prot · G90920 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag vill påstå att detta behov är större än vad manstatistiskt har redovisat. Min andra fråga är; Vem drabbas? Jo, det är faktiskt deallra svagaste grupperna i samhället. Det är missbrukarna, som inte själva harförmåga, kraft och styrka att rädda sig ur sin situation. Det är de somdrabbas. Det är just dessa grupper som vi inte kan ta hand om, beroende påbristande resurser och bristande framförhållning. Min tredje fråga gäller innehållet i vården. Även där ärbristerna påtagliga. När läns riksdagsmän var hos ivåras fick vi från den sociala enheten klart för oss att man inte kan användasig av en individanpas-sad vård, utan man tvingas placera LVM-fallen på sådanainstitutioner som i sig inte är lämpliga. Dessa frågor och synpunkter måste ligga inom ramen förstatsmakternas ansvar. Vi måste ha en helhetssyn på dessa frågor. Vi måste sepå dem med nya ögon. Vi måste skapa alternativa vårdformer. Jag skulle viljahänvisa till de enskilda alternativ som finns, eftersom vi vet att dessa utgören resurs. Som exempel kan jag nämna Hazelden-modellen, och Rödakorset. Vi kan även peka på och mycket annat. 1 den här viktigafrågan är det också angeläget att statsrådet och regeringen tar initiativ ochtillser att de totala resurserna i landet kan användas och att man släpperprestigen, eftersom det handlar om att rädda människoliv. Om ökade vårdresurser för aidspatienter och missbrukare öm ökade vårdresurser för aidspatienter och missbrukare sammanhangfår man inte enbart hänvisa till kommunalt och landstingskommunalthuvudmannaskap. 10 (): Jag håller med tidigare talare om att det äroerhört viktigt att vi snabbt kartlägger vilka behov och resurser som finns närdet gäller aidsbekämpningen. Samhällets insatser måste samordnas, och detbehövs snara åtgärder. Jag vill emellertid ta upp en annan fråga. Den viktigaste resursen när det gäller missbrukarvård ärdock den egna familjen och andra närstående och ideella krafter i samhället. En man vid namn säger i en tidningsintervju: Människorsom får reda på att jag har aids får ett slags panik i blicken. Det är bara påRoslagstulls och som det är annorlunda, därför att där vetpersonalen vad det handlar om. Även anhöriga och ideella organisationer typ LP-stiftelsenbehöver få veta vad det handlar om. Jag läste i ett tidningsreportage om pappansom inte längre vågade krama sin knarkande dotter. Kanske är kramar just denresurs som hon skulle behöva för att orka sluta att knarka. Vi måste få utinformation om att aids smittar genom samlag och genom kontakt med blod, t. ex.vid blodöverföring. Smittan överförs också genom sprutspetsar, och den överförsfrån gravida kvinnor till . Men vi måste också få ut information om attdet inte är farligt att krama en aidsdrabbad eller att använda samma toalett,att aids inte smittar via mat och badvatten och att det inte finns något fallbeskrivet i medicinsk fackpress där smitta har skett genom saliv eller där ettaidsdrabbat barn har smittat ett syskon. Det finns summa tre fall av aidssmitta blandsjukvårdspersonal beskrivna, två i och ett i . Ingen har ännuinsjuknat. Alla tre hade stuckit sig på aidsförorenade sprutspetsar. Det finnstusentals liknande tillbud beskrivna där smitta inte har skett. Smittsamhetenär således låg. De anhöriga och andra enskilda och ideella krafter somfinns i nätverket kring missbrukaren är en helt unik resurs i allmissbrukarvård. Det är därför viktigt att vi får ut informationen om hur aidssmittar, eller kanske framför allt hur aids inte smittar, för att just de skallvåga fungera som den oumbärliga tillgång de är i vården. Jag tror att vi alla delar den uppfattningsom jag gav uttryck för i mitt interpellationssvar, och som jag tycker atttalarna här också har givit uttryck för: att aids är ett allvarligt hot motfolkhälsan. Jag tycker också som att här skall inga ansträngningarsparas, och jag vill påstå att det inte heller sparas några ansträngningar, säger att hon delar min uppfattning avsituationen, men att vi drar olika slutsatser. Jag tycker inte att vi gör det,utan jag tycker att vi är överens om vad som behöver göras. Vi har följt denhär utvecklingen noga , ansåg regeringen detnödvändigt att tillsätta en speciell aidsdelegation, men det innebär inte attvi från regeringens sida inte har följt den här frågan. Vi liggerungefär efter . Ta vara på de kunskaper och den erfarenhet som finnsfrån epidemin i det landet! kan inteförhindra epidemin, den är redan här, men vi kan och skall göra allt för att förhindrasmittspridningen. Jag redogör i mitt svar för att jag har haftöverläggningar med och . Jag fick då klart för mig att de förbereder ett mycketambitiöst program och gör planering för olika insatser när det gällernarkotikavården. Jag diskuterade i går med representanter för kommun ochMalmöhus län, där man ännu inte har några narkotikamissbrukare som är smittade.Men vi sade vid vårt besök att det måste finnas en beredskap, för det tarförmodligen inte så , innan man har smittade där också. Staten kan ge statsbidrag på olika sätt. Det är inte attbolla ansvaret åt olika håll när vi följer de lagar som denna riksdag harstiftat: att ansvaret för är kommunernas och att ansvaret förhälso- och sjukvården vilar på landstingens sjukvårdshuvudmän. Jag tycker attLandstingsförbundet på ett föredömligt sätt har gått ut tillsjukvårdshuvudmännen och sagt vad som behöver göras. Det är precis i linje medhur aidsdelegationen arbetar. Staten har det övergripande ansvaret för hälso-och sjukvården, det instämmer jag i. Vad jag har kunnat säga till kommuner ochlandsting när det gäller pengar är, att om de tre parterna staten,och bHr överens därom, tycker jag att detär rimligt att en större del av de 810 milj, kr, som finns för missbrukarvårdeni den här situationen kommer storstadsområdena till del. Den andra fråga som ställde gällde Metadon, Vihar i aidsdelegationen sagt, att eftersom det bedrivs en verksamhet påUlleråker som ännu inte är utfylld, bör man fylla upp till taket, så att mankan ha 150 patienter inom Metadonprogrammet, Det har vi alltså uttalat oss föri aidsdelegationen. Låt mig också säga att aidsdelegationen har rekommenderatregeringen att aids skall klassas som venerisk sjukdom, alltså gå in undersmittskyddslagen. Regeringen har fattat beslut därom, och den lagen gäller frånden . Jag tror att har missförstått det sista stycketi mitt svar. Vad jag där syftar på, som bereds inom departementet, är enändring av socialtjänstförordningen, som förordar. Men atthuvudmännen har en skyldighet framgår i och för sig redan avsocialtjänstlagen, I övrigt när det gäller insatser och verksamhetbeträffande sjukdomen aids har vi en hög aktivitet i departementet. Man kan fråga sig vad det är för orsaker till att vi intehar en kraftigare utbyggnad av LVM-vården, Jag instämmer i att det ärallvarliga anmärkningar som JO har framställt. Jag tycker också att det ärallvarliga anmärkningar som i har gjort inom det härområdet. Vad sedan gäller lagarna vill jag framhålla att dessa ärunder översyn, och har möjlighet att i socialberedningen göra sittför att påverka utformningen av dem. Jag noterar vidare att har stor tilltro tillmig och tUl regeringen i övrigt när det gäller detta arbete, och jag kanförsäkra och övriga deltagare i den här debatten att vi gör alltvad vi kan för att komma till rätta med den rådande situationen. Om ökade vårdresurser för aidspatienter och missbrukare Om ökade vårdresurser för aidspatienter och missbrukare 12GÖTE (): Statsrådets senaste redogörelse gjorde miglitet bekymrad. Jag hade räknat med att inom ramen för det besked som gavs sisti statsrådets svar - att frågan bereds inom departementet - också låg ettaktivt initiativ beträffande den akuta bristsituation som vi har inomnarkomanvården . Men utifrån statsrådets senaste svar får jag nästanuppfatta det hela på det sättet att regeringen över huvud taget inte har ämnat taupp den frågan utan endast en viss del av en förordning. Vi har gemensamt fattat beslut när det gäller ansvaret ochhuvudmannaskapet för missbrukarvården. Men detta innebär inte att vi sedanfrån och regeringens sida kan avhända oss.ansvaret när det gälleruppföljningen och verkställigheten och det sätt på vilket huvudmännen klarar avde här frågorna. Det faktum är mycket allvarligt att vi har en akutbristsituation, som innebär att man säkerligen ute i kommunerna håller tillbakaansökningar till länsstyrelserna när det gäller LVM-fall, i medvetande om attdet ändå inte finns möjlighet att ge en adekvat och riktig vård. Regeringen kan inte vara passiv i en sådan här fråga.Justitieombudsmannen har skrivit och påtalat detta missförhållande för båderegeringen och . I detta sammanhang är det mycket anmärkningsvärt atthälften av platserna försvinner som dennaoerhörda bristsituation uppstår. Som jag sade tidigare; Detta handlar om de svagastemänniskogrupperna i vårt samhälle. Det är besynnerligt att vårt samhälle harfått mycket stora nya brister, och vi måste enligt min uppfattning mer aktivtgå till botten med dessa brister. Sedan vill jag också beröra innehållet i vården. Även påden punkten vet vi att det finns stora brister. Det var därför jag ställdefrågan till statsrådet: regeringen ändå inte beredd att undersökaalternativen för att skapa ett bättre innehåH, ett mer individualanpassatinnehåll, i missbrukarvården? Det är ju det som behövs och som efterlyses ute ikommuner och landsting. Det krävs vissa lagändringar för att man skall kunnaöppna de möjHgheterna och få in också alternativen inom ramen för LVM-vården.Det är här jag efterlyser initiativ från regeringens sida. Vi kan, herr talman,inte awakta socialberedningens resultat - det brinner ju i knutarna när detgäller denna bristsituation för de svagaste grupperna i vårt samhälle. 13ROSA ÖSTH (c): Vi är överens, säger socialministern, om vadsom behöver göras. Jag hoppas att det är så, men jag är inte riktigt övertygadom det. Jag hoppas att vi är överens om att staten i det här lägettrots allt har ett övergripande ansvar och att det kan resultera i extrastatliga medel till ett speciellt utsatt landstingsområde. Naturligtvis kännerjag till den traditionella ansvarsfördelningen mellan kommun, landsting ochstat, men jag menar att det här är ett extremt läge, som kräver att man tartill okonventionella medel. Jag känner till att haft sina trevare utenär det gäller möjligheterna att få in narkotikamissbrukare i Ulleråkersmetadonprogram. Men det bästa sättet att komma till rätta med problemet kan väländå inte vara flyttar patienter från det egna landstingsområdet. Då går man ju ifrånnärhetsprincipen, som man hyllar i så många andra sammanhang. Jag vill hänvisa till vad en av våra främsta experter påaids, nämligen , säger; "Vi måste förbereda oss mentalt på att vi står infören sorts krigssituation inom sjukvården. Kraven på insatser kommer attaccelerera mycket kraftigt Aids-delegationens förslag är bra, men de är ännu så längebara 'ett skrap på ytan'---- ,Hundratals parallella aktiviteter måste sättas in, gärna okonventionella-- ," Det är de okonventionella åtgärderna jag efterlyser. Detär ju en smula cyniskt att vi i med vår högt utvecklade sjukvård, medvår höga levnadsstandard och vår höga hygieniska standard står så handfallna,vågar jag säga, i en sådan här situation. Jag vidhåller att det krävs att manpå regeringshåll satsar extra medel och är beredd att påtagligt visa att mantar ett övergripande ansvar i denna mycket, mycket allvarliga situation. 1985/86:205 november 1985 Om ökade vårdresurser för aidspatienter och missbrukare Jag har redan sagt att jag delar att regeringen, staten, har ett övergripande ansvar. Jag vill också hävda att regeringen inte är passiv ellerhandfallen. Det är ett mycket intensivt och aktivt arbete som har pågått underåret, i synnerhet sedan aidsdelegationen tillsattes, med olika insatser. Vi haren referensgrupp med olika organisationer representerade, och vi har enspeciell storstadsgrupp. Jag har här redovisat att vi har kontakter medstorstadskommunerna när det gäller narkomanvården och att man planerar åtgärderi de områdena. Jag vill till också säga att iaidsdelegationen sitter förra sjukvårdsministern , och vi äröverens om tagen i delegationen - vi har ett mycket fruktbart samarbete ochtycker samtliga att det är nödvändigt att vi vidtar alla åtgärder som behövs. Inom narkomanvården i stort finns det ju mycket avalternativa vårdformer. har nämnt ochandra - jag skulle kunna nämna många fler. Det finns alltså olika ahernativ. Vi skallgivetvis fortsätta att vara aktiva. När säger att vi har en högt utvecklad sjukvårdhär i landet vill jag också instämma. Tack vare att vi har en högt utveckladoffentlig hälso-och sjukvård som täcker hela landet, en socialtjänst som ärutvecklad i landets alla kommuner, tror jag att mer än något annat landhar förutsättningar att klara av den här epidemin. När det gäller metadonprogrammet kan jag informera RosaÖsth om att jag skall ha överläggningar med läns landsting.Vi skall diskutera oss fram till en lämplig hantering för att klara av detmetadonprogram som har bestämt sig för. 15 (): Jag misstror inte alls vilja eller hennes ambitioner när det gäller att komma till rätta med dethär problemet. Vad jag fortfarande efterlyser är ett besked om attsocialministern är beredd ömökade vårdresurser för aidspatienter och missbrukare att föreslå regeringen satsar extra statiiga medel om så skulle krävas. Jag vill gärna hänvisatill vad statens bakteriologiska laboratorium har kommit fram till, nämligenatt kommer att ha omkring 2 000 aidssjuka och ca 200 000smittade. Detta är siffror som säger något om vilka enorma kostnader som kommeratt åvila svensk sjukvård . Detta kan vara ett påpekandetill regeringen om att det är fråga om mycket små summor om man viHunderlätta den situation som vi har. 16 (): Jag måste tolka statsrådets senaste besked så att regeringen intetänker vidta några åtgärder med anledning av den akuta bristsituationen. Jaghar förtroende för samtliga ledamöter av aidsdelegationen, oaktatpartitiHhörighet. Men problemet, socialministern, är ju att det egentligenkvittar vad aidsdelegationen kommer fram till för bra förslag om det sedanvisar sig att vi har en akut bristsituation i den vårdsektor som finns inomramen för kommuners och landstings kompetensområde. Det är där vi har bristen . Hälften av vårdplatserna har försvunnit , och samtidigtskriver justitieombudsmannen till regering och riksdag och talar om att inteens lagen om tillfällig vård av missbrukare längre kan efterlevas, beroende påbristen på vårdplatser. Detta är det primära. Hurskall det gå med de aidspatienter som måste omhändertas med tvång -där inteenbart sjukvårdsresurser är tiHräckliga - när det inte finns fömtsättningar föroch möjligheter till detta? Det är det akuta problemet. Vi har enmissbrukssituation, med många ungdomar och många andra missbrukare som behövervård i olika sammanhang och i olika former. Till detta har kommit problemetmed aids, och försvinner akutvårdsplatser inom missbrukarvården. Jagmenar att det då inte går an att vi från sida och från statsrådetSigurdsens och regeringens sida enbart hänvisar till kommuner och landstingsamt gällande lagstiftning. Är situationen så prekär, måste det tas nyainitiativ från centralt håll, och det är detta jag har efterlyst. Vad som görmig besviken är beskedet jag fått att regeringen på den punkten tydligen intetänker agera. Jag noterar att det inte spelar någon roll vad jag säger om deinitiativ regeringen via aidsdelegationen har tagit. Jag vet inte om det är såatt inte lyssnar eller inte vUl lyssna. Vi är från regeringenssida alltså aktiva i kontakter med kommuner och landsting. Jag har ju ocksåredovisat att det sker en upprustning på det här området, i synnerhet iStockholmsområdet, där situationen är allra mest akut. Överläggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar på interpellationerna 1985/86:1, 5 och 10 omflyktingpolitiken , ochAlexander Chrisopoulos har i var sin interpellation stälU frågor till mig omflyktingpolitiken. Jag skall besvara de tre interpellationerna i ett sammanhangoch börjar med frågor. Flyktinginvandringen avspeglar händelser i vår omvärld.Människor tvingas på flykt genom att de utsatts för förtryck och andra svåralidanden i sitt hemland. Det är därför naturligt att omfattningen avflyktinginvandringen varierar . har frågat ominte nivån på flyktinginvandringen kan fastställas på förhand. Om vi på dettasätt skulle fastställa omfattningen av flyktinginvandringen skulle vi tvingasbortse från de asylsökandes faktiska behov av skydd. Detta skulle kunna fåödesdigra konsekvenser för enskilda människor. Vi har anslutit oss till internationellflyktingrätt. Den svenska utlänningslagen har antagits av en bred riksdagsmajoritet.Asylprövningen skall ske rättvist och konsekvent, oavsett hur många som kommer. har också frågat om regeringen är beredd attutöka kvoten för överföring av konventionsflyktingar. Detta måste ses i ettstörre sammanhang. har, liksom flera andra länder, söktfrämja regionala lösningar på flyktingproblemen. Det råder allmän enighet omatt frivillig repatriering oftast är den för alla parter bästa lösningen på ettflyktingproblem. Detta är emellertid möjligt endast för ett begränsat antalflyktingar i världen. En annan lösning är därför att flyktingarna integreras iförsta asyllandet. Det finns emellertid flyktingfall som inte kan lösas påannat sätt än genom omplacering till tredje land, och det är här vårflyktingkvot kommer in i bilden. Flertalet flyktingar som kommer till Sverigeinom ramen för denna kvot har tagits ut i samråd med FN:s flyktingkommissarie(). Kvotens omfattning, 1 250 personer, har ansetts tillräcklig. I likhet med flera andra länder söker åstadkommaatt asylsökande i första hand vänder sig till en UNHCR-representant så näraursprungslandet som möjligt. En förstärkning av UNHCR:s resurser i dessa regionerär nödvändig, så att en större andel av de asylsökande kan förmedlas genomUNHCR. Då kan det också finnas ett behov av att berörda länder ökar sinaflyktingkvoter. sista fråga gäller om regeringen är bereddatt se över utlänningslagen i syfte att ta bort eller ändra på dess 6§. Dennaparagraf innebär att den som inte är flykting men ändå på grund av de politiskaförhållandena i hemlandet inte vill återvända dit och som kan åberopa tungtvägande omständigheter som stöd för detta i allmänhet får stanna i Sverige.Riksdagen beslöt med överväldigande majoritet att bestämmelsenskulle behållas. Vad beträffar förslaget att skyddet i stället för iutlänningslagen skulle kunna ges som en tilläggsbestämmelse i utlänningsförordningenvill jag framhålla att för flyktingpolitiken grundläggande frågor måsteregleras i lag och inte genom bestämmelser i förordningar. Jagövergår nu till frågor. Det ökadeantalet asylsökande har inneburit en större arbetsbelastning för Prot,1985/86:20 demyndigheter som handlägger asylärenden. Regeringen har därför vidtagit en radåtgärder. Med hänsyn till de akuta problemen har justitieministern nyligentillsatt en arbetsgrupp med företrädare för berörda departement och myndighetermed uppgift att kontinuerligt följa de särskilda insatser som polisen nu gjortför att snabbare handlägga asylärenden. Vid invandrarverket harhandläggningstiderna trots ärendemängden endast ökat marginellt under detsenaste året och är nu . Detta har varit möjligt genominterna rationaliseringar och de tillfälliga resursförstärkningar somregeringen tidigare tagit initiativ till. Även resurser förutlänningsärenden har förstärkts väsentligt. Regeringen har i tilläggsbudget I, som har överlämnatstill , föreslagit att invandrarverket även mer långsiktigtförstärks med 18 tjänster, varav 10 avser, handläggning av asylärenden.Därutöver föreslås en temporär förstärkning under innevarande budgetårmotsvarande fyra tjänster. fasta resurser föreslåsutökas med 10 tjänster. Därutöver föreslås departementet få en tillfälligförstärkning motsvarande fem tjänster under innevarande budgetår. Sedan beslöt om ett nytt system förmottagande av asylsökande och flyktingar i har invandrarverket ökat antaletplatser på utredningsförläggningar. I tilläggsbudget I föreslås en ytterligareutvidgning av den permanenta förläggningskapaciteten. En viktig förutsättning för att den svenskaflyktingpolitiken skall kunna genomföras i praktiken är att kommunerna solidariskttar emot flyktingar. T. o. m. oktober har invandrarverket träffatöverenskommelse med 136 kommuner om flyktingmottagande. Detta visar att detfinns ett starkt engagemang hos kommunerna i denna fråga. Kommuner utan tidigare erfarenhet av flyktingmottagningkan behöva stöd. Regeringen har därför i tilläggsbudget I föreslagit attinvandrarverket bör tillföras ytterligare resurser dels för särskilda bidragtill kommuner som tar emot flyktingar, dels för informationsverksamhet. Sombåde och framhåller är det ocksåviktigt att informationen och opinionsbildningen om flyktingfrågor förstärks.Regeringen har därför i tilläggsbudget I även föreslagit att medel bör anvisasför information och opinionspåverkande åtgärder med detta syfte. Vad gäller frågor om deverkställande myndigheternas roll vill jag framhålla att jag självfalletförutsätter att berörda myndigheter följer de riktlinjer som harfastställt. Regeringen har tillsatt en särskild utredning om asylförfarandetvid gränsen, som bl. a, skall klargöra hur utlänningslagens bestämmelser ompolismyndigheternas skyldighet att i vissa fall överlämna ärenden omasylansökningar till invandrarverket tillämpas i praktiken och om gällanderegler behöver ändras, har slutligen frågat om stödet tillåtervändande flyktingar. Återvändandet har främst aktualiserats förlatinamerikanska flyktingar. har bidragit med 25 milj, kr,till integrationsprogram för återvändande i , Fortsatt stödplaneras för , Jag vill också nämna att det statliga resebidraget föråtervändande höjdes , Under /85 beviljadesbidrag till drygt 500 personer, varav flertalet var från , Regeringen anser sammanfattningsvis att den svenskaflyktingpolitiken, PrOt. 1985/86:20 som den fastslogs av , bör ligga fast, 19STEN (); Jag ber att få tacka invandrarministern försvaret på mina frågor, I en TT-intervju uttaladeinvandrarverkets chef, , bl, a, följande: "För den typ av situation vi har , då flertaletasylsökande kommer från andra delar av världen, går det inte att komma ifrånden centrala politiska frågan, nämligen hur stor flyktinginvandringen skallvara," Mot bakgrund av begränsade mottagningsresurserförefaller det mig rimligt att ta upp denna frågeställning till diskussion. Jaghar därför frågat invandrarministern om regeringen delar den lägesbedömning somgeneraldirektören i invandrarverket givit uttryck för och om regeringen därförär beredd att närmare precisera dimensioneringen av invandringsvolymen ienlighet med verkschefens önskemål. Det svar jag fått går närmast ut på att detkan man inte göra, för detta skulle enligt statsrådet leda till"ödesdigra konsekvenser". Men frågan är om inte den nuvarande politiken leder tilleller rent av redan lett till vad man kan kalla för orimliga konsekvenser. Vadden diskussion som jag vill ta upp faktiskt handlar om är att få slut på deomänskliga tur- och returresorna till och att få vågskålen att vägaöver så att flyktingar med verkligt tunga flyktingskäl (enligt utlänningslagens3§) åtminstone utgör en majoritet av dem vi tar emot. känner vi solidaritet med dem som står vid våragränser, dem vi ser på bilderna och hör tala, men vem känner med dem som aldrigkunnat ta sig så långt som till gränsen? Där, långt bortom kön tillpasspolisen, finns många av dem som allra bäst skulle behöva vårt beskydd. Under arbetet inom invandrarpolitiska kommittén (IPOK)konstaterade vi att mer än hälften av dem som fått stanna i tiHhördegruppen med svagare skäl, dvs. de hade fått uppehållstillstånd enligtutlänningslagens 6§. Länge hade jag också det intrycket att vi i IPOK var enigaom att göra något åt 6 §, men sedan blev det regimskifte och utbyte av en delrepresentanter i kommittén, och därmed svängde också majoriteten.