prot · G909163 · 1985-12-31 00:00:00 — vilket innebär en så kraftig dämpning att de löneavtal som skullekunna slutas i enlighet med gjorda överenskommelser ger löntagarna enreallöneförbättring som värt näringsliv kan stärka sinkonkurrenskraft gentemot utlandet. Mest glädjande är nog ändå att arbetslösheten i Sverigehålls på en så påtagligt låg nivå jämfört med andra länder. Enligt förväntas arbetslöshetssiffrornaunder 1986 för del stanna vid av arbeskraften underdel attförhållandena i andra länder nästan undantagslöst visar en annan och ofta rent skrämmande bild. utan arbete, utan arbete, utan arbete. Den ekonomiska politiken, m. m. 1Österrike I 1 I I I I I IIrland I Egentligen är det bara medsina arbetslösa som visar ett bättre resultat än , som alltså - ilikhet med och -registrerar en arbetslöshet på . Den slutsats som vi kan dra av en sådan här omsorgsfullinternationell jämförelse är att den fulla sysselsättningens politik faktisktär möjlig att genomföra, trots att den politiken inte på långt när tillämpas ivår omvärld. I socialdemokratisk politik är det av avgörande betydelseatt alla är i arbete, för om folk hararbete, skapas värden. Om folk saknarjobb. förfaller våra samhällen. Västvärlden är verkligen mitt uppe i en förfallsperiod. Deekonomiska doktriner och de politiska partier som underskattarsysselsättningsfrågornas betydelse utgör de verkliga hoten mot våra samhällensbestånd. Rätt mycket har alltså lyckats för regeringen i desssträvanden att få ordning på ekonomi. Framgångarna gäller statsbudgeten - vars underskottformellt har tagits ned till en tredjedel, jämfört med de förhållanden sområdde när de borgerliga partierna förlorade valet . Vidare gäller framgångarna betalningarna med utlandet, somnu kompletteras med starka inflöden av utländsk valuta till värt land.Förhållandena har medgett att kominer att tillämpa en merliberal valutapolitik . Framgångarna gäller också den inhemska prisnivån, varsstegringstakt är sådan att landets löntagare, om lönerörelsenäven fortsättningsvis håller sig inom gränserna för vad som ärsamhällsekonomiskt tillrådligt, kominer att kunna räkna med en reallönestegring1986. Vägentillbaka till den standard som vi hade har beträtts. Men framgångarna gäller främst sysselsättningspolitiken,där uppnådda resultat vittnar om att det faktiskt är möjligt attupprätthålla en hög sysselsättning, trots att politiken i omvärlden inteprioriterar dessa frågor. Det som oroar är utvecklingen på arbetsmarknaden. Innanårets avtalsrörelse är avslutad vet vi egentligen mycket litet om framtiden. s.k. långtidsbudgeten visar regeringen hur smala våra ekonomiska marginaleregentligen är. Det s. k. lägalternativet innebure att statens budgetunderskott1990/91 skulle kunna nedbringas till strax under 13 miljarder. Förutsättningarnaär då att prisutvecklingen kan hållas inom mycket snäva marginaler och attlöneavtalen stannar på låga nivåer. I det alternativet skulle löntagarna Prot.1985/86:163 kunna räkna med icke oväsentliga reallöneförbättringar. Småavvikelser från lågalternativets förutsättningarleder till helt andra utfall och skulle snart åter Den ekonomiska poli tiken, m. m. kunna ledatill underskott på mellan 50 och 60 miljarder redan under /91. Helt avgörande för framtiden är självfallet att vi lyckasöka tillväxten i ekonomin, som är oacceptabelt låg. För att åstadkomma en snabbare tillväxt av resurserna harregeringen i proposition 100 disponerat sina insatser i nio punkter: En fortsattstram finanspolitik förs, vars syfte bl. a. är att möjliggöra en fortsattnedgång i räntenivån. Skattepolitikenutformas så att det blir möjligt att sluta löneavtal på nominellt låga nivåermen med stigande realvärden hos lönerna. Förenkladeregelsystem införs för att stimulera näringslivets tillväxt. Arbetsmarknadspolitikenförskjuts mot utbildning och andra tillväxtfrämjande åtgärder. Deregionalpolitiska styrmedlen förstärks. Stimulansåtgärdervidtas för en ökad skogsavverkning. Insatser görsför att öka hushållens sparande. Utbildningenoch forskningsverksamheten förbättras såväl inom näringslivet som inom detordinarie utbildningssystemet. Regeringen aviserar fortsattainsatser för att stimulera tillväxten i ekonomin. Utan minsta tvivel kommerregeringens ambitioner att avgöra utvecklingsmöjligheterna för . Lyckasvi med denna politik lägger vi grunden för den fortsatta reformpolitiken påalla andra områden. Det är spännande tider vi går till mötes. Med en fastekonomisk politik och en medveten politisk ledning finns det all anledning atttro att vi kommer att lyckas. Till utskottets betänkande har fogats 17 reservationer.Endast 4 av dessa har samlat samtliga borgerliga ledamöter i utskottet. Dessafyra reservationer är: Reservation 1 om de allmänna riktlinjerna för denekonomiska politiken, reservation 4 om avskaffande av löntagarfonderna,reservation 5 om kredit- och valutapolitiken samt slutligen reservation 7 ombetalningsvillkor vid kreditköp. 1 reservation 1 presenterade de borgliga partierna sinmotsvarighet till regeringens program för ökad tillväxt. Enligt reservanternas program är det störstatillväxthindret de ständiga skattehöjningarna, som skulle ha drabbat hushållen.På något sätt tycks det ha gått reservanterna helt förbi att det har skettförändringar i skattesystemet . Som exempel kan nämnaskammarens beslut . Det som ytterligare skulle behöva göras enligt deborgerliga ledamöterna i utskottet är att ytterligare sänka marginalskatterna, att återinföra den gamla indexregleringen av skatteskalorna, att sänka förmögenhetsskatterna, arv skatterna och gåvoskatterna och att återinföra den s. k. skattereduktionen på aktieutdelningar. Finanspolitiken skall strama åt ekonomin och den offentli- 28 ga sektorns resurser ytterligareminskas. Den ekonomiska politiken, in. Eftersom utvecklingen nu raskt går mot en balansering avden offentliga Prot. 1985/86:163 sektorns inkomster och utgifter höjer detre borgerliga partierna i sitt program ett varningens fingerför den enligt deras uppfattning otrevliga framtidsvisionen om ett offentligt finansiellt sparande. Den offentliga sektorn skall klämmas åt -det är helt tydligt - om nu de borgerliga skulle få råda. Den offentliga sektorn skall""avmonopoliseias"'. vilket skall gälla områden som barnomsorg,sjukvård, åldringsvård och utbildning. Prisregleringarna skall avskaffas.Arbetsmarknadslagstiftningen skall reformeras, bl. a. på det sättet att s. k.provanställningar ersätter nuvarande system av anställningstrygghet. Självfallet kan detta kallas en politik med syfte attfrigöra ekonomiska resurser. Men lika gärna kan man kalla den en cynisk politiktill gagn uteslutande för de ekonomiskt starka. Reservationenbör givetvis avslås. Det märkliga är att står bakomreservationen. Stilenligt kompletterar den bilden med en alldelesegen reservation -reservation 3 - om fördelningspolitikens inriktning. Däranger en rad insatser som partiet anser behövliga för attstabiliseringspolitiken inte skall drabba de svaga orättvist. Min fråga till representant . Åslingär bara: Vilken av reservationerna 1 och 3 är mest""centerpartistisk"". ettan eller trean? Det är bara ettförsök att få klarhet i åt vilket håll just nu är på väg. I reservation 2 har vpk angett sina synpunkter på denallmiinna inriktningen av den ekonoiniska politiken. a. önskar vpk att dengoda likviditeten i näringslivet används till sysselsättningsskapandeinvesteringar. Utskottets majoritet har inget att invända mot syftet i vpk:sreservation men kan inte se annat än att förslaget som det nu ligger leder tillsnedvridningar av investeringarna, vilket skulle vara olyckligt inteminst för löntagarna. I reservation 4 avskaffar de tre borgerliga partiernalöntagarfonderna en gäng till. Eftersom fonderna sköter sig bra ochreservanterna inte den här gången heller har brytt sig om att ""hittapå"" några nya argument för redan kända ståndpunkter börreservationen avsias. Förmodligen kommer likadana reservationerockså att avges . Tilläte grundlagen det. skulle jag yrka avslag ocksåpå dessa kommande reservationer. I reservation 5 vill de tre borgerliga partierna gå rättmycket längre iin vad och regering vill vad beträffar kredit- ochvalutapolitiken. I en ekonomi i balans behövs mycket mindre regleringar än i enekonomi i det skick som vi socialdemokrater fick i arv 1982. Skälet till att statsmakterna behö\er kunna påverka denekonomiska utvecklingen kan ha bostadspolitiska motiveringar, för att bara ta ett exempel. Av den anledningen kan knappast allt som hör till kreditpolitiken "avregleras"". Påsamma sätt kan knappast valutapolitiken helt ""avregleras". I den borgerliga reservationen, och även i den tidigare borgerliga argumenia- tionen. nämns som ett föregångsexempel n;ir det giiller att finansiera statsskulden genom försäljning a\ statsobligationer till utliindska medborgare. Den tekniken innebär ju att de s. k. valutariskerna lämpas ö\er 29 Prot.1985/86:163 på utländska medborgare som valt att placera i sådana obligationer. Den ekonomiska politiken, m. m. Samtidigtinnebären sådan finansieringsteknik att ett litet land lätt utsätts förspekulativa transaktioner, som kan försvåra en nödvändig ekonomisk politik. Det finns all anledning att gratulera för dessframgångsrika politik när det gäller att sälja statspapper utomlands. Samtidigtkan det också uttryckas en förhoppning om att aldrig skall utsättas förnännida spekulativa transaktioner från utlandets sida. För är det noglika bra att ha gränsen där regeringen har dragit den. I reservation 7 vill de borgerliga inte ge regeringen ettbemyndigande att kunna ingripa mot s. k. konsumentkrediter om så skulle varanödvändigt. Med utvecklingen i färskt minne anserutskottsmajoriteten att en rationell ekonomisk politik ibland kan behöva attregeringen har ett sådant bemyndigande till sitt förfogande. I reservationerna 10, 11, 12och 13 ger de fyraoppositionspartierna sin syn på budgetregleringen. Eftersom inga mer betydandeförändringar i partiernas argumentering skett sedan finansdebatten . kanhär kort konstateras att inget alternativ till regeringens politik föreliggersom kan vinna stöd hos kammarens majoritet. Grundläggande för regeringens politik är att statensbudget skall bringas i det skick att den offentliga sektorn pä ett konstruktivtsätt ingår i den totala samhällsekonomin. De besparingar som de borgerligapartierna föreslår är ofta av ""engångsnatur"". Mestslående är givetvis förslagen om utförsäljning av statliga företag. Den effektsom uppnås märks endast vid försäljningen -sedan kommer verkligheten att varaungefär som den varit tidigare. Inget annat har egentligen hänt än att statensförmögenhet minskat och det privata ägandet stärkt sin ekonomiska ställning.Kompletterat med förslagen till skattesänkningar som återfinns i moderatasamlingspartiets och reservationer - och som onekligen harbestående verkningar på statens ekonomi - inses lätt att dessa partiersbudgetpolitik inte kan accepteras. Reservationerna föreslås bli avslagna. Med detta vill jag än en gång yrka bifalltill utskottets hemställan i finansutskottets betänkande 30 i alla dess delar. herr talman, vill jagdock passa pä att här i debatten tacka utskottets vice ordförande den tid som han och jag tillbringat tillsammans i utskottet. i och med den här debatten riksdagsarbetet för gott. Han har självuttryckt som sin uppfattning att det skall bli skönt att återvända tillVästkusten. Så känner säkert en äkta Göteborgsliberal. Vi som varken är frånVästkusten eller är liberaler förstår inte helt . Men vi kommer attsakna honom-det skall veta! Anf.7 () replik: ordförande inledde som väntatmed att belåtet konstatera att det gar bra för och att det skulle beropå den tredje vägens politik. Det fanns inte i anförandet något av en antydanom att det trots allt är väsentligen hjälp utifrån som gör att vi har fått. låtoss kalla det ett anstånd med att reda upp de strukturella svårigheter somekonomin Tvärtom talade om att västvärlden i övrigt befinner sig i enförfallsperiod. Låt mig då påminna mig om att det ändå är så att iår förväntas komma i den lägsta klassen i den internationella tillväxtligan,. Trots det så vältaligt beskrivna tillväxtstimulerande programmetväntar man inte att skall ge någon bättre tillväxt. Tvärtom framgår detav finansplanen att den skall avta. Det verkligt allvarliga apropå talet om dentredje vägens politik är att av tillväxten kommer från en ökning av denprivata konsumtionen, medan avsikten var att man i stället skulle få en ökningav export och investeringar. Vi kan i själva verket tala om att vi nu för en nyöverbryggningspolitik för att klara sysselsättningen allt medankonkurrenskraften försämras. Regeringen har till vissa delar tänkt om. Jag var inne pådet i mitt inledningsanförande. Det genomförs kommunala neddragningar, det skeren viss avreglering på områden som kan sägas vara mer tekniska. I så måtto harvad jag kallar kanslihushögern vunnit framgång. Men kopian kan ju aldrig blirlika bra som originalet,' Det finns en tydlig kluvenhet vad avserliberaliseringar av den ekonomiska politiken. Av dogmatiska skäl förefaller detomöjligt att få till stånd en avmonopolisering inom utbildning, barnomsorg,vård osv. Det här vållar de strukturproblem som vi brottas med. a. det höga skattetrycket. är det inte fråga om att föra över allt iprivat regi. Men det gäller att öppna möjligheter för alternativ och ge Stöd åtkonsumenter i stället för åt producenter. Jag vill fråga . mot bakgrund av den belåtenhethan här demonstrerade, om han är klar över att man inte kan räkna med att detkommer ett nytt oljeprisfall, ett nytt dollarfall av den dimension vi har hafti år. Man kan inte räkna med att än en gång få hjälp att hålla de strukturellaproblemen borta och därmed också skjuta de grundläggande åtgärderna mot våraekonomiska problem . Den ekonoiniska politiken, m. m. 8BJÖRN () replik: I kompletteringspropositionen, ifinansutskottets betänkande och även i anförande här finns detkloka ord om vad som krävs av vår ekonomiska politik. Man säger att tillväxtenär nödvändig för att vi skall kunna klara välfärden, man säger attgrundläggande för tillväxten är en god konkurrenskraft och man uttrycker oroför att konkurrenskraften kommer att försämras samt att detta kan få negativaeffekter på bytesbalansen framöver. Det finns naturligtvis också enmedvetenhet om löneutvecklingens och lönerörelsens strategiska betydelse idetta sammanhang. sade att om lönerörelsen håller sig inomsamhällsekonomiskt rimliga ramar och avtalen stannar på mycket låg nivå. såskall man kunna klara målsättningen i fråga om konkurrenskraften. Vi kanemellertid konstatera att redan det avtal som är träffat pä den privataarbetsmarknaden innebär att kostnadsutvecklingen kommer att bli högre närdet gäller än när det gäller genomsnittet av våra konkurrentländer. Ibästa fall kan vi lyckas, växla ner kostnadsstegringstakten till nästa år.alltså 1987. Detta gäller under förutsättning att inte avtalsrörelsen gårsnett. Denavgörande fråga som man då måste ställa till socialdemokraterna är Den ekonomiska politiken, m. m. naturligtvis:Vilka åtgärder vill ni vidta för att stödja de avtalsslutande parterna, så attde kan träffa avtal på en rimlig nivå? Jag tycker att när avfärdar förslaget ominflationsskydd i skatteskalan, så visar det att han inte förstår betydelsen avatt statsmakterna vidtar åtgärder som kan stödja en sådan här utveckling.Mycket av vår kritik går ju ut på att regeringen och finansutskottefs majoriteti ord är för tillväxt och att man inser betydelsen av att vi kan klarakonkurrenskraften, men att man faktiskt vidtar mycket få åtgärder. efterlyste nya argument mot löntagarfonder. De argument vi har haft är utomordentligt hållbara, och även i årvisar det sig att man inte löser problemen på avtalsmarknaden genomlöntagarfonder. sade att han yrkade avslag även på kommandereservationer om avskaffande av löntagarfonder. Det tycker jag inte visar någonstörre öppenhet för nya idéer och nya argument. Det beror väl på att man påsocialdemokratisk sida förstår att argumenten mot löntagarfonderna är så starkaoch även framöver kommer att vara så starka att socialdemokraterna inte vill hanågon diskussion på den punkten. 9 . ÅSLING (c) replik: ställde frågan vad som var mestcenterpartistiskt, reservation nr 1 om den allmänna ekonomiska politiken ellerreservation nr 3 om fördelningspolitiken. Jag försökte i mitt anförandeframhålla att vi inom klart och otvetydigt bekänner oss till tillväxtenpå marknadsekonomins villkor. Men vi haren från övriga partier-både tillvänster och till höger - avvikande mening när det gäller fördelningen avtillväxten. talar litet svepande om borgerlighetens och deicke-socialistis-ka partiernas omsorg om höginkomsttagarna. Jag vill då sägaatt det kan i varje fall inte gälla . Våra regionalpolitiska insatsergörs av omsorg om de arbetande människorna i städer och i glesbygder. Vårainsatser för småspararna görs just av omsorg om de människor som vill bidratill samhällsutvecklingen genom att spara av dagens inkomster för morgondagensbehov. Vårt förslagom det kommunala grundavdraget, som regeringen så småningomaccepterade efter att först ha betraktat det som ekonomiskt äventyrligt, ärockså en typ av insats som är riktad mot de många människorna i lägreinkomstklasser. Det är de frågorna vi i vår reservation 3 har lyft fram försärskilt beslut. Det var mycket effektfullt när gick igenom arbetslöshetssiffrornai vår omvärld, i . Men jag saknade en genomgång av arbetslöshetsiffrornai . Varför inte ta exempel som , eller någon annan orti vårt land som är en problemort som en följd av socialdemokratins kompaktaointresse för regionalpolitik? Studera situationen i vårt eget land. innan jämförelser sker med vår omvärld! Och vilka är de styrmedel inom regionalpolitiken som ArneGadd nu förespråkar? Det vore intressant att få det med oss när vi åker hemtill våra glesbygder - och för all del också tätorter. Den nuvarande avsaknadenav regionalpolitik är ju ett problem också här i med överhettningpå grund av koncentration av människor och arbetsplatser. Svara på min fråga,! 10HANS i (vpk) replik: Prot. Den ekonomiska politiken, m. m. inledde sitt anförande med att sägaatt det går bra för just nu - ungefär som om han med deorden skulle kunna övertyga oss andra om att allt är frid och fröjd. Det ärinte så. Det vore klädsamt om socialdemokraterna kunde medge att deproblem som vi i vpk har visat på och de förslag vi har ställt när det gällerhur man skall rätta till dessa problem berör viktiga områden och att det bordediskuteras hur de förslagen skall genomföras. Man kan inte avfärda dem med attsäga att det är en stelbent politik - när vi försöker redovisa spegelbilden avframgångarna för exportkapitalet, spegelbilden av de stora vinsterna i bolagen,som enligt min uppfattning inte i tillräcklig utsträckning har fått komma denstora befolkningen och allmänheten till del. säger att kreditvärdigheten har ökat, tack vareden ekonomiska politiken. Vi som var i och diskuterade medkreditvärderingsinstituten vet att det internationella kapitalets förtroendeför en regering ökar om regeringen kan hålla arbetarklassen i schack, föra enrejält begränsande inkomstpolitik. Då får man beröm både från detinternationella kapitalet och de svenska borgarna - och det är vad ni får justnu, genom den mycket stränga politik ni för vad gäller löneutrymmet och denoffentliga sektorns möjligheter till tillväxt. Jag skulle vilja passa på att ställa en fråga, medanledning av vad som står i utskottets betänkande och som upprepade isitt anförande, nämligen att investeringarna skulle snedvridas med vårtförslag. Är det verkligen en orimlig politik om de likvida medel som liggeri bolagen och väntar på att föras utomlands skulle styras till utsattaregioner, till branscher som behöver utvecklas, till förnyelse avenergisystemet, till den offentliga sektorns utveckling - om pengarna drogs intill statskassan och kunde hanteras den vägen? Är denna politik orimlig mot bakgrund av de problem somhär skisserats? Är det inte så att investeringarna är snedvridna genomatt investeringar inte sker där det behövs eller i för liten omfattning? I dagråder det en regional obalans med överhettning i vissa tätorter och utarmningav andra områden. Det är det som är snedvridning! Jag förstår inte hur ensamhällsekonomiskt riktig och välmotiverad styrning skulle kunna snedvrida pånågot annat sätt. En sådan hantering skulle innebära att man vrider det helarätt, eller hur ? 11 () rephk: Jo, visst skulle det vara bra om vi fingetill stånd en investeringsaktivitet inom områden där saknar ensådan. Det är ju hela den ekonomiska politikens syfte. Vår kritik gäller intedet utan vpk:s konkreta förslag, som tekniskt inte skulle fungera. har i umgåtts med kretsar som lär utatt arbetarrörelsen skall hållas i schack. Jag beklagar i och för sig att hanhar haft kontakt med dem. Här i landet förs just nu en politik som innebär attvi börjar få reallöneökningar, på grund av att lönerörelserna ochkostnadsökningarna hålls på en rimlig nivå. Så det var väl poänglöst att dennuvarande svenska Den ekonomiska politiken, m. m. regeringenskulle företräda sådana grupperingar som har haft kontakt med iUSA. gjorde ett bra centerpartistiskt inlägg. Detär klart att vi skall satsa på regionalpolitik, och det är klart att problemeni och är oerhört skrämmande. Men det problematiska medcenterpartiet är ju att när ni politiskt skall agera, vet vi andra inte riktigtom ni håller till i en skall vi säga ekonomisk planeringsideologisk sfär ellerom ni skall slå följe med och satsa på marknadsekonomin - för gör nidet. som ni skriver i reservation 1, vad händer då med och ? Jag skulle inte vilja vara centerpartistisk riksdagsmanfrån och fara till och tala om att vi skall satsa påmarknadsekonomin, som det står i reservation 1. Men talar somrepresentant för reservation 3, och jag tackar för det. Till vill jag säga att om man i ett läge, därvi verkligen har hårda slitningar på arbetsmarknaden, för en politik som satsarpå indexreglering av skatteskalor, sänkning av skatten på de allra högstainkomsterna, satsningar på lindring av skatten på aktieutdelningar och avarvs-, gåvo- och förmögenhetsskatterna, kommer man nog ändå att föra en politiksom omöjliggör det som är den centrala ekonomisk-politiska uppgiften nu.nämligen att få en lugn avtalsrörelse med avtal inom samhällsekonomiskttolererhara gränser. och jag har nog inte så mycket som vi kandiskutera med varandra. I synen på strukturproblemen - att vi har enbarnomsorg, en äldrevård och en utbildning som är lika bra för alla ser LarsTobisson som ett budgettekniskt problem-kommer vi aldrig att mötas vi två. Virepresenterar helt olika synsätt. 12LARS () replik: Som vanligt blir det inte mycket till debattmed finansutskottets ordförande. Ingen kan så trosvisst som avfärdaalla tankar och förslag som inte kommer från det egna ellerdet egna partikansliet. Han är t.o.m.. som vi hört här. beredd att utan vidareargumentation yrka avslag . Det var inte fråga om att jag skulle mena attstrukturproblemen ligger i att vård eller barnomsorg är lika för alla.Strukturproblemen ligger däri att vi har en stor offentlig sektor som vi intelängre förmår finansiera utan att vi får den press på kostnadssidan som vi helatiden brottas med. Det är det problemet som måste hanteras. sade i sitt anförande att budgetunderskottetminskar, och det har onekligen gått ned. Jag vill här säga att jag tycker attdet är bra att regeringens talesmän ärligt medger att den kanske viktigasteförklaringen är att vi har fått för stora lönehöjningar, som kortsiktigt gerökade skatteinkomster men driver upp kostnadsnivån och försämrarkonkurrenskraften. gär vi alltså mot en situation där underskottet i dentotala offentliga sektorn närmar sig noll. Regeringen vill gå vidare med attbygga ut det kollektiva sparandet, och för detta får man naturligtvis ArneGadds stöd. Men här säger vi stopp, I ett gemensamt uttalande från deborgerliga partierna menar vi att det räcker med att föra den offentligasektorn till