prot · G909158 · 1985-12-31 00:00:00 — Vilken ar egentligen motiveringen till attsocialdemokraterna inte låter den skattesänkning för laginkomsttagarnafortsätta att gälla som de kommunala grundavdragen innebär? Ansersocialdemokraterna och att det är riktigt att de inkomsttagaresom tillhör den grupp sorn tjänar 60 Ot)()-. nästan inte får behållanågonting alls när det gäller den aktuella ändringen a\' sk;itteskalorna',' Vii anser att höjningen av grundavdragen skall resultera i enskattesänkning för alla. 26KJELL () replik: Först vill jag beträffande det extraavdragetsäga följande. Jag kan omöjligen inse att skulle ha en n-roraliskskyldighet att hjälpa regeringen och socialdemokraterna ur den situation som nisjälva har försatt er i. Sannolikt kommer beslut att innebära attregeringen får bakläxa när det gäller det extra avdraget. sadesjälv i sitt anförande att ni måste göra någonting åt detta rned att folk färbehålla mindre av sina pengar. Det är precis vad som blir följden, om detförslag gär igenom som ni socialdemokrater har lagt fram. Det gäller ettbetydande antal människor. Jag tycker också att ni måste göra någonting i detavseendet. Orn det sedan inte går att komma till rätta med dessa saker, får viväl ta upp diskussionen då. Om ni menar att det skulle bli mer aktuellt att antaett folkpartistiskt förslag, kan vi väl ta fram ett sådant. frågade: Vill rnan ge skattesänkningar på delägre inkomsttagarnas bekostnad? Alla betalar ju marginalskatt, och problemetskulle egentligen kunna tacklas på det sättet att marginalskatten ibottenskiktet togs bort. Det är emellertid inte någon speciellteffektivitetsfrämjande metod. Om det skall göras någonting åt marginalskatternaanser att det måste göras i de inkomstlägen där skatten har enavgörande betydelse för människors beteende. När människor väljer så drastiskalösningar sorn att flytta och förlägga sin verksamhet utanför landet, till rnenför folkhushållet, bör deras skatter förändras. Om socialdemokraterna kan komma på någon bättre metod, sominte ger skattesänkningar för de högre inkomsttagarna utan för de lägre, serfolkpartiet gärna en sådan marginalskattereform - det skulle naturligtvis varamycket bra. Inkomstskatten 1987 och 1988 27JAN () replik: Orn man räknar på den skatteskala sornfolkpartiet har presenterat hamnar man i en valsituation. Antingen måste mantrappa ned det extra avdraget för folkpensionärerna i storleksordningen 75 %under 1987 och för att undvika hundraprocentiga marginaleffekter.En sådan snabb, brutal nedtrappning ger ett verkligt utslag på pensionärernasinkomster. Eller också måste nedtrappningen bli något mildare än 75 , menenligt utgångspunkter blir då marginaleffekterna obevekligen merän . 1 denna fälla sitter fast. Ert skatteförslag harhavererat i detta perspektiv. beskrev situationen för medelinkomsttagarna,n-ren den blir en helt annan om man tar hänsyn till att de allra flesta harglädje av ett schablonavdrag på . Jag vill vara så djärv att jagförutspår att innan 1980-talet är slut kommer att ha avstått frånkravet på att sänka schablonavdraget. Förste vice talmannen - som underdetta anförande övertog ledningen av kammarens förhandlingar - anmälde att StigJosefson, och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. Prot.1985/86:158 Anf. 2 juni1986 Fru talman! Inför behandlingen avregeringens proposition om sänkt Inkomstskatten 1987 och 1988 inkomstskattoch förenklade skatteregler skall jag göra en kort återblick på de senasteårens reformering av vårt skattesystem - de följer nämligen en ganskakonsekvent linje: lägre skatt på arbetsinkomster och sparande, upprensning iavdragsdjungeln och ett enklare och rättvisare skattesystem. Jag tror inte att jag överdriver om jag påstår att dereformer som har genomförts representerar del mestgenomgripande reformarbete sorn någonsin har skett sedan komrnunalskattelagenkom . Det betyder ändå inte att vi är nöjda och betraktar verketsorn avslutat. Mycket återstår att göra innan vi har rätt att varatillfredsställda rned värt skattesystern. Den skattereform som genomfördes syftadetill att rätta till två grundläggande brister i vårt skattesystem.Marginalskattebelastningen har reducerats högst, avsevärt, och värdet avunderskottsavdragen har begränsats. Särskilt med avdragsbegränsningen har en av de mestuttalade skevheterna i vårt skattesystem rättats till. Särskilt i tider rnedhög inflation innebar den tidigare obegränsade avdragsrätten en kraftigomfördelning åt fel håll. Man kunde förvärva välförräntade reala tillgångar,finansierade rned lån. till efter skatt nästan löjligt låga kostnader. Detta förfarandevar mest uttalat hos dem som hade höga inkon-rster och redan tidigareförmögenheter så att de kunde utnyttja kreditmarknaden. Det är lätt attkonstatera att det fanns en mycket stark följsamhet mellan underskottsavdragensstorlek och inkomstens storlek, dvs. ju större inkomst nran hade, desto störreavdrag gjorde man också. Vi menar att den begränsningsregel som har införtshar gjort vårt skattesystem mera rättvist. Möjligheten att utnyttjaskattesysten-ret bl. a. för rena konsumtionsändamål har blivit väsentligtmindre. Reformen innebar också att trenden med ständigt stigandemarginalskatter bröts. Som redan har påpekat: De sänkningar avmarginalskatterna som genomfördes de här åren är de största . Det kanfinnas anledning att lägga till att sänkningarna har varit mest uttalade imellaninkornstskikten. Där har skatteuttaget reducerats med närn-rare 20procentenheter. Vi har en skatteskala där det progressiva inslaget förmänniskor rned låga inkomster och medelinkomster är mycket begränsat. Det ärförst för inkomster över medelinkomsterna son-r någon mer betydande progressionträder in. Det är naturligtvis så det skall vara. Men genomavdragsbegränsningen är progressionen inte längre fiktiv i samma utsträckningsorn tidigare, utan den är nu mera reell. Den inriktning som stakades ut med skattereformen följsupp med den proposition som behandlar. Där föreslär vi att antalet skikt i skatteskalan reduceras till fyra, i stället förde tidigare tio. Den högsta statliga skattesatsen sänks till . För de av samtliga inkomsttagare som haren inkomst som 1988 understiger . kommer den sammanlagda marginalskatten att begränsas till 50 9f. Hälften av inkomsttagarna får en marginalskatt som är högst 35 9r. Men för att tillförsäkra låg- och rnellaninkomsttagare en mer betydande skattelättnad - höjs grundavdraget vid denkommunala taxeringen . Inkomstskatten 1987 och 1988 Fr. o. m. inträder en annan viktig förändring ibeskattningen i vårt land, Prot. 1985/86:158 i och med att alla löntagare fårschablonavdrag på 3 000kr. härden 2juni 1986 tidigare begränsningenav avdragsrätten för de första I i resekostnader tagits bort. Detökade schablonavdraget kommer främst låginkomsttagarna till del. eftersom dengruppen genomsnittligt sett har betydligt lägre avdrag än grupper med högreinkomster. Men viktiga med reformen är att den banar vägen för denförenklade självdeklarationen, som kommer att introduceras fr, o. m. nästa årstaxering. kommer närmare 4 miljoner skattebetalare att kunnaanvända sig av den förenklade självdeklarationen. Jag tycker faktiskt att det är en mystifikation att deborgerliga partierna har gått emot hela skatteförenklingen. Det gör man utifrånett resonemang om att ett schablonavdrag i den här storleksordningenskulle.vara mycket orättvist. Men i och med detta ställer man sig vid sidan avförenklingssträvandena. Det är ganska konsekvent i och för sig, att döma av dereservationer sorn finns till skatteutskottets betänkanden, att de borgerligapartierna inte hyser någon som helst tvekan inför att införa ytterligarekomplikationer i vårt skattesystem, bara det kan bidra till flerskatteprivilegier, framför allt för grupper som redan har betydande sådana. gick allra längst i sin kritik avskatteförenklingen när han sade att det förhöjda schablonavdraget är ett slag iansiktet på alla människor som valt att bosätta sig utanför tätorterna. Detskulle vara på den grunden att de redan har resekostnader sorn är minst 3 000kr. De skulle alltså känna sig slagna i ansiktet avatt andra får göra detta avdrag. Jag måste fråga , eftersom det ärresekostnader vi diskuterar: Varför medverkade under denborgerliga regeringstiden till att försämra avdragen för resekostnaderna så attde första inte fick dras av? 1 själva verket fungerar den reformsom beslutade om på det sättet att just de som har valt attbosätta sig utanför tätorterna nu får göra fullständiga avdrag för sinaresekostnader. Det kan deinte uppleva som ett slag i ansiktet. Den fördelningspolitiska inriktningen av politikenförstärks genom att vi förbättrar sparandes villkor framför allt för människormed mindre tillgångar. Vi föreslår att det särskilda sparavdraget fördubblastill . per person tillsammans med att allemanssparandet byggs ut. Till detta kan läggas att det förenklingsarbete som harinletts pä skatteområdet inte bara motiverats från administrativa synpunkter,dvs. att det skall ge mindre arbete för myndigheterna och för de skattskyldiga,utan också innebär att vi får ett rättvisare skattesystem. Har man ettkomplicerat skattesystem leder det som bekant till att de skattskyldiga för attfå ned skatten försöker utnyttja de luckor som systemet har. Det är också uppenbart att de grupper som har den störstamöjligheten till framgångsrik skatteplanering är de som har de största insikterna i hur systemet fungerar eller som kan köpa sig dessa insikter från den stora skara av s. k. skatterådgivare som finns i vårt land. Det är också väl bekant att det är de människor som redan är ganska välbeställda som kan syssla med skatteplanering. Därför är en förenkling av systemet, med mindre utrymme för och mindre motiv för skatteplanering och skatteundandragande i olika 37 Inkomstskatten 1987 och 1988 avseenden, i hög grad motiverad av fördelningspolitiskaskäl. Exempel på en sådan reform är förslaget om att slopagarantibeskattningen liksom de ändringar som innebär att avdrag vid denkommunala taxeringen får göras också för underskott som uppstår i annan kommunän hemortskommunen. Bakom dessa teknikaliteter döljer sig helt enkelt att manhar upptäckt att det för många skattskyldiga är möjligt att genom särskildadispositioner undvika att betala garantiskatt och undvika den avdragsbegränsningsom finns i den kommunala beskattningen. Uppfinningsrikedomen i det avseendethar varit stor. Om godtar förslagen försvinner också dessa inslag avskatteplanering, och vi får helt enkelt en rättvisare beskattning. En annan förenklingsreform som vi föreslår-även om vi intekan hävda att den är nödvändig av fördelningspolitiska skäl, utan av praktiskaskäl - är att slopa sambeskattningen av B-inkomster. Allt det här föredrar nu företrädarna för de borgerligapartierna att kalla lappverk. valde ett exempel på dettalappverk som jag tycker visar hur litet han begriper av motiven för deskattepolitiska förändringar som har genomförts. Han framhöll nämligen attavdragsrätten för fackföreningsavgifter var ett uttryck för det lappverk somregeringen arbetar på. 1 själva verket borde känna till att detunder har diskuterats varför man mellan parterna på arbetsmarknadenhar skapat så stora skattepolitiska orättvisor att arbetsgivarna får göra fullständigaskatteavdrag för alla sin kostnader i samband med uppbyggnad av organisationerför att driva förhandlingar med löntagarna, medan fackföreningarna och derasmedlemmar har fått arbeta med inkomster som först beskattas. Det var en enkelrättvisefråga, som vi fann en lösning på. Jag kan inte sé det annat än som uttryck för en allmänfientlighet mot fackliga organisationer när nu de borgerliga partiernaframhärdar i att yrka på att denna avdragsrätt för fackföreningsavgifter skallslopas. De har såvitt jag förstår inget vettigt motiv för det annat än att manvill skapa en större obalans mellan parterna på arbetsmarknaden vad gäller deekonomiska resurserna. Det står er naturligtvis fritt, men jag tycker att niskall klargöra de reella motiven för ert agerande. Närdet gäller företagsbeskattningen har betydelsefullaförändringar gjorts som vi har inlett ett omfattandeutredningsarbete. Vi har ju i ett system för företagsbeskattning därföretagen möts av ganska höga skattesatser på vinst men där de harstora möjligheter att minska den faktiska skatten genom en rad skattefriaavsättningar till fonder, generös nedskrivning av lager och andra åtgärder somkallas resultatreglerande, dvs, genom vilka man i stort sett kan bestämma självhur mycket skatt man skall betala. Detta har lett till att trots att vi har enbolagsskatt på formellt är den reella skatteandelen av företagensvinster . Men det har också fått andra konsekvenser. Det har varitmycket fördelaktigt att låta pengarna stanna kvar i företagen, vilket vi harsett mänga uttryck för . Man kan misstänka att det harlett till att kapitalets användning har blivit mindre produktiv. Därför har vi inlett ett arbete på att lägga omföretagsbeskattningen för att göra kapitalet rörligare men också för att närmaoss de mål som ursprungli- Inkomstskatten 1987 och 1988 gen angavsför den s.k. promsen, dvs. 1985/86:158eftersträvades en jämnare skattebelastning pä produktionsfaktorerna arbete 2juni 1986 och kapital. Vi har i den här omgången valt att göra det på detsättet att vi breddar basen för företagens beskattning. Det betyder attresursanvändningen träffas av en jämnare skattebelastning, precis som tankenvar rned promsen. Jag vill också notera att har vi varit ytterligtåterhållsamma med att föreslå några höjningar av skattebelastningenpå arbetskraft i form av arbetsgivaravgifter. Därmed har vi tagit ett par viktiga steg i riktning rnoten mer generell och jämn beskattning av produktionsfaktorerna, men utan attbehöva dras med de olika bieffekter som en allmän prorns enligt denursprungliga modellen skulle föra med sig. Den utredning som harpåbörjat sin översyn av företagsbeskattningen har som huvuduppgift attundersöka möjligheterna till en mer likformig beskattning av arbete och kapitallika väl sorn möjligheterna att öka kapitalets rörlighet så att det går tillproduktiva investeringar. Andra förenklingar inom företagsbeskattningen som harbetytt mycket är att den kommunala beskattningen för aktiebolag har slopats. Vihar också slopat garantibeskattningen för fastigheter när det gäller juridiskapersoner. Jag tyckte det var en ganska modstulen skarasom uppträdde här - jag tänker då på de borgerligapartiernas representanter i skatteutskottet. klagade över attmoderaterna står ensamma i skattepolitiken. De övriga partierna i riksdagenförstår inte alls vitsen med att sänka skattetrycket till de som hanutlovade. tyckte sig stå vid skampålen. 1 denna fögaavundsvärda position har han uppenbarligen placerats av sina borgerligabröder-det framgick rned all önskvärd tydlighet av det replikskifte som ägderum mellan herrar Josefson. Och var gladöver att, socialdemokraterna lagt fram så många från synpunktpositiva förslag men ledsen över att de borgerliga partierna närmade sigskatteproblemen från så helt olika utgångspunkter. Jag tror att splittring ärett alltför svagt ord för att beskriva situationen på den borgerliga kanten närdet gäller skattepolitiken. Upplösning och kaos är mer träffande beskrivningar. Detta är desto märkligare som det borgerliga paradnumretunder årtion den har varit vårt socialistiska skattesystems fördärvlighet och nödvändighe terna av att i grunden göra om det. Det är många av oss som minns hur de borgerliga partierna ända års val utlovade ett nyttskattesystem, bara de fick komma till makten. Det skulle vara rättvisare, det skulle ge lägre skatt, det skulle vara enklare och det skulle ändå utan några som helst problem finansiera statens och kommunernas utgifter. Detta paradnummer har på sätt och vis försvunnit ut i kulisserna. Det enda försök sorn här gjordes att ge en annan bild av det gjordes av , I en replik tillJan karskade han upp sig och lät påskina att det här nog skulle bli bra bara de borgerliga fick bilda regering-då skulle man nog komma överens om skatterna igen. Men, , det var ju det ni sä uppenbart misslyckades med under de sex borgerliga regeringsåren! Ni misslyckades så grovt att den enda påtagliga förändring av skattesystemet som ni kunde genomföra var den indexreglering av skatteskalan som ni 39 Prot,1985/86:158 Inkomstskatten 1987 och 1988 visserligenfortfarande håller fast vid men som i så fall skulle bli det endalandet i världen att tillämpa. Ni misslyckades så grovt med er skattepolitikatt-som riktigt påpekade-skattetrycket steg och marginalskatternahöjdes. , det var skattepolitiken sorn ledde till den sistaoch ultimativa borgerliga regeringskrisen. Man frågar sig om detta tillstånd av kaos när det gällerskattepolitiken kan vara något annat än ett uttryck för att man inser att denväg som den nuvarande regeringen har valt, med successiva reformer, ändå är enväg som ganska effektivt leder fram till ett bättre tillstånd påskattepolitikens område. Jag har litet svårt att ta på allvar de våldsammaangrepp sorn riktar mot det nuvarande skattesystemet. Jag skall återkommatill detta. Qm argument är så ovedersägliga och övertygande,varför har han inte kunnat övertyga tvä så pass milda och allmäntkornprornissvilliga herrar som och ? Vad har hänti skatteutskottet, när med sådan förkrossande tyngd framförda argument inteövertygar ens de borgerliga bröderna, som i stället kilar i väg åt helt olikahäll? Såvitt jag förstår är på väg att fatta ettbeslut om extra avdrag för pensionärer - ett beslut som jag måste beteckna somföga heroiskt. Alla som sysslat med denna fråga vet ju att vi står inför ettinycket svårlöst problem. Varken oppositionen eller regeringen vill hamarginaleffekter för pensionärerna som närmar sig eller t. o.m. vill vi inte heller ha en så långsam avtrappning av de extraavdragen att pensionärer med inkomster över normalinkomsterna kommer att fäväsentligt lägre skatt än de som arbetar ihop sina inkomster. Jag medger att vi inte har lyckats utarbeta ett förslagsom undviker att det med en snabb nedtrappning blir en viss skatteskärpning förnågra kategorier pensionärer. Det är bara det att ni också har misslyckats, nifyra oppositionspartier som med vpk:s hjälp nu skall driva igenom ett beslutom att ärendet återförvisas till regeringen. Ni har på sätt och vis uppträttsorn om ni vill ha allt. Ni har försökt att undvika att välja - det kan man jusäga är oppositionspartiernas prerogativ. Men med de krav ni för fram iskatteutskottets betänkande ställer ni regeringen inför den situationen attpensionärerna inte otillbörligt skall gynnas av låga skatter jämfört mednonnalin-komsttagarna i landet som extraavdragen skall avtrappas päett sådant sätt att marginaleffekterna blir låga och att ingen pensionärdessutom skall kunna drabbas av någon skatteskärpning. Från min utsiktspunktkan jag, fru talman, inte se hur denna ekvation kan lösas. Det är klart att detär enkelt för oppositionen att kasta tillbaka ett olösligt problem tillregeringen. Men det hade otvivelaktigt varit klädsamt om ni hade erkänt attockså ni har misslyckats och att ni har avstått från att ge några som helstbesked om vad för lösningar som kan komma. Jag vill bara säga ytterligare en sak, och detgäller vad jag här kan spåra som ett tema i och moderatasamlingspartiets skattepolitiska propaganda ett tag framöver. Den gör gällandeatt om vi bara får lägre marginalskatter i första hand och mindre skatteuttag iandra hand, kommer tillväxten att återigen braka i höjden i . Dettaanser man sig kunna bevisa - i varje fall försökte göra det - genomatt säga att ekonomi hade en lägre tillväxt mellan åren 1970 och 1985.dvs. bruttonationalproduktenväxte långsammare i än vad den gjorde för genomsnittet avOECD-länderna. Jag vill påstå att detta är ett rent nonsensargument. 1 och med att mananvänder sig av ett genomsnitt, antyder man ju att det finns andra länder sornockså har haft en tillväxt under genomsnittet. Ett sådant land råkar varaAmerikas Förenta stater, som 1970-1985 hade en tillväxt som t. o.m. Förenta stater har väsentligt lägre skattetryck ochväsentligt lägre marginalskatter än , så detta bevisar ingenting. När påstår att sambandet mellan det högaskatteuttaget och den låga tillväxten torde vara uppenbart för de flesta, villjag genmäla att det nog bara är för som detta är uppenbart. Allaanalyser som har gjorts av problemet visar att det inte går att belägga dettasamband. En rad olika faktorer avgör den ekonomiska tillväxten. Jag vill intealls undanskymma att höga marginalskatter kan påverka tillväxten negativt, menatt det skulle vara den utslagsgivande faktorn och att ochfolkpartiet här kan svinga ett trollspö och därigenom få i gång tillväxten baragenom att sänka skatterna, har de inget underlag för att påstå. Den amerikanska regeringen genomförde en våldsam skattesänkning1982. Förvisso har det skett en tillväxt i därefter, men det är uppenbarten följd av att rnan har fört en oerhört expansiv finanspolitik och skapat detstörsta budgetunderskottet i historia. Jag kan lova BoLundgren och att om jag fick föra upp den svenska statensunderskott till de amerikanska nivåerna, då skulle ni få se på tillväxt. Men niskulle också få se på våldsamt stigande statsskuld och underskott i bytesbalansen.Det är egentligen hela förklaringen bakom det amerikanska undret. Vi socialdemokrater är helt på det klara medatt man inte över nyskapar ett skattesystern som har växt upp under ettårhundrade. Vi har tagit viktiga steg mot en reform och förenkling av Sverigesskattesystem. Vi tänker fortsätta. Det beslut som kommerattfatta och där regeringens förslag, såvitt jag förstår, i allt väsentligt tordeslå igenom är ett väsentligt steg i denna riktning. Prot, 1985/86:158 2junil986 Inkomstskatten 1987 och 1988 29 BOLUNDGREN (m) replik: Finansminister tar åt sigäran av en hel del som han rimligen borde tala mera tyst om. som träffades 1982 mellan mittenpartierna ochsocialdemokraterna var ursprungligen resultatet av tankar hos den dåvarandetrepartiregeringen, tankar som blev något försämrade genomavdragsbegränsningen, finansieringen genom allmän löneavgift och andra saker.Uppgörelsen försämrades ytterligare genom ensidiga insatser frånsocialdemokraterna efter regeringsskiftet . När det gäller en förenkling av självdeklarationen villjag framhålla att ett sätt att avsevärt förenkla skattesystemet - och somföreslås av oss - år att ta bort just avdragsbegränsningen samt räntetilläggetoch mycket annat. Visst skall man förenkla såväl skattesystemet somsjälvdeklarationen. Frågan är bara hur man skall göra det för att uppnå störstamöjliga rättvisa. Låt mig sedan ta upp ett par andra saker. Det är svårt attpå replikera ett anförande . Dessutom harföretagsskattedebatten hållits i kammaren, så vi får välåterkomma till den . Inkomstskatten 1987 och 1988 Takten i den ekonomiska tillväxten bestäms självfallet avflera olika faktorer. För varje land måste man utgå från de olika faktorer somdär betyder mest i sammanhanget. I den svenska ekonomin har det extremaskattetrycket och de extrema marginalskatterna självklart haft en storbetydelse. Att andra faktorer påverkat andra länder i större eller mindreutsträckning är också ganska klart. Fakta kvarstår emellertid att , ett relativt enkeltland att administrera med tanke på dess litenhet, ligger under genomsnittet itillväxttakt, fastän vi snarare borde försöka hålla oss till genomsnittet. Dethade varit en mer intressant verksamhet och givit en bättre effekt. Jag vill ställa en fråga till . Vi har ettskattesystem som leder till följande: Om man vill betala en arbetsersättning pånetto . efter skatt och själv har marginalskatt, tvingas manarbeta ihop ,, av vilka staten och kommunerna lägger beslag på 13 700kr. Är detta rimligt? Anser finansministern att det är rimligt att man skallbehöva tjäna ihop . för att betala . netto efter skatt? För att klara mig någorlunda inom tiden måste jag begränsamig när det gäller den andra frågan, som gäller rättvisan i schablonavdraget.