, att han avvisar tanken på att man skall ställa krav pä informeratsamtycke. Om justitieministern avvisar det ger han också klarteckenför många nya typer av Metropolitregister, för att ta bara ett exempel. 94MARGITTA (): Vi får fler och fler exempel på och läser itidningarna nästan om vad som händer när teoriernas stolta visionerkonfronteras med verkligheten. Låt mig redogöra för hur det kan gå till isjukvården. För att komma in i ett sjukvårdsregister behövs någonsorts kodnyckel. En läkare på ett sjukhus, t. ex. i , skall i principbara ha tillgång till uppgifter om patienter på just det sjukhus där hanarbetar eller på en viss klinik. Det är klinikchefen som har ansvaret och sombestämmer vilka som skall ha kodnycklar, dvs, tillgång till information. Dettaär teorins stolta vision. Men verkligheten ser inte ut på det sättet. En läkareberättar att han inte har tillgång till information. Han har inte tilldelatsnågon nyckel. Men om han går till sekreterarna och säger att han vill ha enviss information plockar de fram den till honom. har aldrig någon sagtnej. På den vägen kan han få fram uppgifter om vilka patienter som helst inomStockholms läns landsting. Ja, säger de som har ansvaret, kanske kan det gå till så,men då syns det på kontrollbandet, dvs, det band som skall visa vilka som fåttinformation ur registret. Därigenom skulle man kunna spåra eventuellt missbruk. Men vår läkare invänder då att det inte syns att det ärjust han som begärt uppgifterna. Det syns bara att begäran om uppgifternakommit från hans klinik, och där arbetar över 100 människor. Det är det mötet, när teorierna konfronteras medverkligheten, som vi måste försöka hantera på ett sätt så att vi inte framövergör det riktigt besvärligt för oss. Det finns en rad argument/ör att bygga uppregister med basfakta för forskning och planering. Några är också till storhjälp för att spåra och förebygga sjukdom, t. ex. missbildningsregister. datoriseringenär till så stor hjälp måste den användas med stor försiktighet och med mycketgott omdöme. Annars motverkar till slut registren sina egna syften. Jag är inte imponerad av argumentet att det är så få somhar tillgång till olika register och att det därmed inte finns någon risk förmissbruk. Jo, det finns det, och jag har tidigare här i kammaren redogjort förolika exempel. Jag har pekat på att det finns risk för missbruk blandtjänstemän, enskilda forskare och arbetsgivare, som må vara aldrig sårättrådiga. Också "klantskallar", tillfälligheter och nyfikenhet kaninnebära risk för missbruk, tog som exempel upp fallet med kvinnan sominte fick ett visst arbete. Låt mig få fråga; Hur hade denne arbetsgivare fåttreda på att hon hade bröstcancer, om inte denna uppgift någonstans, på någothåll, hade läckt ut? Nej, det är faktiskt så att just avogt inställdamedborgare lämnar dåliga uppgifter eller inga uppgifter alls. Och när dessadåliga uppgifter sedan används, blir resultaten förödande. Många har insettfaran, medan andra inte har gjort det. Integriteten sitter här verkligen ikläm. Om sekretesskyddet för känsliga personuppgifter hade kunnat formulera sininterpellation litet tydligare. Då hade det kunnat stå klart för mig att haninte efterlyste lagstiftningsåtgärder, utan åtgärder för att motverka atttjänstemän och andra bryter mot lagen och därigenom åstadkommer läckage avuppgifter som inte skall lämnas ut. Detta problem löser man naturligtvis inte genomlagstiftning eller genom att kräva mer eller mindre av samtycke från denregistrerade, och naturligtvis inte heller genom att kalla på polis. Vad dethär är fråga om är en över huvud taget anständig myndighetsutövning, om enutbildning och om en attitydpåverkan inom myndigheterna. Det är naturligtvisockså fråga om en allmän debatt, där man ställer detta problem i belysning. Jag noterar att ofta har tagit upp dettaproblem, som han känner oro för. Jag respekterar denna oro och betraktarnaturligtvis också själv det här som ett problem. Men det är, som jag sade, ettproblem som såvitt jag förstår inte kan lösas på annat sätt än inommyndigheterna själva. Jag har, när har tagit upp problemet -både och vid andra tillfällen - noterat att han inte har några lösningaratt anvisa, talar om avvägningar. Han hånar mig ochsocialdemokratin litet grand därför att vi vill framhålla att det inte barahandlar om den personliga integriteten, utan det finns också utomordentligtviktiga motstående intressen som man måste göra en avvägning mellan.