prot · G90911 · 1985-12-31 00:00:00 — Det gäller inte minst vålds- och egendomsbrott, och särskiltoroväckande är de höga mörkertalen när det gäller våld i hemmen, särskilt motkvinnor och barn. Det framgår av en intervjuundersökning att 1981 råkade 6 %av befolkningen ut för våld eller hot om våld och av hushållen drabbadesav stöld eller skadegörelse. Bostadsinbrotten framstår för dem som drabbas som särskiltkränkande. Varje människa räknar ju med att vara trygg i sitt hem. Risken föratt möta ett plundrat hem ökar i . Försäkringsbolagen får nu höjapremierna för hemförsäkring med direkt hänvisning till det stigande antaletbostadsinbrott. Den s. k. säkerhetsmarknaden vad gäller lås, larm och annantyp av säkerhetsutrustning gör goda affärer. Ytterligare oroväckande är att det stora flertalet brottaldrig upp. Mindre än en tredjedel av brottsbalksbrotten klarades upp1984. Vissa brott har en nära nog obefintlig uppklaringsprocent, exempelviscykelstölder där av brotten utreds. Och tyvärr är det avbostadsinbrotten som upp. Enligt min uppfattning har socialdemokraterna under desenaste åren visat sig sakna vilja och förmåga att ta itu med den ökadebrottsligheten. De har t. o. m. genomdrivit riksdagsbeslut som direkt resulterati fler brott. Den s. k. halvtidsfrigivningen - detta olycksaliga besluti -innebär att fängelsedömda i princip släpps fria sedan halvastraffet har avtjänats. Endast reserverade sig mot det beslutet.Enligt en rapport från brottsförebyggande rådet utförde de ca 500 personer somfrigavs "för tidigt" ca 1 200grovastölder-varav800inbrott-, 3 300 enkla stölder, 300 bedrägerier och 160 rån och misshandel. Detinnebär i genomsnitt tio anmälda brott per person . Ett annat exempel på socialdemokratiska riksdagsbeslut somhar minskat rättssäkerheten är de ökade möjligheter till åtalsunderlåtelse somnyligen har införts. Vi moderater motsatte oss de lagändringarna. De medför attännu fler brott inte ens kommer att utredas av polisen och att mångabrottslingar kommer att slippa påföljd. Resultatet kan bara bli att fler brottbegås. erhöll inte mindre än 23 000 personer åtalsunderlåtelse.till stor del för stöld. Vi vet att det utbredda narkotikamissbruket orsakar myckenkringbrotts-lighet i . Likväl är det fortfarande så att innehav avnarkotika i omedelbar anslutning till konsumtion inte är straffbelagd.Socialdemokraterna vägrar envist att medverka till att den här luckan i lagentäpps till. Därmed är de medansvariga för såväl narkotikamissbrukarnas somderas brottsoffers lidande. Ser vi så till polisens resurser konstaterar vi attförutom en viss förstärkning av polisens narkotikarotlar, som vi alla har varitöverens om, har endast ett mycket litet antal tjänster inrättats sedan 1982.Samtidigt har ca 100 polismanstjänster "omfördelats" från trafik- ochövervakningssidan till ekobrottsbekämpning. Den överföring av poliser från trafikövervakning tillekobrottsbekämpning som har varit socialdemokraternas huvudsakliga receptvisade också sin Prot, 1985/86:11 På grund av allt fler trafikolyckor har det nämligenblivit nödvändigt att ånyo förstärka den uttunnade trafikpolisen med andrapolismän. Dessa överförs från övervakningssidan. Försvagningen av den normalaövervakningen får till följd att den allmänna ordningen, gatufriden och detbrottsförebyggande arbetet i fråga om inbrott försämras. På socialdemokratiskt initiativ har under senare årintagningen till kraftigt minskats. Efter toppar med osedvanligtstora kullar-600-800 utexaminerade - har intagningen under det närmast kommandeåret reducerats till 150. De borgerliga partierna har motsatt sig en så kraftigminskning. En intagning på denna låga nivå leder till dels att kårens nuvarandetotala numerär inte kan bibehållas utan faktiskt minskas, dels attundervisningen vid blir dåligt organiserad genom att det bliralltför stora variationer i årskursernas storlek. Enligt skulle det krävas 1 066 nyatjänster för att polisen skulle få en personalstyrka motsvarande den man hade1979. Polisens resurser har fortlöpande försvagats genom arbetstidsförkortning,ökad rätt till ledighet m. m. Det finns dessutom risk för att ytterligare 900polistjänster försvinner om den socialdemokratiska regeringens budgetdirektivskall följas. En sådan utveckling kan leda till att nära 100 polisstationerhotas av nedläggning. Den ökande brottslighet som drabbar vanliga människortycks socialdemokraterna ta lätt på. Vi har och valrörelsenhaft en debatt om detta. Redan förre justitieministern angavtonen då han myntade begreppet "bagatellbrott" om sommarstugeinbrott. Den nuvarande justitieministern uttalande i ettTV-program om den ökande brottsligheten, särskilt inbrott i bostad, väckteuppmärksamhet. Han sade närnligen; "Vardagsbrott får vi leva med." Intervjuad i efter sommarens våg avbostadsinbrott förklarade justitieministern vidare att polisens resurser motinbrottstjuvarna är "hyggliga" och att de inte kan räkna med att fåväsentligt ökade resurser för att jaga inbrottstjuvar. Den konkreta åtgärdjustitieministern har vidtagit är att sända ut en trycksak till olikaorganisationer med tips om hur brottslighet skall motverkas. Den lilla genomgång jag har gjort avsocialdemokraternas ord och handlingar då det gäller vålds- och förmögenhetsbrott riktade mot vanliga människor visar att deras agerande inte styrs avslumpen. Socialdemokraterna saknar vilja att genomföra kraftfulla åtgärder motbrott som drabbar enskilda. Det är en av statens mest väsentligauppgifter att skydda medborgarna mot brott. Det var i själva verket en avorsakerna till att man i gången tid slöt sig samman och bildade statligaorganisationer. Om människor märker att brott inte bekämpas med all kraft avlagstiftare och myndigheter riskerar vi en allvarlig förtroendekris och attmänniskor tar lagen i egna händer. framöver måste vi också i ökande utsträckninguppmärksamma brottsoffrens situation. har tagit upp denna frågaoch angett ett antal principer för hur man tycker att de i Europarådetdeltagande staterna bör stärka och skydda brottsoffrens ställningbåde vid själva brottstillfället eller omedelbartefter, vid polisförhör, under rättegång i domstol och därefter.Skadeståndsrättigheterna bör dessutom bli klart förbättrade. En mycket stor andel av dem som döms föregendomsbrott i vårt land återfaller i brott. Förvissa kategorier av dömda ärsiffran så hög som . Det är känt att en liten grupp av kriminelltbelastade personer svarar för en stor andel av de brott som begås. Kriminologen . W. beräknade i en studie -som visserligen är ganska gammal men som vi vet fortfarande i sak är riktig-att av de misstänkta personerna svarade för över hälften av allabostadsinbrott i . Vi vet att det finns en grupp vanebrottslingar - dettaklarlades mycket tydligt genom den våg av brott som följde påhalvtidsfrigivningen . I BRÅ:s rapport bekräftas attgruppen av högaktivt kriminella spelaren allt större roll för brottsnivån i dagän tidigare. Denna trend måste brytas. En skarpare reaktion vidåterfall är nödvändig för att visa att lagstiftaren menar allvar med sinastraffbud. Om brottslingar får klart för sig att återfall konsekvent leder tillmer obehagliga påföljder kommer fler personer att avstå från att återfalla ibrott och att begå nya brott. Hänsyn måste självfallet tas till vilken typ avbrott som återfallet gäller. Reaktionen skall naturligtvis stå i relation tillbrottets svårighetsgrad. Det är därför nödvändigt, herr talman, med lagändringarsom berör straff vid vanebrottslighet. Vi måste se över reglerna för villkorligfrigivning, skyddstillsyn och villkorlig dom samt även reglerna föråtalsunderlåtelse. Jag vill sluta med att säga några ord ombehovet av snabbare reaktion på brott. Tiden mellan brott och påföljd måsteförkortas. är handläggningstiderna vid domstol långa - det kan gällamånader. Särskilt allvarligt är det för ungdomsbrottslingar attdomstolsförhandling och påföljd kommer så långt efter det att gärningen,ärbegången. Det är av stor betydelse att dessa tider kan förkortas,både av allmän- och av individualpreventiva skäl. Alltför läng tid mellan brottoch straff innebär större risk för återfall och försvårad rehabilitering. Detkan få negativa sociala konsekvenser, vilket i sin tur drar med sigsamhällsekonomiska kostnader. Vi bör därför försöka att åtminstone på försök fåfram en domstolsförhandling för sådana mål där en kortare handläggningstid kanförenas med kraven på rättssäkerhet. Låt mig också, herr talman, innan jag slutar, säga någraord om en av valrörelsens huvudfrågor på det här området, nämligen den s. k.kriminaliseringen av narkotikakonsumtion. Vi vet att det finns ett mycketstarkt samband mellan narkotikamissbruk och brottslighet. Därför är det nödvändigtmed insatser som syftar till att förebygga brott. Vi kan aldrig hoppas på attradikalt kunna minska brottsligheten om vi inte kommer till rätta mednarkotikamissbruket. En första nödvändig åtgärd är därför att kriminaliseraäven missbruk av narkotika, genom att täppa till den lucka i lagen som gör""innehav i direkt anslutning till konsumtion" straffritt i dag.Det är klarlagt genom två domar i Prot,1985/86:11 högstadomstolen att tolkningen av narkotikastrafflagen på den punkten enligt högstadomstolens mening måste göras på det viset. Det innebär också att väldigt mängasom ertappas med konsumtion i s, k, knarkarkvartar går helt fria. Enkriminalisering bör minska efterfrågan på narkotika, och den ger klart bättremöjligheter, vilket egentligen är det väsentliga, till tidiga ingripanden motmissbrukarna, särskilt de unga missbrukarna. Slutligen markerar det samhälletstotala avståndstagande. Det är en moralisk och etisk fråga av stor betydelseatt vi gemensamt bidrar till den uppfattningen. Med ett avståndstagande frånvarje befattning med illegal narkotika ger vi också extra tyngd åt alla deövriga åtgärder som vi vidtar för att få bukt med detta besvärligasamhällsproblem. 72GUNILLA (): Det är oftast inte förrän vi själva ellernågon i vår omgivning blir utsatt för brott som vi reagerar. Vi lever iföreställningen att det bara händer andra. Risken för att utsättas för brott har ökat de senastedecennierna. femdubblades antalet anmälda brott motbrottsbalken. Särskilt markerad är ökningen i storstadsområdena. Stöldbrottslighetensvarar för två av tre polisanmälda brottsbalksbrott. var den gängse uppfattningen att om vi bara kanfå förbättrad standard i vårt samhälle, en ökad välfärd, så kommerbrottsligheten att sjunka. Så har tyvärr inte blivit fallet. har svenska folkets ekonomiska resurser stigit påtagligt.Samtidigt har en inkomstutjämning ägt rum. förbättringar har t. ex. skettdå det gäller arbetsförhållanden, utbildning, familj och social förankring,fritid och rekreation. Men fördubblades den polisanmäldabrotts-balksbrottsligheten. Brottsutvecklingen bör ses i samband med andra storasamhällsförändringar. En pmständighet som haft betydelse är den storafolkomflyttningen. Människor har tvingats lämna landsbygden och dess socialakontaktnät och hamnat i de stora tätorternas anonymitet. Särskilt barn ochungdomar har påverkats. Vi kan konstatera att ju fler människor det finns perkvadratkilometer, desto större kriminalitet. Den ökade brottsligheten har dess värre inte kunnat mötasmed en större uppklaringsprocent. För många brottstyper märks en klartnedåtgående trend. Det gäller särskilt om vi ser på litet . Under1950-talets början var uppklaringsprocenten för brottsbalksbrotten så hög som . ligger den strax . Särskilt stöldbrotten uppvisar en nedåtgåendetrend. har exempelvis antalet inbrottsstölder som klarats upp sjunkitfrån , bostadsinbrotten från . I ärdet t. ex. av inbrott i källare och vind som upp. Allmänt settgäller att ju större ort desto fler brott per invånare och desto lägreuppklaringsprocent. Helt naturligt blir människor som drabbas av olika inbrottbåde förtvivlade och upprörda. En del föremål som stjäls är av oersättligtvärde. Känslan av att någon okänd varit inne i bostaden är som en kränkning avden personliga integriteten. Många uppfattar det som ett hot motlivskvaliteten. Människorna kräver att samhället skall kunna ge trygghettill liv och hälsa, till hus och hem. Brotten skall upp och gärningsmänställas till svars för sina gärningar. Den socialdemokratiska regeringens intresse av insatserför att bekämpa stöldbrotten är inte påfallande. Det just nu allt överskuggandeär att bekämpa ekonomisk brottslighet som är riktad mot samhället. När detdäremot gäller brottslighet riktad mot personer har det givits vidgademöjligheter för polis och åklagare att meddela rapporteftergift och åtalsunderlåtelse. Ett annat exempel är den halvtidsfrigivning som genomförts för deflesta intagna vid våra kriminalvårdsanstalter. Regeringens politik har också lett till att vi får brist på utbildade poliser. Dessutom finns det risk för att de mindrepolisstationerna kommer att försvinna. 1 är vi mycket oroade över den härutvecklingen. Vi kan för vår del för det första aldrig acceptera att brott somriktas mot enskilda personer bedöms mindre allvarligt än brott mot samhället. Vi måste, för det andra, ha en poliskår som är sådimensionerad och lokaliserad att den har rimliga möjligheter att fullgöra dearbetsuppgifter som vi ålägger den. I det brottsförebyggande arbetet bör, fördet tredje,allmänheten engageras. Om vi skall kunna bemästra den i allt snabbare taktökande brottsligheten måste samarbetet polis-allmänhet bli bättre. Det ärnödvändigt att genom nära och förtroendefulla relationer få till ståndlokalsamhälle också i storstadsmiljö. Det är, för det fjärde, viktigt att brottsoffer så långtmöjligt hålls skadeslösa. Vi måste, för det femte, vara öppna att pröva nyapåföljder. Nackdelarna med fängelsestraffet är välkända. Det bör finnas andraformer för frihetsstraff som både för den dömde och för allmänheten uppfattassom en påföljd utan att ha fängelsestraffets nackdelar. Det finns i andraländer olika former av samhällstjänst. Från sida har vi undermånga år drivit kravet att få till stånd försöksverksamhet med samhällstjänst.Vi tror att det skulle vara värdefullt att få pröva en svensk modell. I kan vi aldrig ge upp inför den ökadebrottsvågen. Vi anser att olika medel och metoder måste användas för attbekämpa den brottslighet som förövas mot enskilda människor. Vårt land måste haett väl fungerande rätt-sväsende. Slutligen: Det har i massmediauppmärksammats vissa omständigheter inom rättsväsendet. Jag avser inte attkommentera dessa. Låt mig bara deklarera att från sida kommer viatt med all kraft arbeta för att människornas förtroende för rättskipningeninte rubbas. Det får aldrig råda några tvivel om oväld och rättvisa. Principenom likhet inför lagen måste gälla i alla situationer. 73INGVAR (); I denna allmänpolitiska debatt vill jag förafram några önskemål som de handikappade har. Jag vill då allra först föra fram engratulation till , som blir statsråd och får bl. Prot,1985/86:11 handikappärendeninom sitt arbetsfält. Handikapprörelsen förväntar sigett gott samarbete med dig. antog propositionen omäldres och handikappades rätt att bo kvar i sin invanda bostadsmiljö på egnavillkor. De skall inte längre hänvisas till vård på institutioner när det ärservice i hemmiljön de efterfrågar. Man kan lugnt säga att det är en fredlig revolution somsker för de berörda människorna. Tusentals som hänvisats till vårdinstitutionerav olika slag skall nu ges möjlighet att flytta ut till egna bostäder och därfå den service de behöver. Det skall i fortsättningen inte vara regel attmänniskor får lämna sina hem och hänvisas till vårdhem bara därför att debehöver praktisk hjälp i hemmet och för att vistas utomhus. Det är här fråga om en frihetsreform av mycket stora måttför många människor. Reformen genomförs emellertid inte och inte utansvårigheter. Situationen i samhället när det gäller den fysiska miljön ochservicenivån är långt ifrån sådan att reformen genomförs eller . Inom handikapprörelsen oroas man av ati de olika politiskainstanser som skall genomföra reformen inte är i takt med varandra. Kommunernamåste bygga om bostäder, skaffa hyresgästerna de tekniska hjälpmedel somerfordras för att svårt handikappade skall kunna bo självständigt. Där behövssängar, liftar, larmsystem, elrullstolar och många andra kvalificeradehjälpmedel. För dem har landstingen ansvar. Men landstingen konstaterar att deras kostnader förhjälpmedel skjuter kraftigt i höjden, långt mer än vad statens 80-krona ochlandstingens budgeterade medel räcker till. I den situationen vill landstingen begränsa rätten tillfria hjälpmedel åt handikappade. Man diskuterar avgiftsbeläggningen, att tabort rätten till vissa fria hjälpmedel, att begränsa valfriheten på t. ex.rullstolar. Helt obefogat gör man en positiv reform till en.negativbegränsning av möjligheterna till rehabilitering för dem som bäst behöversamhällets stöd i denna situation. Det är inte fråga om att hjälpmedelsanslagen haröverskridits på grund av att människorna skulle ha en överförbrukning. Nej,överskridandet är en följd av beslutet om människornas rätt till egen bostadvid handikapp och ålderdom. Det är fråga om att omfördela landstingens och kommunernasskattemedel, så att de vinster som landstingen gör genom att lägga nedvårdhem, långtidssjukhus och psykiatriska sjukhus förs över till kommunerna föratt täcka de nya kostnader som uppstår när allt fler efterfrågar tillgängligaoch väl fungerande bostadsmiljöer för att kunna utnyttja den rätt till boendepå egna villkor som vi här i huset beslutat om. Det är angeläget att också kommunerna lever upp tillansvaret i detta sammanhang. Att leva inom fyra väggar utan möjlighet till ettaktivt liv kan kännas lika instängt och isolerat som att bo på ett vårdhem.Bakgrunden till reformen är ju bl. a. att forskare konstaterat att människorsom blivit passiviserade, institutionsmärkta, återfår mycket av sitt eget jagoch sin livslust när de kommer bort från denna stängda miljö. Det gäller ålderssvaga. patienterfrån psykiatriska vårdhem men i än högre grad "friska" människor medstora funktionsnedsättningar som hänvisats till långvården. Därför ärdet viktigt att den kommunala servicen fungerar väl. En väl fungerande färdtjänst är en viktig biti detta sammanhang. Även om ligger främst på detta område måste vifullfölja ambitionerna att ge alla människor möjlighet att färdas med allmännafärdmedel. Och färdtjänsten är en del av detta. Den kompletterar länstrafikenoch den lokala trafikens bussar och tåg när dessa inte är tillgängliga ellerkan erbjuda erforderiig praktisk hjälp och annan service. åker många med färdtjänst som med en mer till dennatrafikantgrupp anpassad fordonspark nu inte har något alternativ. Men vad somär oroande är att kommunerna inte funnit det möjligt att tillgodose behovet hosresenärer med svåra funktionshinder. Begränsning i resandet med färdtjänstenmedför återigen en isolering. har kartlagt det ekonomiska stödettill handikappade. Den studien visar att resetaxorna i kommunerna har höjtsmycket kraftigt för den som måste ha färdtjänstens service. Från att tidigaretagit ut av taxameterpriset av resenären tar vissa kommuner nu ut . Det innebär att resenären får betala . för en enkelresa inomkommunen. Detta drabbar självfallet glesbygden i vid bemärkelse.Eller rättare sagt: Det drabbar hårdast den som bor utanför tätortsområdena. En undersökning vid i visar attkommunernas avgiftshöjningar starkt minskat det lokalaresandet för människor med funktionsnedsättningar. Det är säkerligen inte i ondavsikt som kommunerna höjt avgifterna - men det vittnar om att man inteförstått vilka konsekvenser besluten medfört för denna resandegrupp. Reformen att "bo på egna villkor" förutsätterfrihet för människor att resa till affärer, föreningsträffar, teater, bingo,politiska föreningsmöten eller annat som fångar den enskildes intresse. I propositionen om socialtjänstlagen(1980/81:620) understryker departementschefen att den sociala hemhjälpen -förutom att tillgodose den handikappades behov i anslutning till självabostaden - också bör ses som en personlig service i vidare bemärkelse. "Den bör stå till förfogande i de situationer de behöver sådanservice." Hemhjälpen - och ledsagarservicen - är viktiga pusselbitari det trygghetssystem som beslutet om "att bo på egna villkor"förutsätter. Även på detta område tillämpar tre fjärdedelar avkommunerna differentierat avgiftssystem. Avgifter är oftast både inkomst- ochservicenivårelate-rade. redovisar i sin kartläggning attkommunernas avgifter ligger mellan O och . Kommunförbundethar rekommenderat högst . De största avgifterna förekommer i de mindrekommunerna. En redovisning som gjorts av visaratt ledsagar-service 1984 endast fanns i 89 kommuner. Hjälpen lämnas också barai den utsträckning som sociala hemhjälpen anser sig ha resurser förledsagarhjälp. Det är alltså viktigt att vi når fram till en situationdär boendeorten inte skall vara avgörande för att man skall klara sig själveller inte med ett svårt 8 protokoll 1985/86:11-12 handikapp.Vi måste få en utjämning till stånd när det gäller service tillmänniskor med handikapp. Det är fråga om jämlikhet och full delaktighet, som detstår i handlingsprogrammet för handikappolitiken som ställt sigbakom. Låt mig avslutningsvis ta upp ett par andraförhållanden som har stor betydelse för de handikappade. Det gäller bl. a.bilstödet till handikappade. Här hoppas jag på att regeringen samråder medhandikapprörelsen så att man får fram ett så bra bilstöd som möjligt. Allra sist vill jag ta upp några tankegångar som betänkandetfrån demokratiberedning fört fram. Demokratiberedningens betänkandeheter Aktivt folkstyre i kommuner och landsting, och det handlar om hurmedborgarna skall lösa gemensamma angelägenheter. I betänkandet för man frammeningen - och såvitt jag förstår är den riktig - att fler medborgare måsteengageras i styrelsen av kommuner och landsting. Man skall som det heter"aktivt pröva i vilken omfattning det kan vara lämpligt att utveckla denpolitiska organisationen genom att decentralisera verksamhet". Idenna verksamhet skall kommundelsnämnder ha stor betydelse. Vi - frånhandikapphåll - har i och för sig inget emot försök på detta område. Men vivill dock betona att handikappfrågorna måste tas upp på centralt håll ikommunerna annars befarar vi en ytterligare splittring när det gällerhandläggandet av dessa frågor. 74ERLING (); Människor känner sig ibland vilsna i vårtsamhälle. Låt oss göra en kort historisk tillbakablick. är vi vid den tredje eller fjärde generationen efterindustrialismens genombrott i vårt land. Automationen i arbetslivet har påsenare år lett till att en del naturliga kontaktpunkter mellan människorförsvunnit. fanns det ofta andra kontaktytor mellan generationerna -vi hade t. ex. speciellt på landsbygden och i skärgårdssamhällenatregenerationsfamiljer. finns det barn som nästan aldrig träffar någragamla. Far- och morföräldrar bor långt bort. har vi svenskar tiodubblat vår konsumtion.Om man vill kan man indela samhället i tre sektorer: - Hemsektorn med matlagning, tvätt,omtanke, ömhet, etc. - Marknadssektorn,där vi har den privata företagssektorn. - Samhällssektorn,med utbildning, sjukvård, barnomsorg, äldreomsorg. De senaste 100 aren har inneburitradikala omfördelningar mellan dessa tre sektorer. Mycket av matlagningen hargått över från hemsektorn till marknadssektorn. Vi köper halvfabrikat, äterlagad mat i lunchmatsalar. Vi stoppar inte strumpor, vi köper nya i stället. Ansvaret för barn, sjuka och gamla har till stor delövertagits av samhällssektorn. Uppgifter som förr sköttes av företagssektornhar nu tagits över av samhället. Stora satsningar inom barnomsorgen har gjorts och kommeratt göras . Målsättningen bör rimligen vara att deföräldrar som önskar få en plats inom den kommunala barnomsorgen skall kunnaerbjudas Detär angeläget att vi i samhället uppnår balans mellan tillgång och efterfråganinom en inte alltför avlägsen framtid. vill också, för att skapavalfrihet, satsa på alternativen: familjedaghem, trefamiljssystem, föräldrakooperativadaghem, daghem drivna av exempelvis kyrkor, ideella organisationer, m. m.