prot · G90920 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag måste återigen fråga; Har verkligen inteinvandrarministern några planer på åtgärder som kan påskynda en utflyttningtill kommunerna? Skall man från regeringens sida acceptera att den härverksamheten bara så att säga glider sakta framåt och att man ännu en gångkommer alltför sent med sina åtgärder? 34 EMMANUELMORFIADAKIS (s): Företrädare för moderata samlingspartiet vill alltså avskaffa 6 §utiänningslagen, Samma företrädare gör också gällande att genom 6 §utlänningslagen intar en långt mer generös hållning till flyktinginvandring änandra jämförbara länder. Om detta är följande att säga. Visserligenförefaller det vara ovanligt att länderna i sina utlänningslagar har enbestämmelse inskriven som direkt motsvarar den svenska 6 §. Däremot synes detvara vanligt att tillämpningen av resp. lands lag sker på ett sådant sätt attresultatet i praktiken blir detsamma som med den svenska lagen. Det är t. ex.ovanligt att man i andra jämförbara länder har en så snäv tolkning avflyktingbegreppet som tillämpas i 3 § i . I praktiken gör man enbedömning som medför att den asylsökande kan beviljas tillstånd, om hanuppfyller de svenska kraven enligt 6 §, Varjeland väljer sitt sätt att utforma lagarna, och i har vi valt att bedömaen asylsökandes rätt att stanna i landet enligt en tvåstegsmodell. Så längeslutresultatet överensstämmer med internationella förpliktelser finnsingen anledning att ändra den nu gällande lagen. Hur lagen skall tolkas i detenskilda flyktingfallet ankommer det på de verkställande myndigheterna ochytterst regeringen att avgöra. Denyttersta konsekvensen, herr talman, av förslag om att slopa § 6kunde t. ex. bli att inga östeuropeiska flyktingar kunde beviljas asyl iSverige, vare sig dessa kommer från , eller något annatkommunistiskt land. Först till : Regeringen tar sitt ansvar, heller inte tvivla på att jag tar mitt ansvar för flyktingpolitiken. Låtmig beträffande säga att vi är väl medvetna om att är ettsargat och söndrat samhälle, som lever i inbördeskrig.Från detta samhälle kommer människor till . Vad regeringen i detsammanhanget säger är; Alla som kommer kan inte utan vidare tillåtas att bliflyktingar i . Det skall enligt ske en individuellprövning av varje fall. Dettagäller också beträffande palestinier. Bara för att man är palestinier har maninte utan vidare rätt att bli flykting i . Det finns många palestiniersom redan har skydd, eftersom för just dessa har skapat enegen flyktingorganisation, nämligen UNRWA, som bevakar deras rättigheter ochställer upp för dem. Regeringenhar alltså beträffande palestinier sagt att den inte kan ställa sig bakom ett"gruppbeslut", innebärande att palestinier utan vidare blir politiskaflyktingar, utan varje enskilt fall skall prövas, precis som gäller för allaandra som söker politisk asyl. Finner man då att vederbörande har skäl för attbli betraktad som flykting, har han eller hon rätt att få stanna. Föreliggerinte sådana skäl, har vederbörande inte någon möjlighet att få stanna i detsvenska samhället. Ettpar kommentarer om nordiskt och annat intemationeUt samarbete. Jag tror att detvore en fördel om vi äntligen kunde åstadkomma ett bättre nordiskt samarbete.Tyvärr har intresset för ett nordiskt samarbete inte varit det allra största påsina håll. Men från svensk sida har vi allt att vinna på ett nordisktsamarbete, och det finns redan ett embryo till ett sådant genom det nordiskautlänningsutskottet, som borde kunna göra ett förarbete för oss politiker. Påsamma sätt är det på det internationella området. har tagit mångainitiativ både i och i . Ettinternationellt samarbete, att dela på bördorna och att hitta gemensammalösningar, skulle vara till fördel för oss alla. har det sett ut somom vi åtminstone här i skulle kunna tala med varandra litet bättre äntidigare. KenthSkårvik säger att regeringen som vanligt är sent ute med resurser. Så är detdock inte. och andra organ har redan tidigare fått resurser,och vad regeringen gör i tilläggsbudget I är - och det gäller också som svartill - att den i efterskott fyller på med ytterligare resurser.Vi har alltså här verkligen gjort en uppföljning och försökt lämna bistånd föratt kostymen skall räcka till på olika håll och för att vi skall få bådekortare handläggningstider, ett bra samarbete med kommunerna och en rimlig rättssäkerhet. Närdet gäller de frågor som har anknytning till asylutredningens arbete -t. ex. omdet skall vara juridiskt biträde vid gränsen - är jag inte beredd att taställning förrän asylutredningen lämnar sitt betänkande. Jag tycker attasylutredningen skall få fortsätta sitt arbete, och jag hoppas att vi tillsammansskall kunna finna en lösning av frågan om handläggningsordningen vid gränsenoch kanske definitivt kunna avsluta den debatt som pågått , intebara i utan också mellan och UNHCR och andra myndigheter omrättssäkerheten vid gränsen. 36 (); och de övriga nordiskaländernas flyktingpolitik skall inte enbart koncentreras till hemmaplan.Solidarhet och hjälpinsatser måste också omfatta den som inte kunnat ta sigfram till våra länders gränser. En av de viktigaste uppgifterna är att genominternationella organ bistå flyktingar i de länder där de befinner sig, oftasti närheten av sitt hemland. De nordiska länderna skall därför aktivt delta idet internationella samarbetet och fortsättningsvis ge bistånd och stöd till FNoch dess fackorgan samt till frivilliga organisationer. Ettviktigt bidrag vore att genomföra det förslag som jag förde fram i mitt förstaanförande, nämligen att bygga ut flyktingkommissariatets regionalaorganisation. TillEmmanuel Morfiadakis vill jag säga att den ståndpunkt som vi intagit när detgäller ändringen av lagen inte enbart är att ta bort eller ändra 6 § utan ocksåatt komplettera lagen på andra punkter, så att lagen får en sådan utformningatt den asylsökande ges möjlighet och inte som en rättighet att bosätta sighär. Man skall alltså ge myndigheterna möjlighet att bevilja tillstånd i denutsträckning som svarar mot våra mottagningsresurser. Det är exakt samma åsiktsom invandrarverkets generaldirektör gett uttryck för i det TT-uttalande somjag talade om i mitt anförande. Han lät dessutom anteckna samma ståndpunkt iett särskHt yttrande till det protokoll som fördes då vi i IPOK-utredningenjusterade vårt betänkande. Vi är alltså ganska överens med invandrarverketschef, och vi anser att han gjort en rimlig bedömning. Det är ett långt och mödosamt arbete som ligger framför oss. Därförär det viktigt att vi startar och att politikerna visar det civilkurage sombehövs för att slå fast att vi inte kan föra en generösare flyktingpolitik änvi har resurser till. Statsrådet säger också i sitt svar att en viktigförutsättning för att den svenska flyktingpolitiken skall kunna genomföras ipraktiken är att kommunerna visar solidaritet och tar emot flyktingar, I dagtävlar många om att framstå som generösare än andra. Det innebär att vi sänder utfelaktiga signaler till omvärlden. Det är dessa signaler som sedan leder tillmänskliga tragedier i tur- och returresornas spår. vice talmannen anmälde attMaria anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt till ytterligare inlägg, 37 HANS (); Redan i mitt första inlägg framhöll jag attdet förekommit att avlägsnanden från vårt land inte varitberättigade eller starkt kan ifrågasättas. Det är angeläget att felaktigabeslut eller misstag som har begåtts och som kan ha lett till storaskadeverkningar för den enskilde noggrant undersöks och följs upp. Det hargjorts sådana undersökningar tidigare. Jag erinrar mig att det understatsminister tid gjordes en alldeles särskild uppföljandeundersökning av ett mycket känt grekiskt fall. Jag vill på nytt framhållavikten av att en uppföljning sker av de hårt kritiserade fall där det uppgesatt allvarliga skador har inträffat. Det är angeläget att detta också blirredovisat. Det har stor betydelse för vår flyktingpolitik att dessa frågor blirklarlagda. Vad sedan gäller frågan om flyktingkvoten vill jag endasttillägga att det redan nu finns möjligheter att påbörja en utökning avflyktingkvoten. Jag har själv under mitt besök i fått klarlagtför mig att det finns sådana behov. 38 (); Invandrarministern sade här i ett tidigareinlägg att hon inte vill ta ställning till frågan om juridiskt biträde vidgränsen, och det måste vi i och för sig respektera. Men bara detta visar påangelägenheten av att vi får en snabb men givetvis ändå kvalitetsmässigt brautredning. Den måste komma i gång så snabbt som möjligt och verkligen leda tillsådana resultat att invandrarministern, hoppas jag, kan fatta ett beslutinnebärande att juridiskt biträde behövs för att det skall kunna bli en rättvisoch konsekvent bedömning vid gränserna. Jag sade tidigare att jag tyckte att det var väldigt braatt invandrarverket hade fått ytterligare resurser, så att det nu kan fortsättasitt arbete. I och för sig är det synd att invandrarverket inte hade dessaresurser förut. Man har ju hört att invandrarverket anseratt det inte haft tillräckliga resurser och att man kunde ha gjort mer. Jag ärväldigt glad för det tillägg som invandrarverket har fått, och jag hoppas attdet också skall ge resultat. Jag är även tacksam för - det sade jag inte förut - attEvert tog upp frågan om socialnämndernas skyldighet när det gällerbarn i häkte. Jag beklagar att socialnämnderna inte har tagit sitt ansvar. Vianser från sida att det är bland det värsta som kan hända att barnsätts ensamma i häkte i väntan på att bli avvisade från vårt land. Vi hoppasatt sådant inte behöver hända mer och att socialnämnderna kan göra den insatssom de skall göra. Enligt vad vi har förstått vid våra kontakter medinvandrarverket och kommunerna tvekar de kommuner som har tagit emotflyktingar och försökt fullfölja sitt uppdrag, kanske inte beroende på att deinte vill ta emot flerflyktingar men därför att de givetvis, som invandrarministern sade förut, villstabilisera sig. De vill känna vad det här gäller och vill då vänta litet medatt ge löften om att ta emot fler. Det är i och för sig beklagligt attinvandrarna därmed får lida och vänta. Vad som också är problematiskt i sammanhanget är att denya kommuner som har kontaktats säger nej på grund av det saknas bostäder,resurser när det gäller skolor och arbetstillfällen av olika slag. Därför ärdet viktigt att invandrarministern nu ställer upp och hjälper invandrarverketmed dessa frågor. Vi vet att det har tagits kontakt angående byggande av flerbostäder. Vi hoppas att invandrarministern skall hjälpa invandrarverket i den härfrågan. Det är troligen en av de springande punkterna för att få fler, framförallt små, kommuner att ta emot flyktingar. 39 (vpk); vill tydligen undvika att svarapå den fråga som jag ställde till honom. Han talar i stället om nödvändighetenav att den svenska flyktingpolitiken inte koncentrerar sig på sådant som kangöras på hemmaplan. Det håller jag med om. Det är självklart. Men man måstevidta alla de åtgärder som gör det möjligt att genom internationellt agerandeförbättra situationen för flyktingar i hemländerna. Det är också nödvändigt attöka flyktingkvoten. Men frågan kvarstår: Vad skall vi göra med de flyktingarsom spontant inreser till och söker politisk asyl? Det enda som jagfick bekräftat i inlägg är att vi skall avskaffa 6 §. Detinnebär att vi skulle minska den spontana flyktinginvandringen med ända upptill - ända till av flyktingarna får nämligen stanna i enligt6§. Men de övriga spontant inresta flyktingarna skulle vi alltså stänga gränsenför. Vi skulle inte ta emot några, oavsett om de är berättigade tillflyktingasyl eller inte och oavsett vilka generella överenskommelser vi harskrivit under. har återigen åberopatinvandrarverkets chef för att styrka sina påståenden. Det har faktiskt bliviten litet pinsam situation i . Flyktingdebatten förs dels avpolischefen i , dels av invandrarverkets chef. Den fråga som kvarstårär huruvida sådana här myndigheter, som framför allt har verkställighetsansvar,skall ägna sig åt opinionsbildning som i huvudsak går ut på att ifrågasätta ochunderminera de beslut som har fattat och som de själva ålagts attverkställa. Invandrarministern säger i sittsvar att hon förutsätter att sådana här myndigheter skall fullfölja riksdagensbeslut, men det räcker inte. Så sker ju inte . I månader har polischefen iTrelleborg fört en opinionsbildningsdebatt mot den förda flyktingpolitiken,och det bör göras någonting åt detta. 40EVERT (): När jag i mitt anförande vädjade förpalestinierna, berodde det på att jag anser att de är i en alldeles speciellsituation. När det gäller dem som flyr från och som ärlibaneser, eller som tillhör andra nationaliteter men kommer från , kanman säkert göra en mera individuell prövning. Vad jag menar är att förpalestinierna bör i varje fall huvudregeln vara att de inte förs tillbaka tillLibanon utan får stanna i Sverigetills situationen har blivit annorlunda. är sargat, det vet vi. är uppdelat, detvet vi. Vi vet att olika grupper strider mot varandra. Men vi vet också att förlibaneser, och kanske också för personer av andra nationaliteter, finns detoftast tillflyktsorter dit de kan komma. När det gäller palestinierna finnsknappast några sådana. Palestinierna har ingen någonstans. Därförtycker jag att de borde falla under sådana regler att de får stanna här tillssituationen har blivit annorlunda. Statsrådet har - , tror jag - anförtatt UNRWA skyddar palestinierna. Först vill jag säga att jag uppskattar attSverige ger ett mycket stort anslag till UNRWA och tillhör de allra främstabidragsgivarna. Men det är också klart att UNRWA inte har möjlighet ellerrättighet att skydda palestinierna - det är inte dess uppdrag. Man skall ge demutbildning, hälsovård och kanske ibland mat. Vi vet att särskilt utbildningenhar blivit UNRWA ;s uppgift och är en av de bästa saker vi har inomFN-familjen. Men skyddet för palestinierna, i såväl som på andraställen, skall andra sköta, det är inte UNRWA:s uppgift. a. därför menarjag att deras situation är särskilt trängd. Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på interpellation 1985/86:21 om vissa invandrarkvinnors rättsligasituation har frågat mig vadregeringen ämnar göra för att förbättra sådana invandrarkvinnors situation somkommer till "bortgifta, enligt sitt lands lagar och kultur, medmän de aldrig träffat" och kanske i sitt äktenskap utsätts för fysisk ochpsykisk misshandel för att vid eventuell skilsmässa utvisas till hemlandet medvad detta innebär av förnedring och uteslutning ur familjegemenskapen. Denandra fråga ställer är om jag har några synpunkter på hur manskall kunna förhindra denna "hustruimport". För personer som åberopar s. k. snabb anknytning som grundför att få bosätta sig i tillämpas uppskjuten invandringsprövning.Denna princip har jag redovisat i propositionen (prop. 1983/84; 144) ominvandrings-och flyktingpolitiken. Den innebär att en utlänning som haranknytning till riket genom äktenskap eller sammanboende som har uppkommit inära anslutning till ansökningen inte får permanent uppehållstillstånd, utanbeviljas ett tidsbegränsat tillstånd att vistas här . Vad sombedöms är om det föreligger faktisk sammanlevnad. Senast efter två åraccepteras utlänningen som invandrare. Jag är medveten om att detta för den enskilde utlänningenkan medföra allvarliga svårigheter i de fall då förhållandet mellan parternaförsämras eller bryts före tvåårstidens utgång. Den utpressningsliknandesituation som då framför allt kvinnor kan hamna i är exempel på detta. Trotsdetta anser jag att en ordning med uppskjuten invandringsprövning måstetillämpas även i fortsättningen.Utan en sådan möjlighet att pröva om det förhållande som åberopas som stöd föransökningen är ett faktiskt förhållande, skulle det bli nödvändigt att inta enbetydligt mer restriktiv hållning till invandring på grund av sådan anknytning. vill jag framhålla att de av antagnariktiinjerna för invandrings-'och flyktingpolitiken innebär att hänsyn bör tastill samtliga omständigheter i det enskilda fallet, däribland om utlänningenhar misshandlats eller annars blivit illa behandlad under samboendet, om detfinns barn i förhållandet, om utlänningen riskerar att bli socialt utstött vidåterkomsten till hemlandet och om utlänningen har hunnit bli väl etablerad iarbetslivet. I riktlinjerna betonas även att det finns skäl att i ännu någothögre grad än tidigare låta utlänningen få stanna kvar i näräktenskapet eller samboförhållandet har upphört före tvåårstidens utgång. Jagär emellertid inte beredd att verka för en ytterligare uppmjukning av praxisutöver den som således infördes . Jag har stor förståelse för de invandrarkvinnors problemsom berörs i interpellation. Dessa kvinnor befinner sig i enutsatt situation. Det stöd som t. ex. kvinnojourerna ger är en värdefullhumanitär insats, som ibland kan bidra till att alla relevanta fakta i ettärende kommer fram. Av det som jag nu har redovisat framgår ju att avsteg kangöras från tvåårsregeln vid bedömningen av enskilda ärenden. I den nämnda propositionen om invandrings- ochflyktingpolitiken har jag också redovisat mina synpunkter i tillståndsfråganför de mycket unga flickor som gifter sig med någon här bosatt person ochönskar få komma till på den grunden. Det är ett faktum att minimiåldernför äktenskap i många länder är lägre än i . Jag är också medveten omatt barnäktenskap ingås genom arrangemang t. ex. mellan två familjer. Grundprincipen är här att ett utomlands ingånget äktenskapär giltigt i , men när det gäller frågan om uppehållstillstånd finns detbegränsningar om kontrahenterna är minderåriga. Ett generellt accepterande av äktenskap med minderårigautländska medborgare skulle stå i klar strid mot grundläggande svenskavärderingar beträffande bl.a. barns och ungdomars rätt till en självständigutveckling och till utbildning, deras rätt att själva träffa livsavgörandebeslut samt strävandena att uppnå jämställdhet mellan könen. Därför utgörheller inte normalt ett äktenskap med en utiändsk medborgare, om någon avkontrahenterna är , tillräcklig grund för uppehållstillstånd. Menundantag görs i sådana fall där det skulle framstå som stötande att vägrauppehållstillstånd. Jag anser alltså att situationen för de kvinnor som blirföremål för uppskjuten invandringsprövning har förbättrats genom de avriksdagen antagna riktlinjerna. 42KERSTIN (); Jag vill tacka statsrådet för svaret.Det var uttömmande och i vissa avseenden också positivt. Det senare skall jagåterkomma till. Vi som lever i ett demokratiskt samhälle där jämställdhetmellan män och kvinnor är någonting alldeles självklart har kanske svårt attriktigt sätta oss in 6 protokoll 1985/86:19-21 i densituation som de här kvinnorna befinner sig i. Många av dem kommer från fattigaländer med helt annan kultur och andra seder och lagar än vad vi har. Så länge man finns hemma är det föräldrarna som bestämmer.Det är också föräldrarna som i dessa länder bestämmer vem man skall gifta sigmed, och på den punkten har kvinnan ingen talan. När kvinnan väl är bortgift ärdet mannen som bestämmer. Det är många föräldrar i de länder som vi här talar om somhar skrapat ihop alla tillgångar de har haft och även lånat pengar för attkunna gifta bort sin dotter. Som jag sade har kvinnan i fråga ingen talan idessa fall. händer det som har föranlett min interpellation,nämligen att kvinnan sänds mycket långt bort, till ett land som är heltannorlunda än det hon är van vid och till en man som hon harsett och inte vet någonting om. I detta läge är hon totalt utlämnad åt mannen. Jag skall inte ta upp något enskilt fall - vi brukar ju hasom princip att inte gå in på enskilda fall - utan jag kommer att föra ett merprincipiellt resonemang. Men det finns exempel på kvinnor som i en sådan härsituation har blivit misshandlade både fysiskt och psykiskt. Det nämner ocksåstatsrådet i sitt svar. Med den tvåårsregel som finns har mannen också kunnatutöva utpressning mot kvinnorna. De har då inte vågat berätta för någon omvilken tillvaro de har haft. Om mannen tröttnar är det relativt enkelt för honom attförskjuta sin hustru. Han kan säga att han känner sig lurad, att hustrun inteuppfyllde de krav som han ställde på henne. Det finns faktiskt exempel i vårtland på att inte bara en, två eller tre utan t. o. m. fyra hustrur somimporterats inte har blivit godkända efter en försöksverksamhet. Vad återstår då för dessa kvinnor? Mannen ser i dessasammanhang helst att kvinnan sänds tillbaka hem. Hem till vad? kan man frågasig. 1 de allra flesta fall har familjen förskjutit kvinnan, eftersom det är enskam att komma tillbaka och vara skild och inte ha uppfyllt sina förpliktelsersom hustru enligt landets lagar. Vi vet också hur det är med arbetstillfällen i dessa länder.Många kvinnors enda utväg när de har kommit hem har varit prostitution. Jag tycker att det är en utomordentlig skrivning närstatsrådet på s. 2 i det utdelade svaret talar om tillämpningen av riktlinjernaför invandrings- och flyktingpolitiken och om vilken hänsyn som bör tas tillvissa omständigheter. Jag skulle bara önska att man i litet högre grad än somhittills har skett - efter vad jag kan förstå med de erfarenheter som jag haroch med hänsyn till det som har berättats för mig - vid sin bedömning följerdessa riktlinjer och tar denna hänsyn. Jag tror att vi skulle komma ifrån mångaav de här problemen om dessa hänsyn verkligen fick väga tungt vid bedömningen. Statsrådet pekade också på kvinnojourernas roll. Jag måstesäga att de gör ett fantastiskt arbete. På de platser där det finns enkvinnojour har denna ofta varit de här kvinnornas enda tillflyktsort när debehövt någon att vända sig till. Men de som arbetar på kvinnojourerna haribland upplevt att de blivit illa behandlade av vissa myndigheter, som tycktatt kvinnojourerna inte haft den rätta statusen för att lägga sig i dessafrågor. Det tycker jag är mycket beklagligt. När det gäller tillämpningen av riktlinjerna vill jagfråga om regeringen följer upp hur tillämpningen sker i de olikainstanserna så att man undviker att det blir olikheter, vilket tydligen sker. Vidare skulle jag vilja fråga: Görs det, framför allt dåmanhar konstaterat upprepade fall av den här importen, någon undersökning avmannen i fråga och av den tillvaro kvinnorna kommer till? Jag har full förståelse för svårigheterna att göranågonting åt den "hustruimport" som förekommer, även om vi framförallt när det är fråga om minderåriga naturligtvis inte kan acceptera att sådantsker, mot bakgrund av våra värderingar och vår lag. Men skulle man på någotsätt kunna förhindra den här importen kunde vi också undvika de tragiskalevnadsöden som den för med sig. 43MARGARETA (); Frågan om invandrarkvinnornas rättsligasituation var aktuell här i och har däreftertagits upp vid olika tillfällen. väckte jag själv en motion där jag begärde attden dåvarande regeringen skulle göra en översyn av reglerna för frånskildainvandrarkvinnors rätt att stanna i .' Motiven var desamma som de somomnämns i den nu aktuella interpellationen och i dagens debatt, nämligen denpsykiska och fysiska misshandel av invandrarkvinnor som ibland förekommer här ideras nya hemland och det tragiska öde som efter en skilsmässa och efter enutvisning till det forna hemlandet ofta drabbar dem. Under den allmänna motionstiden återkom jag tillfrågan i en motion tillsammans med några andra folkpartikvinnor. Vi begärde dåatt invandrarpolitiska kommittén skulle få i uppdrag att särskilt beaktafrågan om uppehållstillstånd för frånskilda invandrarkvinnor. Vi framhöll ocksåatt det naturligtvis inte skall vara möjligt att skaffa sig tillstånd att bo iSverige så att säga bakvägen, t. ex. genom skenäktenskap. Det måste självfalletfinnas regler som förhindrar sådant. Den praxis som gällt har emellertid drabbatkvinnor särskilt hårt. För många av de frånskilda invandrarkvinnorna förefallermöjligheterna att efter en utvisning få ett anständigt liv i hemlandet varaobefintliga, främst på grund av dessa länders syn på frånskilda kvinnor.