prot · G90931 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:31 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Justeradesprotokollet för den 12 innevarande månad. 2 8 Upplästesföljande inkomna skrivelse: Då jag valts till ordförande i /SR anhåller jagom entledigande från uppdraget som riksdagsledamot fr. o. m. den 1 december1985. Denna avsägelse godkändes av kammaren. 3 S vice talmannen meddelade att ()denna dag återtagit sin plats i , varigenom uppdragsom ersättare upphört. 4 § Föredrogs och hänvisades Proposition och skrivelse1985/86:62 till trafikutskottet /86:66 till utrikesutskottet 5 § Föredrogs men bordlades åter Justitieutskottetsbetänkande /86:7 betänkande 1985/86:4 arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden /86:1 om medbestämmandefrågor m.m. och 1985/86:3 omanställningsskydd. 1ANDRE VICE TALMANNEN: betänkanden 1 och 3 debatteras itur och ordning. Voteringarna äger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Först upptas alltså arbetsmarknadsutskottets betänkande 1om medbestämmandefrågor m. m. 2 (): Till höstens begivenheter här i kammaren hördebatten om lagarna på arbetsmarknaden - samma sak . Vi börjar medmedbestämmandelagen och lagen om anställningsskydd. följer debatter omstatlig personalpolitik och arbetstidsfråg'or. Det lagstiftningskomplex som de arbetsmarknadsrättsligalagarna utgör tillkom huvudsakligen . Vi levde dåfortfarande i en atmosfär som präglades av de lyckosamma ekonomiskaförhållanden som hade rått och som hade gjort detmöjligt för oss att bygga upp kanske det högsta välståndet i världen. Få varmedvetna om att vi redan då upplevde preludierna till det som skulle komma attbli den största ekonomiska världskrisen . Arbetslöshet var ännuinte något reellt problem. Effekterna av den nya tekniska utvecklingen var inteheller kända för de allra flesta. Även om strukturomvandlingen hade pågåttunder hela efterkrigstiden, hade den kunnat ske under fortlöpande ekonomisktillväxt och med full, stundom överfull, sysselsättning. Lagarna kom huvudsakligen att inriktas på att dels öka deanställdas inflytande, dels öka tryggheten i anställningen. Föga har manförstått att det byggdes in bromsklossar, som hindrar oss från att tavara på de möjligheter utvecklingen i näringslivet och på arbetsmarknadenerbjuder. Det är väl inte tu fal om annat, herr talman, än att denarbetsrättsliga lagstiftningen tillkom i vällovliga syften. Många trodde, ochtror fortfarande, att lagar kan skapa såväl samverkan mellan människor somovillkorlig trygghet och att dessa goda ting kan åstadkommas genom att stöpaalla i samma form. borde ha lärt oss bättre. Arbetsmarknaden har ändrat karaktär. Vi har fått enarbetslöshet av en omfattning som vi inte har behövt erfara sedanförkrigstiden. Det är hög tid att vi börjar fråga oss vilka orsakerna är tillatt människor trots all vällovlig lagstiftning och stora insatser av allmännamedel ändå inte får arbete. Vad är det för mekanismer som leder till arbetet?Är det möjligen så att lagstiftningen hämmar tillkomsten av arbetstillfällen? SHIO:s publicerade småföretagsbarometer visar attden klart viktigaste orsaken till att företagen inte växer mer än de gör är attföretagarna inte vill ha fler anställda. En undersökning som gjorts avstiftelsen marknadsekonomiskt alternativ för , , visar också attarbetsmarknadslagstiftningen fungerar som en spärr mot nyanställning. Fallet Hjortberg har givit många tankeställare. En av demborde vara att det finns anledning att fundera över skattelagarnas inverkan påsmåföretagens benägenhet att anlita arbetskraft utifrån. Exemplet visar hurilla det kan gå för ettlitet företag som arbetar på det sätt som vi i andra sammanhang prisar och somvi av erfarenhet vet är framgångsrikt och leder till expansiva småföretag,nämligen det vi brukar kalla Gnosjöandan. Den innebär bl. a. att företagarnasamarbetar med varandra och har förtroende för varandra. En skattelagstiftningsom kräver att företagarna i första hand skall vara skattekontrollanter ochmedverkar till att sprida osäkerhet och misstro kan effektivt ta död påGnosjöandan såväl i som annorstädes. Det är självfallet beklagligt atten och annan företagare inte motsvarar de krav på ärlighet och heder som måsteställas, men det är inte de hederliga företagarna som skall klämmas åt för det.Den kontroll och de åtgärder som krävs måste hålla sig inom de ramar somrättssamhället medger. Arbetsmarknadsministern skulle kunna fylla en stor uppgiftom hon tar sig an problemen på arbetsmarknaden från sådana här utgångspunkteroch systematiskt går igenom lagstiftningen på olika områden för att se vilkaeffekter de olika reglerna har på arbetsmarknaden. Här finns ett stort fält förreformer som skulle kunna ge oss en offensiv arbetsmarknadspolitik för nyaarbeten och inte bara ett penningslukande, uppehållande försvar som urholkasalltmer. Den arbetsrättsliga lagstiftningen har emllertid ocksåhaft andra syften än att värna om de anställda. Den har blivit ettbetydelsefullt instrument i den utveckling som under ett långvarigtsocialdemokratiskt maktinnehav medfört att de fackliga organisationerna fåtten roll som sträcker sig långt utöver sedvanlig facklig verksamhet. Genom ettkomplicerat och svårgripbart regelsystem har de successivt fått sådanabefogenheter att de har ett avgörande inflytande på det politiska ochekonomiska skeendet oberoende av parlamentarisk majoritet. Organisationerna harblivit en del av den politiska maktapparaten, och i kraft av sin ställning haroganisationerna kunnat bortse från medlemmarnas åsikter för att i ställetikläda sig rollen som "storebror". Genom tillkomsten avlöntagarfonder kommer de fackliga organisationerna dessutom att i växandeutsträckning ikläda sig arbetsgivarrollen. Den samverkan mellan likvärdiga parter som tidigarepräglade den s, k. svenska modellen har ersatts med en strävan att inte barastärka arbetstagarorganisationernas ställning utan att ge dem en avgörandedominans. Den balans och det samspel mellan olika intressen som är enförutsättning för en väl fungerande marknadsekonomi föreligger på avgörande punkterinte längre. Det har länge, också från socialdemokratiskt håll,uttryckts farhågor för den utveckling som så tydligt går i korporativistiskriktning. Den presenterade ger, nästanövertydligt, belägg för dessa farhågor. De socialdemokratiska partierna och desocialdemokratiska fackliga organisationerna i står eniga bakom kravetpå något som man kallar en "förhandlad inkomstpolitik". Den innebäratt parterna på arbetsmarknaden tillsammans med regeringen skall fastställa intebara löneutrymme utan också de förändringar i politiken i övrigt som krävs förden tänkta inkomstpolitiken. Den politiska demokratin blir förhandlingsbar. är en uppskakande läsning för den som alltid hartrott på socialdemokratins helhjärtade uppslutning kring den demokratiskabeslutsprocessen. tar korporativismen, i form av en sortsförhandlingsekonomi, över. är tänkt att reduceras till ett transportkompanisom skall verkställa givna order. Den samlade nordiska socialdemokratin utgårfrån ett samhälle som är socialistiskt dominerat oavsett vadväljarna säger i demokratiska val. Det hedrar TCO:s ordförande att han klarttagit avstånd från tankegångarna i . Det börjar bli hög tid för de partier som fortfarande slårvakt om vår demokrati att se vart den utveckling som har sketti små steg riskerar att leda oss. Det förhållandet att vi inser och erkännervärdet av starka fackföreningar, får inte förleda oss att okritiskt anamma allaförslag i syfte att stärka deras dominans. Allt som är bra för de fackligaorganisationerna är inte alltid bra för vare sig deras medlemmar ellersamhället i stort. Det är ju obestridligen så att facklig verksamhet är avstort värde vid bevakningen av de anställdas intressen. I den kapaciteten utgörstarka och ansvarsmedvetna fackliga organisationer ett naturligt inslag i enfri marknadsekonomi, där de kan medverka till att skapa balans mellan de olikaintressenterna på marknaden. Men då är det nödvändigt att de bygger sinverksamhet på medlemmarnas förtroende och inte på politiska beslut och att destår fria från den politiska maktapparaten. Det är avtal - inte lag - som skallutgöra den huvudsakliga grunden för den fackliga verksamheten. Medbestämmandelagen är socialdemokratins flaggskepp i dennya arbetsrättsliga lagstiftningen. Med den rubbades förutsättningarna för detsystem mellan parterna på arbetsmarknaden som varit så lyckosamt och sominternationellt framstod som ett mönster för en harmonisk arbetsmarknad. 1stället för att föra människorna på arbetsplatserna närmare varandra harlagstiftningen kommit att fungera som en mur mellan dem. Och detta har skett i då ambitionerna påarbetsplatserna går i rakt motsatt riktning. Det pågår ett intensivt arbete medatt finna nya produktions-, administrations- och organisationsformer.Utvecklingsarbetet sker i nära samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagareoch deras fackliga representanter på arbetsplatserna. Man talar om ett osynligtkontrakt, dvs. att arbetsledning och arbetstagare känner en stark solidaritetmed arbetsplatsen och arbetskamraterna och arbetar för det gemensamma bästa.Alla är medvetna om att det är det egna företagets, den egna organisationens,konkurrensförmåga som avgör dess möjligheter att erbjuda trygga ochmeningsfulla jobb. Den formalisering av relationerna mellan de olikaintressenterna som en strikt tillämpning av medbestämmandelagen innebär känns verklighetsfrämmande. På många håll, framför allt inom näringslivet och framförallt i de stora företagen, är detta inget större problem. Där hade parternaredan långt före lagens tillkomst funnit samarbetsformerna och kan kosta på sigatt strunta i formaliteterna. I någon mån kan också utvecklingsavtalet medverkatill en anpassning av lagens tillämpning till de enskilda företagensförutsättningar. På' andra håll är situationen annorlunda. Det kan bl.a.utläsas i en debattskrift från som kom utförra året. Enligt den har MBL-förhandlandet blivit ett rituellt skenfäkteri med iförväg låsta positioner. Besvikelsen över lagen och avtalet framgår av följandecitat: "Före MBL och i samband med lagens införande fanns förhoppning att den skulle innebära en markant omvälvning i arbetslivet.Lagens tillämpning innebär inte den stora demokratiseringen av arbetsplatserna.Århundradets demokratireform blev 'tutlagen'. MBL-förhandlande ställdes storaförväntningar på medbestämmandeavtalet. Ett avtal skulle, trodde vi, kunnakorrigera lagtillämpningen så att vi fick demokratin att fungera påarbetsplatserna. har MBL-KL gällt . Endast ett fåtal harhittills utnyttjat avtalet. De lokala avtalen innebär i praktiken inte någotnytänkande. reses nya krav på förstärkning av lagen. På så sättskjuter man ständigt inflytandefrågan från den nivå som är direkt berörd,arbetsplatsen, till en annan mer central nivå. Man gör medbestämmandet till enjuridisk eller avtalsteknisk fråga. Det är felaktigt." Jag tror det här aren realistisk beskrivning. Frågan arominte lagen har hindrat framväxten av en naturlig samverkan mellanindividerna på en arbetsplats. Den juridiska efterievnaden av lagen och ensträvan att undvika att hamna i arbetsdomstolen har ersatt sunt förnuft ochnaturlig samverkan mellan människorna. Utveckling och samverkan har ersatts avförhandlingar och formalism. Det är mot den här bakgrunden som vi moderater anser attdet fortsatta översyns- och utvecklingsarbetet inom arbetsrätten måste inriktaspå att förbättra arbetsmarknadens funktion och samspelet mellan olika lagar.Byråkratisering och centralstyrning måste undvikas. Genomgående förlagstiftningen är att den övervärderar enskilda arbetsgivares och fackligaföreträdares juridiska kompetens. Reglerna måste därför utformas så klart ochentydigt att arbetstagare, fackliga representanter och arbetsgivare på förhandkan avgöra vilken rätt de har. Där lagstiftning inte är nödvändig avrättssäkerhetsskäl bör lagstiftning undvikas. Möjligheterna att lösa uppkommandefrågor avtalsvägen bör vara så vida som möjligt. Vi föreslår därför förändringar i lagstiftningen somsyftar dels till att stärka den enskildes rätt, dels till att öka den enskildesinflytande pä den egna arbetsplatsen och dels till att undanröja hinder för enväl fungerande arbetsmarknad. Värt viktigaste förslag i syfte att stärka den enskildesrätt är lagstiftning om negativ föreningsrätt. tillkomstunderstryker hur väsentligt detta krav är. Den negativa föreningsrätten finns inskriven iFN-deklarationen om de mänskliga fri- och rättigheterna. tolkarföreningsrätten i om de mänskliga fri- och rättigheterna somatt den också innefattar den negativa föreningsrätten, dvs. rätten att ståutanför en organisation. Detta borde vara en självklarhet också i , menså är dess värre inte fallet. Trots att vi har världens starkaste fackliga organisationer,med en anslutningsgrad som är helt okänd i den övriga fria industrivärlden, ochtrots att den fackliga verksamheten är accepterad i hela samhället, anses detnödvändigt att slå vakt om de inslag av tvång som finns. Dit måste kollektivanslutningen till detsocialdemokratiska partiet räknas. Dit hör också de organisationsklausuler somfinns med i en del hängavtal. Där förbinder sig arbetsgivaren dels att inteanställa andra än medlemmar i aktuellt förbund, dels att verka för att redananställda ansluter sig som medlemmar till förbundet. I realiteten innebär dettaett tvång för den som vill arbeta inom avtalsområdet att också tillhöra denfackliga organisationen, dvs. yrkesförbud för oliktänkande. Ett av de allvarligaste tvängsinslagen är dock LO:sprincipiella vägran att godkänna utträde. Jag har dess värre erfarenhet av attockså vissa vägrar medlemmar utträde. Detta försiggår fortfarandetrots att såväl högsta domstolen som arbetsdomstolen slagit fast attutträdesrätten är självklar. Rätten till arbete liksom den enskildes lagstadgaderättigheter på arbetsplatsen får inte göras beroende av huruvida den enskildearbetstagaren är medlem i en facklig organisation eller ej. Medlemskapet är denenskildes angelägenhet. Därför behöver vi en lag om negativ föreningsrätt somockså innefattar förbud mot organisationsklausuler. Härav följer logiskt att arbetsgivarens avdrag på lönenför fackföreningsavgifter endast får ske med den anställdes medgivande. Om denanställde återkallar den fullmakt han givit arbetsgivaren att dra avmedlemsavgift eller andra fackliga avgifter från lönen, skall denna uppsägninggälla oavsett vilka avtal arbetsgivaren har med den fackliga organisationen.Också här måste den enskildes rätt väga tyngst. Det gläder mig att kunna konstatera att vi moderater intelängre är ensamma om dessa krav. Också och har slutitupp bakom dem. Även i fråga om vetorätten vid entreprenader föreligger detnumera enighet mellan de tre partierna. Vi har från moderat håll ända sedan MBL:s tillkomst pekatpå att många fackliga organisationer utnyttjar vetorätten på ett sätt som inteavsågs av lagstiftaren. Reglerna tillämpas på ett sätt somförhindrar eller försvårar seriösa företags verksamhet och i realiteten innebäretableringskontroll. Man kan också misstänka att vetoreglerna numera kommitatt användas så, att de utestänger inte bara entreprenörer utan leverantörer istörsta allmänhet. har för regeringen framhållitbehovet av lagändring med hänvisning till en facklig organisations tilltag attförst blockera enmansföretag med anledning av att de saknar kollektivavtal ochsedan vägra dem kollektivavtal med hänvisning till att de saknar anställda. Det tog regeringen att svara på NO:sbrev, och när regeringen väl svarade visade det sig att den hade fåttsituationen om bakfoten. fortsätter förhandlingarna mellan NO, den berördafackliga organisationen och regeringen. Regeringens handlingsförlamning ärillavarslande. Trots detta klara övergrepp, och trots att den berörda fackligaorganisationen vägrar acceptera sedvanlig tolkning av lagen, är regeringenpassiv. Det är ynkligt att beskåda. Det är sådana här exempel på missbruk av den friastridsrätten som har föranlett de tre borgerliga partierna att i en gemensamreservation kräva förbud mot blockader av enmansföretag. Vi anser att det måstefinnas rimliga proportionermellan de stridsåtgärder som vidtas och det förväntade resultatet. Blockad avett enmansföretag får helt orimliga konsekvenser för den drabbade företagaren,och värdet av ett kollektivavtal kan rimligen inte vara så stort att företagetsframtid får sättas på spel. Vi moderater vill dessutom begränsa blockadrätten också iandra fall. Ett exempel där vi anser att blockader är orimliga är AllroundByggservice i med tre anställda. De tre anställda har begärt utträde urByggnadsarbetareförbundet. Ändå blockeras företaget för alt det vägrar tecknahängavtal med just . Det kan ju inte vara rimligt attde tre anställda genom blockad tvingas följa avtalet med ett förbund som deinte vill tillhöra. Från och moderata samlingspartiets sida vidhållervi vår inställning till den ändring av 200-kronorsregeln som beslutades ivåras. Det gäller även . Regeländringen innebär i realiteten, vilketlagrådet den gången framhöll, ett erkännande av vilda strejker. Det är för migfortfarande ett mysterium att socialdemokraterna och de fackligaorganisationerna inte inser att detta är ett sätt att undergräva de fackligaorganisationernas auktoritet och ställning som kollektivavtalsslutande part. Vi anser fortfarande från moderat håll att de s. k.informella skadestånden bör kartläggas. Det är uppenbart att de utnyttjas påett överdrivet och felaktigt sätt. En kartläggning och översyn ärsärskilt angelägen efter det att avdragsrätten vid beskattningen togs bort.Skadestånden kan för mindre företag fa klart orimliga konsekvenser. Detta område är, såvitt jag vet, det enda inom vilketskadeståndsbelopp av amerikansk typ förekommer i . Jag skall redogöraför ett praktikfall, som väl illustrerar verkligheten på detta område. En person med sex månaders uppsägningstid sägs upp medhänvisning till personliga skäl och på klart sakliga grunder. Arbetsgivarenlämnar en skriftlig uppsägning och upplyser arbetstagaren om att denne kaninformera sig i LAS om sina rättigheter. Där begick arbetsgivaren ett formfel.Det räcker nämligen inte att enbart hänvisa till lagtexten. På den grunden beslutar den fackliga organisationen attinte acceptera uppsägningen. Dagen före sista anställningsdagen, dvs. sexmånader efter uppsägningen, meddelar den fackliga organisationen arbetsgivarenatt uppsägningen är felaktig. informeras arbetsgivaren om att arbetstagarenhar rätt att kvarstå i anställning till dess att det är fastställt av domstolatt det finns sakligt skäl för uppsägningen. Facket är berett att ta process trots att man vet att dettar cirka att få en dom. skall arbetstagaren ha fulllön plus sociala avgifter. Dessutom krävs ett allmänt skadestånd med 5 000 kr.för att det fanns fel i uppsägningshandlingen. Vi skall komma ihåg attarbetsgivaren har hunnit skaffa en ersättare för den arbetstagaresom sagts upp. Facket erbjuder arbetsgivaren omedelbar uppgörelse, som innebärett skadestånd på . Detta är således ett exempel på att ett marginellt formfelkan bli en dyrbar affär för arbetsgivaren. Det finns fler sådana exempel. Det hjälper inte hur många vackra ord somsägs om företagande i allmänhet och småföretagande i synnerhet när verklighetenser ut på dethär sättet. Undra på att många småföretagare drar sig för att anställa folk!Detta bidrar sannerligen inte till att skapa fler arbetstillfällen. Det ärdenna verklighet vi vill ha kartlagd och inlemmad i vettiga former. några ord om medbestämmandet och den politiskademokratin. Tillsammans med och hävdar vi i likhet medtidigare ar att det är felaktigt att hänskjuta frågan om gränsdragningen mellanmedbestämmandet och den politiska demokratin till förhandlingar mellanparterna. Vi framhärdar därför i vårt krav att den utredning som riksdagentidigare beslutat om men som den socialdemokratiska regeringen anser obehövligskall genomföras. Jag vill för tids vinnande endast hänvisa till den debatt somi olika sammanhang har förts i denna fråga . Jag yrkar bifall till reservationerna 1,3,5,6, 7, 9, 11, 14, 15 och 16. Jag kommer att begära votering och rösträkningavseende reservationerna 1, 3 och 15. 3ELVER (): fattade beslut ommedbestämmandelagen. I allt väsentligt skedde det med ett brettparlamentariskt stöd. För del innebar det att vi fullföljde enliberal tradition som sträcker sig långt tillbaka i tiden. Under decenniersgång har liberala företrädare både i regeringar och i riksdagar drivit på ifrågor om bättre villkor för de anställda i arbetslivet. har hävdat att det finns flera motiv för ettökat medbestämmande. Utöver tillfredsställelse i arbetet ger medbestämmandetde anställda möjlighet att mer aktivt ta del i företagets utveckling. Det ökarjämlikheten mellan parter och individer och ger löntagarna möjligheter att medstörre kraft hävda arbetslivets sociala mål. Därtill kommer att ett aktivtmedbestämmande motverkar maktkoncentration i olika former. Denna allmäntpositiva hållning till medbestämmandefrågor från sida hindrar inteatt vi medverkar till justeringar av det lagförslag som antogs av riksdagen1976, Vi har sett det som en viktig uppgift att även efter detta beslutfortsätta att delta i utvecklingen av arbetsrättsligt reformarbete. Den medbestämmandelag vi har är en ramlag, som förutsätteratt avtal skall slutas. Även om dessa avtal sent omsider har träffats var detmycket ojämnt i starten. Sist att sluta avtal blev man på det privata området,dvs, å ena sidan SAF och å den andra LO och PTK, Det avtalet slöts så sent som1982. , då hadeansvaret för arbetsmarknadspolitiken, förverkligades en rad reformer på detarbetsrättsliga området. Trots det framförde den dåvarande socialdemokratiskaoppositionen en nog så högljudd men sakHgt tom kritik mot det aktivareformarbete som då ägde rum. Man kunde lätt få intryck av att ensocialdemokratisk återkomst till regeringsmakten skulle innebära stora, för attinte säga revolutionerande, ingrepp i hela det arbetsrättsliga systemet. Så harinte skett, och indirekt är det naturligtvis så, att man också frånsocialdemokratiskt håll har accepterat den linje som och dåvaranderegeringar stod för och drev under sina sex regeringsår. Det betänkande vi har att behandla innehållerett antal motioner sedan förra . Flertalet av dem är gamla bekanta,och nyheterna gäller framför allt vad som inträffat i sak på detarbetsrättsliga området. Jag skall återkomma till det. Ingen regeringspropositionär lagd men väl en skrivelse, nr 155, som gäller gränsdragningen mellantryckfrihet och medbestämmande. Den skrivelsen har sin bakgrund i en flera årgammal fyrpartimotion, och regeringskrivelsen läggs med ett enigt utskottsgodkännande till handlingarna. Bland de 18 reservationerna är det några som är meruppmärksammade och framför allt sakligt tunga. De gäller bl, a. den fackligavetorätten, entreprenader, stridsåtgärder, skadeståndsfrågor, medbestämmande ikommuner och landsting och den negativa föreningsrätten. En grundläggande princip som parterna på arbetsmarknadenoch en stor majoritet i har hävdat är att ingångna avtal skall följasoch fredsplikten respekteras. Detta synsätt har aldrig delats av vpk. Frånkommunistiskt håll underkänner man MBL som en klasslag, riktad mot löntagarna,och att den enbart skulle vara ett instrument i arbetsgivarnas händer. Vidaresäger vpk nej till alla typer av korrigeringar vid olovliga konflikter. Som välär är sådana tankegångar begränsade till en liten grupp i , I dessa allmänna grundläggande frågor finns en mycket bredparlamentarisk enighet. Det är en styrka både för demokratin och för parternapå arbetsmarknaden att samverka men också att från olika utgångspunkter hävdasina intressen. Principerna att parterna skall bestämma över vilkastridsåtgärder som i olika lägen skall tillgripas är hävdvunnen. Men med dennafrihet följer ett mycket stort ansvar för att stridsåtgärder som blockad står irimlig proportion till det resultat man vill uppnå. Därför menar vi att blockadav enmansföretag är en omotiverad stridsåtgärd, och därför bör MBL ändras pådenna punkt.