prot · G909137 · 1985-12-31 00:00:00 — Som ett led i detta arbete kommerregeringen att verka för en överenskommelse om fullständigt informationsutbyteoch samarbete i samband med olyckor och tillbud samt säkerhetshöjande åtgärdermellan staterna i , Särskilt angeläget är att en sådan överenskommelseträffas mellan Östersjöstaterna enligt förebild frän det dansk-svenskaBarsebäcksavtalet, representant i kommer attinstrueras att lägga fram förslag om att vidga organisationens uppgifter vadgäller reaktorsäkerhet - bl. a, definition och fastställande avinternafionella säkerhetskriterier samt inspektion och kontroll därav,informationsutbyte vid kärnkraftsolyckor samt analyser och utvärderingar avolycksförlopp. Vidare kommer förslag att läggas fram om ett förbättratreguljärt informationsutbyte och en höjd ambitionsnivå vad gäller bistånd vidstora olyckor. kommer vi att driva vidare våra tidigare väcktaförslag om separation mellan civila och militära program i kärnvapenstaterna,vilket kommer att främja möjligheterna att få såväl en god kontroll översäkerheten vid civila kärnenergianläggningar som en bättre garanti motöverföring av klyvbart material till militär användning. I samband med ett planerat möte med densvensk-sovjetiska blandade kommissionen för ekonomiskt ochtekniskt-vetenskapligt samarbete erbjuder sig ett förstatillfälle att diskutera framtida samarbete med kring kärnkraftenssäkerhetsfrågor. Kärnkraftsfrågan har på ett sätt som få andrafrågor delat det svenska folket. Besluten i samband med folkomröstningensyftade till att finna en lösning, som kunde ena vårt folk, som byggde pårespekt för den oro som många människor känner för kärnkraften och somlångsiktigt tryggar vår energiförsörjning. Det finns anledning att här i dagslå fast att detta är värt gemensamma ansvar. Den allvarliga olycka som har inträffat gör att vi medeftertanke och ödmjukhet än en gäng mäste pröva kärnkraftens säkerhetsfrågoroch frågan Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken om hur vitillsammans skall kunna utforma ett energisystem för framtiden som uppfyllerhögsta möjliga krav när det gäller säkerhet och miljö, 5 PER (): Det är naturligt, riktigt och viktigt att bliorolig vid svära olyckor. Oron och eftertänksamheten är de viktigastedrivkrafterna bakom arbetet att göra samhället säkrare. Vår öppna livsformsäkerställer att människors krav tas på allvar. i Tjernobyl väcker frågor på flera olikaplan. Tekniskt är det väsentligt att noga granska vad det var som gick på tokoch varför -möjligen - många kom till skada. För åtskilliga människor är emellertid inte kärnkraftenbara en teknik bland andra för att producera elektrisk energi. Kärnkraftenhandlar också om moral - gentemot oss själva, men framför allt gentemotkommande generationer. Till slut ställs också frågor utifrån ett snarastdemokratiskt perspektiv. Är det inte rimligt, undrade en reporter för någradagar sedan, att stänga av kärnkraften när sä många som av svenska folketsäger sig vara emot den? Kring desSa tre spörsmål, herr talman, kommer mittanförande i det följande att kretsa. Jag håller det mot bakgrund av etttidigare engagemang för linje 1 i folkomröstningen om kärnkraften men också entioårig medverkan i kärnkraftinspektionens styrelse, I tekniskt hänseende klarnar nu gradvis bilden av vad somhände, sannolikt , i den fjärde reaktorn iTjernobyl i . Av någon orsak bröts av allt att döma strömmen, bl. a.till de pumpar som förser reaktorn med kylvatten. Det inledde ett olycksförloppsom reaktoroperatörerna inte förmådde hantera. Ett strömavbrott skulle nu emellertid inte ha behövt fänågra drastiska konsekvenser, om det inte varit för det faktum attreservelverket inte startade. Utan kylning överhettades reaktorbränslet snabbt. Att reaktorn kunde förlora strömtillförseln är den förstaallvarliga tankeställaren, först och främst för ryssarna och i betydligt mindregrad för oss svenskar, som vetat att detta kunde ske och anpassat vårasäkerhetssystem därefter. Det överhettade reaktorbränslet i Tjernobyl gav upphovtill den vätgasex-plosion som sprängde reaktorn. Explosionen i reaktorn leddetill ett betydande utsläpp av radioaktiva ämnen. Den sönderfallna reaktorbyggnadengav de radioaktiva partiklarna fritt utlopp till atmosfären. Här ligger, herr talman, en betydelsefull och sedelärandeskillnad mellan olyckorna i Tjernobyl och i , Vid tillbudetpå , som i grunden skakade om kärnkraftsdebatten, inte minst ivårt land, kom praktiskt taget ingen radioaktivitet ut till omgivningen. Ingenmänniska behövde evakueras, ingen kom till skada. Skillnaden ligger i allt väsentligt i den s, k,reaktorinneslutningen, det betonghus som ryssarna uppenbarligen aldrig tycktvara särskilt viktigt, men som vi i västvärlden i praktiken sett som självaförutsättningen för att kärnkraftensäkerhetsmässigt framgångsrikt skulle kunna konkurrera med andra energikällor. Trots att omgivningskonsekvenserna av Harrisburgolyckanblev försumbara utnyttjade likväl , och många andra länder med ossden nya kunskapen till att förebygga nya olyckor. Vårt land investerade som ensjälvklarhet i ytterligare säkerhet. Frågan är vad gjorde undersamma tid. När vi i hävdar att våra reaktorer är säkrare ände sovjetiska är det alltså inte någon form av nationalchauvinistiskt skrytutan en fast realitet. Användningen av kärnkraft i vårt land bygger på enjämfört med väsensskild säkerhetssyn. För oss har det aldrigvarit tillräckligt att steg för steg minska risken för att olyckor skall kunnainträffa i kärnkraftverken. Liksom vid all annan verksamhet vet vi att hurframgångsrika vi än är i detta hänseende kan någonting likväl gåfel. Det är därför vi bygger våra reaktorinneslutningar, föratt hålla kvar eventuella utsläpp inom anläggningen. Ja, sä långt gär vi t. o.m. att vi genom filteranläggningar förbereder avluftning av inneslutningarna omtrycket också inne i dessa skulle bli för högt. Det är därför vi inte nöjer ossmed något enda eller några fä dieselaggregat för att ta över elförsörjningentill kylpumparna, om huvudströmmen skulle falla bort. Tjernobyl lär oss hurförutseende denna politik har varit. Den har varit värd varenda krona denkostat. Den slutgiltiga tekniska slutsatsen avolyckan i Tjernobyl kommer det att ta tid att dra. Att regeringen nu tarinitiativ till en genomlysning av olyckans verkliga innebörd och desseventuella konsekvenser för den svenska energipolitiken välkomnar vimoderater. som vi säger detta vill vi emellertid understrykaföljande: Varje analys av kärnkraftens framtid i vårt land måste skei en objektiv jämförelse mellan kärnkraften och de alternativ som i varje givensituation står till vårt förfogande. Situationen är aldrig så enkel att man kanta ställning till varje energikälla för sig. Skulle av någonanledning dra slutsatsen att kärnkraften skall stängas av, finns det irealiteten bara två sätt att kompensera bortfallet av elektrisk ström: genomatt återgå till en förtröstan på oljan eller genom att i stor skala introducerakol. Jag skall inte här diskutera de ekonomiska konsekvensernaav en sådan politik. I skuggan av Tjernobyl känns det inte särskilt riktigt.Bäde oljan och kolet har emellertid uppenbara, väl kända negativa konsekvenserför miljön. Försurningen smyger sig på oss - tyst och till en början ogripbar,men till slut förödande till sina konsekvenser. Det hävdas ibland, herr talman, att s.k, alternativaenergikällor eller sparande skulle kunna förlösa oss från kärnkraften utan attvi för den skull behövde bli mera beroende av oljan eller tvingades satsa påkolet. Att en sådan förhoppning är ogrundad tror jag att också de politiker somnu menar att vi utan drastiska konsekvenser för människor och miljö kan stängasåväl som innerst inne är medvetna om. På samma sätt som förmådde utnyttja erfarenheternaav är det nu nödvändigt att dra lärdom av Tjernobyl. Få - om ensnågra -tecken tyder emellertid på att det svenska reaktorprogrammet i tekniskt Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken hänseendebör bedömas pä något väsentligt annorlunda sätt och jämfört medi går. Men, herr talman, kärnkraften är för många människor intebara eller ens främst teknik. Det handlar också om moral - ansvar förgenerationer som ännu inte kan säga sin mening. Att kärnkraften ses i ett sådant perspektiv är värtrespekt. Tjernobylolyck-an kommer - bortsett från dem som redan dött av strålskador- att medföra problem inte minst för jordbruk och vattenförsörjning, problem aven karaktär som vi helt enkelt inte är vana att hantera. Kärnkraftens avfallskall en gäng tas till vara pä ett sätt som garanterar säkerheten förgenerationer. Allt detta känns unikt, inte minst när vi tar del avrapporteringen från , Likväl är det det inte. Långsiktigheten ären del av den samhällsform som på plussidan har all den trygghet, den frihetfrån fattigdom och nöd som är fundamentet för ett gott liv. Nästanallting vi gör får konsekvenser för hur det blir . Det jag nu sagt är sant också i fråga om allenergiproduktion, I synnerhet gäller detta om kolet och oljan, de verkligaalternativen till kärnkraften, som jag tidigare sade. De senaste årens viktigaste miljödebatt harhandlat om försurningen. En avgörande del av denna beror direkt på denindustrialiserade världens förbränning av fossila bränslen. Försurningenunderminerar - här och - centrala betingelser för mänskligt liv.Skogar, marker och sjöar dör. För oss moderater har kampen mot försurningen högstaprioritet. Att medverka till energibeslut som slår väl balanserade ekologiskasystem i spillror skulle kännas motbjudande eller - om man så vill - som ettsvek mot de förväntningar kommande generationer har rätt att ställa pä oss.Kärnkraften är under alla normala omständigheter överlägsen både kolet ocholjan. Detta är den andra sidan av kärnkraftens moral. Att stängakärnkraftverk fredar kanske samveten men väcker - eller borde i varje fallväcka - nya som i sak är långt allvarligare. En moralisk dimension av aven helt annan karaktär gäller totala nonchalans gentemot sinagrannländer - för att inte tala om hänsynslösheten gentemot sitt eget folk. Regeringen har med rätta kritiserat för denbristande öppenheten i olycksrapporteringen. Vår gemensamma uppgift är nu atttillse att ett tillförlitligt internationellt rapporteringssystem etableras isyfte att förbättra förvarningen vid radioaktiva utsläpp. Bilateralaöverenskommelser kan behövas mellan och i syfte attsäkerställa våra intressen, inte minst när det gäller kärnkraftverken i denvästra delen av , Kärnkraften är i detta perspektiv internationell. Desssäkerhet gäller alla länder. Det är i det internationella umgänget som ,med våra säkerhetstraditioner, kan göra den avgörande insatsen. Denuppblossande debatten om kärnkraften i vårt land får inte tillåtas skymma dettafaktum. Att nu enligt energiministern utlovat åtminstone enberedvillighet att diskutera viktiga säkerhetsfrågor är ett första steg i ettarbete som utan dröjsmål måste leda till konkreta och handfasta resultat. efterHarrisburg kan, även om det inleddes på en långt högre säkerhetsnivå än den därden sovjetiska kärnkraften befinner sig, tjäna som ett föredöme. Attställa hårda krav på är legitimt på grund av kärnkraftensinternationella karaktär. Olyckan i Tjernobyl har också restfrågetecken som ytterst sammanhänger med demokratin. Enligt en SIFO-undersökning, genomförd efterolyckan, skulle av svenska folket säga nej till kärnkraften.Det är en historiskt sett stark meningsyttring som, hävdar en del, vi politikerhar en skyldighet att gå till mötes. Jag tvivlar inte själv på att i sin undersökningverkligen speglar stämningsläget så som det var efter olyckan. Likalitet tvivlar jag emellertid på att svaren ger sanningen i hela dess vidd. För oss som är politiskt verksamma är det viktigt attbidra till att erfarenheterna av olyckan diskuteras och reds ut för alla demsom undrar. Vi har en uppgift att redigt framlägga de tillgängligaalternativen, att visa hur man, när man väljer bort någonting, också väljertill någonting annat. Vi måste jämföra, hur svårt det än må vara. Att mot bättre vetande avstå frän att ge svenska folkethela bilden av kärnkraftens i vårt land säkerhet och om de verkligaalternativens risker vore att svika våra demokratiska förpliktelser. Komplexafrågor med för många människor moraliska underströmmar lämpar sig särskilt illaför förenklingar. Vårt demokratiska samhälles styrka är dess förmåga attkunna hantera också svära olyckor på ett sätt som förenar eftertanke och hänsynmed realiteterna sådana de faktiskt är. Demokratin ger oss förutsättningar attbehärska också avancerad teknik på människors villkor. Men det ställer krav påoss politiker som inte får svikas. På denna avgörande punkt är slutna samhällen - som detsovjetiska - sä oändligt sårbara, I och samhällen av likartad karaktärgär det helt enkelt inte att nå fram till dem som bestämmer. Kärnkraften körsmed de risker makthavarna anser rimliga. Att säkerheten vid sovjetiska kärnkraftverk är säundermålig är därför ingen tillfällighet. Det sovjetiska folket kan inte ställanågra säkerhetskrav-om de ens fått reda på att det är viktigt att göra det. Jag jämförde tidigare och Tjernobyl, Båda varbetydande olyckor men hade vitt skilda konsekvenser för människor och miljö.Sovjetmedborgaren har skäl att förbanna ett samhälle som inte kostar på honomdet skydd de öppna demokratierna med en omedelbar självklarhet anser att derasmedborgare är värda. har återigen ställtkärnkraften i den svenska debattens centrum. Det kommer att ta tid innan vi medsäkerhet vet vilka slutsatser av olyckan vi skall dra i , men vi skallpröva erfarenheterna med den största öppenhet. Ett är emellertid säkert; enolycka i ett säkerhetsmässigt illa rustat verk i motiverar i sigingen ny syn på kärnkraften i , I starksammanfattning, herr talman, hävdar vi moderater följande: Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspoUtiken Hurallvarlig och omfattande var går ännu inte att i detaljavgöra. Klart är under alla omständigheter att det finns skäl attinformationsmässigt rikta hård kritik gentemot , Först flera dagarefter olyckan medgav man att den faktiskt inträffat. Berättigadeinternationella krav stämplas nu i stället som antisovjetiska. Regler behövsför att göra olycksinformeringen effektiv över gränserna. Den svenskakärnkraften är säkrare än den sovjetiska. Likväl skall vi noga följaTjernobylolyckans efterarbete för att se om något ytterligare kan göras för attöka säkerheten också i de svenska reaktorerna. Ur den kunskap som finnstillgänglig kan inte slutsatsen dras att en avstängning av den svenskakärnkraften bör aktualiseras. Varje förtida avveckling av våra kärnkraftverkinnebär att en nysatsning måste göras i energianläggningar som från miljö-eller hälsosynpunkt är underlägsna kärnkraften. Framför allt gäller detta kol,som skulle bli ofrånkomligt i stor skala om kärnkraften skulle avvecklas nu.Våra tolv reaktorer bör därför utnyttjas så länge det är säkerhetsmässigtmöjligt. Hur kärnkraften en gång skall ersättas när dagens reaktorer tjänat utfinns det varken anledning eller möjlighet att i detalj avgöra. Det ärden generation som skall bära konsekvenserna som också skall fatta de avgörandebesluten om sin egen framtid. 6INGEMAR (): Låt mig först säga att jag tycker det var envärdefull och uttömmande redovisning av läge och vidtagna åtgärder somenergiministern gav. Den viktigaste lärdomen av olyckan i Tjernobyl kan viredan dra. Den säger oss att det inte räcker att våra egna tolv reaktorer ärsäkra. När det radioaktiva molnet frän seglade in över vårt land gavdet oss en erinran om hur beroende vi är av vad som sker och inte sker också idetta avseende i andra länder. 1979 skakade kraftigt om också oss iSverige. Den gav oss anledning att se över och skärpa säkerheten vid våra egnareaktorer, och den gav svenska folket möjlighet att säga sin mening omkärnkraftens roll i vår energiförsörjning. Den gav, så att säga, en indirekteffekt på värt agerande. berör oss mer direkt, inte bara därföratt det synes vara ett långt allvarligare haveri utan främst därför att viblivit direkt berörda av utsläppen av radioaktivitet. Vi har väckts tillfördjupad insikt om hur utsatta vi är av verksamhet i vår omvärld som påverkarvär luft, våra vatten och våra skogar. Tjernobyl angår inte bara Sovjetunionenutan också . Mot denna bakgrund är det ytterst angeläget att ett utbyteav teknologi och erfarenheter kring reaktorsäkerhet kommer till stånd.Regeringen har beslutat initiera ett sådant utbyte genom lAEA. Vårstyrelserepresentant kommer att instrueras att ta upp frågan om att vidgaIAEA:s mandat. När organisationen väl fått detta mandat, kan arbetet inledas medatt utarbeta internationella säkerhetskriterier för kärnkraftverk samt kontrollav kärnvapenstaternas civila kärnkraftsprogram. Det är ettklokt beslut regeringen fattat. Men det kommer med säkerhet att ta fidinnan arbetet satt några mera påtagliga spår i reaktorsäkerhetspro-grammen i deolika medlemsländerna. Även med höga tankar om lAEA som organisation finns detskäl att anta att denna process tar sin rundliga tid i anspråk. Jag menar attvi har mer bråttom än så. Denna väg måste därför kompletteras meddirektkontakter med . Sanningen är ju att kandela med sig av erfarenhet och kunnande som skulle höja säkerheten vidkärnkraftverk i vårt grannskap. Som en följd av tidigare erfarenheter har vi i Sverigebeslutat om ett särskilt säkerhetsprogram för våra reaktorer. Vi drog sådanaslutsatser redan efter olyckan i . Ytterligare säkerhetshöjandeåtgärder övervägs. Även om våra reaktorer är av en annan konstrukfion än denhavererade reaktorn i Tjernobyl, så torde vi ha kunnande och erfarenheter somvi kan och bör dela med oss av. Vi bör göra det av omtanke om människor iSovjetunionen, men också för vår egen säkerhets skull, har enligt uppgift ytterligare 27 reaktorerav samma typ som den havererade i Tjernobyl, 13 av dem är av den större typen.Fyra ligger i och en i , dvs, i vär omedelbara närhet. Densenare lär vara världens största reaktor. De utgör uppenbarligen ensäkerhetsrisk inte bara för de närmast boende utan för stora delar av , De säkerhetskrav vi ställer på våra reaktorer skullerimligen leda till att dessa reaktorer ställdes av. Om vårareaktorer var av samma konstruktion borde vårt beslut vara snabbast möjligaavveckling. Det är inte sannolikt att drar dessaslutsatser, I ställer man dess värre inte samma höga krav på säkerhetensom vi gör -åtminstone inte . Vi bör inte låta oss nöja med deninställningen. De sovjetiska reaktorerna borde t, ex, förses medreaktorinneslut-ning värd namnet liksom med konsekvenshämmande anläggningar ochkompletterande el- och kylsystem. Det är nämligen inte bara en angelägenhet förSovjetunionen att säkerheten höjs - låt mig upprepa det. Det handlar också omvår säkerhet. Vi är ömsesidigt beroende av och utlämnade åt varandrasnoggrannhet eller brist på noggrannhet härvidlag. Det finns skäl att föra in diskussionen omBarsebäck i den bilden. Det är fullt begripligt om danskarna har synpunkter påBarsebäcksanläggningen, Om något skulle hända i , kan befolkningen iDanmark komma att bli lika berörd som befolkningen på svenska sidan. Vi har därför varit, och skall fortsätta att vara, mycketlyhörda för den oro och de synpunkter på säkerhet och beredskap som framförsfrån danskt häll. Vi har haft särskilda svensk-danska kommissioner somutarbetat säkerhets-och beredskapshöjande åtgärder. Vi skall vara beredda attgöra det igen. Beslutanderätten ligger hos och ,men vid bedömningen av människors säkerhet och lyhördhet för människors oro gåringen gräns i . På motsvarande sätt borde konsultationer ske mellan övrigagrannar kring . Det är bra att regeringen nu initierar utbyte avinformation mellan Östersjöstaterna och överenskommelser om alarmering närolyckor eller tillbud inträffat. Men det räcker inte. Det förebyggande arbetetmåste ges all uppmärksamhet. Det mäste baseras på insikten om det ömsesidigaberoen- Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken 2 Riksdagensprotokoll 1985/86:137-138 1985/86:13712 maj 1986 Debatt med anledning av kärnkraftsolyckan i Tjernobyl samtsvar på interpellationer om kärnkraftspolitiken det eller,om man så vill, på doktrinen om den gemensamma osäkerheten. Jag vill därför fråga energiministern; Är regeringenberedd att söka förmå ledningen i att omfatta denna syn pä detömsesidiga beroendet av säkerheten vid kärnkraftverken? Regeringen hänvisartill att frågor ställts till om vad som inträffat i Tjernobyl.Regeringen hänvisar vidare till att den blandade svensk-sovjetiska kommissionenför tekniskt vetenskapligt samarbete skall sammanträda. Den vägen får vimöjligen fram en del information, och kommissionen är säkert rätt instans fören fortlöpande diskussion. Men den bör, enligt min mening,försäkra sig om att nu ser på dessa frågor på det sätt jag härbeskrivit, dvs, som frågor av ömsesidigt intresse, som angår inte baraSovjetunionen utan också dess grannstater. Min fråga blir därför om regeringenär beredd att instruera ambassaden i att framföra ett sådant budskap. Energiministern har inte undertryckt sinirritation mot för bristande information. Denna irritation ärbefogad. Grannstaterna hade bort larmas pä ett tidigare stadium. Men kontakterna med i denna angelägenhet bör noginte bara kännetecknas av att vi ställer krav och visar irritation. Vi börockså dokumentera beredvillighet att komma drabbade människor till hjälp. Vibör, som jag nämnt, ha åtskilligt att ställa till förfogande i fråga omkompetens och erfarenhet. Kanske är den nationella prestigen och förödmjukelsenlättare att hantera om goda grannar erbjuder hjälp och bistånd och inte baraställer krav och begär besked. Min andra fråga till energiministern blir därför omregeringen är beredd att pä lämpligt sätt ställa vårt kunnande tillSovjetunionens förfogande. Vi måste alltid vara beredda och öppna föratt vidta ytterligare säkerhetshöjande åtgärder vid våra kärnkraftverk. Men vikan konstatera att de redan nu är säkrare än de berörda sovjetiska. Det är intenågon tillfällighet. Det är resultatet av en intensiv, öppen och ifrågasättandedebatt. Den studieverksamhet, de informationsinsatser och den debatt sombedrevs i vårt land före, under och efter folkomröstningen tror jag saknarmotstycke i världen. Den tveksamhet till kärnkraft som energikälla som mängakänt har varit av det konstruktiva slaget. En bred och upplyst opinion hartvingat fram mycket stränga säkerhetskrav. I har inte motsvarande ifrågasättande av denpolitiska ledningens och experternas beslut och information kunnat ske. I detslutna kommunistiska samhället går information uppifrån och ner.Ifrågasättande och kritik kan leda till trakasserier, ja rent av till isoleringpå mentalsjukhusen. Denna brist på kritisk granskning av makthavare ochmyndigheter motverkar god säkerhet. Slarv med säkerheten kan också inträffa hos oss och iandra öppna samhällen. Det fick vi illustrerat i . Men inte ens närhaveriet var ett faktum i Tjernobyl, när radioaktivitet sluppit lös, närmänniskor dödats och många kommit till skada, var det självklart för det slutnasovjetiska samhället att ge ifrån sig information, som kunnat mildra deskadliga effekterna. Först många timmar efter det att utsläppet var ett faktumpåbörjades evakueringen. Först efter olyckan gavs råd och anvisningari säkerhetsfrågor till allmänheten. Det hade möjligen dröjt ännu längre om intebl. a. larmat om förhöjda radioaktiva värden. Återigen har det visatsatt det öppna demokratiska samhället jämte allting annat också är ett säkrareoch tryggare samhälle att leva och bo i.