prot · G9099 · 1985-12-31 00:00:00 — Det enda sättetatt desarmera denna propaganda är nog att vi på ett ärligt och öppet sättdiskuterar hur socialismen skall se ut i . Det är det enda sättet att fåde borgerliga partiernas antisocialistiska propaganda att falla sönder ochsamman. Jaghar aldrig påstått att vårt parti sitter inne med alla lösningar - långtdärifrån. Vi är inte rädda för att medge att vi inte har svar på alla frågor,men vi skulle vilja främja en sådan debatt inom arbetarrörelsen. Det kan intebara vara en uppgift för ett parti att få till stånd en sådan här dialog inomarbetarrörelsen. De väljare som vi representerar skulle förmodligen vilja höramer av sådana framtidsinriktade diskussioner här i , åtminstone någragånger. Jag är också övertygad om att många människor uppfattar diskussionernai detta hus mera som käbbel och gräl. Ävenom vi alltså inte har fört en framtidsinriktad debatt här , tycker jag attvi skall försöka skapa en sådan. Jag tror också att arbetarrörelsen har behovav att ta den debatten med de borgerliga partierna. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av Prot. 1985/86:9 kammarens förhandlingar. Det är möjligt att jag inte lyckades svingamig lika högt i den ideologiska trapetsen som . Jag försökte tala omnågra framtidsfrågor, nämligen freden, miljön, välfärden och sysselsättningen.Vi kommer att fortsätta att tala om dessa frågor, därför att de är centrala. sade att jag uttalat att hans far vartrevlig, men det trodde han inte att jag skulle säga om själv. Jo,det gör jag gärna. Jag tycker att är väldigt trevlig, åtminstoneså länge han håller sig undan från politiken. Det gjorde hans far, fastän hansäkert hade samma grundåskådning som . I vår syn på sysselsättningen och undren vill jag säga attdet finns en skillnad. Ni har sagt ungefär som så, att om avtalen ger för högalöner och . därav följer arbetslöshet får arbetstagarna stå sitt kast. Då fårdet bli arbetslöshet. Vi menar att staten och samhället aldrig kan frånsäga sigansvaret för sysselsättningen. Även om löneavtalen kan leda till arbetslöshetkommer vi aldrig att svika de enskilda människorna. Vi kommer alltid attförsöka bekämpa arbetslösheten. Det är där vi upplever att skillnaden finns. Nufår vi se hur det går i den fortsatta debatten. Så valfriheten ,som det talas om. Valfrihet när det gälleratt välja läkare har människorna i hög grad i tätorterna. Vi vill attdenna valfrihet också skall gälla människor som bor i glesbygd. De har ingenvalfrihet . Här har faktiskt funnits en viss samstämmighet mellan oss ochcentern. Den grundläggande principen kommer vi att hålla fast vid. Det är alldeles riktigt att politik är en fråga omprioriteringar, . stod och prioriteradebort två saker. Den ena var delpensionerna. Han sade att en del människor ärtrötta. Det är inte fråga om att de är trötta, utan det är fråga om att de ihög grad är utslitna av ett långt och hårt yrkesliv. Det är de som har gått ikroppsarbete som har byggt upp det här samhället. Det är en av de finastereformer vi kan genomföra, om vi ger dem chans till valfrihet så att de, när deverkligen behöver, har råd att gå i pension. Det andra exemplet gäller sjukförsäkringen. Det är intealls så att vi alla skall betala den förändringen. Det är de lågavlönadegrupperna som är privatanställda på industrisidan som får betala denna ändringav sjukförsäkringen, vilken skulle ge pengar som kunde användas till att sänkamarginalskatterna för de välbeställda. Det är den prioriteringen som görs. Jagmenar att den är felaktig. De här två tingen har precis samma innebörd. Det är klartatt man kan säga att det är en minoritet av det svenska folket som går i kroppsarbete och är privatanställda. Dessa har alltså prioriterat ned, både när det gäller delpensionen och när det gäller sjukförsäkringen. Det är inte mycket fill socialliberalism, det får jag ärligen säga. Vi tycker att detta är två områden som bör prioriteras mycket högt. Det hela är en fråga om rättvisa för dem som går i hårt kroppsarbete, både när det gäller delpension och sjukförsäkring. De välbeställda har alltid haft bra sjukförsäkring jämfört ' med demsom har låga löner och hårt kroppsarbete. Men vad jag tycker är mera allvarsamt är resonemanget omflyktingarna. Där stod verkligen inför en skiljeväg, och hanvalde vad jag tyvärr upplever som den fega linjen. Det går väldigt bra att sägaatt man är för en liberal inställning till flyktingar och invandring och är emot alla som inte har en sådan inställning. Men jag ställde en specifikfråga om , vars ledare bl. a. har sagt följande: Reguljärinvandring bör tillåtas och främjas endast om det gagnar . Politiskaflyktingar med ursprung i grannländer bör tas emot om de på etttrovärdigt sätt kan styrka sina flyktskäl samt visa identitetshandlingar ellerpå annat sätt styrka sin identitet. Övriga politiska flyktingar kan komma hitförst när statsskulden är betald. Detta var ett exempel. Jag ställde frågan specifikt omdetta, och , som är fullt medveten om dessa uttalanden, vågadeinte ta avstånd från , för då hade det kostat något. Nästa steg var frågan om organiseradesamarbete med detta Skåneparti, och då brändes det verkligen. Då hade manbehövt ta ansvar och säga; Jag tycker det är fel att mitt parti lokaltsamarbetar med ett rasistiskt och invandrarfientligt parti och med detta partigör gemensamma uttalanden enbart i syfte att nå den politiska makten på detlokala planet. Det hade kostat någonting. Men där valde tyvärrden fega linjen. Det låter så vackert att tala om principer, men närverkligheten och maktsträvan kommer i konflikt med principerna är det lätt attskjuta principerna åt sidan. Vi har ju exemplet med kds-samarbetet. Det varmånga centerpartister och folkpartister som sade att det är klart att detta ärett sätt att kringgå grundlagen, men - sade man - vi kan vinna två, tre ellersju mandat på det, vi kan vinna den pohtiska makten i på att svikaprinciperna, och då gör vi det. I varje fall håller vi tyst. Här står ni inför problemet att ni kan nå den politiskamakten i om ni håller tyst om principerna. Och gör ni det. Det här är politikerns eviga moralproblem: Vad ärviktigast, principen eller makten? Och här tycker jag att i tvåmycket viktiga liberala frågor har valt makten före principen. Jag tycker att det för mina partivänner i ärsmärtsamt att förlora den politiska makten efter , och på det härsättet. Men jag tycker de skall göra det med gott humör och komma tillbaka. Deskall komma tillbaka och slåss med högrest huvud och säga: Vi faller icke undanför invandrarfientiigheten, vi faller icke undan för rasismen, vi står raka närdet gäller våra grundläggande principer. kostade det oss denpolitiska makten, men när vi kommer tillbaka gör vi det på ett fint sätt.-Detta är en av politikens grundläggande moralfrågor. På den minut jag har kvar vill jag bara säga att det hargått en högervåg över världen i den ekonomiska krisens spår, därnyliberalismen, marknadsekonomin i sin ganska extrema form och egoismen hargått segrande fram. Det var Uksom en oemotståndlig våg som också de svenskamoderaterna red högt på och som även sköljde med sig eller i varje fallövermannade de människor bland som är för välfärdssamhället - detfinns ju sådana. Jag tror att denna högervåg håller på att sina - i , iNorge, i , i , iTyskland och i hela den industriella världen. Jag tror Prot.1985/86:9 att vi kommer in i ettskede där det gemensamma ansvaret, hänsynen, ömsintheten mot andramänniskor åter kommer att spela en större roll än den ~ ', ~ kalla egoismen. Jag hoppas det - då skall det bli en lust att leva! Andrevice talmannen anmälde att och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 18 Förste vice talmanINGEGERD (): I går utsågs till biträdande socialminister. Till hanshuvuduppgifter skall höra att "värna om solidariteten med svagagrupper". som jag önskar lycka till i hans nyaarbete hoppas jag att detta skall innebära ett nytänkande - ett omtänkande-från socialdemokraternas sida. Socialdemokraterna i har alltför längeoch på alltför många områden satt solidariteten med de socialistiska ochkollektivistiska idealen framför solidariteten med människorna. Detta haralltför ofta gått ut över just svagare grupper. har vimoderater påpekat detta i åtskilliga debatter här i kammaren. Låt mig nämnanågra exempel, först på ett av nya ansvarsområden-familjepolitiken. Denförda högskattepolitiken - där ingen som helst hänsyn tas tillförsörjningsbörda - har drabbat barnfamiljerna mycket hårt, och alldelessärskilt hårt flerbarnsfamiljerna. År har det blivit allt svårare förbarnfamiljerna att leva på huvudsakligen en inkomst. Allt fler småbarnsföräldrartvingas gå över till deltid och från deltid till heltid. har en alltstörre del av det samlade familjepolitiska stödet använts för att stödja ettenda barnomsorgsalternativ, den kommunala barnomsorgen. Ändå vet vi att denanvänds mer än dubbelt så ofta av akademikerfamiljer som av LO-familjer, ochväsentligt oftare av enbarnsfamiljer än av flerbarnsfamiljer. Densom ordnar sin barnomsorg själv får inget som helst stöd. Den privatabarnomsorgen blir härigenom mångdubbelt dyrare för familjen, även om den iverkligheten kostar väsentligt mindre än den kommunala barnomsorgen. Och hurmånga barnfamiljer har råd med det i längden? De småbarnsföräldrar som självavill ta hand om sina barn under deras viktiga men hastigt flyende småbarnsåroch som i sin nöd vänder sig till det allmänna för att få extra skatteavdragför existensminimum eller kompletterande socialbidrag för att klara ekonomin,få allt oftare höra att det har de inte rätt till. Densom av egen och fri vilja tar hand om sina små barn anses nämligen"frivilligt avhålla sig från att arbeta". En mer hänsynslösnedvärdering av det barnavårdande arbetet är svår att föreställa sig. Och dåutför ändå den hemarbetande småbarnsföräldern ett arbete som på daghem skullekosta . eller mer redan för två små barn. Med förtur försesde i stället med daghemsplatser som de inte vill ha, vilket förlängerväntetiden ytterligare för andra föräldrar som verkligen önskar sådana platser.Det kan vara intressant för att höra att en vetenskapligundersökning visat att av de socialdemokratiska familjer som hade sinabarn på daghemskulle ha föredragit ett stöd som gjort det möjligt för dem att själva ta handom barnen. Långt borta är den tid då socialdemokraterna betecknadeegnahemsägarna "vårt folk" dvs. som sitt folk. Ändå vet vi att deallra flesta barnfamiljer helst vill bo i ett eget hem eller äga sin lägenhetoch därmed kunna nedbringa boendekostnaderna genom varsamhet och eget arbete.Ändå missgynnas egnahemsägandet så att allt fler hushåll tvingas flytta in i dei verkligheten dyrare men kraftigare subventionerade allmännyttigahyreslägenheterna. Den nya småhusskatten, som främst går ut över dem som intefår några räntesubventioner alls för sitt boende, kommer att lägga ytterligaresten på bördan. finns det planer på att använda skattemedel till attge "allmännyttan" men inte familjerna själva kraftiga subventioner såatt de skall kunna köpa upp äldre småhus. Även fördelarna med bostadsrättförsvinner, om planerna på hembudsskyldighet och priskontroll förverkligas. Ärmålet att alla med vanliga inkomster skall tvingas hyra av"allmännyttan", vare sig det passar dem eller inte? Under valrörelsen fick jag förmånen att studera mångaenskilda alternativ inom öppen sjukvård och sjukhemsvård. Dessa enskildavårdalternativ är inte bara omtyckta och eftertraktade av patienterna, dekostar dessutom väsentligt mindre än om landstingen själva skulle stå förvården. Men i stället för att underlätta och stimulera dessa alternativ och påså sätt öka valfriheten för både patienter och sjukvårdspersonal, somlandstingens kostnader blir lägre till förmån för den högspecialiserade slutnavården, stryps verksamheten allt mer. Jag skall nämna några exempel som jagtror kan vara av intresse för i hans nya arbete. I finns långa köer till landstingetsbarnhabilitering för handikappade barn. De deltidsarbetande privatasjukgymnasterna, som sysslar just med barnhabilitering, har trots detta vägratsanslutning till sjukförsäkringen. Vid i är kön lång tillögonundersökningar och många ögonoperationer. har den privataakademikergruppens läkarmottagning vägrats anslutning till försäkringen, trotsatt väntetiderna då skulle kunna förkortas. På många håll sätter man tummen ner för de privatahembesöksjourerna, som har betytt mycket för inte minst barnfamiljer,handikappade och äldre patienter. Visst får de finnas kvar, men bara för demsom kan betala hela och fulla kostnaden. På Elisabethsystrarnas sjukhem i har varje patienteget rum. Systrarna finns ständigt till hands för t. ex. nattvak. Kostnadernaär ungefär en tredjedel av vad de kommunala sjukhemmen i kostar. Ändå harde socialistiska partierna fattat beslut om successiv avveckling - ett beslutsom nu förhoppningsvis skall rivas upp av de segrande borgerliga partierna iMalmö. Exemplen kan mångfaldigas. Uppenbarligen har också påsjukvårdens område solidariteten med de socialistiska doktrinerna - att allvård skall ske i det allmännas regi - tagit överhand över omtanken ompatienterna. Den förda politiken har också genom att ensidigt gynna dedyra kollektiva alternativen bidragit till så dramatiska skattehöjningar att ungefär 575 000 människor är beroende av socialbidrag mitt uppe ihögkonjunktu- ren, mitt uppe ivälfärden. Och många av dessa nya fattiga, , är människor sombetalar i skatt och som inget högre önskar än att kunnaförsörja sig själva och sina familjer. Vivet också att hushållssparandet i ligger på noll- något som är helt unikt internationellt sett. Påområde efter område förs en politik i strid med människornas önskan och inteminst i strid med de människors önskan som av tradition har ansetts somsocialdemokratins kärntrupper. De rika klarar sig nog. De kan ordna vård ellerutbildning privat, här hemma eller utomlands. De kan teckna privatasjukförsäkringar. De kan ordna sitt boende efter eget önskemål. Men alla andra? Dengamla folkhemstanken att stärka människorna, att ge dem självkänsla ochegenvärde, att ge också dem med låga och vanliga inkomster möjlighet att levapå sin lön och forma sin tillvaro har blivit centrala beståndsdelar i denmoderata politiken. Moderatasamlingspartiet har därför under valrörelsen inte bara framstått som detstörsta oppositionspartiet. har uppenbarligen också framstått somett hot mot socialdemokratin genom att i fråga efter fråga verka för det somsocialdemokratins traditionella väljare önskar och tycker: Attfar och mor, inte storebror, skall få bestämma om barnens vård och fostran. Attbarnomsorgsstödet därför måste ges en rättvisare fördelning. Attockså människor med låga eller vanliga inkomster skall få möjlighet att väljaläkare, sjukgymnast och sjukhem genom att den allmänna och obligatoriskasjukvårdsförsäkringen följer patienten, oberoende av vem som tillhandahållervården. Och kan inte ge erforderlig vård skall försäkringenbetala ut kostnaden för den privata höftleds- eller kanske starroperationen. Attegnahemsboende eller ägande av lägenhet inte får motverkas utan tvärtom börunderlättas av såväl samhällsekonomiska och privatekonomiska som djuptmänskliga skäl. Attåstadkomma ordning och reda i skolan och på gator och torg, att brott motenskilda måste betraktas som lika allvarliga som brott mot det allmänna. Attockså människor med vanliga inkomster skall kunna bygga upp ett eget trygghets-och valfrihetsskapande sparande i stället för att detta skall ske kollektivt ilöntagarfonder. Och - inte minst - att manskall kunna leva på sin lön när skatten är betald. Densocialdemokratiska valrörelsen har därför inte i första hand inriktats mot demoderata förslagen som de verkligen ser ut. Det skulle ha varit att upplysaytterligare väljare om i bästa bemärkelse folkhemsin-riktadepolitik. Strategin har i stället varit att först skapa en medveten vrångbild avde moderatera förslagen och sedan skjuta skarpt mot denna. Demoderata frihetsreformerna har framställts som att endast "de rika"skulle få råd med vård, utbildning och barnomsorg, trots att verkligheten ärden rakt motsatta. Vi beklagar detta, inte bara - eller ens i första hand - förvår egen skull. Men de målsättningar vi ställt upp omfattas enligt allaundersökningar av de allra flesta i vårt land. Det hade då varit värdefullt attfå en seriös debatt om de konkreta förslag vi lagt fram för att förverkligamålen. Säkerligen kan våra förslag i många avseenden förbättras, förfinas. dådebatten gälla detta och inte några nidbilder som inte existerar isinnevärlden. Samma nidbild - att bara de rika skulle gynnas - harmålats upp i fråga om de moderata skattesänkningsförslagen. Ändå är det, vilketBo Lundgren kommer att tala om senare, endast de moderata förslagen om grundavdragför barn i den kommunala beskattningen som verkligen tar hänsyn tillförsörjningsbördan, till hur många som skall leva på inkomsten. Detta skulleinnebära en efterlängtad och nödvändig utjämning mellan olika stadier i enfamiljs hv, där kommunalskatten, den tyngsta skatten, blir lägst närförsörjningsbördan är som tyngst. Varenda barnfamilj skulle vinna på dessaförslag, mer ju fler barn som finns i familjen. Det är bra med skattesänkningar för dem som har högainkomster. Även för dem måste det, som framhöll, löna sig attarbeta. Men vi vill inte, vilket förslag tyvärr innebär, att detskall ske till priset av skattehöjningar för alla som har låga eller vanligainkomster. Därför har vi lagt tyngdpunkten i de statiiga inkomstskattesänkningarnai de inkomstlägen där det stora flertalet heltidsarbetande befinner sig. Intemindre än tre fjärdedelar av de moderata inkomstskattelättnaderna skulletillfalla inkomstskikt mellan . Och om det storaflertalet löntagare får behålla minst 60.kr. av varje nyintjänad hundralapp,skulle möjligheten öka väsentligt att få ned lönekostnadsökningen till den nivåsom gäller i vår omvärld, något som är helt avgörande för framtid, förtillväxten och - inte minst - för ungdomarnas möjlighet att få riktiga jobb. presenterade vi en utförligrapport över hur de moderata skatte- och besparingsförslagen sammantaget skulleslå. Vi visade att LO:s typfamilj, industriarbetaren med halvtidsarbetandehustru och två barn, skulle få behålla . mer att levapå än med nu gällande regler. "För den svenska fackföreningsrörelsen är det ettsjälvklart mål att varje löntagare skall kunna leva på sin lön" citeradeUlf Adelsohn ur det öppna brev som LO:s och ;s regeringen efter valet. Detta förutsätter en polifik somdagens socialdemokrater visat sig oförmögna att föra men som vi imoderata samlingspartiet kommer att arbeta för med all den kraft vi är mäktiga. 19INGEMAR (): Med bortgång har en storhumanist gått ur tiden. Många, många människor sörjer , många därföratt han personifierade humanismen . Han ställde frågor och kom medinvändningar, som utgick från människans eller mänsklighetens egen synvinkel.Han roade och oroade. Han engagerade och engagerades för de grundläggandefrågeställningarna om människans villkor och framtid. Människor och personligheter som är enförutsättning för att hålla humaniteten och humanismen levande, ivarje generation. Vi nås av nyhetsrapporter som reser frågan omhumanismens villkor, rapporter om hur människor torteras och terroriseras, ommänniskor som förnedras och förtrampas, hur förintelsevapen byggs upp och miljöskövlas. Humanism kan väl sägas vara den process som fortlöpandeförädlar människan som jordevarelse, en ständig kamp mot det som förråar ochbrutaliserar, en kamp för det som ökar förståelsen människor emellan ochrespekten för liv och livets villkor. Pågår fortfarande denna process eller ärhumaniteten på reträtt? Vi tycker att urtidsmänniskan var barbarisk. Vi hari dag för länge sedan tagit avstånd från den primitiva rättsuppfattning sombyggde på öga för öga och tand för tand. Vi såg avskaffandet av dödsstraffet ivårt land som ett framsteg för humanismen. Miljö väckelsen har byggt påinsikten att naturvetenskapen måste stå i mänsklighetens tjänst. Humanismenhar varit en stark kraft i den västerländska kulturen och på vissa väsentligaområden förbättrat människans materiella och andliga existensvillkor. finns det skäl att fråga om denna process längrepågår. Enbart har skälen att ifrågasätta detta duggattätt. Låt mig ta några exempel. publicerades den årliga rapportenfrån . Där rapporterades om hur dödsstraffet breder utsig. Allt fler stater använder i allt större omfattning dödsstraffet sombestraffning för grov kriminalitet. Också i s. k. civiHserade stater fallerallt fler upplysta människor för den rättsuppfattning som säger att enrättsstat måste skydda sig själv genom att beröva dem livet som begåttallvarliga brott. har den ena rapporten om terrordådavlöst den andra. är det inte bara enskilda kriminella element ellerutomparlamenta-riska organisationer som står för terrordåden. utförs deockså av nationer i västerlandet, vilkas rättsordning vilar på humanistiska ochdemokratiska ideal. Jag tänker på inblandning i dådet motGreenpeace-fartyget och på händelserna och efterspelet i samband med kapningenav fartyget . Det inträffade visar hur det politiska dubbelspeletkan luckra upp känslan för rätt och laglig ordning också hos ett lands ledandepolitiker. Vi har också kunnat läsa - dessa senaste dagar liksommånga gånger - om hur upprustningen fortgår. Besluten om atttillverka och lagra ännu fler och ännu mer raffinerade förintelsevapen stårfast. Vår jord är en osäker plats. dras också rymden in isupermakternas kraftmätning. Allt medan svält och överbefolkning plågar vårjord avdelas alltmer resurser, skaparkraft och uppfinningsrikedom i en fillsynes ohejdbar utveckling mot alltmer effektiva och förfinade vapen, vilkasverkan kan förinta människans överlevnadsmöjligheter. Miljöförstöringen fortsätter att breda ut sig. Skogen dörav de utsläpp som vi kortsiktigt tillåter för att upprätthålla vårlevnadsstandard. De stora regnskogarna som skall rena vår luft huggs ned.Öknarna breder ut sig, och arealen odlingsbar jord minskar. Andra arealer sugs utgenom ett alltför intensivt utnyttjande. och vattendrag exploateras utanhänsyn till kommande generationer och en ömtålig ekologisk balans. Vi måste mot den här bakgrunden fråga oss om det längrepågår en humaniseringsprocess. Står kunnande och vetande i mänsklighetenstjänst? Kan man tala om att vi i forskning och opinionsbildning nu längreförädlar våra reaktionsmönster? Talar inte alltmer för att humanismen är påtillbakagång? Det kännetecknande för humanisten är att han ställer deviktiga frågorna. Ytterst få kan med samma genialitet och espri som TageDanielsson föra humanismens fana. Men alla har vi ett ansvar för att hävdadessa grundläggande värden och värderingar. Det är så lätt att döma sig själv till obetydlighet. Vadkan jag göra åt eländet i världen, åt brutalisering och kriminalitet, åtterrorism och miljöförstörelse, åt upprustning och krigshandlingar? Men en sak kan vi göra. Vi kan ställa frågor. Vi kan göra det naivt menrakt på sak som rumpnissarna i ; Vofför gördom på detta viset? Att tvinga makthavare och beslutsfattare att argumenteraför sina handlingar är ofta avslöjande och tankeväckande nog. Att söka efterkunskap och sanning är att ställa sig i humanismens tjänst. Det viktiga är intealltid svaren utan sättet att ställa frågor. Den dialog som frågorna leder tillär själva grunden för ett demokratiskt samhälle. Utan en levande humanism kan ilängden inte demokratin överleva som system för och organisation av en nation. Vi glömmer ofta bort att flertalet stater i världen inteansluter sig till ideologier eller religioner som hävdar de humanistiskaprinciperna. Jag tänker på marxism-leninismen i och på islam sompolitisk ideologi i allt flera . Demokratiska länder som bördärför göra en klarare markering internationellt av vikten att de grundläggandemänskliga rättigheterna respekteras i det mellanstatliga umgänget. Vi har inget skäl att förhäva oss i vårt land. Men detvore Uka fel att undandra sig ansvaret genom att säga att vi inte kan påverka.