prot · G909144 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:144 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen. 1 § Justerades protokollet för den 7 innevarande månad. 1985/86:20 om vissa för dengrundläggande högskoleutbildningen gemensamma frågor, m,m, (prop, 1985/86:100delvis), 1985/86:21 om anslag tillutbildning för tekniska yrken budgetåren 1985/86 och 1986/87 (prop, 1985/86:100delvis och 1985/86:125 delvis), 1985/86:26 om anslag till lokalaoch individuella linjer och enstaka kurser (prop. 1985/86:100 delvis) samt 1985/86:28om anslag på tilläggsbudget III (prop. 1985/86:125 delvis). 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Voteringarna i utbildningsutskottets betänkanden 20, 21,26 och 28 äger rum sedan debatten i alla dessa betänkanden har avslutats. Först upptas utbildningsutskottets betänkanden 20 om vissaför den grundläggande högskoleutbildningen gemensamma frågor, m.m., 21 omanslag till utbildning för tekniska yrken budgetåren 1985/86 och 1986/87 samt26 om anslag till lokala och individuella linjer och enstaka kurser. I fråga omdessa betänkanden hålls gemensam överläggning. Vissa för den grundläggande högskoleutbildningengemensamma frågor m. m. 2 (); Låt mig för enkelhetens skull först av alltyrka bifall till samtliga de reservationer i de aktuella betänkandena därmoderata namn förekommer. Därefter skulle jag vilja gå in på en del allmännasynpunkter på den högre utbildningen. Jag har haft tillfälle att från dennatalarstol tala om den kris som har drabbat den högre utbildningen och denkvalitetsförsämring som vi pä alltför många punkter har kunnat se. Det harnaturligtvis många orsaker. Vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågorm. men en ärotvivelaktigt den s, k. högskolereformen av särskilt vad gäller dettidigare filosofiska fakultetsområdet. Låt mig utan omsvep säga att det i och för sig är fögaärofullt att den propositionen kom att signeras av den borgerligatrepartiregeringen. Emellertid var det uppenbart att den skulle få en radolyckliga konsekvenser. Inom moderata samlingspartiet satte vi praktiskt tagetomedelbart efter beslutet i gång med arbetet att i samråd med forskare ochuniversitetslärare lägga fram ett förslag till ett nytt samlat högskoleprogram.På punkt efter punkt, vågar jag säga, har våra farhågor besannats. Vi harlevererat en enveten kritik mot det system som infördes. Vi har kunnat glädjasåt att det har blivit en allt större uppslutning från sida och nuockså i inånga väsentliga avseenden från sida kring kritiken.Uppenbarligen är man inte heller på den socialdemokratiska kanten till fredsmed situationen. Men man vill maskera sin reträtt med diverse dimridåer. Alltnog, på många håll hyser man nu stora förhoppningar omatt de politiska partierna i gemensamt skall kunna lösa den högreutbildningens problem. Till dem hör uppenbarligen universitetskanslernCarl-Gustaf , som i senaste numret av /talar om att ensamlad politisk opinion står bakom högskolan. Då menar han den opinion som inteär beredd att acceptera att försämringarna skulle fortsätta på detta område. I det här sammanhanget är det dock illavarslande attregeringsföreträdarna i utbildningsutskottet inte i alla frågor har velat sökasamförstånd med den borgerliga oppositionen utan föredragit att i praktiskttaget alla frågor mer eller mindre göra upp med kommunisterna för atttillförsäkra sig deras stöd. Utbildningsministern har varslat om översyner av olikaslag. Allt detta är nog bra, men har man en känsla av att regeringensinsatser kommer sent - jag vill hoppas inte för sent - och att de i mänga fallär otillräckliga. Det är väl inget tvivel om att vi just när det gäller denhögre utbildningen och forskningen bara ser början till en rätt svårartadsituation, som säkert kommer att förvärras . Det gällersom sagt kvaliteten på den högre utbildningen men också sådana fakta som attrekryteringen till den högre utbildningen uppenbarligen kommer att bli alltsvårare under den närmaste framtiden. Orsakerna är uppenbara. Man skulle kunna formulera dem ien enda sentens; Det lönar sig knappast längre att ägna sig åt högre utbildningi det här landet, för såvitt det inte gäller alldeles specifika områden, och dåsärskilt sådana som är av teknisk eller likartad karaktär. De ekonomiska problemen har blivit allt större förakademikerna - de enskilda människor som har en högre utbildning. Detta kommernaturligtvis särskilt att märkas på studiefinansieringens område. Jag vågarpåstå att just studiefinansieringsproblematiken sannolikt kommer att vara ettav de största problemen under det närmaste decenniet. Det var all right attskaffa sig studieskulder då man kunde påräkna att senare iarbetslivet kompensera sig för dessa studieskulder, men har vi fått ensituation då många går ut med kanske , eller mer i studieskuld utanatt kunna få någon kompensation i form av bättre lönesättning. Tänk påbibliotekarier, ja, praktiskt taget vilken grupp som helst utom justteknikergrupperna! Det är naturligtvis också mycket detta som ligger bakomden arbetskon-flikt som tycks vara under uppsegling, 1 och för sigunderlättar det knappast - om jag får göra en parentes i sammanhanget - närstaten, i det här fallet arbetsgivarverket, lägger en lockout mot enorganisation som man över huvud taget inte förhandlar med. På område efter område tycker sig alltså med all rättakademikerna vara missgynnade, och det behövs åtskilligt för att vända den nurätt allvarliga trenden. När det gäller de olika betänkanden som vi har att taställning till skall jag kommentera en del av innehållet, 1 betänkande20, som tar upp vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågor, behandlas framför allt organisatoriska problem. Huvudnumret här är heltnaturligt utbildningsministerns aviserade översyn av högskolans anslags- ochstyrsystem, som det heter på vacker kanslisvenska, varmed väl skall förstås:fungerar organisationen eller kan vi göra den bättre? Frän moderata samlingspartiets sida har vi föreslagit enrad åtgärder, bl, a, ett omfattande program för en avbyråkratisering. Vi villha treåriga ramanslag och större frihet för högskolorna att disponera ochomfördela medel. Vi vill se ett avskaffande av linjesystemet på de filosofiskafakulteterna. Vi vill avskaffa regionstyrelserna, och vi vill ha en delegeringoch ett avskaffande av beslutande organ som nästan enbart finns till för sinegen skull. Vi menar att förslag om detta bör läggas fram . Helt säkert kommer en hel del av förslagen att återfinnasi den proposition som kommer från regeringen, men regeringen harinte velat bli uppbunden. Det är någonting som man väl i och för sig kan förståoch respektera, men lika fullt är det naturligtvis vår skyldighet att försökafå bindande direktiv till regeringen. I många fall har synpunkter liknande dem som vi har förtfram också förts fram av och även av . Vi vill alltså skickamed ett ord på vägen till departementets översynsgrupp, men detta villutskottsmajoriteten inte göra. Det här har naturligtvis resulterat i en gemensamborgerlig reservation, nr 1, där en hel del av de krav som vi från moderat sidahar fört fram tas upp. Det gäller kraven på treåriga ramanslag, underlättandeav högskolans förnyelsearbete genom omprioriteringar och omfördelningar avresurserna, ett nytt anslagssystem med ett mycket friare resursutnyttjande,utvärdering av linjesystemet och förenklingar över huvud taget. Denna borgerliga enighet är glädjande. Det finns docklitet smolk i mjölken, men det gäller egentligen en enda punkt, nämligenregionstyrelserna. sluter som enda parti helhjärtat upp bakomsystemet med regionstyrelser. Centerpartisterna är de enda som visar något aventusiasm i detta sammanhang, men det är inte utan att jag vägar förutspå attdet även härvidlag blir en ändring . Några ordockså om en del andra reservationer. Vi tar upp frågan om besvärsrätten, där departementet nuvill gå ytterligare ett steg på vägen mot att i vissa fall avskaffa möjlighetenatt gå till regeringen. Vi tar upp detta av principiella skäl. Vi menar att denurgamla rätten att gå till kungs är någonting som måste bevaras. Vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågor m. m. Vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågor m. m. regeringenssätt att hantera den här frågan. gällde det tjänstetillsättningarna,där besvärsrätten avskaffades; nu gäller det också övriga frågor, i vilka manvill att den lokala högskolemyndigheten skall besluta. Det är all right att det görs inskränkningar i fråga ommindre ärendegrupper. Men rent principiellt, menar vi, bör besvärsärenden avpolitisk karaktär alltid i sista hand avgöras av regeringen, som i sin tur äransvarig inför . Om en inskränkning skall göras, bör regeringen förriksdagen redovisa vilka ärendegrupper det gäller, I andra reservationer stöder vi enskilda motioner. Dethandlar om överförande av det regionalpolitiska stödet i direkt tilluniversitetet. Vi menar att detta regionalpolitiska stöd annars medför enryckighet och att det gäller att undvika en sådan. Vi vill också få till stånd rättvisa då det gällerbehörighetskompletteringen. räknas den med när den sänker betygsmedelvärdet- i logikens namn borde den också kunna höja betygsmedelvärdet. Vidare vill viha en direktantagning på 1987 från den grupp som slutar gymnasiet, allt iavvaktan på vad tillträdesutredningen kommer fram till och den proposition somsedan framläggs. Jag vill också säga något om internationaliseringen. Vimoderater har avstått från att föra fram något särskilt krav härvidlag,eftersom åtskilligt trots allt har hänt under den allra senaste tiden.Internationaliseringen av universitet och högskolor är naturligtvis ett av deallra viktigaste momenten -det finns mycket att göra därvidlag. Men detförekommer även rätt mycket trevande. Mänga olika försök pågår, och det finnskanske anledning att avvakta resultatet av dessa. Inom UHÄ och ävenledes inomSvenska institutet pågår ett visst arbete på det här området. Vi har tyckt attdetta kan vara tillräckligt och vill alltså inte slå in öppna dörrar genomyrkanden om sådant som i och för sig redan är under behandling, I betänkande 21 behandlas de tekniska yrkandena. Teknikerbristenär det kanske mest spektakulära. Det är detta som har intresserat massmedia,det är i denna fråga debatt har förekommit. Det förhåller sig här så som detalltid gör när en bristsituation uppstår. Man glömmer lätt bort att det tarrätt att utbilda en civilingenjör. Jag hoppas bara att den entusiasmsom nu finns skall bestå och att vi inte helt plötsligt skall behöva finna attdet blir överskott på tekniker. Att sia om framtiden är som bekant något av detallra svåraste. Det är rimligt och riktigt att vi nu försöker förstärkaden tekniska utbildningen. Det blir också en uppräkning av anslagen till dennautbildning utöver vad regeringen har föreslagit. Socialdemokraterna ochkommunisterna har kommit överens om en summa. Från den borgerligaoppositionens sida har vi dock velat gä ett litet steg längre och göraytterligare en uppräkning. Men det centrala är att man rent psykologiskt visaren vilja från sida att rätta till de brister som finns. Det är glädjande att vi nu får en omklassificering avcivilingenjörs- och arkitektutbildningarna från 160 till 180 poäng. Specielltglädjande är kanske att utskottet har valt att följa de enskilda motioner ivilka man, precis som UHÄ, har velat göra omklassificeringen i ett svep, dvs.från , i stället för att få en lång tidsutdräkt. När det gäller den tekniska utbildningen finns det ett parandra frågor som jag också skulle vilja säga några ord om. Den ena rör den yrkestekniskahögskoleutbildningen. Också har kommit fram tillatt en översyn behövs. Det är UHÄ som skall utföra denna översyn. Men iavvaktan på att den blir färdig, menar vi från moderat håll att det inte ärrimligt att bygga ut den yrkestekniska högskoleutbildningen. Vi hoppas attöversynen skall bli klar sä snart som möjligt och att vi därefter skall kunnafå ordning på utbildningen och skilja ut vad som skall ske inom gymnasieskolansram och vad som skall hänföras till 'YTH, Vi menar också att detär viktigt att den datavetenskapligalinjen kommer till stånd i och utan någon fördröjning. Vihar därför stött det krav som har förts fram i detta hänseende. Betänkande nr 26, , handlar om lokala och individuellalinjer och enstaka kurser. Regeringen vill nu institutionalisera deindividuella linjerna. Det är egentligen ett underbart sätt att medgeriktigheten av kritiken mot linjesystemet pä den filosofiska fakulteten. Det är alldeles givet att det med det system som vi harföreslagit från moderat sida inte behövs några individuella linjer, utan dåblir praktiskt taget alla utbildningsgångar inom denna sektor heltindividuella. Vi kommer att få en fri sektor, när man har rivit upp en stor delav linjesystemet pä det filosofiska fakultetsområdet. Detta kommer till uttrycki reservation nr 1, Vi kan också glädja oss åt att ett annat gammalt moderatkrav nu blir tillgodosett, nämligen kravet på ett återinförande av filosofiekandidatexamen. Tänk att det har varit så mycket väsen kring denna fråga!Kandidatexamen är dock en stimulans, som betyder åtskilligt för de studerande.En beställning är nu gjord till UHÄ, Jag vågar uttrycka den förmodan att gärdetnu är upprivet när det gäller akademiska examina. Jag skulle tro att defortsättningsvis kommer att så att säga sticka fram nosen också på en del andraområden. Vi harefterlyst mer resurser för de enstaka kurserna,Detär helt i linje med vårt synsätt, då vi vill ha en friare sektor. Vi villockså få till stånd en särskild satsning på kvalitetshöjande åtgärder. Det äråterigen fördjupningsstudierna, som praktiskt taget lyser med sin frånvaro vidvåra universitet och högskolor, som vi vill stimulera. Jag skall avslutningsvis, fru talman, anföra ytterligaretvå synpunkter. Det har ofta varit en rått hård diskussion om fördelningen avanslaget mellan olika högskoleregioner. Inte minst har detta gällt landetsyngsta universitet, , för vilket jag av naturliga skälgivetvis har en viss svaghet. Man har ansett sig bli styvmoderligt behandlad.Utbildningsutskottet har, som framgår av skrivningen på s, 10 i betänkande 26,betonat att storleken av anslagsposterna för olika regioner skall bedömas i ettvidare perspektiv än det som bara tar sikte på behov av fortbildning ochvidareutbildning. Anslagen kan inte heller enbart relateras till regionernasinvånarantal, säger utskottet helt riktigt. Men viktigt, inte minst förLinköping, är utskottets följande uttalande: "Utskottet vill i förevarande sammanhang peka påbehovet av att genom ett utbud av enstaka kurser säkra kompetensuppbyggnad inomämnesområden som framför allt är representerade vid universiteten." Vissa för den grundläggande högskoleutbildningengemen-sammafrågorm. Vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågor m. m. Här sägs alltså i klartext att man vid våra sexuniversitet skall garantera att ämneskompetensen består. Regionstyrelsernaskall beakta att kompetensen inte försvinner eller minskar. , fru talman, några reflexioner när det gäller demindre högskolorna. De små högskolorna har en stor uppgift att fylla. De kanutgöra en regional resurs i många hänseenden. Men är det uppenbartatt vi inte kan plottra bort utbildningen alltför mycket. Framför allt gällerkanske detta den klassiska akademiska utbildningen. Jag vill sluta med attcitera vad vi har sagt i vår partimotion, där det står följande: "Den akademiska utbildningens uppgift är nationelloch internationell. Dess resultat mäts i konkurrens inte mellan bygder ochlandsdelar utan mellan länder. Att ge upp den kampen till förmån förregionintressen är att i det långa loppet ge upp både våra industriella ochvåra kulturella ambitioner. Ett sådant synsätt innebär inte att akademisk utbildninginte kan vara väl spridd över landet. Det innebär däremot att den alltid måstekunna motiveras frän ett nationellt vetenskapligt baserat perspektiv. Annanhögre utbildning än den traditionellt akademiska har däremot förutsättningaratt spela en roll såväl i utbildningshänseende som för den regionalautvecklingskraften," Detta tycker jag sätter in de mindre högskolorna i derasrätta sammanhang. Jag hoppas att det skall kunna bli en allmän uppslutningkring denna tes. 3 (): som utbildningsutskottet justeradedet första av de betänkanden som vi nu diskuterar, nämligen ,yttrade sig finansminister här i kammaren om högskolefrågor.Jag vill gärna citera vad han då sade; "Jag vill instämma i det sade omhögskolan. Vi är väl medvetna om att man här i detta hus och iregeringskansliet har ett betydande ansvar när det gäller att reparera ettmisstag som har begåtts tidigare och lösa problem som lämnats olösta alltförlänge. Vi har från regeringens sida försökt att med särskild energi angripaproblem inom högskolans område när det gäller den tekniska utbildningen ochforskningen. Men allteftersom problemen analyseras framgår att det omhögskolans långsiktiga problem skall kunna lösas nog krävs bredare insatser ochstörre grepp än dem vi har tagit," Jag tycker att finansministerns yttrande är utomordentligtintressant. Det visar på en helt annan insikt om det verkliga läget inomhögskolan än den socialdemokratiska gruppen i utbildningsutskottet har givittill känna, vågar säga att vi måste "reparera misstag", att vimåste "lösa problem som lämnats olösta" och att det krävs"bredare insatser och större grepp". När jag besöker högskolor får jag ofta frågor om hur olikauttalanden från regeringshåll skall tolkas. Jag har ibland en känsla av att dethåller på att växa fram ett slags ny vetenskap som påminner om det som brukarkallas "kremlologi". Den går ut på att tyda och tolka det senasteutbildningspolitiska uttalandet frän , "Vad ligger bakomnär statssekreteraren säger att regionstyrelserna böravskaffas?" menasegentligen när utbildningsminister tar avstånd från detuttalandet?" "Vad är på gång när finansministern säger att det behövsbredare insatser och större grepp?" Det här är en sysselsättning somsäkert ger viss förströelse ute på högskolorna och därtill säkert också nyttigainsikter i det högre politiska maktspelets finesser. Jag har valt att tolka detta positivt, som om vi håller påatt bevittna en kursomläggning av den socialdemokratiska utbildningspolitiken.När jag skrev en artikel där jag antydde att socialdemokraterna är på väg attbättra sig, kom det visserligen snabbt en kraftfull dementi frånutbildningsutskottets ordförande. Men jag tycker mig ändå ha sett så passmånga svalor att jag fortfarande vägar hoppas på något av ensommar, åtminstone en svensk sommar i den socialdemokratiska högskolepolitiken. Det skullevara bra, för problemen är stora. Kvaliteten i framför allt grundutbildningen är för låg påmånga håll. Det är svårt att få kvalificerade lärare. Studenterna väljer försällan fördjupningsmoment, studiemedlen är för låga och tvingar många attarbeta kanske halvtid eller mera parallellt med studierna. Till det kommer attutrustningen på mänga institutioner är föråldrad och att det inte finns anslagför att köpa ny. Resultatet av allt detta blir för låg genomströmning, för fåsom går vidare till forskarstudier, kritik från avnämarna - helt enkelt för lågkvalitet i hela systemet. Detta är inte en bild som gäller överallt. Det finns mängaexempel på bra utbildningar och utmärkt fungerande institutioner, men den härskildringen kan gälla tillräckligt många utbildningar för att vi måste ta dessalarmsignaler på allvar. I näringslivet sägs det ibland att om det kostar en kronaatt rätta till ett fel i en produkt när den fortfarande befinner sig påkonstruktionsstadiet, då kostar det att rätta till felet när varanhar kommit i produktion och kanske om den felaktiga varan nåttkunden. Därför lägger man ner stort arbete på att tidigt föra inkvalitetstänkande. Detta resonemang kan i viss mån överföras pä högskolan. Detär samhällsekonomiskt mycket billigare att ge en student en bra ochkvalificerad undervisning i högskolan än att han eller hon senare i livet genomegna misstag skall försöka kompensera det som högskolan inte kunde ge. Den svenska högskolan behöver en flerårigkvalitetssatsning, och den måste få kosta pengar. De 46 miljoner somsocialdemokraterna tvingats öka högskoleanslaget med under utskottsbehandlingenär inte tillräckligt. Det är visserligen tacknämligt att den samladeoppositionen kunnat tvinga socialdemokraterna att acceptera en ytterligaresatsning på civilingenjörsutbildningen och forskarutbildningen, men viktigaområden får inga påslag. Jag vill återkomma till lokal- och utrustningssidan. Förnågra veckor sedan fick en skrivelse frånforskningsrädsnämnden och , där dessa båda institutioner pekarpå den mycket bekymmersamma situationen när det gäller utrustning framför allti grundutbildningen. Enligt skrivelsen återstår nu 31 milj, kr, av dettillgängliga anslaget mot ett bedömt behov i storleksordningen 250-300 milj, kr.Det är inte minst behovet av datorer som lett fram till den här situationen.Folkpartiet kan inte anvisa några pengar i den storleksordning som avsändar- Vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågor m. m. Vissa för den grundläggande högskoleutbildningen gemensammafrågor m. m. na av denhär skrivelsen önskar, men liksom har vi genom besparingar pä annathäll frigjort 40 milj, kr, för det ändamålet. Men det har vi alltså inte kunnatfå majoritet för i utbildningsutskottet. Den humanistiska utbildningen och forskningen får ingetpåslag utöver regeringens förslag, Inga särskilda insatser görs för högskolansinternationalisering. Ingen förstärkning av de vetenskapliga biblioteken kanske, Inga extra medel anvisas för att främja rekryteringen av kvalificeradeuniversitetslärare. Allt detta gör att jag måste konstatera att utskottet intehar kunnat åstadkomma den vändning av högskolepolitiken som jag hade hoppatspå. När man efter den allmänna motionstiden gick igenom defyra oppositionspartiernas förslag visade det sig att vpk var det parti somlåg högst när det gällde påslag. Det tillhör politikens mysterier att det varmöjligt för socialdemokraterna att träffa en uppgörelse med det parti som hadedet högsta utgångsbudet. Om vpk hade valt att forma en majoritet tillsammansmed de borgerliga partierna, hade vpk kunnat få igenom en större del av sina förslag.Men det är möjligt att målet för vpk:s parlamentariska arbete inte är att fåsina förslag förverkligade - vad vet jag? På en punkt känner jag stor tillfredsställelse överutskottets ställningstagande. Det gäller förslaget att återinföra filosofie kandidatexamen.Det här kan tyckas vara en fråga av mycket ringa betydelse som svårligen låtersig diskuteras i särskilt intellektuella termer. Men när man träffar studenter-och det har jag gjort ganska ofta under den senaste tiden-märker man tydligtatt den förändring som är på gång har utlöst mycket positiva reaktionerbland dem. skrev i den artikel som jag tidigare nämnde: Det härär något vi kan bjuda på, om det gläder någon. Jag kan försäkra att denna"givmildhet" från socialdemokraternas sida har glatt, inte baranågon, utan många. Jag nämnde tidigare studenternas bristande benägenhet attvälja fördjupningsmoment, att fördjupa sig i ett visst ämne, när de läser påfasta utbildningslinjer. Jag tror att den största betydelsen med att fil,kand,-benämningen återinförs just ligger i att man skapar ett bättre incitamentför studenterna att välja fördjupningsmoment, att läsa fördjupningsämnen.Återinförandet av fil, kand,-benämningen är-ävenom somliga kan uppfatta dettasom ett uttryck för nostalgi och titelsjuka - faktiskt ett inslag i strävan motökad kvalitet. Jag har berört de flesta av de reservationer i deaktuella betänkandena där våra skilda synsätt kommer till uttryck, 1förbigående vill jag bara säga några ord om reservation 1 i betänkande 20,vilken handlar om en översyn av högskolans anslags- och styrsystem.