prot · G90955 · 1985-12-31 00:00:00 — Först till : Det ärnaturiigtvis svårt att komma runt det agerande som har skett när det gälleravtalet mellan staten och de Sitter man i lönedelegationen och säger ja - jag vill markera attlönedelegationen vid det tillfället hade en borgerlig majoritet -och sedan gårtill utskottet och skriver ett betänkande där man säger nej, vad har då häntdäremellan? Dessutom tycker jag nog att den diskussion som herrWennerfors för när det gäller det negativa med de här fonderna är någotkrystad. Vad är det för fel att de anställda får möjlighet till både utbildningoch förnyelse av sitt arbete? Det sägs att man kan ta pengar från annat håll, men detmåste väl ändå vara rätt positivt att man tar de pengar som finns ilöneutrymmet och gör dessa insatser. Det kan väl ändå inte - med utgångspunktfrån som helhet -vara något fel? Sedan vill jag bara till säga: Jag tror inteatt det är så stora motsättningar. Jag sade i mitt inlägg att vi nog är ganskaöverens när det gäller antalet platser för de arbetshandikappade. Men jag villockså göra den kommentaren att det är fråga om en tilläggsbudget, och det äralldeles nödvändigt att vi håller ögonen på situationen. I det avseendet harjag inga som helst dubier när det gäller den socialdemokratiska regeringen. Detär ju vi som slåss för de svaga i samhället, och det är klart att dearbetshandikappade är svaga. Detta fårockså räcka som svar till . AnL 84 () replik: Jag får begränsa migtill att säga; Är man socialdemokrat tycker man inte bara om statliga fonder,utan man älskar dem. Är fonderna dessutom fackligt styrda, med all denkorporativism som ligger i det, så är man ännu lyckligare, ännu mer kär - detär uttrycket för en socialist. AnL 85ELVER () replik: Utskottets ordförande säger att vi egentligenär ganska överens, och han säger det i ett sådant tonfall att man nästan trorhonom. Sedan lägger han till: Skulle inte vi, som slåss för de svaga isamhället, vara med och ställa upp här? Socialdemokraterna är ofta mycket skickliga, framför alltverbalt, men man blir ändå besviken på flera punkter. Och detta är en punkt därman från socialdemokratiskt håll i utskottet borde ha korrigerat regeringen endel. Här handlar det ju om de allra svagaste, ocharbetsmarknadsverket har sagt att man behöver några hundra platser till för atthjälpa dessa människor från utslagning och från en förtidspensionering.Dessutom är det inget tvivel om att det här national- och samhällsekonomisktborde vara balanserande punkter. Här skulle man inte göra våld påstatsfinanserna. Låt mig sedan, fru talman, fill sist säga - eftersom dettablir min sista replik; När socialdemokraterna talar om stabiliteten påarbetsmarknaden med ett belåtet tonfall, blir naturligtvis den fråga sominställer sig; Är ni verkligen nöjda med denna tingens ordning att ha haft enså hög arbetslöshet i en högkonjunktur med så gynnsamma förhållanden? Var inteambitionerna större? Och vad säger ni när PK-ekonomerna i skriveratt vi har dystra år framför oss? På den punkten har vi inte fått något svar här ikammaren, och det är därför som det finns anledning att upprepa; Vi måste haförväntningar på den budgetproposition som läggs här . Den måsteinnehålla betydligt mer än vad regeringen hitintills har presterat av förslagför . Prot,1985/86:55 AnL 86 () replik: säger att'socialdemokraternaälskar fonder. Jag vet inte vad han lägger i det begreppet. Jag tycker attfonder är bra att ha där de gör nytta, och i det här fallet är det faktiskt så- det måste väl ändå som gammal facklig företrädare på TCO-sidanveta - att de anställda här har avstått pengar för att förnya sinaarbetsplatser. Är inte det ändå rätt positivt? Även om det kallas fonder kandet vara något positivt - det behöver inte vara negativt. Jag vill sedan bara till säga; Beträffandesysselsättningen har vi det högsta antalet sysselsatta någonsin, och detär ju inget dåligt resultat. Vi har också, sakta men säkert, trängt tillbakaden öppna arbetslösheten. Vi har fört denna diskussion , men gör enutblick över världen, , och jämför med andra länders arbetslöshet.Var har man nått våra resultat? Varje person som är arbetslös är en person för mycket. Vihar allanledning att hårt och intensivt slåss mot arbetslösheten, för den ärett fördärv. Förste vice talmannen anmälde attAlf Wennerfors anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. AnL 87 (): Idet svenska samhället tar vi för givet attden som är ung skall ha framtidstro och se ljust på livet. Våra ungdomar fårsom regel en god utbildning, och i många fall har de genom sina gymnasiestudierockså skaffat sig en bra yrkesutbildning. Med denna utbildning som stöd har deallra flesta framtidstro och en förhoppning om att kunna stå på egna ben. Ungdomarnaplanerar att lämna föräldrahemmet, skaffa egen lägenhet, gifta sig och flyttasamman med någon som de tycker om. Problemet med brist på pengar som de upplevtunder studietiden blir ofta löst när de får ett heltidsjobb i ett yrke som desjälva har valt. Dessa positiva tankar och förhoppningar är precis de somvi äldre vill höra från ungdomar. Men framtidstron visar på ett glättat samhälle, som intealltid stämmer med verkligheten. Vi vet attungdomsarbetslösheten har varit och är ett gissel. Som politiker har vi alla fått kritik för att vi intelöser sysselsättningsproblemen för våra ungdomar. Som en konsekvens av dennakritik har dét skapats lösningar för 18-20-åringarna genom de s.k.ungdomslagen. har som bekant lagt fram andra förslag. Vivill gärna se att ett ungdomsavtal träffas mellan arbetsmarknadens parter.Detta skulle innebä-raatt många fler 18-20-åringar skulle komma ut i detprivata näringslivet och ocksålättare få en fast anställning. Men trots att har föreslagit dennalösning på problemet, har vi accepterat att ungdomslag inrättas. Efter enenergisk debatt fick vi också gehör för kravet att platser hos enskildaarbetsgivare även skall utnyttjas för ungdomar i ungdomslag, kunde vi konstatera att regeringen sågmed oro på vad som kommer att hända när ungdomarna fyller . Regeringen togdå intryck av den kritik som framförts mot ungdomslagens konstruktion. Manföreslog en utökning av arbetstiden med , som skulleanvändas till att söka arbete. Men ungdomarna krävde längre arbetstid än fyratimmar per dag, främst därför att de inte klarade sig ekonomiskt med fyratimmars arbetsdag. I Sinovas rapport påtalades också riskerna för inlåsning iden offentliga verksamheten, där chanserna till fast jobb är mindre än inäringslivet. Trots detta vitsordar arbetsmarknadsministern attplacering hos enskilda arbetsgivare har skett i liten omfattning, och hontillägger; Även om det aldrig har varit meningen att denna möjlighet skulle fåen vidsträckt omfattning, står det låga utnyttjandet enligt minmening inte i överensstämmelse med intentioner. Jag minns själv hur ungdomsarbetsförmedlarna tolkade dessasignaler. Det fördes en intensiv diskussion ute på förmedlingarna om vadregeringen egentligen menade. Resultatet blev att man fick ta till ungdomsplatsi det privata näringslivet endast när stat och kommun inte kunde placeraungdomarna. Detta är historia. Trots detta, herr talman, kan vi fortfarande konstateraatt placeringar av ungdomar i ungdomslag på enskilda arbetsplatser kommit attspela en mycket blygsam roll. Varför denna njugghet mot ungdomarna? I debatten har framförts att det inte är möjligt attsubventionera arbetsgivare inom det enskilda näringslivet och därför inteheller möjligt att placera ut ungdomar i den privata verksamheten. Hellre satsa på verksamhet i stat och kommun, som innebär inlåsning och risk förarbetslöshet , än försöka hitta den bästa lösningen förvarje ung människa. Skälet till att vill se ett betydande antalungdomar i ungdomslag i privat verksamhet är att man i första hand måste setill ungdomarnas bästa. Har de en yrkesutbildning, bör allt göras för att deskall få praktik inom det yrke de utbildat sig för. Det är också viktigt att deungdomar som önskar pröva ett visst yrke får möjlighet att göra det. I många kommuner har man uppenbara problem att skapaarbetstillfällen för ungdomar i åldern . Många av dessa har under långtid varit arbetslösa, och oron är stor för att de skall få men för livet,vilket kan innebära att de aldrig får en fast förankring i arbetslivet. Riskenför att det blir många pensioneringar av alltför unga människor är alltsåuppenbar. Detta kan väl inte vara målsättningen för regeringen, varsföreträdare i valrörelsen talade om arbete åt alla. Riskerna för att också ettbetydande antal 18-20-åringar hamnar i denna grupp måste undanröjas. Alla godakrafter, över partigränserna, borde få möjligheter att bidra till att ungdomsarbetslöshetenminskas. Med detta menar jag att regeringen borde vara lyhörd även för förslagtill åtgärder som oppositionen framför. när den offentliga sektorn inte längre växer borde det finnasmöjligheter för regeringen att ta upp krav på ett ungdomsavtal,ett avtal som kommer att ge många ungdomar heltidsarbete. De får dessutomtillfälle att visa sin förmåga pä den privata marknaden, vilket kommer attinnebära att många av ungdomarna blir kvar i sina anställningar även efterfyllda . Fördelningen av ungdomslag mellan offentlig och privatverksamhet måste vara flexibel, så att variationer kan ske från ort till ort.Ortens näringsliv måste vara avgörande för om man kan hitta arbetsuppgifter somstämmer överens med ungdomarnas önskemål och förutsättningar. Att AMS skall söka alla de flexibla lösningar för attminska ungdomsarbetslösheten som kan tänkas behöver väl inte påpekas. Man harju visat att mycket kan åstadkommas med okonventionella medel. Att regeringen skall ta fasta på folkpartietsförslag och idéer för att vi gemensamt skall komma till råtta med vår tidsstörsta gissel, ungdomsarbetslösheten, är väl ett jul- och nyårslöfte som bordevara värt att fundera på. Jag vill säga att yttrande iarbetsmarknadsutskottets betänkande nr 7 skall tolkas så att vi vill ha enrimligare fördelning av ungdomar i ungdomslag mellan offentliga och privataarbetsgivare. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandligar. AnL 88MONA (): Den sista arbetsdagen för året vill också jagbe om kammarens uppmärksamhet . Jag vill ta upp frågan omungdomarnas arbetsmarknadssituation, framför allt arbetet i ungdomslag. Aldrig hör vi så ofta att alla säger sig vilja ungdomarnaväl som just när det gäller frågan om hur vi skall kunna avskaffaungdomsarbetslösheten. Det är lätt att förstå varför. Precis som både AlfWennerfors och sade finns det inget som är så förödande för enmänniska som att få börja sitt vuxna liv med beskedet: Du behövs inte. Vibehöver dig inte . Ute i ser vi många exempel på vilka följder det fårför de unga i samhället om de ställs utanför. I har vi socialdemokrateralltid haft som främsta mål för vår politik att skapa ett samhälle där alla harrätt till arbete. Detta gäller framför allt ungdomarna. Vi är naturligtvis intenöjda förrän detta mål är uppnått. Vi hyser heller ingen tolerans mot den öppnaarbetslösheten. Men vad har hänt ? Vi vet att mångaav de s. k. speciella ungdomsjobben är borta, mycket beroende på den nyatekniken. Vi vet också att många ungdomar har en otillräcklig utbildning och attde inte har den erfarenhet av arbetslivet som allt fler arbetsgivare kräver.Det var därför, vilket kammarens ledamöter så väl vet, som man gick från dens.k. kontantlinjen till arbetslinjen. Det värdet som blev ungdomslagen. De har funnits och omfattar just nu ungefär31 000 ungdomar. Många ungdomar har här fått den erfarenhet de saknade. Andrahar fått en sluss in till den utbildning de saknade. Åter andra har fått dekamrater och det självförtroende som de saknade. Säkert finns det brister ochfel även i 6 protokoll 1985/86:52 Prot.1985/86:55 detta systern, men förhoppningsvis kan vi återkomma till endiskussion om det fram i vår. Men som helhet är ungdomslagenett bra system, och det är definitivt bättre än att ungdomarna går arbetslösa. I tilläggsbudget I, som vi nu diskuterar, föreslås vissaförändringar av ungdomslagen. Det skall ske på försök inom ramen för de s,k.frikommunerna. En förändring gäller arbetstiden, har vissa ungdomarrätt till heltid, t. ex. de som haren försörjningsbörda. 1 andra fall fårkommunerna på egen bekostnad utöka arbetstiden. föreslås attarbetsförmedlingsnämnderna skall kunna använda resurser för beredskapsarbetenoch rekryteringsstöd till åtgärder som medverkar till en utökning avarbetstiden. Vidare föreslås att ungdomar som gått ut minst tvååriggymnasielinje men som fyller också skall kunna placerasi ungdomslag. Utskottet tillstyrker dessa förslag och anser att det ärhelt naturligt att man prövar nya grepp inom arbetsmarknadspolitiken ianslutning till frikommunsförsöket. 1 vanlig ordning går då i reservation 2 emotdessa förslag, tyvärr utan någon egentlig motivering. I vanlig ordning vill jagyrka avslag på den reservationen, dock med ett motiv, närnligen att utökadfrihet inom dessa ramar aldrig kan vara till nackdel för de berörda ungdomarna. I reservation 3 från vill man gå längre när detgaller arbetstiden. Utskottet ställer sig dock av många skäl tveksamt tilldetta. För att förkorta min taletid vill jag inskränka mig till att säga attett av de viktigaste skälen för att avstyrka motion 159, som ligger till grundför denna reservation, är att ett bifall till motionen skulle låsa en mycketstor del av arbetsförmedlingsnämndernas handlingsutrymme och resurser till denhär åldersgruppen. Det är viktigt att komma ihåg att ungdomslagen, vilket ocksåSigge Godin var inne på, är ett komplement. Framför allt skall de leda till enordentlig utbildning eller ett fast jobb. Utskottets förhoppning så här inför nyåret är att allaparter på arbetsmarknaden skall ta sitt ansvar, inte minst näringslivet, ikampen för fasta jobb åt ungdomarna, vilket är vårt mål. Man kan faktisktanställa ungdomar även utan statligt stöd. Därför blir dét också viktigaungdomsfrågor hur vi fördelar våra vinster, att produktion och investeringarökar och att exporten ökar -kort sagt att vi får en stark socialdemokratiskekonomisk politik. Med detta vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan och avslag på reservationerna 2 och 3 och önskaledamöterna en trevlig helg. AnL 89SIGGE GODIN (fp) replik; tyckte väl i princip som jag, ochdet var ju glädjande. Det var många vackra ord, och det är tjusigt värre närman återigen kan säga att alla har rätt till arbete. Det är lätt för osspolitiker att stå här i kammaren och säga att alla har den rätten. Men vi måsteockså hjälpas åt för att ge dem den rätten. Vidare säger att ungdomslagen är ettkomplement. Just det -de är ett komplement. Skulle vi då inte kunna enas om attde får vara ett komplement till alla de andra insatser som AMS gör. Till dettakomplement bör vi sedan knyta ungdomsavtal, så att vi åter kan få ut en del av Jag tyckeratt .Mona och jag borde kunna vara Prot. 1985/86:55mycket överens om att det åren bra åtgärd. Men först den dag som vi haralla alternativen på bordet och är beredda att ställa uppbakom dem kan vi saga till ungdomarna att alla har rätt till arbete. AnL 90 () replik; Jag tänker inte här diskutera ungdomsavtaleni detalj, eftersom det nu inte föreligger något förslag om dem. Men om SiggeGodin tycker att jag talar bra kan det möjligen bero på att den politik jagförsöker försvara faktiskt är ganska bra. Jag sade inte i mitt anförande att alla har rätt tillarbete - jag är mycket väl medveten om att så inte är fallet . Vad vitalar om är hur vi tillsammans med arbetsmarknadens olika parter, mednäringslivet, stat och kommuner skall kunna föra en sådan politik att alla kanfå arbete. Jag har försökt peka på att ungdomslagen då utgör ett komplement. I betänkandet för vi också en diskussion om att man måstevara ganska restriktiv med var ungdomslagen hamnar, så att de inte används somett medel att komma över billig arbetskraft, vare sig av det privatanäringslivet eller av stat och kommun. Det är viktigt att man har det förögonen när man talar om att utvidga ungdomslagen. AnL 91 () replik; Det kan i och för sig vara riktigt att manskall vara restriktiv när det gäller att placera ungdomar i ungdomslag i detprivata näringslivet. Men jag tycker inte att man skall vara rädd för att göradet, om de på det sättet får den erfarenhet som talade om. De måsteju få erfarenhet av arbetslivet, de måste få möjligheter att visa att de dugernågonting till. Vi skall hålla kontroll över att de inte utnyttjas- O.K. - menvi skall också se till att de får den här möjligheten, även med risk för att vigör något misstag . Har man en glödande vilja har man också rätt attgöra ett och annat misstag. Låt oss, , ändå fundera över möjligheterna attsy ihop socialdemokraternas åsikter på det här området med både folkpartietsoch kanske andra partiers uppfattningar, så att vi tillsammans löser det härmycket svåra problemet, som berör en framtidsfråga för . AnL 92 () replik; Jag hoppas precis som att vilängre fram kan återkomma till en ordentlig diskussion om ungdomslagen. Men närdetgäller den fråga vi nu har uppe till debatt är det så att möjligheten tillungdomslag inom det privata näringslivet finns, men vi skall vara nogamed att vara mycket restriktiva med det - med den vinstnivå vi har inäringslivet kan många fasta jobb skapas ute i företagen. Det är inte bara viastatliga resurser och medel som vi skall ge ungdomarna en chans att komma in påarbetsmarknaden, utan här måste alla ta sitt ansvar, och där finns det i dagbrister. Talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få 75 antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 93 (vpk); Jag skall begagna tillfallet att göra någrasmå reflexioner som berör den situation som ligger bortanför den julhelg somstrax bryter ut över mänsklighetens arma huvuden. Fallet är intressant på många sätt, bl. a.därför att det är ett exempel på hur regionalpolitik egentligen inte skall gåtill. När en bygd eller en stor ort kan befaras få allvarligaproblem bör det alltid finnas ett program. Det har funnits sådanatankar på politiskt och fackligt håll när det gällt varvsnäringen och när detgällt andra typer av initiativ i , men det har inte funnits någonstatsmakt som tagit fasta på dem och utvecklat dem till något verkligtkonstruktivt - detta trots att alla människor egentligen visste att orn intevarvspolitiken lades om riskerade både och och på längre siktockså allvarliga problem. Men något förutseende handlande utlöstesicke av denna egentligen mycket självklara medvetenhet. Vi kan nu också studera resultatet av ett sådant bristandeförutseende. Genom denna kortsiktighet har statsmakterna nämligen hamnat i enberoendesituation. Det som de inte var beredda att ge varven fär denu skänka ett storföretag i bilbranschen, så de har inte tjänat särskilt mycketpå affären. Detta storföretag i bilbranschen kunde som bekant begagna sig avUddevallas nödsituation. Det har kunnat tillgodoräkna sig stora fördelar frånstatsmakterna utan att egentligen ge något eget i utbyte, eftersom det ju fårbidrag till investeringar som det mycket väl hade kunnat klara på egen hand.Företaget får dessutom tillfällf att påverka vägpolitiken i regionen, utanförden normala officiella handläggningsgången, genom att pressa till sig ett löfteom ett vägbygge. Enligt vär mening skall regionalpolitik inte genomförasmed sådana metoder. skall få de insatser som är nödvändiga. Inuvarande läge kan det inte vara någon diskussion om detta när det gällerpengarna och insatserna som sådana, men vi måste också dra vissa lärdomar avdet inträffade. Vi kan konstatera att pengarna hade fatt en effektivareanvändning, om det funnits i förväg uppgjorda planer och om man sluppit attböja sig för det stora bilföretagets intressen och betala ett överpris för dessvälvilja. Att man fick göra det var ju en frukt av den situation som man haderåkat in i. Det finns också en annan lärdom - principiellt egentligenviktigare - som man bör dra av situationer som denna: man får aldrig tillåtaatt en regions intressen spelas ut mot en annan. Jag säger detta av en mycketspeciell anledning. Insatser i får inte ställas i motsättning tillinsatser i . Därför är det viktigt och värdefullt att utskottet nu hardeklarerat, att Uddevallasatsningen inte skall rubba ramen för ochskogslänen. Jag tror att detta var nödvändigt, för det hade varit ytterstolyckligt om man hade satt upp Norrlandsintresset mot Bohusintresset - endiskussion härom fördes faktiskt i vissa Norrlandskretsar i ett tidigare skede. Jag säger detta också därför att vi vet att vi kommer attfå liknande situationer gång på gång framöver. Som alla vet vacklar nu detstora varvet i , och vi vet också att Göteborgsvarven kommer att fåsvårigheter framöver.Det finns allvarliga risker för att de kan komma i samma situation som Kockums.Låt oss se till, om den tragedi sorn det skulle innebära att varvet i Malmöfaller verkligen skulle utlösas, att det i ett sådant läge finns en solidaritetfrån hela landsorten när det gäller krav på arbete åt de arbetslösa i ,Principen måste vara den att skall ställa upp för , förUddevalla och helst också för nar den dagen kommer. Den gång vibörjar försöka vältra över nedläggningar och inskränkningar på varandra är viute i landsorten slagna. Solidariteten med den egna landsändan måste vidgas till enömsesidig solidaritet mellan alla landsortsregioner. Bara så kan vi undvika attprivatintressen kan utnyttja en situation och tillskansa sig fördelar på skattebetalarnasbekostnad. Bara så kan man avvärja regionala kriser. Bara så kan manundvika att en landsända glöms bort av det övriga landet. AnL 94LENNART (): Jag tror att många människor iUddevallaregionen blir förvånade när de får höra talas om den inställning somhär presenterats. Vi har i den uppfattningen att det sorn därhar förekommit är ett utmärkt exempel på hur regionalpolitik har bedrivits aven socialdemokratisk regering. De tankar på olika program osv. som JörnSvensson framför här har egentligen enbart handlat om att man vill fortsättaatt bygga fartyg på lager för att förhoppningsvis kunna komma i en annansituation framöver. Vidare är det naturligtvis inte så att kan styravägpolitiken. Scandinavian Link har diskuterats här i kammaren vid åtskilligatillfällen under detta är, men vad det handlar om är att bygga upp en nynäringsstruktur i , och för det ändamålet behövs detkommunikationer. som jag har arbetat fackligt ochpolitiskt i har vi slagits för att motorvägen skall dras upp tillStenungsund och . Som bekant är E 6 en av de svårast olycksdrabbadevägarna i vårt land och ett av skälen till en sådan utbyggnad är att man villundvika olycksfall och dödsfall på den här sträckan. Om man funderar över en effektivareanvändning av pengarna, så skulle alternativet ha varit att pumpa inytteriigare pengar i Uddevallavarvet, pengar som hade hamnat i fickorna på denorska redare som inte kan betala de båtar som byggts vid varvet. Det ärden verklighet som vi upplevt. som Uddevallavarvet har varit drabbat ochhaft problem har människor i varit oroliga. Denna oro har nubytts till en försiktig optimism med tro och på en nynäringsstruktur i regionen. Med utgångspunkt i den socialdemokratiskt fördapolitiken på det här området har man beslutat om 37 investeringar, somger 1 590 arbetstillfällen under förutsättning att sätts i sjönoch att det får de olika stöd som alla andra företag får i ett stödområde. Manhar aktuella projekt - 22 till antalet - som skulle kunna ge omkring 470jobb. Om planerna går i hamn kommer det med en socialdemokratiskt förd politikatt leda till att man under loppet av har fått en helt ny struktur i regionenoch ersatt de arbetstillfällen som gått förlorade genom nedläggningen avvarvet. Jag tycker att vi med tanke på den besvärliga situationenkan vara ganska nöjda med den politik som socialdemokraterna har fört iregeringsställning. Vid årets början fanns det omkring 2 200 varvsarbetare vidUddevallavarvet. finns det ungefär hälften så många. En del befinner sig iutbildning, en hel del har fått andra jobb.