prot · G909117 · 1985-12-31 00:00:00 — Förutom principella synpunkter på länder i anfallskrigmedför krigshand lingarna i Kampuehea att det svenska biståndet potentielltstärker den krigförande parten, att de kompletterande inhemska insatser ibiståndet som har beräknats uteblir eller försenas och att det svenskabiståndet får svårt att klara de uppställda målen. Opinionsmässigt har också anfallskrig i Kampueheautvecklats fill en svår belastning för svenskt bistånd. När vi deklarerar attdet svenska biståndet syftar till att skapa bättre förhållanden bland defattiga folken och fill en fredligare och stabilare värld har svensken i gemensvårt att förstå att vi hjälper ett land som anser sig ha råd att anfalla ettgrannland. Med dessa skäl som bakgrund föreslår vi en sänkning avanslaget till till 200 milj. kr. Vi anser också att vid deomförhandlingar som skall ske med om den fortsatta hjälpen bör siktettas på snabbast möjliga avveckling av biståndet. Bedömningen måste naturligtvisske från utgångspunkten att det redan givna biståndet inte spolieras. Det ärockså möjligt att det i begränsad omfattning övergår till ett rent humanitärtbistånd. Beträffande föreslår folkparfiet en neddragningi förhållande till regeringens förslag med 35 milj. kr. gör den bedömningenatt det instabila läget motiverar en viss återhållsamhet med ytterligarelångsikfi-ga åtaganden. I stället bör humanitära insatser av olika slag ochbistånd genom enskilda organisationer i den rådande situationen kunna spela enökande roll. Av detta skäl har vi också plussat på anslaget förhumanitärt bistånd i med 55 milj. kr. till 205 milj. kr. Det finnsalltså medel fill dessa humanitära insatser. föreslår vidare att katastrofanslaget räknasupp med 100 milj. kr. Vetesäckar, filtar, tält och mediciner - ungefär så har vivant oss vid att katastrofhjälp skall se ut. Detta vill vi ge, dvs. svenskafolket har den inställningen. Den svenska biståndsviljan är enligt SCB:s undersökningarstark och stabil. Sannolikt finns det ingen stödform som har samma genuinafolkliga förankring som den omedelbara hjälpen till översvämningarnas, svältensoch jordbävningarnas offer - ofta människor som vi möter i TV:s ögonblicksbilder. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. I en utredning har fast att naturkatastrofer och framför allt deras ökande skadeverkningari hög grad är människans verk, Hans recept är att vi skall satsa mer äntidigare på att förebygga ett upprepande av katastroferna och pårehabiliteringsfasen, drar den slutsatsen att akuthjälp ochutvecklingsbistånd måste närma sig varandra. Då det gäller förebyggandeåtgärder och en hög katastrofberedskap är t. ex. kommunikationerna en starktförsummad faktor. Kvinnans roll i jordbruksprodukfionen måste också gesstörre uppmärksamhet, I och är av jordbrukarnakvinnor, FN-organens insatser - ofta hårt kritiserade - får på dethela taget gott betyg av , som i högre grad vill låta katastrofhjälpen gåden vägen och genom de enskilda organisationerna, som ofta har lätt att iobyråkratiska former nå ut till de fattigaste. åsikter i dessa frågor delas också av Rödakorsets generalsekreterare , De åsikter som har beträffande stödet tillenskilda organisationers hjälpverksamhet i får alltså ett starktstöd i utredning. Genom den kännedom om människor ochförhållanden i den hjälpmiljö där de verkar har enskilda organisationer oftaunika möjligheter att göra hjälpen maximalt effektiv. De vet vilka kanaler somär pålitliga, så att hjälpen inte hamnar på avvägar utan verkligen kommer dehjälpbehövan-de till del. Missionsverksamheten är exempel på detta. För att hindra miljöförstöring och förebygga katastrofermed orsak i denna föreslår , i likhet med och ,att en särskild anslagspost för bistånd på området miljö, markvård och energiskall återinföras i biståndsbudgeten. Vi står helt oförstående fill att densocialdemokrafiska regeringen strukit detta anslag ur budgeten. Slutligen: Jag har läst en intressant rapport frånen resa i av statssekreterare , Han krifiserar isin rapport mycket starkt den etiopiska regeringens åtgärd att tvingasjälvägande bönder i vissa områden att gå samman i kollektivjordbruk. Planengår ut på att hälften av alla bönder skall leva och arbeta ikollektivjordbruk, konstaterar i sin rapport att den typ avplanekonomi som kollektiviseringen innebär i andra länder medfört minskadavkastning. Denna misstro mot en genomförd planekonomi delar naturligtvis vi ifolkpartiet, och vi instämmer också i Säve-Söderbergs slutsats, att Sverigeinte bör öka sitt engagemang. Med anledning av den sovjetisering somfortlöpande vinner mark i finns det också anledning att fundera överhela vår biståndsverksamhet där. Min partikollega i utskottet, ,kommer att i sitt anförande ta upp åsikter och förslag i dereservationer som jag inte har tagit upp i mitt anförande. Flera andramedlemmar av riksdagsgrupp deltar också i debatten. Jag yrkar bifall fill alla de reservationersom är undertecknade av och mig för räkning ochsom är fogade till utskottsbetänkandet. 4MARGARETHA AF () replik: Jag skulle vilja göra en kommentar fill RuneÅngströms anförande. Det är inte bara så att vi moderater kritiserar den fördabiståndspolitiken, vi föreslår också en alternativ strategi, en strategi som vihar valt att kalla en strategi för en demokratisk utveckling. Vi är övertygade om att det finns stora möjligheter attmed en nyorientering av biståndspolitiken nå en bättre måluppfyllelse avbiståndet, en måluppfyllelse som innebär att vi får ett ekonomiskt och socialtframåtskridande och en demokrafisk utveckling i . Jag tycker att detvar viktigt att till kammaren få säga detta. Vi tror och är övertygade om attdet går att nå en bättre effekfivitet i biståndet med en nyorientering. 1985/86:117 16aprill986 Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 5 () replik: Jag vill än en gång konstatera att vi i folkpartietinte anser att det föreligger något motsatsförhållande mellan att vi gör vårtbistånd effektivare och att vi också strävar efter att ge innehållet den volymsom enprocentsmålet innebär. Jag kan inte förstå det moderata resonemanget, att manmåste skära ned på volymen för att nå större effektivitet. Man har ju frånmoderata samlingspartiets sida möjligheter att lägga fram konkreta förslag effektivisering av biståndet. har gjort det i flera avseenden.Då tycker inte jag att det finns någon anledning för dem att i sittbudgetäskande förorda ett lägre mål än enprocentsmålet, om de verkligen haruppfattningen att detta är ett viktigt mål att uppnå. Vi anser att enprocentsmålet är en klar markering på attett rikt land som har resurser och möjligheter att avstå dennahundradel av våra inkomster till de fattigaste folken på vår jord, 6 () replik: Jag har i och för sigrespekt för ståndpunkt, och jag är glad om vi får stöd i vårasträvanden att nyorientera biståndet. Jag vill bara göra det påpekandet att idagens läge med de mycket stora reservafio-nerna måste vi tillsätta enbiståndsutredning för att bl, a. se över reservationerna på biståndsanslagen,som växer år . /86 var reservationerna uppe i 6miljarder kronor. Det kan faktiskt, , finnas en konflikt mellanatt sätta utbetalningsmålet främst och att sätta kvaliteten i biståndet främst. 7RUNE () replik: Detta är en gammal diskussion som folkparfietoch moderata samlingspartiet har fört sinsemellan. Våra målsättningar skiljersig klart då det gäller volymen på biståndet, själva hjälpviljan. Under mångaår har moderata samlingspartiet skilt ut sig från de övrigariksdagsgrupperna och föreslagit en lägre biståndsnivå. Det är beklagligt attså har skett. Jag tycker att en enig uppslutning från riksdag kringdenna hundradel av vår inkomst skulle vara en bra skylt för att visaupp för världen i övrigt. Jag påpekar än en gång att det är viktigt atteffektiviseringen och införandet av andra former för vårt bistånd genomförsfortlöpande. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. det ärbehövligt att nu genom vissa drastiska drag förändra inriktningen av vårtbistånd i vissa avseenden. Det är vi i med på att diskutera, ochjag tror att samtliga partier i har detta som en målsättning. Sammanblandningen av kravet på effektivitet ochbiståndsvolym kan jag inte acceptera. 8 (): Vårt bistånd till fattiga länder är ensjälvklar del av den svenska budgeten. Det är ett uttryck för den solidaritetsvenska folket känner gentemot de många i världen som inte har mat för dagenutan som lever i nöd. Vi får aldrig svikta i arbetet att hjälpa och stödja dem. Utgångspunkten för vår biståndspolifik är tvåfaldig. Vimåste se fill att biståndet når de fattigaste människorna, de som mest behövervår hjälp. Den andra utgångspunkten är förankringen avbiståndspolitiken hos det svenska folket. Den måste vara så utformad att denkänns angelägen, att människorna upplever att det här vill vi ställa upp på,det här blir till nytta och hjälp för dem som behöver det. Biståndet måste också enligt uppfattning styrasav mottagarens behov och inte av givarens intressen. Biståndsarbetet skallfrämja demokrati och värna om mänskliga rättigheter. I har vi ställt upp för enprocentsmålet, och vikommer att fortsätta med det. Det är inte beloppet som därvid är det viktigaste- det är viljeyttringen som sådan. Löftet om av vår bruttonationalinkomstär ett vikfigt led i vår svenska utrikes- och FN-politik. Att urholka biståndetinnebär en urholkning av vår trovärdighet. Det skulle också kunna inverkamenligt på andra länders vilja att ta sitt ansvar för nöden bland människor.Det finns ett brett folkligt stöd för enprocentsmålet i vårt land, inte minstfrån de kristna samfunden. Vi kan därför från inte under några förhållandenacceptera regeringens sätt att manipulera enprocentsmålet. Det är tyvärr inteförsta gången socialdemokraterna försöker smita undan vårt gemensamma ansvar.För två år sedan genomdrev socialdemokraterna en sänkning av biståndet underenprocentsmålet. I årets budgetproposition har biståndsramen för nästabudgetår finansierats bl. a. genom att 280 milj. kr. dras av från innevarandeårs biståndsbudget. Detta innebär att sedan beslutat om biståndsramför innevarande budgetår går regeringen efteråt in och minskar den ramen med280 milj. kr. Detta är ett manipulerande som vi finner heltoacceptabelt. I en gemensam center- och folkpartireservation begär vi enhöjning av biståndsramen med de . Därmed garanterasenprocentsmålet både för innevarande och för kommande budgetår. Detta ärnödvändigt i dagens verklighet, där klyftorna ökar mellan i-länder och u-länderoch dessutom mellan olika grupper av . Från begär vi avregeringen ett tilläggsanslag på 280 milj. kr. , och jag kommer att uppehållaoss vid olika delområden. Jag tycker att det verkligen är dags för enbiståndspolitisk utredning. Från har vi upprepat tidigare kravpå detta. Utskottsmajoritetenanser det inte nödvändigt och hänvisar till att utvecklingssamarbetet på fleradelområden har underkastats översyn. Detta är riktigt. Det gäller t. ex,biståndet genom enskilda organisationer och landprogrammering. komockså betänkandet om katastrofbiståndet. Jag tycker att detta snarare ärargument/ör än emot en utredning. Det förstärker vårt krav på en utredning.Just därför att det har varit så många partiella utredningar behövs det enparlamentarisk utredning som gör en översyn och en helhetsbedömning avbiståndsarbetet. Samordningen är viktig. Politik får inte bestå av separata,osammanhängande delar. Den värdefulla belysning som gjorts i partiellautredningar måste fogas samman till en helhet, som kan medverka till att stärkaeffektiviteten i vårt bistånd. Vi vill inte ha en långrotning utan en snabbutredning om utvecklingssamarbetets inriktning och metoder. Jag tycker attsådant här borde vara självklart och dessutom ofta förekommande, om vi inteskall stanna i stelnade former och bristande effektivitet. Värt bistånd måstehela tiden anpassas till verkligheten i . Den situation i u-ländernaför vilken vi en gång byggde upp vår biståndsadministration finns inte längre.Vi måste ständigt ompröva, vara flexibla. Det finns ytterligare en anledning till en snabbutredning, nämligen det senast framlagda betänkandet om Katastrofbistånd förutveckling. Jag utgår ifrån att betänkandet kommer att remissbehandlas. Vi fårsåledes ett nytt stort material, som ger värdefulla insikter, vilka bordebearbetas av just en parlamentarisk grupp. Detta skulle medföra mer av styrkaoch klara linjer för det framtida biståndsarbetet än om man sitter på UD ochdiskuterar frågorna i en begränsad krets. Den form som vi nu har för landprogrammering är intetillfredsställande. Att här i portionera ut ett antal miljoner fillprogramländerna och sedan passa in dem i olika projekt är fel väg att gå. Densjälvklara vägen borde vara att man först gör upp avtal om åtgärder som ärangelägna. Det bör då gälla områden där har resurser i form avforskning och kunnande. Därefter fastställer man landramarna efter de avtal somgjorts upp. Vi måste försöka att identifiera de problemområden som är mestangelägna och bedöma inom vilka av dessa områden har de bästaförutsättningarna att nå fram med sitt stöd. Inom dessa områden bör vi sedankunna utveckla vår egen resursbas genom forskning och näringsliv i samverkan.På det sättet undviker man slentrian. Det skulle också bli lättare att avvecklaett bistånd och att ge utrymme för samarbete med nya länder. Jag tycker, som sagt, att det här borde vara självklart,men tyvärr har socialdemokraterna inte förmått frigöra sig ifrån gamla rutineroch samla sig till ett nytänkande. Ett annat exempel på låt-gå-politik är utvecklingen frånmultilateralt till bilateralt bistånd. Det finns ingen genomtänkt strategibakom denna utveckling. Det har tydligen bara blivit så. Det är vårt multinaterala bistånd som gett oss vårsärskilda FN-profil och även vårt internationella anseende. För budgetåret1986/87 kommer de multiraterala bidragen att uppgå till av den totalabiståndsvolymen. uppgick denna andel till mot,som jag nämnde, dagens . uttalade dåvarande statsminister att Internationelh utvecklingssamarbete m. m. j "hitfills i första hand medverkat i multilaterala biståndsåtgärder. Dennaprioritering bör även i fortsättningen upprätthållas." Den s.k. biståndsbibeln , där detta uttalas, bari hög grad prägel. Andelen har alltså minskat med mer än hälften. Förländerna inom DAC redovisas en motsatt utveckling - denmultilaterala andelen ökar. De multinationella organen måste vara centrala delar i detinternationella utvecklingsarbetet. Det är också världssamfundet som måste hadet yttersta ansvaret för världsnöden. Personligen upplever jag det bilaterala biståndet somlitet av den rikes gåva till den fattige. Jag fillstår gärna att jag känner detbesvärande att komma till ett u-land och där mötas av översvallande tacksamhetför det bistånd vi ger. Inte skall vi i vår biståndspolitik arbeta medvälgörenhetsideal. Det tillhör en i för länge sedan förgången tid. Det är uppenbart att flera av de internationellabiståndsorganen befinner sig i finansiell kris. Vi måste hjälpa till attundanröja svårigheterna. Vårt bidrag måste ligga på hög nivå och demultilaterala åtgärderna prioriteras. Det är också viktigt att SIDA för en dialog med de olikaFN-organen och delar med sig av sin stora erfarenhet. Det är tyvärr inte alltidsom FN-organen hänger med i dagens verklighet. Vi i tror också på det regionala samarbetet. Deproblem ett land kämpar med har det oftast gemensamt med grannstaterna, I vissasituationer, t, ex, vid ökenutbredning och miljöförstöring, som inte kännernågra landsgränser, är själva problemet sådant att det lämpligen bör angripasregionalt. Katastrofer är av olika slag, men ett är säkert: fattigaländer är mer sårbara än rika länder och fattiga människor mer sårbara än rikamänniskor. Den katastrof som orsakar flest dödsoffer är svälten. Den betingasav sociala, ekonomiska och politiska faktorer. svälter 15 miljoner människor i världen ihjäl.Det betyder 35 000 eller 24 människor varje minut, av vilka 18 är barnunder . Från den stund då jag gick upp i talarstolen här i kammaren tillsjag talat färdigt mina dör 432 människor runt om i världen, varavmånga barn, därför att de inte får den mat de behöver. Bara har fler dött av svält än de som dog under första och andravärldskrigen tillsammans. är vi inne , som på många afrikanskaspråk kallas den månad då barnen väntar på mat. Det är den månad före skördendå hungern breder ut sig. Miljoner människor, framför allt barn och kvinnor,lider av kronisk undernäring. De får inte de kalorier och det protein debehöver. De försvagas, och undernäringen leder ofta till döden. Lågt räknatlider var femte människa i världen av permanent undernäring. Mot denna bakgrund inser vi att vårt katastrofbiståndliksom vårt utvecklingsbistånd spelar en visserligen marginell men dockväsentlig roll. Just därför är det så viktigt att vi, som utredaren säger, gör klart för oss när, var, hur och för vem katastrofbiståndetkan göra störst nytta. Akut katastrofbistånd kommer alltid att behövas, och detsägs i utredningen att det måste få behållasin identitet. Det är också den uppfattning som centerparfiet har gett uttryckför i sin biståndsmofion. Katastrofbiståndetfår inte bli en restpost, som regeringen vill göra det till, som kan användastill litet av varje, t. ex. att fylla på landramar med. Katastrofbiståndetmåste användas till det som det från början var avsett för: att möta akuta,inte föreutsedda katastrofer och deras direkta följder. Katastrofbiståndet harockså en stark förankring hos vårt folk - man har en naturlig medkänsla för demånga som oförskyllt drabbas av katastrofer. Regeringenhöjer katastrofanslaget, men höjningen mofiveras främst med att anslaget ocksåskall användas till alltmer angelägna långsiktiga katastrofförebyggandeåtgärder. I vill vi öka anslaget med ytterligare 100 miljoner, men vianser att det skall användas helt för akuta katastrofer. Atteffektivt möta katastrofer är inte bara en fråga om pengar. Det är också frågaom planering, beredskap, snabbhet och effekfivitet. Vi anser att börutveckla en alltid beredd katastrofberedskap. Det är också viktigt, som StureLinnér framhåller i sin utredning, både att bevara katastrofbiståndetsidentitet och att länka katastrofhjälpen närmare samman med det tradifionellautvecklingsarbetet, för att nå största möjliga effekt. Ytterligare ett par markeringar - vi har alla våra hjärtefrågor. Förmig är en hjärtefråga. Vi bör alla agera kraftfullt för VästraSaharas frihet och självständighet och inte minst se till att utöva tryck påMarocko, Kvinnornassituation i världen berör mig också djupt. tar upp den frågan isitt anförande. Jag konstaterar bara med tillfredsställelse att min och någraandra centerkvinnors motion om en nordisk kvinnokonferens för uppföljning avNairobikonferensen blir verklighet genom rekommendafion. Isammanhanget gläder jag mig över klarsyn, när han säger attkvinnans centrala betydelse som både reproduktiv och produktiv faktor måstebeaktas i allt bistånd. Det är ju en insikt som flera kvinnor fört fram här ikammaren och som anammats både av SIDA och av regeringen. Tillsist, fru talman! Vid årsmötet i med Världsorganisationenför kvinnliga parlamentariker för fred passade vi svenska deltagare på, förutomatt göra ett besök i historiska förflutna, nämligen vid Akhbar denstores grav, att titta på biståndsprojekt och besöka det svenskabiståndskontoret i . Vi fick där en mycket god genomgång avbiståndsarbetet i . Man odlar olika växter, som de vilda elefanterna inte gillar,fillsammans med skogsplantorna. Projektets syfte är både att ökaskogstillväxten och att åstadkomma socioekonomiska effekter för befolkningen ibyarna. Skogsprojekten är bilaterala, men man arbetar också multilateralt, t.ex, på hälsosidan. Svårigheternaatt nå fram till de fattigaste är man naturligtvis väl medveten om, som vi allaär. Men vi fick också klart för oss att hälsoprogram och barnhälsoprogram nårfram fill de fattigaste i , och det kändes bra. förbereder man ensvensk insats ute i byarna för att samla barn i barnkrubba ochförskola. Det gavs många värdefulla synpunkter vid vårt besök, och vi kanskefår fillfälle att återkomma till detta i andra sammanhang, Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Jag vill med detta yrka bifall till dereservationer som och jag har undertecknat. 9 (vpk): Det har i den här debatten redan talats mycketom ädla och höga mål som internationell solidaritet, demokrati, mänskliga fri-och rättigheter osv,, och det talet kommer säkert att upprepas åtskilligagånger under de timmar som är kvar av debatten. Denna debatt för vi mot bakgrund av ett exempellöst brottmot alla sådana regler och värden, nämligen terrorbombningar av . Det är ett oerhört övergrepp på det internationella fältet. Det är enabsurd situation att en stormakt utpekar ett litet ökenfolk på tre fyramiljoner som sin fiende nr 1 och utlöser en militär attack. Men den galnecowboy i Vita huset som är president och hans hejdukar haringa hämningar. De anser sig ha rätt att göra på det här sättet, och deförväntar sig också uppslutning och beröm i de här frågorna. Här i har det varit ganska tyst, och det skullevara av intresse att i samband med dagens debatt rikta en fråga till allapartier här i kammaren vad man anser om ett sådant här övergrepp, som rnycketnära berör de frågor vi diskuterar , nämligen internationell solidaritet,stöd till små nationer, bistånd till utveckling osv. Hur faller övergreppin i det mönstret? Vi talar ju om utvecklingsländernas situation. Denhar naturligtvis -det har redan nämnts här och är fullt klart för alla -förvärrats . Framför allt är det den ökande skuldsättningen somhar gjort deras situation svår. Den är nu för många övermäktig. De klarar inteav sina räntebetalningar..Deras handelsbalanser, import-export, blir i mångafall alltmera negativa, och de är utsatta för en ständigt försämrad ekonomisksituation. Ovanpå detta kommer den ökande tendensen till rustningar;där kan jag återknyta till vad jag inledde med. Små stater, medelstora stater,utvecklingsländer över huvud taget har tenderat att öka sina rustningar underde . Och varför skulle de inte göra det, när de hotas av stormakteroch fientliga grannar i övrigt? Men även den rika världens rustningar tartillgångar i anspråk som i mänga fall får betalas av utvecklingsländerna genomden överföring av resurser som sker från till i-länder. Miljöförstöringen har redan nämnts här. Det har talatsmycket om ökenutbredning, klimatförhållanden och sådana saker. Då skall vikomma ihåg en sak: I många fall är miljöförstöringen icke geografiskt ellerklimatiskt befingad, utan förorsakad av ekonomiska faktorer och mänskligaaktiviteter. Också där har i-länderna ett mycket stort ansvar. Ofta driver manfrån de rika ländernas och de stora, transnationella företagens sida utjordbrukande befolkning, småbrukare, arrendatorer och nomadbefolkning frånområden där man startar stora projekt med konstbevattning och annat för attodla monogrödor och exportgrödor som socker, te och kaffe. De ger ju inkomsteroch vinster åt de stora företagen, men utarmar folken och slänger ut dem isvält och fattigdom. Vi skall inte bara skylla på klimatet och påuteblivnaregn, utan vi skall också ta in detta i sammanhanget. Därtill exporterar vi - också - hälsofarligmiljöförstörande industri till de här länderna. Det har blivit populärt attfrån i-länderna - där det finns starka opinioner, starka fackföreningar ochannat, som tillvaratar sina medlemmars intressen - flytta sådan industri tillu-länder, där detta irite existerar och där också arbetslösheten är stor ochdet därför finns rika möjligheter att bedriva hälsofarlig industriverksamhetutan att möta något särskilt motstånd. Det hör också till den här bilden. När det gäller det svenska biståndet har det redan talatshär om enprocentsmålet och den verkliga storleken äv det.