prot · G90953 · 1985-12-31 00:00:00 — Men den kan också leda till social och kulturellfrigörelse och en förnuftigare hushållning. Den kan leda till hårdare över- ochunderordning och till ett förråat klassamhälle. Men den kan också leda tillökad insyn, utjämning i kunskap och en jämlik arbetsfördelning. saknar arbetarrörelsen en strategi för hur man skallmöta och forma den tekniska omvälvningen. Det finns beräkningar som visar på en stigandearbetslöshet, bland den aktiva befolkningen omkring ,beroende på just den tekniska utvecklingen. Vad betyder rätt till inkomst och rätttill arbete, när automatisering och datorisering avskaffar mängder av arbeten?Tekniken gör det möjligt att producera en växande volym varor med minskandemängder kapital och arbeten. I en sådan situation måste de ekonomiska styrmedlen bliannorlunda. Den nya tekniken leder till ett helt nytt samhälle med en annaninfrastruktur. har vi haft ett så kraftfullt medel som den nyatekniken att styra och manipulera med. Nya ekonomiska villkor kommer att gälla.Skall demokratin kunna behållas i sådant läge, är det bråttom att vi förberedeross för detta nya samhälle. Vi går också in i ett samhälle där det inte går att mätamed gamla mått och jämföra med tidigare siffror.Vi måste göra upp med detmätbaras tyranni. Det måste bli nya förtecken till det mesta. Vi vet att de ekonomiska klyftorna i samhället redan nuhar ökat och fortsätter att öka. De kulturella klyftorna ökar också, och ettnytt slag av analfabetism har kommit genom den nya datatekniken. Det gäller attmöta och styra den nya tekniken på många områden. Eftersom den nya teknikenkommer att påverka människors vardag på ett genomgripande sätt, är det viktigtatt vi t. ex. omformar och bygger in nya funktioner i våra bostadsområden.Dels måste de anpassas till nuvarande levnadssätt för de flesta människor, delsmåste nya funktioner byggas in när den nya tekniken slår igenom. Också inombarnomsorgen kommer man att få arbeta under nya premisser. Vilkenberedskap finns det inom och för detnya som kommer? Ingen alls, tyvärr. I gårdagens läste jag en artikel som Bo AEricsson hade skrivit. Den inleddes med följande; "Juldekorationerna glittrar förföriskt, i Västeuropasvaruhus råder hektisk köpträngsel. är det rusch och all-time-high pånästan alla börser, i näringslivet stiger vinsterna, exportrekord slås och dethar börjat talas om 'en ny optimism'." Detta är det ena , en bild som också stämmer närdet gäller vårt land. Det andra ser annorlunda ut. 20 miljonermänniskor är arbetslösa trots av ekonomisk uppgång, och riskfinns att antalet stiger ytterligare i flera länder. Fler människor måste sökasocialhjälp. I är siffran för antalet socialhjälpstagare 550 000- ocksåen uppgång, trots att man från regeringshåll påstår att arbetslösheten sjunkit.Klyftorna i samhället har ökat. Ungdomsarbetslösheten har inte sjunkit. Denekonomiska förbättring som skett i många av länder har inte gettnågot genomslag på arbetsmarknaden. Massarbetslöshetens nivåer tycks ha permanentats.Vad som hänt är att de redan välbeställda grupperna har fått det bättre, medande svagare grupperna har blivit ännu svagare. Den tendensen har man redantidigare kunna skönja, men den har blivit mer påtaglig . Samhället hotar atttudelas. I flera länder ligger ungdomsarbetslösheten på . Ungaarbetslösa har också hunnit bli vuxna arbetslösa. har hittillsklarat den öppna arbetslösheten bra i jämförelse med andra västeuropeiskaländer. Men också hos oss ligger arbetslösheten betydligt över den nivå denborde ha under en högkonjunktur. Välfärdsstaten har ifrågasatts, och de socialaskyddsnäten har försvagats - detta innan den tekniska revolutionen knappt harbörjat. "Vi skaffade en persondator och slapp anställanågon", säger en kassör inom . På hans arbetsplatsstod valet mellan att anställa någon på heltid och att skaffa en dator. och förbättrade dessutom servicen, sade vidare den härkassören. Så resonerar nog många. Inom facket och naturligtvis inomnäringslivet, ja, överallt i förvaltningarna diskuterar man på det här viset. är det lika självklart med en dataterminal ibyggfutten som med en kokplatta. Den nya tekniken innebär en lika storförändring på byggena som när den armerade betongen och stålbalkarna kom, sägerman inom byggbranschen. Nästa steg är att datorn styr de byggrobotar som kommeratt ta över arbetsuppgifter. Robotarna kan ta över en del av målningsarbetenaoch utföra farliga eller hälsovådliga byggjobb. Datorn kan översättaritningarna. Datorn kan hålla reda på tidsplanen. Datorn kan beräknamaterialåtgång och skriva ut beställningslistor. Hur man än vill se på datatekniken kommer dennya tekniktillämpningen att minska volymen av nödvändigt mänskligt arbete. Omarbetslösheten blir så stor som mycket tyder på måste vi värdera om synen påarbetet. Skillnaden mellan arbete och fritid kommer att suddas ut. Vi måstevåga tänka i nya banor när det gäller synen på arbetet. Arbetet kommer intelängre att vara det primära i många människors liv,. Det kommer att finnasandra arenor än arbetets arena. Förutom att vi måste ändra synen på arbetet som ennödvändighet måste vi skaffa oss ett ekonomiskt grundtrygghetssystem som gällerför alla typer av inkomstbortfall. Jag har i olika sammanhang upplevt att människor har enovilja att diskutera den framtid som kommer att bli resultatet av den nyatekniken. Att inte våga eller vilja diskutera dessa perspektiv är att gömmahuvudet i busken, Det är fegt och oansvarigt gentemot de människor som annarshar att möta en social, kulturell och ekonomisk utslagning. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillvpk-reservationerna i betänkandet, AnL 98 (): Kommer framtidens informationssamhälle attinnebära en annorlunda omställning för kvinnor än för män? Frågan är högst berättigad om man är medveten om detveksamheter och de farhågor som många kvinnor känner . Deflesta kvinnor uttrycker en rädsla. Själv blev jag litet betänksam när jag lademärke till att utskottets ordförande inte nämnde ordet kvinnor mer än en gångoch då i en replik. Propositionen och betänkandet är härvidlag mer mångordiga, 1 det socialdemokratiska kvinnoförbundet har vi haft datatekniken högt på dagordningen för att försökaanalysera denna oro och för att försöka finna vägar för att undanröja denegativa konsekvenser som kan följa i datateknikens spår och hitta vägar föratt göra tekniken till den möjlighet som den, rätt utnyttjad, kan bli. Och visst har kvinnor större anledning än män attifrågasätta framtidens teknologiska utveckling. Vi har det utifrån fleraperspektiv. Ett är socialt. Eftersom kvinnor av konvention och som följd av ettpatriarkaliskt samhällsbygge svarar för den sociala och reproduktiva sektornhar vi all anledning att ställa oss frågan; Kan man datorisera socialkompetens? Dvs, kan man mata in och bearbeta allt det som det mänskliga ögatoch kloka förnuftet hos exempelvis en tjänsteman på försäkringskassanregistrerar? Nej, naturligtvis inte. Därför kan och får aldrig en apparat ensamfatta beslut, ställa en diagnos utan att man därutöver använder den socialakompetensen, alltså den icke definierbara, ofta subjektiva bikunskap som baraen människa med känslor och sinnen besitter. Dessutom är det helt nödvändigtatt tjänstemännen, för att upprätthålla den traditionella yrkeskompetensen, påförsäkringskassan - för att nu fortsätta med exemplet därifrån - måste hamöjlighet att praktisera sin kunskap. Den sociala kompetensen erövras ofta i privatlivet.Kvinnor vårdar, sköter om, stöttar. Från privatlivet tar man med sig detta tillyrkeslivet. Man får betalt för mycket av det arbete man tidigare gjort gratis.Så begår kvinnor misstaget att utbilda sig till sekreterare, sjukvårdsbiträde,affärsbiträde, städare, hemvårdare, barnskötare - fem av de vanligaste av detrettio yrken som kvinnor väljer bland, yrken där den sociala kompetensenofta är basen. Och ställer sig, med all rätt, dessa kvinnor frågan; Hur blirdet nu när dessa s, k. kvinnoyrken står inför en datorisering? Då är det inteenbart innehållet och kvaliteten på det gamla arbetet som man oroar sig förutan även möjligheten till arbete över huvud taget. strukturrationaliseringar har varit hårda och hardrabbat och drabbar männen i stor utsträckning. Jag tänker t, ex, på jord- ochskogsbruk, gruvnäring och byggnadsverksamhet, I varje fall en del av dessarationaliseringar har kunnat följas av nya jobb i andra sektorer. En växandeoffentlig och privat tjänstesektor har exempelvis svalt i huvudsak kvinnorunder , men också åtskilliga män, särskilt inom den högreadministrationen. Men kommer framtidens rationaliseringar att finnas i storutsträckning inom områden där kvinnor arbetar. Prot.1985/86:53 Kontorsyrket är ett sådant exempel.Jämför investeringarna per industri- anställd medinvesteringarna per kontorsanställd! Eller jämför jordbrukets investeringar medkontorets! Det framstår då som helt uppenbart att telefoner, räknemaskiner ochskrivmaskiner kräver en tusenfalt mindre kapitalinvestering än traktorer,skördetröskor osv. Därför är turen, om man kan säga så, nu kommen till dehundratusentals kontorsarbetare - det rör sig faktiskt om 650 000kontorsarbetare - i det här landet som har och har haft just telefonen,räknemaskinen och skrivmaskinen som hjälpmedel. Vad innebär då en investering i dagens avancerade tekniskahjälpmedel för dessa kvinnliga - för det är i huvudsak sådana - kontorister?Ja, svaret finns både i och utomlands. Men om vi bara håller oss inomlandets gränser finns svaret bl, a, i dataeffektutredningen. Där slås fast attom inte mycket aktiva åtgärder vidtas, finns risken att 100 000 kontorsjobbförsvinner av . Man har också förslag när det gälleraktiva åtgärder som kan bli aktuella för att nämnda utslagning skall kunna undvikas. Ett annat hotat jobb är affärsbiträdets, Läspennor avläserpriset. avges det en signal till lagret om att en vara av det enaeller det andra slaget har sålts. När ett visst antal varor återstår i lagretavges automatiskt en signal till grossisten, som uppmanas att leverera nyavaror. Lättsamt - javisst! Men vad händer med de anställda? Ja, det behövsförstås färre. På gjorde man själv i slutet av1970-talet en grov uppskattning av hur stor minskningen av antalet sysselsattaskulle bli. Man kom fram till att 10 000 anställda skulle slås ut om det s,k,EAN-systemet genomfördes. Kvar blir då kassörskorna som med sin penna avläservaran. kanske människan ersätts av en apparat somregistrerar priset. Betalning sker med kontokort. Vad som återstår är att packaupp varor - dvs, lätta eller tunga lyft samt sträckningar. Sedan kanske manäven på detta område ersätts av automatiska band och andra finesser som alltidser till att rätt antal varor exponeras. Den obemannade affären blir ett faktum och tiotusentalskvinnor mister sina anställningar. Ytterst handlar den här diskussionen - somjag ser saken -om tre saker: 1, Vad skall vi arbeta med iframtiden? 2, Vad blirinnehållet i dessa arbeten? 3, Vem skall bestämma överutvecklingen av framtidens arbeten och deras innehåll? Det här är inga enkla frågor, och det finns inga givnasvar. Men en sak är klar, nämligen att kvinnorna kräver ett svar. De kräver attfå utbildning innan de är bortrationaliserade. De kräver att få stöd. De villnämligen ha andra arbetsuppgifter än de traditionella. De kräver en jämnarefördelning av arbetstimmarna, både nu och - dvs. de vill användasextimmarsdagen också för att kunna leva upp till vad begreppet arbete åt allainnebär. Vidarekräver kvinnorna att man från politikernas och de anställdas sida åstadkommerökade möjligheter när det gäller att göra den tekniska utvecklingen till ettmänniskornas redskap - inte människorna till den tekniska utvecklingensredskap. Det här är, som sagt, svåra frågor. Hur bemöter då utskottet de krav som vanliga kvinnligalöntagare i ställer? Ja, i fråga om vad man skall arbeta med kanjag tyvärr inte läsa mig till någon viljeyttring i betänkandet. Därför skulledet vara bra om finansutskottets ordförande kunde avge en viljeyttring i dettasammanhang. Han sade ju i sitt inledningsanförande att en mängd nya arbeten kanskapas. Ja, det får man alltid höra när man tar upp dessafarhågor, men än har ingen beskrivit vad det är för mängder av nya arbeten somkommer att skapas. Utbildning talas det mycket om i betänkandet -grundläggande utbildning och utbildning för nya arbetsuppgifter-och det är bra.Utskottet hänvisar till bl.a. förnyelsefonderna, och där finns det mycketpengar, mellan 5 och 8 miljarder. Det finns enligt mitt sätt att se anledning att höja ettvarningens pekfinger inför detta. Dessa pengar är trots allt knutna till deföretag där de genereras -expansiva företag och ofta företag med högt utbildadpersonal. Därför är det risk för ytterligare kunskapsklyftor. Utskottet hänvisar också till den försöksverksamhet som ärriktad till kortutbildade, och det är bra. Där har ungefär 5 500 kvinnor fåttchansen. Men det är långt till de 100 000 kontorister som jag talade om. När det gäller en mindre könsuppdelad arbetsmarknad kanvi, vilket också utskottet gör, peka på propositionen från och på10-miljoners-kampanjen. Båda dessa satsningar är utmärkta - de är brainledningar till att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Detta arbetemåste fortsätta, och med den vältalighet som både finansutskottet ochutbildningsutskottet beskriver problemen får man hoppas och förmoda attregeringen beaktar frågan i den kommande budgetpropositionen. Jag konstaterar också att frågan om arbetstidsförkortningnämns - om än bara i en enda mening - i betänkandet. Den teknologiska utvecklingenkommer, menar utskottet, att skapa förutsättningar för en förkortning avarbetstiden. Inom det socialdemokratiska kvinnoförbundet är uttrycketarbetstidsförkortning liktydigt med sextimmarsdagen. Vi är övertygade om attden, förutom de sociala aspekter som man kan anlägga på den, också kommer attöka sysselsättningen. Till slut, herr talman, gäller det makten överutvecklingen. Här skriver utskottet på flera ställen att datatekniken inteskall styra utvecklingen utan vara underordnad politiken på olika områden.Samtidigt beskriver utskottet, som svar på motion, hur manavtalsvägen kan förhandla om införandet av ny teknik. Jag måste erkänna att många kvinnor i , i likhetmed , önskar en kraftigare styrning, kanske vialagstiftning. Många, både kvinnor och män, känner maktlöshet inför den tekniskautvecklingen . Kanske bottnar det i dålig kunskap om vilka möjligheter somfaktiskt finns. Kanske är det så - denna tanke stöds av många kvinnor i Sverigei dag - att det samhälleliga inflytandet över teknikens utveckling och över vår övergång till det postindustriellainformationssamhället ytterligare måste förstärkas. Dagens beslut ser jag därför inte som någon slutpunkt. Dendebatt som vi för och de åtgärder som vi beslutar om och redan harvidtagit kommer förhoppningsvis att skapa en debatt ute bland människorna.Verkligheten för de arbetande kommer att ge oss anvisningar om hurvi skall förhålla oss för att med teknikens hjälp uppnå det goda samhälle somvi önskar för de många människorna. Till dess nöjer jag mig med att biträda utskottsmajoritetenshemställan. AnL 99 TREDJE VICE TALMANNEN; Jag får meddela att anslag nu haruppsatts om detta sammanträdes fortsättning efter sedvanligtmiddagsuppehåll. AnL 100ARNE GADD (s) replik: frågade vad utskottet hadeföreslagit när det gäller kvinnornas arbetsmarknad. Det var bra att honhänvisade till vad som står i finansutskottets betänkande, där vi understrykervikten av de aktiviteter som regeringen har på gång. Sina farhågorexemplifierade hon med dataeffektutredningens undersökning och bokom kontorsautomation och kvinnors framtida arbetsmarknad. Det är helt riktigtatt 100 000 kontorsarbeten kan utföras av maskinell utrustning som redanär konstruerad. Självfallet är detta ett problem. Naturligtvis skulle det ledatill en ren sysselsättningskatastrof med förödande sociala effekter om det fickslå igenom. Då bör vi som socialdemokrater ställa frågan så här - jagsäger detta som exempel, ; Har vi den omvårdnad som vårabarn och gamla behöver? konstaterade för några årsedan att om vi skulle bibehålla den standard på åldringsvården som vi hade1970, skulle det bara i den sektorn krävas mer än 100 000 nya anställda. Föratt lösa problemet krävs en politisk vilja att finansiera en bibehållenstandard. Jag tror inte sysselsättningsfrågan är omöjlig att lösa, men detkrävs just en politisk vilja. Jag inbillar mig att det socialdemokratiskakvinnoförbundet och utskottsmajoriteten i finansutskottet har exakt sammavärderingar. AnL 101 INGA (vpk) replik; Jag skall inte polemisera med MargaretaWinberg. Jag ville bara upplysningsvis, med anledning av att hon tog upp fråganom att den nya tekniken också skapar nya jobb, säga att dataeffektutredningenvisar att den nya tekniken skapar jobb, men att den tar flera jobb än denskapar. Det är fråga om ett samband på 1:5. Den skapar ett jobb, men fem slåsut. '-bekräftats av många internationella undersökningar och prognoser. Med hjälp av den nya tekniken ökar man ocksåproduktiviteten, och denna ökning av produktiviteten skulle samhället kunnatillgodogöra sig på i princip två olika sätt; antingen som ökad produktion medkonstant arbetsinsats eller också med en minskad arbetsinsats och konstantproduktion. Det är förmodligen det senare som kommer att gälla, eftersom viinte kan producera hur mycket varor som helst. Jag ville bara göra den kompletteringen till MargaretaWinbergs inlägg, att 1:5 är det förhållande man räknar med i diskussionen omhuruvida datatekniken skapar fler jobb. Det gör den faktiskt inte, och jagtillhör dem som är mycket oroade för sysselsättningen på grund avden nya tekniken. Det framgick väl också av mitt anförande. AnL 102 () rephk; Jag delar den oron, . Jag kännerockså till den rationaliseringspotential som talar om - 5:1 - ochsom främst gäller för tillverkningsindustrin. Även om det också skapas jobb vet vi att de nya jobb somkommer till inom t. ex. elektronik- och ADB-branschen tyvärr redan är mycketkönssegregera-de. Man hade trott att de kanske skulle vara könsneutrala, men såär icke fallet. De är redan mycket hårt uppdelade. Jag blir mycket glad närfinansutskottets ordförande, , tar upp omvårdnaden av barn och gamla.Det är helt uppenbart för alla som har någon insikt om detta område att det därfortfarande råder stora brister. Men där finns också, , ett hot motkvinnors arbete. Den positiva utveckling inom den offentliga sektorn som skeddeunder , som var befogad av serviceskäl men som också skapade väldigtmycket arbete för i huvudsak kvinnor, har nämligen stagnerat , trots att vivet att behoven fortfarande finns. De är alltså inte tillgodosedda . Detlåter mycket bra och hoppingivande när finansutskottets ordförande står upp ochtalar om att framtidens arbeten finns inom den offentliga sektorn. Jag ser medspänning fram emot budgetpropositionen och dess behandling vad avser den kommunalaekonomin. AnL 103LENA (); Jag vill till den här debatten foga några ordom datateknik ur handikappsynpunkt. har frågan ställts här ;Är tekniken ett hot eller ett löfte? Den nya informationsteknologin kan innebära vidgadeinformationsklyftor och ökad isolering. Den kan innebära att kompliceradteknik bara kan användas av aktiva och välutbildade, att personlig betjäningersätts med maskiner och att informationen blir otillgänglig för stora grupper,bl.a. synskadade och begåvningshandikappade. Detta blir verklighet om vi överlämnar utvecklingen åtexperter utan övergripande mål och riktlinjer, om ansvarsfrågorna är oklara ochom ekonomiska besparingar går ut över de svaga grupperna. Övervägande skäl talar dock för att man bör se teknikensom ett löfte. Ett löfte om minskade informationsklyftor, ökad delaktighet ochjämlikhet. Ett löfte om speciella TV-kanaler och bildtelefoner för döva,syntetiskt tal, som gör t. ex. dagstidningar direkt tillgängliga för synskadadeoch som gör att talskadade kan samtala. Ett löfte om telefon för dövblinda,maskiner som kan läsa osv. Vi kan alltså avhjälpa funktionsnedsättningar på olikasätt. Vi kunde se exempel på detta vid den demonstration somhandikappinstitutet hade här i . Prot.1985/86:53 Det finns alltså all anledning tilloptimism. Men de olika problemen löser 17december 1985 sig inte själva. Det krävs en medveten vilja och att manalltid tänker sig för. Det krävs också en kunnig allmänhet, kunnigabeslutsfattare och kunniga Datapolitik , o D o Först och främst behövs övergripande mål och riktlinjerför datapolitiken, vilket har beslutat om och somytterligare utvecklas . Härav framgår att datatekniken bör användas på ettsådant sätt att handikappades möjligheter till arbete och förbättradsamhällsservice främjas samt att datapolitiken är underordnad andraövergripande samhällsmål som social och kulturell jämlikhet. Det finns alltså goda utgångspunkter. Uppgiften blir attomsätta dessa i praktiken. Och det är här som ansvarsfrågorna kommer in. Vemhar t. ex. ansvaret för breddutbildningen? Det är, som jag kan se det, uppdelatpå flera organ. Man borde tillsätta en särskild programgrupp, sorn fick tilluppgift att planera, initiera och samordna den verksamheten. Det behövs enmedveten plan för genomförande och uppföljning. Jag förutsätter att ocksåregeringen kommer fram till denna slutsats. 1 finansutskottets betänkande nr 5, som vi just nudiskuterar, behandlas motion 29, som tar upp datatekniken ur just denna aspekt.När det gäller utbildningsfrågorna kan också förnyelsefonderna få en viktigroll om särskilda riktlinjer för detta utformas. Det kan t. ex. röra utbildningför dem som har svårt att läsa och skriva, så att de blir bättre rustade attklara utbildningen avseende själva tekniken. Här handlar det om 100 000 personer. Man kan också utforma programmen på olika sätt, bådeenkelt och komplicerat. Kanske behövs riktlinjer även för detta. , liksom utbildningsutskottet, förutsätternär det gäller forskningsfrågorna att man tar hänsyn till de handikappadessärskilda behov vid utarbetandet av den forskningspolitiska propositionen. Jagtycker att detta är utmärkt. Men det är också av vikt att rnan tar samma hänsyni det informationsteknologiska programmet. Därpågåren hel del arbete, men detär mest inriktat på själva tekniken och mindre på förutsättningar ochkonsekvenser för handikappade. Den sociala forskningen är alltså eftersatt.Glöm således inte den biten i programarbetet! Det är rnin uppmaning. Programmetmåste ange insatser på samtliga områden. I motion 29 finns ett intressant avsnitt orn integreringav handikappåtgärder i datapolitiken. Det verkar som om utskottet har missatdetta avsnitt, men det kanske kan förklaras av den mängd yrkanden som rnan haftatt hantera. Vi kan ju reparera detta nu genom att ägna åt justintegreringsproblematiken. När det gäller den fysiska miljön har vi 42 a § i byggnadsstadgan. Det borde skapas något liknande för informationsteknologin. Det är bådetekniskt möjligt, ekonomiskt försvarbart och socialt önskvärt. Medan viväntar på en motsvarighet till 42 a § kan alla uppdrag som lämnas idetta ämne till olika organ kompletteras med riktlinjer sorn syftar till attintegrera handikappåtgärder i arbetet. När det gäller säkerhets- och integritetsfrågornahar ju särskilda ansvariga utsetts. 108 kan vara aktuellt här. De krav som människor med funktionshinder ställer påinformationsteknologins förändring av samhället är i första hand desamma somövriga medborgare ställer. Dessutom krävs åtgärder av två slag: generellanpassning samt hjälpmedel av olika slag. Den generella anpassningen måste byggas in från början,precis så som sker när det gäller den fysiska miljön. På hjälpmedelssidan satsas ett antal miljoner påforskning, utveckling, produktionsstöd och avsättningsgarantier samt mycketstora summor på att tillhandahålla hjälpmedlen kostnadsfritt via landstingen. Jag har inte märkt att lönsamheten för sådan specialanpassningär särskilt stor. Samhällsinsatser är nödvändiga för att garantera produktion,eftersom det oftast handlar om små serier, dyrbara produkter och en mycketliten marknad. Men kan få industrin att engagera sig ändå, så ärdet välkommet.