prot · G909148 · 1985-12-31 00:00:00 — Om industriministern menade allvar med sinainlägg den dagen - och jag vill gärna tro det -, tyder det på att det finns enöppenhet och en konstruktiv grund för att en regionalpolitisk kommission skallkunna kanalisera och utvärdera de uppslag som onekligen finns på detta område. Slutligen vill jagsäga att jag tror att det vorepsykologiskt riktigt att tillsätta kommissionen. På det sättet skulle vi nogkunna få en aktiv medverkan från ledande företrädare för både regeringen ochsamtliga riksdagspartier. Det gäller också näringslivet och parterna påarbetsmarknaden. Detta markerar att vi tar allvarligt på larmsignalerna frånolika delar av landet. Eventuell partiprestige bör således för landets bästaläggas åt sidan. Vi får ju ett organ som med stor tyngd kan påverka de störreföretagen, de centrala myndigheterna m. fl. att göra sitt yttersta när detgäller en lokalisering av verksamheter till de utsatta delarna av landet. Jag vill säga till industriministern och övrigasocialdemokrater i denna kammare: Vi har långt kvar tills vi kan taställning till hemställan i detta betänkande. Man har således fortfarande tidatt tänka om, att tillmötesgå inte bara oppositionens utan även de månganorrländska socialdemokraternas önskemål. Det gäller även ,som också har hävdat att en kommission behövs. Det finns ytterligare två inslag i regionalpolitiken somvi i finner angelägna. Det ena är att de regionalpolitiska medlenskall vara mer generella och det andra är att de regionalpolitiska beslutenskall läggas så nära berörda människor som möjligt. Bland de generella medlenfinns avgiftsnedsättningen för de sociala arbetsgivaravgifterna. Från sida menar vi att man när det gälleravgiftsnedsättningen borde följa en linje som innebär att man utgår frånsvårighetsgraden i regionen och inte från länsgränsen. Det är alldelesuppenbart att kommuner som i och i har enmycket svårare situation än kustkommuner som och . Därför behöverstödområdet ändras när det gäller avgiftsnedsättningen. En viktig resurs i regionalpolitiken, och kanske den mestanvändbara resursen, har varit det s. k. länsanslaget. Inte minst genom sindecentralistis-ka uppläggning har länsanslaget kunnat nå ut på ett sätt sominte varit möjligt för en central myndighet. Den regionala och lokala kunskapenom både Regionalpolitiken, in. Regionalpolitiken, in.in. behov ochmöjligheter har inneburit att relativt små medel har kunnat göra stor nytta.Inför rapporter om att varje ny arbetsplats på vissa industriorter kanskekostar ett par framstår länsanslaget som ett oerhört billigtoch effektivt instrument. Vi i har föreslagit en uppräkning avlänsanslaget med 100 milj. kr. Alla oppositionspartier har föreslagitförstärkningar - både mindre och större än vad föreslår. Detföreligger alltså en majoritet här i för ett förstärkt länsanslag.Min förhoppning är att industriministern i denna debatt visar att regeringenhar tagit intryck av denna faktiska majoritet för högre anslag. a.länsrapporter och motioner kan man utläsa att det inte saknas uppslag somskulle kunna förverkligas om bara medel fanns. Ett ytterligare skäl för att höja anslaget borde varaförslaget i kompletteringspropositionen att stöd skall kunna utgå tillbensinstationer i glesbygd för investeringar i samband med övergången tillblyfri bensin och att de skall finansieras inom de ramar som gäller föranslaget Regionala insatser m. m. Utskottet har av i Jämtlandslän uppmärksammats på att länsanslaget där inte räcker till om dessainvesteringar dessutom skall finansieras med detta anslag. Jag vågar kanske troatt i varje fall vår värderade kollega i utskottet från , MarianneStålberg, har tagit intryck av sin egen länsstyrelses uppfattning i dennafråga. Låt oss under dagens lopp samlas kring de alternativ somger en förstärkning av länsanslaget. Det vore angeläget att förmåddeena sig i en sådan samling kring ett beslut som snabbt skulle komma svagaregioner till hjälp - en hjälp som framför allt ges i småskalig form och därbesluten ligger nära människorna. En svårighet med regionalpolitik är att det inte finnsnågot facit. Också andra länder, som har haft betydligt mindre regionalaproblem än vi, har lyckats mindre väl. En erfarenhet som vi kan dra av desenaste 20 årens regionalpolitik är att regionalpolitik i vid och god bemärkelseinte kan begränsas till det regionalpolitiska anslaget. Därför är det viktigtatt se vad som händer på andra områden, t. ex. på de samhällsekonomiska och denäringspolitiska fälten. Mycket talar för att regeringens högra hand inte vet vadden vänstra gör. På annat sätt kan inte tolkas de förändringar som sker påen rad områden. När regeringen säger att man har förstärkt och förbättratregionalpolitiken reduceras det påståendet högst väsentligt av det faktum attregeringen vill ta bort 100 milj. kr. från stödet till länstrafiken. En sådanneddragning slår särskilt hårt mot de geografiskt stora men befolkningsglesakommunerna. Relativt sett slår det hårdare mot än mot - det äralltså regionalpolitiskt förkastligt. Ett annat område är stödet till jordbruket i norraSverige, det s. k. Norrlandsstödet. Här vill regeringen ta bort nästan tvåtredjedelar av det föreslagna mjölkstödet i Bergslagen. Inte nog med annanåderlåtning som har skett i de bygderna, nu skall också mjölken från korna i Bergslagensina! Från sida har vi motsatt oss en sådan utveckling, och därförföreslår vi en uppräkning av både Norrlandsstödet och länstrafikanslaget - enuppräkning på omkring en kvarts miljard kronor. På andraområden har vi föreslagit positiva förändringar. Dit hör t. ex. Regionalpolitiken, in. förslagenom kombinationssysselsättningen i jord och skog, förändring av Prot.1985/86:148 jordförvärvslagen så att deltidsjordbruk i näringspolitiskt svagaområden skall få en chans. Persontransportstbdet vill vi skall omfatta småföretagarnaoch inte bara storföretagens direktörer. En reformering av teletaxorna finnervi angelägen i arbetet för ett rundare . Att bevara de små skolorna iglesbygd år för en hjärtefråga, och därför har vi föreslagitsärskilda medel. På det kulturpolitiska fältet har vi frän folkpartietssida aktivt medverkat till att den nya rikskanalen vid skallflyttas från ut i landet. Strikt regionalpolitiskt kan det ses som enmarginell sak, men det är en nyttig markering av mot regeringen, somuppträtt så halvhjärtat i sin lokaliseringspolitik. Vi har exempel på det i detbetänkandet i reservationerna 14 och 15. Det gäller bl. a. statistiskacentralbyråns lokalisering. Jag utgår från att industriministern ser detsom en av sina viktigaste uppgifter att bevaka att besluten på alla politikensområden fattas med hänsyn till de regionala konsekvenserna. Jag skulle därförvilja fråga industriministern om exemplen med länstrafiken och mjölkstödet, somjag har pekat på: Vilket inflytande kan industriministern i sin egenskap avansvarig för regionalpolitiken ha över de besluten? Hur går resonemangenegentligen i regeringskretsen, sett med regionalpolitiska glasögon? Under den senaste konjunkturperioden har vi lärt oss ensak till. En förhållandevis hög sysselsättning och en högkonjunktur är intenågon garanti för regional balans. Det finns snarare tecken på att obalansenkan öka i en sådan situation, och därför är det viktigt att regionalpolitikenkan skära igenom olika konjunkturbilder. Det är viktigt att regionalpolitikenär långsiktig och tålmodigt hanterad. Från sida har vi sammanfattningsvisi detta betänkande fokuserat tre områden som vi finner särskilt angelägna. - Värdet av dengenerella regionalpolitikens inriktning. - Besluten måste fattas så nära människorna som möjligt. Därför är länsanslaget enså viktig del i regionalpolitiken. - Denregionalpolitiska kommissionen behöver snabbt komma i konstruktivt arbete. Sammanfattningsvis har vi kritiserat regeringen för attden inte tar detta helhetsgrepp som innebär att vi kan få en förbättradregional utveckling. Regionalpolitiken har brister, men mycket går attförbättra. En hel del är dessutom angeläget att förenkla. Även omregionalpolitiken, precis som arbetsmarknadspolitiken, aldrig kommer att bliannat än ett komplement till den förda ekonomiska politiken ochnäringspolitiken kommer den ändå inom överskådlig tid att vara helt avgörandeför vissa bygders existens. Jag tror att det finns en rad rationella skäl föratt vi håller de svenska bygderna levande och livskraftiga. I detta ligger envittgående kulturell dimension, och det finns kanske rent av ett varmtmänskligt intresse av att detta blir möjligt, dvs. att förverkliga denhögtidliga målsättning som vi är överens om när det gäller den svenskaregionalpolitiken-att ge arbete, service och en god miljö i hela landet. Regionalpolitiken, in. Jag ber att få yrka bifall till dereservationer där finns med bland förslagsställarna och i övrigttill utskottets hemställan. 4 (): Min verklighet består i att antingen varaarbetslös i eller bostadslös i . Så beskrev én ung flicka för sedan sinaerfarenheter av den trejde vägens politik. Hon är inte ensam om att leva idenna brutala verklighet. flyttade ca 11 000 personer tillStockholm. Av dessa var 8 000 i åldern . soiri gått avdetta år har strömmen fortsatt, och de bostadssökande ungdomarna i Stockholmhar fått sällskap med ytterligare några tusen. Flyttlasspolitiken är på väg att leda till en nationellkris. Efter regeringsskiftet har de sju skogslänen förlorat närmare 20000 personer. har ökat med närmare 40 000.1 mångaavfolkningsbygder sprider sig en känsla av hopplöshet. Det är ungdomen somflyttar och därmed framtiden. I storstäderna växer köerna, och de inflyttade ungdomarnatvingas leva ett slags nomadliv, där tillfälliga logier och andrahandsbostäderblir lösningar för dagen. Sociala påfrestningar uteblir inte. Vi är snabbt påväg tillbaka till 1960-talets situation då planerarna tvingades ge sig på detena attraktiva grönområdet efter det andra för att försöka skaffa bostäder ochtrafikleder åt den tidens flyttström. På inflyttningsorterna liknar alltså läget i långastycken läget under den förra socialdemokratiska flyttlassepoken under1960-talet och . Det finns dock en viktig skillnad.Trafiktrycket är oändligt inycket hårdare nu ån det var den gången. Det finnsberäkningar från som visar att dåtrafikerades av 30 000 fler bilar än . hartrafikköerna blivit allt längre. Var och en inser vad det betyder förlivsmiljön i . En omfattande inflyttning försämrar kraftigtstorstadsmiljön. Regeringens medvetna och ensidiga flyttlasspolitik är ett hotmot skönhet med dess vatten och gröna områden. Det är ettförstahandsintresse för stockholmarna att inflyttningen inte blir större än attdet finns bostäder, service och god miljö åt alla. Det är i stockholmarnas egetintresse att inte inflyttningstrycket tvingar fram ständigt nyaKlarastrandsleder och nya bostadsområden på dagens grönområden. Det krävs regionalpolitik för att rädda . Dettasamband insåg stockholmarna förra gången när inflyttningsvågen höll på attknäcka regionen. Då, liksom , var det som tog strid förStockholmsmiljön. Vi tar strid för att utveckla miljö och livskvalitet. I storstäderna finns det således klara likheter mellandagens situation och den som rådde . I avfolkningsområdena ärdäremot bilden en annan. Avfolkning är inte något som gäller baraNorrland eller de s. k. skogslänen, även om situationen där är på väg att bliom möjligt ännu värre. Många bygder har en ålderssammansättning som alltmerliknar medlemsregistren för en pensionärsförening. Det nya är emellertid att är tre fjärdedelar av landet avfolkningsområden. Det är bara något tiotal störrecentralorter som håller sin folkmängd eller redovisar ökning. Regionalpolitiken, in. redovisades allvarligafolkminskningar i län som Gä\leborg, , ,, , och . Att , Västerbottenoch också har stor nettoutflyttning anser socialdemokraternaoch en del andra ju närmast som något självklart \id det här laget. Det nya äratt nu avfolkas mellan- och sydsvenska orter och landsbygd i snabb takt. Varför går då utvecklingen så snett för både storstad ochflertalet av kommuner? Ja, det är självfallet ingen tillfällighet eller någon isamhället inbyggd naturlag som gett utslag. Nej, det är fråga om en målmedvetenpolitik, förd av ett parti som i för hög grad har storskalig centralism som ettövergripande mål försitt politiska handlande. Politiken verkar anpassad tillstorföretag och koncentrationsintressen. När 1982, på Fälldinregeringens förslag, ladefast riktlinjerna för legionalpolitiken yrkade socialdemokraterna med dagensregionalpolitiske minister i täten på att befolkningsmålet för Storstockholmskulle ökas kraftigt i förhållande till regeringens förslag. Dettasocialdemokratiska yrkande röstades ner den gången. När socialdemokraternasedan fick hand om rodret på egen hand efter valet har de inte tvekat attgöra verklighet av de ambitioner de visade upp i opposition 1982. Industriminister har vid åtskilligatillfällen uttalat sin tillfredsställelse med den regionpolitik regeringen för.Han har hävdat i debatter och tidningsartiklar att "den socialdemokratiskaregionalpolitiken har gett mycket goda resultat". Ja, nog har den gettresultat, men inte är de goda. "framgångsrika"politik håller ju på att ödelägga landet. Han och regeringen håller på att"släcka lyset" i stora delar av , för att citera densocialdemokratiske landshövdingen i . är inte den ende socialdemokraten som ärallvarligt oroad över flyttlasspolitikens dramatiska verkningar landet runt.Oron är spridd i vida kretsar. Det vet åtskilliga socialdemokratiska ledamöterav denna kammare. Än så länge har de valt att låta denna oro stanna innanförvästen. Det är tydligen så att det är först när de blir landshövdingar och får"eget pastorat" som klarspråket bryter fram. Vadbehöver då göras? Först några övergripande viljeinriktade punkter. Först och främst måste regeringoch riksdag bestämma sig för att föra en politik som skall utveckla hela vårt land. Regeringens flyttlasspolitik måste ersättas med utvecklingspolitik. Alladepartement måste ta ett klart regionalpolitiskt ansvar. Alla verksamhetermåste underordnas regionalpolitiken. Näringslivetmåste också få klart besked av riksdag och regering att hela landet - inte barastorstäderna - skall utvecklas. När jag diskuteraderegionalpolitik med representanter för och storföretagenvisade de stor förståelse för en balanserad regional utveckling. Tyvärr måsteman konstatera att de större företagen efter sina kontakter medregeringen - och efter studier av regeringens politik - har släppt allaregionalpolitiska ambitioner och helt anpassat sig till flyttlasspoli- Regionalpolitik en, in. Detkrävs därför ett klart besked från om att flyttlasspolitik skallersättas av utvecklingspolitik. Eftersom det förts en politik som syftattill att den som mycket har skall ha mer måste nu politiken under två tre ärinriktas på att regionalt känsliga områden ges litet mer av ett flertaldepartements resurser, säg två "överprioritering", efter fleraår av underprioritering. Jag vill då gå vidaremed att redovisa ett antal allmänt förutsättningsskapande åtgärder på någraviktiga sakområden. Samhället måstefrämja en rättvis kapitalförsörjning mellan landets olika delar. Här vill jagspeciellt framhålla att löntagarfonderna är en regionalpolitisk olycka. Deinnebär att pengar går från små kapitalsvaga företag till de största ochrikaste. Fonderna innebär att pengarna går från regionalpolitiskt utsattaområden till koncentrationsorter. Löntagarfonderna måste därför avskaffasockså av regionalpolitiska skäl. Små ochmedelstora företag är basen i en decentralistisk samhällsstruktur.Småföretagens villkor måste därför bli bättre. Byråkrati och krångel måsteminskas, skatter och avgifter sänkas. De stora företagen har det bra i Sverige.Nu måste turen komma till de små. Forskning ochkvalificerad utbildning måste komma hela landet till del. Norrlandsfonden harvisat att den halva av landet som utgör dess verksamhetsområde är satt påundantag. Detsamma gäller områden som Bergslagen och sydöstra . Den nyatekniken i form av data, elektronik och bioteknik måste komma hela landet tilldel. Högteknologiska branscher måste spridas utanför universitetsorterna. Nyaekonomiskt fördelaktiga etableringsregler måste införas för regioner sombehöver få del av den nya tekniken. Data och elektroniktekniker är till sinnatur decentralistiska och kan utvecklas småskaligt. Det är en avgörandeskillnad i förhållande till de klassiska industribranscher som burit uppekonomin . Men den nya tekniken utvecklas så att dendriver på koncentrationsutvecklingen. Orsaken är framför allt en bristandevilja att skapa ett decentraliserat samhälle. Utbildningen avtekniker och ingenjörer måste förstärkas utanför universitetsorterna. Det måstefinnas god kompetens på alla nivår. Kvalitets-höjande åtgärder får inte gällabara civilingenjörsutbildningen. Det måstefinnas bra skolor på nära håll. Skolnedläggningarna får inte dra fram genomredan drabbade utflyttningsbygder. De mindre högskolorna måste förstärkas medutbildning och forskning som blir till hjälp och stöd i arbetet att utvecklavarje region. De små högskolorna måste utvecklas till regionalpolitiskaspjutspetsar. Jordbruk,skogsbruk och fiske är näringsgrenar med stor regional betydelse. Jordbruketstår inför stora problem. Dessa måste lösas med utveckling - inte avveckling.Riksdagen har uttalat att skogslänen av beredskaps- och regionalpolitiska skälskall ha oförändrad jordbruksproduktion. Det förslag som i vår skallbehandla lever inte på något sätt upp till detta mål. Jordbruksnäringen iskogsbygderna är inne i en akut kris, vars regionalpolitiska och försvarspolitiska verkningar kommer att bli förödande.Riksdagen måste därför ovillkorligen redan i vår leva upp till sina Prot.1985/86:148 egna löften. Energipolitiken måste inriktas på ekonomisk utveckling,god miljö och nya jobb där de bäst behövs. Det innebär satsning påförnyelsebara Regionalpoltitken, energikällor och effektivare energianvändning.Olja, kol och kärnkraft är "avvecklingsalternativ" som ingen framtidkan byggas på. En satsning på alternativ och effektiv energianvändning lederockså till en industriell och teknisk utveckling. En politik för att utveckla helavårt land kräver naturligtvis också ett antal direkt företagsinriktadeåtgärder. Viktiga förslag i den riktningen är förslag om kraftigthöjda länsanslag, sänkta arbetsgivaravgifter osv. kommersenare att konkret redogöra för våra förslag. De företagsinriktade åtgärderna måste kompletteras medindividinrikta-de. Ordentligt "återflyttningsstöd" bör utgå till demsom flyttar till regionalpolitiskt utsatta områden. En noggrann analys behövsockså för att kunna göra det attraktivt för nyckelpersoner att flytta tillsmåorters begränsade arbetsmarknad. Regional utveckling förutsätter utjämning av kommunalskatten.Dagens orättvisor är ingen användbar grund att bygga på. Genomskatteutjämningen åstadkoms kapitalströmmar i rått riktning, dvs. Det är också en viktig fråga för den enskilde individen. Dagensskillnader i kommunalskatt drabbar enskilda individer orimligt hårt. Den kommunala skatteutjämningen måste byggas ut till ettsystem som ger rättvisare skatter i fattigare kommuner. Dagens skatteutjämningmåste samordnas med de olika verksamhetsrelaterade bidragen till en helhet somsänker kommunalskatterna i kommuner som farit illa av koncentrationspolitiken. Hälso- och sjukvårdspolitiken måste ge likvärdigaekonomiska möjligheter över hela landet. Läkare och sjukgymnaster måste finnasfast etablerade över hela vårt land. Först då kan man tala om fritt läkarval. Det behövs en ny viljeinriktning i svenskpolitik för att vända flyttströmmarna. Regeringen är på väg att "släckalyset" i stora delar av vårt land. Det otäcka är att också i de områdensom . och hans regeringskamrater tror sig gynna far folk illaav den förda politiken. För "gles glesbygd och en för tät tätort" ärinte bra för någon. Tyvärr är det precis vad den socialdemokratiska regeringenhar arbetat för . Av ett anförande som . hållit inför densocialdemokratiska riksdagsgruppen framgår att regeringen nu känner sig klämdfrån alla håll. . säger där: "Vi borde tidigare haintresserat oss mera för regionalpolitiken." Tyvärr måste jag konstateraatt närapå allt vad regeringen gör är till nackdel för den regionalautvecklingen. Det förslag som behandlar leder till fortsatturholkning av regionalpolitiken, dvs. En politik somstår vårt lands invånare dyrt. Vi måste nu få en annan viljeinriktning ipolitiken. Regering och riksdag måste satsa på att utveckla hela vårt land.Centerpartiet ser gärna att det växer fram något av en nationell samling föratt ändra färdriktningen. Bäst vore om alla partier ställer upp bakom detdecentraliserade samhället i stället för att främja koncentrationssamhället. Prot,1985/86:148 Sker inte detta, måste alla människor i de tre fjärdedelar avlandet som i dag förlorar ungdomen och därmed endel samfällt politiskt och på andrasätt bereda sig på att ta strid för sina bygder, kommuner och län. har som enda parti reserverat sig underavsnittet Mål och riktlinjer för regionalpolitiken. Vi anser att en riktigregionalpolitik kan bidra till att lösa landets ekonomiska, sociala ochmiljömässiga problem. Jag ber att få yrka bifall till reservation nr 1. begär en omedelbar omliiggning av politikengenom kraftigt höjda anslag till länens utveckling, till länsvägnät, till demindre högskolorna, bättre och rättvisare skatteutjämning osv.Ätgårder som kan genomföras direkt bara det finns en majoritet som vill något.Men vi begär också en ny utredningom regionalpolitiken därsamlade långsiktigalösningar och utvecklingslinjer kan läggas fast. Det är nödvändigt med en nyregionalpolitisk utredning. Den socialdemokratiska regeringens oförmåga attklara regional balans har lett till att de nuvarande regionala medlen blivitkraftlösa. den utredningen arbetar fram sitt förslagfinner vi det lämpligt att regering och opposition tillsammans dryftar deregionalpolitiska frågeställningarna i en regionalpolitisk kommission. har till det regionalpolitiska betänkandetavgivit 21 reservationer och tre särskilda yttranden. Jag ber att få yrkabifall till samtliga centerreservationer samt de reservationer där vi ärtillsammans med annat parti. Avslutningsvis vill jag framhålla att en nyregionalpolitik som begär kommer att föra mångmiljardbelopp tillde tre fjärdedelar av vårt land som är utsatta för flyttlasspolitik. Denya miljarderna behöver i statsbudgetssammanhang inte ses som en kostnad, utandet är i hög grad en fråga om att ändra kapitalströmmar och viljeinriktning.Vår politik leder till bättre hushållning med knappa resurser och en högrestandard för folkflertalet. vill skapa ett samhälle där alla människorkan göra goda insatser var och efter sin förmåga. Då måste dock dagenslåt-gå-politik få vika för en politik som utvecklar hela vårt land! 5 (vpk): Regionalpolitikens huvudmål är att allamänniskor, oavsett var de bor, skall ges tillgång till arbete, service och engod miljö. Dagens verklighet är fjärran från dessa mål, och vi kan heller intese några tendenser till att vi skall närma oss dem. Tvärtom ser utvecklingen utatt öka de regionala obalanserna. När denna debatt betraktas som hembygdens dag är det enironi som egentligen fastnar i halsen. Debatten om regionalpolitiken handlar omhur vi skall leva, framför allt i våra hembygder. Vidare kan debattenåterspegla hur litet de politiska beslutsfattarna påverkar den regionalautvecklingen. Rullgardinen dras längre och längre ned över Sverige.Norrbotten och har tidigare övergivits av storfinansen. stårBergslagen i tur. Bakom de nya flyttningsströmmariia som konuiiit de senasteåren döljer sig en problematik som uppstårgenom industrins och kapitalismens nya Flyttningsströmmarna går från skogslänen. Bergslagen ochsydöstra till landets storstadscentra. Glesbygden blir alltmer drabbad,och allt fler orter och regioner hotas till sin existens. Inflyttningen till är juanmärkningsvärd i nuvarande utvecklingsetapp. Av hela folkökningen 1984 svaradeStockholm för , och var siffran , dvs. 16 000 personer.