prot · G90952 · 1985-12-31 00:00:00 — Detstelbenta i den socialdemokratiska inställningen kan också iHustreras med attbarn i familjedaghem som är avlägset belägna från öppen förskola måste göraorimligt långa resor för att kraven på fullgodhet skall uppfyllas. Ännukrångligare blir det när man tänker på att deltidsförskola eller deltidsgrupperi huvudsak bara finns för sexåringar. Detär obegripligt att den modell för barnomsorgen som familjedaghemmen utgör ochsom är så enkel, så flexibel, så lätt att inrätta och som så väl tillgodoserönskemål från många föräldrar skall krånglas till och läggas krokben för på detsätt som regeringen i själva verket gör. Granskarman svaret närmare finner man många dolda hakar och hinder. Framför alltvittnar den praktiska tillämpningen ute i många kommuner om att man frånsocialdemokratiskt håll inte betraktar familjedaghemmen som fullvärdigaalternativ. Somett exempel på hur den praktiska poHtiken talar sitt tydliga språk kan jagnämna , Om man där hade ansett ohka former för barnomsorg vara likvärdigaborde man åtminstone ha ansträngt sig för att ta reda på vad föräldrarnaönskade. Det gjorde man inte.Mer och mer institutionaliserades barnomsorgen.Dess bättre har det äntligen bhvit regimskifte i , och därmed kommerlyhördheten för vad småbarnsföräldrar efterfrågar att spela en mer avgöranderoll. Detskulle inte heller vara någon konst att med citat från socialdemokratiskainlägg i debatter här i kammaren belägga den inställning som prioriterar daghemframför familjedaghem. Ominte detta är nog kan man gå vidare till utredningar av olika slag. Det ärsamma sak där. Två drag är genomgående. Det ena är en obegriplig irrationellförkärlek för institutioner som modell. Det andra är en Hka obegriplig ochirrationell rädsla för alternativ, för att låta många blommor blomma, för attjämlikheten skall kunna förverkligas i mångfald. Dagmammornasdemonstrationer mot ett dåligt avtal för var egentligen ävenen demonstration mot den bristande uppskattning som de har upplevt och som dekänner inför myndigheternas reserverade inställning, att deras arbete inte ärett fullgott alternativ utan snarare ett provisorium, en lösning som ärgodtagbar tills vidare. Centernsinställning när det gäller barnomsorgen innebär att man ger utrymme för enstörre mångsidighet. Vi bejakar helhjärtat och utan hemliga och halvt fördoldahakar, villkor och byråkratiska hinder såväl daghem som familjedaghem,kooperativa, ideella, men även privata. Man skall inte på förhand behövabestämma proportionerna mellan dessa olika former. Det skall föräldrarnabestämma. De skall även bestämma om de av barnets uppväxt vill vårdabarnen själva. Detta skulle underlättas av en vårdnadsersättning. Ärligttalat är det svårt för flertalet svenskar att förstå den förmyndaratti-tyd somsocialdemokraterna har anlagt och som beklagligt nog resulterat i en sådandoktrinär ensidighet. Omfamiljedaghemmens status inom barnomsorgen Om familjedaghemmens status inom barnomsorgen Svaret på frågan i min interpellation, om man värderarbarnomsorgsformerna daghem och familjedaghem på ett likvärdigt sätt, ärsåledes inte positivt. Att det förhåller sig på detta sätt framgår av vad jaghar sagt. Därför måste man beklaga det negativa i svaret, AnL 42 Statsrådet : Det här var ganska mycket på en gång. Jag ärförvånad över att inte kan se hur tydligt vi markerarfamiljedaghemmens betydelse. Familjedaghemmen är en del av ett system somsammantaget skall ge alla barn tillgång till förskola, I det systemet behövervi olika former av verksamhet om vi skall nå fram till alla barn. Det har vilärt oss , och detta kommer allra tydligast till uttryck i denproposition som vi just har behandlat i , I denna mening ärnaturligtvis alla olika delar av förskoleverksamheten lika viktiga. De behövsför att man skall kunna realisera detta mål. Egentligen tror jag att en av de grundläggandeskillnaderna mellan mitt sätt att se på familjedaghemmen och övriga delar avförskoleverksamheten och sätt att se på dem är att jag anser attdet finns mer att tillföra barnen än den rena tillsynen. Den del som innebärsocial, kultureH och annan typ av stimulans för barnen kan ges både idaghemmen, i den öppna förskolan och i deltidsgrupperna, och den kan i hög gradbestå av verksamhet som bygger på pedagogiska erfarenheter som vi nu harskaffat oss om förskolebarnen. Det är inget fel på familjedaghemmen, men för att erbjudaett fullvärdigt alternativ behöver de kompletteras med de båda övriga former som jag har nämnt. Märkvärdigare än så är det inte. Detta innebär inget negativt när det gäHer familjedaghemmen, ' Den öppna förskolan är den form som kanske växer snabbastinom barnomsorgen just , och det är en mycket uppskattad form för att ge barn-i första hand småbarn, från ett och ett halvt till - tillgång tillbåde social stimulans och pedagogik. Det gäller alltså barn hos hemarbetandeföräldrar eller i familjedaghem. Jag tycker nog att vår politik skapar en betydligt merkonstruktiv mångfald än den politik som förordar när man yrkar avslagpå hela propositionen. Propositionen innebär ju ändå ett samlat grepp för attge alla barn tillgång till förskoleverksamhet. För att ytterligare belysa att det inte finns några hakareller förbehåll eller hinder- som talar om - från regeringenssida, vill jag framhålla att vi spädde på de statsbidrag som går tillfamiljedaghemmen, vilket vi inte gjorde när det gällde alla övriga former, AnL 43 (): Statsrådet understryker nu att regeringen ärpositiv till familjedaghem, och det skall vi vara tacksamma för. Statsrådetsäger också att familjedaghemmen skall vara en av bitarna i barnomsorgen ochatt alla delar är lika viktiga. Många kommuner där socialdemokraterna har styrtoch ställt behöver faktiskt höra det - att alla delar är lika viktiga. Detskulle betyda att man där ganska radikalt ändrade sin attityd tillfamiljedaghem. Egentligenär det ju inte fråga om huruvida regeringen är positiv till familjedaghem, utanfrågan gäller om regeringen är lika positiv tiH den ena som till den andrabarnomsorgsformen - och det utläser jag faktiskt av det här sista svaret attstatsrådet är. Men så har det inte varit tidigare, det visar de debatter som vihar haft här i kammaren, och det framgick inte heller av statsrådets förstainlägg i den här debatten. Det är den negativa attityden som har spritt sig uttill kommuner, och jag förmodar att den attityden också har legat bakom detavtal som dagmammorna demonstrerade emot så sent som för . Detär först om dessa barnomsorgsformer betraktas som lika fullvärdiga som de kanbehandlas som Hkvärdiga alternativ, och det är först då som föräldrars rätt attvälja mellan likvärdiga alternativ kan hävdas. Det är också då som denklåfingriga benägenheten att styra och ställa och bestämma kan hävas. Detär först då, slutligen, som man kan nå målet att ha ett samlat grepp omfamiljepolitiken. Och det gör vi i genom förslaget om vårdnadsersättningsom ett alternativ till barnomsorg i daghem och familjedaghem. Innan man får envårdnadsersättning har man inget samlat grepp på familjepoHtiken, Omfamiljedaghemmens status inom barnomsorgen Att styra och ställa ovanför huvudena på föräldrarna är det inte talom, I propositionen, som vi har behandlat i , slås det ju fastatt den slutgiltiga fördelningen mellan de olika förskoleverksamheterna ochformerna härvidlag, som skall bli resultatet under den - som vi hoppas - aktivautbyggnadsperioden , skall baseras på den efterfrågan som finns.Men efterfrågan ser ut på ett annat sätt än man skulle kunnat förmoda om manbara lyssnade till , När den stora efterfrågeunderSökningengjordes 1982/83 visade det sig att det stora flertalet föräldrar efterfrågadedaghem. Det är då naturligt att se till att utvecklingen kommer tHl stånd där. Det bästa sättet att skapa valfrihet förföräldrarna inom barnomsorgen är att bygga bort de barnomsorgsköer som finns , I de köerna finns det önskemål om både daghem och familjedaghem - och jagförmodar att det också finns krav på platser i öppen förskola. Det är bästasättet att ge föräldrarna den valfrihet som de eftersträvar och som vinaturligtvis alla är överens om att arbeta för. AnL 45 (): Statsrådet säger att den slutliga fördelningen skaH baseraspå efterfrågan. Men när man går ut och frågar finns vårdnadsersättningenaldrig med som alternativ, åtminstone inte när man frågar på socialdemokratiskthåll. Och man skall vara medveten om att det har gjorts undersökningar där dethar visat sig att en kraftig majoritet av föräldrarna vill havårdnadsersättning. Jagbeklagar att familjedaghemmen så länge har fått en så styvmoderlig behandling.Det är en verksamhet som kvahtetsmässigt skuHe kunna utvecklas betydligt mer,om man är beredd att betrakta dagbarnvårdarna Omuttagande av arbetsgivaravgift på kostnadsersättning som de yrkesutövare de är- det har man försummat - och ge stöd till en vidareutveckhng av derasverksamhet. Vi har steg för steg i denna debatt kunnat konstatera att avståndetmellan oss inte är så stort som vi kanske förmodade från början. Viär överens om att familjedaghemmen är en viktig del av barnomsorgen. Jag trorockså att vi är överens om att den efterfrågan som finns bland föräldrarnaskall styra utbyggnaden av barnomsorgen. Däremot är jag inte beredd att ta upphela frågan om en vårdnadsersättning som ytterligare ett alternativ. I denfrågan ber jag att få hänvisa till den debatt som fördes i anslutning tillbarnomsorgspropositionens antagande , där den socialdemokratiskalinjen är att en utbyggnad av föräldraförsäkringen är ett i förhållande tHlvårdnadsersättningen från alla synpunkter överiägset alternativ. VidefterfrågeunderSökningen 1982/83 var visserligen inte vårdnadsersättningen medsom alternativ, men valet stod mellan olika tänkbara former för barnomsorgen,både daghem och familjedaghem. Resultatet redovisades av SCB, Överläggningenvar härmed avslutad. 11 § Svar påinterpellation 1985/86:63 om uttagande av arbetsgivaravgift påkostnadsersättning AnL 47 SocialministerGERTRUD ; har frågat mig om jag är beredd att medverka till attarbetsgivaravgift inte uttas generellt på kostnadsersättning. Vidare har hanfrågat mig om jag är beredd att medverka till att reglerna i socialavgiftslagenutformas klarare och att ställning i rättsbildningen pådetta område avskaffas. Den24 svarade jag på valls fråga i samma ärende attarbetsgivaravgift inte tas ut på kostnadsersättning. Det svaret står fast. Närdet gäller det exempel som tas upp i interpellationen, om styrelseuppdrag somersätts med både arvode och reseersättning, vill jag säga följande. Kostnadsersättningkan endast ges för resor i tjänsten. Resor till och från arbetet är en privatangelägenhet och om arbetsgivaren ersätter detta är det en löneförmån och inteen kostnadsersättning. Eftersom det är en löneförmån tas det också utarbetsgivaravgifter och beloppet blir pensionsgrundande. FrågangäHer alltså inte om arbetsgivaravgiften tas ut på kostnadsersättning ellerinte utan om resor till ett styrelsesammanträde är resor i tjänsten eller tilloch från arbetet. Kammarrätten har i domar i sådana ärenden funnit att resortill ett styrelsesammanträde är att betrakta som resor till och från arbetet.En sådan dom har överklagats till regeringsrätten och erhållitprövningstiHstånd men målet har ej avgjorts . På frågan omriksförsäkringsverkets ställning i rättsbildningen vill jag påpeka att dessa reglerhar ändrats fr, o, m, . behövs inget medgivande för rätt tillkostnadsavdrag under förutsättning att kostnaderna uppgår till avarbetstagarens ersättning. Dessutom är det skattemyndigheten som fr.o.m. år1985 har hand om uppbörden av arbetsgivaravgifter. AnL48 (); Jag tackar för svaret på min fråga. Jag kanske är skyldig talmannen ochkammarens många representanter en förklaring tHl att jag driver en till synesHten fråga så energiskt. Skälet är naturligtvis att denna fråga för mångaorganisationer är av stor betydelse, eftersom osäkerheten är mycket stor ominnebörden i de regler som vi har, Beklagligtvis måste jag säga att osäkerhetenblivit större sedan jag fått del av interpellationssvaret. Närjag jämför socialministerns svar på en fråga med det svar jag nufått tycker jag att det inte finns överensstämmelse på ett par punkter. Jagvill gärna peka på dessa. Socialministerns slutsats var"att arbetsgivaravgifter inte tas ut på kostnadsersättning annat än i denmycket ringa mån som kan föranledas av den nämnda tioprocentsgränsen". Nusäger socialministern: "Resor till och från arbetet är en privatangelägenhet och om arbetsgivaren ersätter detta är det en löneförmån och inteen kostnadsersättning." Detförefaller alltså som om det finns en motsägelse i dessa två påståenden, ochjag skulle önska få den klarlagd. Det är väl så att bestämmelserna i 2 kap. 4 §socialavgiftslagen alltjämt gäller. I den mån det i lönen ingår en ersättningför en kostnad är ju arbetsgivaren fortfarande berättigad till avdrag. Jag villgärna lägga fast att socialministerns påstående att jag inte följt medordentligt är alldeles riktigt. Jag hade naturligtvis inte observerat attriksförsäkringsverket uteslutits ur denna lagparagraf och inte heller attuppbörden är arrangerad på ett annat sätt. Men det tycks mig inte vara av någonstörre betydelse för frågans bedömning, I 6 § den nya lagen om uppbörd avsocialavgifter från arbetsgivaren sägs nämligen uttryckligen att de bestämmelsersom skall gälla för att lägga fast underlaget är fortfarande de som står i 2kap, 4 § 6 punkt socialavgiftslagen. Det måste betyda att vi behöver ettklarläggande om vad det är som är lön och, när man får göra avdrag frånarbetsgivarens sida för sådan del av utbetalning till arbetstagaren som utgörersättning för kostnader. Dåvill jag säga följande. Det förefaller mig vara alldeles uppenbart att -detvore intressant att höra även på den här punkten vad socialministern har föruppfattning - socialavgiftslagen utgår från en alldeles egen bestämning,nämligen att man i fråga om dessa avgifter skall utgå från det typiskaanställningsförhållandet. Man talar i 3 § om typiska anställningsförhållanden,I socialavgiftslagen berör man egentligen över huvud taget inteuppdragssituationen. Men det är ju uppdragssituationen som föranlederproblemen. Genomdet svar som vi har fått förefaller det alltså som om vi nu har fått tvåproblem - även ett som rör anställningssituationen - nämligen omsocialministern med sitt svar menar att säga att det inte finns någon rätt tillavdrag hos arbetsgivaren för sådan del av lönen till en arbetstagare som Omuttagande av arbetsgivara vgiftpå kostnadsersättning Om uttagande av arbetsgivara v gift på kostnadsersättning motsvararen kostnadsersättning som arbetsgivaren givit honom. I så fall uttalar sigsocialministern, som jag uppfattar det, i strid med bestämmelserna isocialavgiftslagen. Den fråga som jag egentligen har väckt, nämligen frågan omsocialavgifter för kostnadsersättningar i fråga om uppdrag, är en stor frågasom vi behöver få ett klargörande av. Alla dessa organisationer som förnärvarande betalar flygbiljetter för sina styrelseledamöters resor tillsammanträdena måste nu få veta om det är fel, som de har gjort, attbetrakta detta som en egen utgift och om det verkligen skall vara på det sättetatt man skall betala arbetsgivaravgifter på räkningen från SAS eller SJ. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. AnL 49 Socialminister : Den fråga som ställde till migtidigare, , var mycket kortfattad. Svaret på den frågan utformades medledning av hur frågan hade stäHts. har återkommit med eninterpellation och närmare preciserat vad det var den frågan gällde. Jag kan bara upprepa vad som bl. a. sagts iinterpellationssvaret, att det i lagen slås fast att arbetsgivaravgift skalltas ut på lön i form av pengar eller naturaförmåner. Vad som sedan ingår ibegreppet kan inte, med den utveckling som finns när det gäller olikanaturaförmåner, fastställas i lag. Här måste praxis få utvecklas av detillämpande myndigheterna och, om så behövs, av domstolarna. När det gäller resor till och från arbetet finns ingaoklarheter, utan ersättning för sådana resor betraktas som lön. Därmed tasockså arbetsgivaravgifter ut och beloppet blir pensionsgrundande. Om i detenskilda fallet en resa är att betrakta som resa i tjänsten eller som resa tilloch från arbetet ser jag däremot ingen möjlighet att fastställa i lag, utan detmåste få avgöras av de tillämpande myndigheterna och i sista hand av domstol, AnL 50 (): Jag skall gärna uttrycka stor förståelse föratt frågeställningen första gången var så kort att vi inte kunde få enegentligen vägledande diskussion i frågan. Det är därför bra att vi på nytt fårdiskutera den. I propositionen anger föredragande statsrådet ispecialmotiveringen till den här paragrafen avsikten att utarbeta former förschablonmässig redovisning på denna komplicerade punkt. Jag har i daginformerat mig hos en del olika myndigheter om hur man tolkar den här fråganoch fått det beskedet att reglerna inte föreligger . undrar jag omsocialministern har något besked att ge. Pågår ett sådant arbete, och kommerdet i så fall att kunna vara vägledande? När det gäller den andra frågan, som socialministernanvänder som ett hjälpmedel att klara den här diskussionen, säger hon att dettaskall överlåtas åt praxis . Jag har i min interpellationsskrivning i varje fall antyttatt jag uppfattar såsom en fiskal myndighet som användersin ställning för att flytta frampositionerna. tycker jag faktiskt att positionerna har blivit så långtframflyttade att det förefaller vara uppenbart orimligt att det utgårarbetsgivaravgift på exempelvis resor för styrelseledamöter i föreningar,bolag eller andra organisationer. Jaghar ju givit exempel på hur absurt det bhr. Den som bor i samma ort därstyrelsen vid ett visst tillfälle sammanträder får ingen pensionspoäng, medandäremot den som har en lång flygresa dit får pensionspoäng på sin resersättning- om det vore på det viset. Det var just detta jag önskade att socialministernskulle säga, nämligen att denna absurda ordning inte kan vara rimhg och att manpå något vis måste komma till rätta med saken. Skallvi nu sitta och vänta på att praxis löser problemet, tror jag vi får väntamycket . Det är svårt för organisationerna att behöva vänta den långatiden. Tillsist vill jag säga - eftersom jag tydligen har tid tHl det - att jag inte harkunnat finna de rättsfall som socialministern refererar till, trots ett flitigtsökande i registren. Det vore kanske bra om vi kunde få en vägledningbeträffande vad de handlar om, eftersom dessa rättsfall - om de handlar om vadjag tror att de handlar om, nämligen den inkomstskattemässiga bedömningen avfrågan - förmodligen inte ger någon vägledning. Omden rättspsykiatriska kliniken i Överläggningenvar härmed avslutad. 12§ Svar på interpellationerna 1985/86:70 och 71 om den rättspsykiatriskakliniken i AnL51 FÖRSTE VICE TALMANNEN: UllaTilländer medges att ta emot svaret i stället för . AnL 52 SocialministerGERTRUD : har frågat mig om jag för patienternas skull ämnarfullfölja det preliminära avtalet som innebär en driftstart av denfärdigbyggda rättspsykiatriska enheten i eller om jag anser detförsvarbart att de norrlänningar som skall genomgå en rättspsykiatriskundersökning skall skickas söderut och att deras väntetider i häktena förlängssamt att de dessutom blir undersökta långt ifrån sina hemtrakter med onödigtpsykiskt lidande för individen. har frågat mig när det avtal med som jag nämndekommer att godkännas av regeringen. Jag besvararinterpellationerna i ett sammanhang. Tvåstora principfrågor av betydelse för rättspsykiatrins framtid bereds förnärvarande. Den ena är frågan om ett ändrat huvudmannaskap för rättspsykiatrin.Regeringen gav den 21 febmari statens förhandhngsnämnd i uppdrag attförhandla om ett överförande av den rättspsykiatriska undersökningsverksamhetentill landstingskommunerna. Denandra principfrågan är hur den psykiatriska tvångsvården och behandlingen avpsykiskt störda lagöverträdare skall utformas . De förslag på dettaområde som socialberedningen har lämnat i sitt Omden rättspsykiatriska kliniken i betänkande (SOU 1984:64).Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten samt remissinstansernas synpunkter påförslagen bereds inom . Beredningsarbetetsker med inriktning på en lagrådsremiss och en proposition iämnet . Jagär inte beredd att ta ställning till ett nytt avtal för Umeåklinikens delom ett överförande av driftansvaret från staten till sjukvårdshuvudmanneninnan de båda principfrågor jag här har redogjort för är avgjorda. AnL53 (): Jag ber att få tacka för svaret. Tyvärr innehåller det inte någotbesked om de frågor som jag har ställt. Situationenför den rättspsykiatriska vården är katastrofal för hela , ochstatsrådets svar ger inget hopp om någon förbättring. För min del anser jag attdet visar en brist på solidaritet gentemot denna lilla grupp av människor, somkanske bäst behöver den och som står vid sidan av samhället. Tioår har gått sedan det preliminära avtalet träffades mellan staten ochlandstinget om en rättspsykiatrisk enhet i . Landstingetfullföljde för sin del åtagandet och byggde en rättspsykiatrisk klinik som stodfärdig 1978 och som kostat skattebetalarna i länet stora pengar. Den har ståtttom ända tills , då lokalerna använts tillfälligt som patienthotellplatser- uttryckligen som ett lån för att inte äventyra igångsättningen av denrättspsykiatriska vården. Förhandlingarbeträffande driftsstart har av och till förts mellan staten och ,men varje gång själva kärnfrågan kommit upp, har starten skjutits på framtiden- en förhalning som är oförsvarbar med tanke på rättspsykiatrins avveckling förövrigt i , Meni detta år gavs ett visst hopp om en start, efteröverläggningar med staten och . Driftsstart beräknades ske iseptember detta år, en projektgrupp tillsattes av , ochpersonalplanering med tillsättning av tjänster sattes i gång. Med andra ord:Ett preliminärt avtalsförslag låg färdigt för undertecknande. Jagväntade att socialministern skulle ge klartecken till att man kunde lämnaföljande besked; startar vi verksamheten, som vi i så länge ståttberedda att sätta i gång. Meni stället fm talman, kommer nya undanglidande förklaringar. Det är milt sagtbeklämmande. Jag anser att fakta här förtigs. Säg att frågan bereds inomfinansdepartementet! Att hänvisa till de två principfrågorna som en ursäkt föravsaknaden av besked är inte relevant. Deförhandlingar som förs om ett överförande av rättspsykiatrins undersökningsverksamhettiH landstingskommunerna beräknas, enligt vad jag erfarit, vara slutförda först1988, Attden andra principfrågan om tvångsvården inte är löst och att en propositionskall läggas fram kan inte innebära att staten kan undandra sig sittansvar. Oberoendeav den nya lagen föreligger behov av sluten psykiatrisk vård och av utredningardärom. Människorna i norr som hamnar i denna situation finns kvar. De behövervård, och det måste göras utredningar. Detär beklämmande och fullkomligt barockt att enheten ännu inte harkunnat öppnas. Det handlar om fem utredningsplatser och fem vårdplatser. Jagkänner en stark oro för att det kunnande och den insikt som finns hos det fåtalsom nu ägnar sig åt denna profession kommer att försvinna. Därmed utarmasrättspsykiatrin i norr, och framför allt patienterna lämnas i sticket. Jagvill därför direkt till statsrådet ställa frågan; Tänker statsrådet ta sittansvar för att verksamheten skall komma i gång ? Detär tragiska personförhållanden som döljer sig bakom många av rättspsykiatrinspatientgrupper. Därför kan det inte vara försvarbart att det för denrättspsykiatriska vården kommer att finnas endast en halv läkartjänst för helaNorrlands utredningsbehov. Detta blir emellertid följden av statsrådets beskedi dag. Fortsättningsviskommer patienterna att skickas söderöver, bl, a, till , vilket inträffade isomras i ett uppmärksammat fall, Mannen fick vistas i i två och en halvmånad. Det handlar här om människor som i en mycket svår livssituation sändsiväg till en annan landsända utan reella möjligheter till stöd av och kontaktmed sina anhöriga.