prot · G90912 · 1985-12-31 00:00:00 — Ingår den som ett naturligt led i undervisningen? Har etik ettalldeles eget avsnitt i undervisningen? Nej, det är tyvärr ett ämne satt påundantag. Det är nästan så att man oftare hör talas om etik när det gäller deförsöksdjur som används i forskningen än i samband med de människor somförsöken skall appliceras på. Jag har spetsat till det litet, med avsikt.Jag vill att vi skall tänka och handla och reagera. Klagomålen från allamänniskor som har skadats på ett eller annat sätt inom sjukvården hade kanskekunnat undvikas, om vi hade haft en medicinetik som fungerat. Därför måstetillämpning av etiska regler ingå som ett självklart moment i allt ifrånsjukvårdsplanering till sjukvårdsbehandling. Därför måste också utbildning imedicinsk etik ingå för all vårdpersonal. Efikundervisningen bör ske i form avett samlat, eget ämne. Det räcker inte bara med att känna till . Vimåste få gemensamma, goda sedvänjor för hela sjukvården. Det är det som är etik. 88OLLE (); Många av dagens talare har haft det senastevalet som referens. För oss i är en valrörelse inget unikt. Olikaåsikter debatteras, partierna förelägger väljarna sina valmanifest, och löftenframförs både skriftligt och muntligt från olika håll. Partiernas företrädareuppträder på gator och torg utan polisbeskydd. Väljarna går till vallokalen ochbestämmer själva vilket parti som skall få rösten. Detta är för oss alla en självklarhet. Men tyvärr är det ialltför få länder som medborgarna har denna möjlighet. Jag skulle tro att detär färre än 30 av världens 170 länder där man kan ha det på detta sätt. Många av de flyktingar som söker sig till vårt land kanberätta om att våld och övergrepp från makthavarnas sida tillhör det normalavid ett val i deras hemländer. Rätten att tala och skriva kritiskt gentemotregeringen är oftast förenad med fara för eget liv. För oss som har levat i fred och oberoende är detdärför inte underligt om de försvars- och säkerhetspolitiska frågorna spelar enunderordnad roll i valrörelsen. Vapenförsäljning från ett visst företag tillförbjudna länder avslöjades enligt . Meninte ens dessa händelser blev föremål för någon större debatt vid valet.Orsaken är, som jag ser det, att partiernas ståndpunkter i denna fråga ärungefär lika, nämligen att vapenexport från vårt land i princip skall varaförbjuden och får ske endast efter särskilt tillstånd från regeringen. Harnågon förbjuden export skett skall naturligtvis detta undersökas och bliföremål för rättsliga åtgärder. Det är en självklarhet. Jag hälsar med tillfredsställelse den utredning somregeringen har tillkallat och som har till uppgift att bl. a. utreda om enbättre kontroll är möjlig. , vår nedrustningsexpert, har lagt framförslag om hur vår svenska krigsmaterielindustri skall kunna konverteras eller,som det också heter, ställas om till civil produktion. Detta uppdrag följer enrekommendation från FN och är, vad jag vet, det första som något land harpresenterat. Det är bra. Det som är mindre bra är att denna utredning i mångatidningar har uppfattats som ett tecken på att denna omställning är näraförestående. Säkert har många av de människor som arbetar inom denna sektortrott detsamma. Men tyvärr måste vi konstatera att vägen till fred ochsamförstånd i världen är lång. Och innan avgörande steg mot en internationellnedrustning är tagna, kommer vi att behöva en svensk försvarsindustri. Jagbedömer det som viktigt att vi i landet själva kan producera försvarsmaterielsom vi behöver bl. a. för det militära försvaret. Trovärdigheten utomlands tillvår neutralitetspolitik är inte oväsentlig när det gäller just denna förmåga. Den sittande försvarskommittén har enligt sina direktiv iuppgift att bl. a. utreda försvarsindustrins framtid. Vår alliansfriautrikespolitik förutsätter att vi har egna resurser att successivt utveckla ochförändra försvaret så att det kan anpassas till de ändrade tekniska ochpolitiska villkoren i omvärlden. Försvarsforskning och industriell kapacitet ärhär viktiga instrument. Genom kostnadsutvecklingen är vi emellertid tvungna attnoggrant prioritera de kompetenser och produktionsresurser som vi även framöverskall upprätthålla och vilken ambitionsnivå vi vill ha. Genom att försvarethar levat med strama budgetar under praktiskt taget hela 1970- och 1980-taletoch vi haft en stark kostnadsstegring beroende på den tekniska utvecklingen,har kvantiteten av nya vapen och vapensystem till det svenska försvaret minskatstarkt. Lägg därtill att vapenexporten successivt har fått ettminskat handlingsutrymme, allt i enlighet med önskemål. Detta sammantaget har lett till att flera viktigaförsvarsindustrier står inför stora problem om hur man skall kunna upprätthållakompetens och produktionskapacitet. För försvarskommittén är detta inte enfråga om hur vi skall kunna klara sysselsättningen på en viss ort eller vid enviss industri. Nej, vår uppgift är att komma med förslag om hur vi skall kunnabibehålla en försvarsindustri som vi måste ha i händelse av avspärrning ellerkrig. Inom det försvarspolitiska området är det inget nytt attbehöva ta ställning till och föreslå speciella stödåtgärder för en vissnäringsgrens fortsatta existens. Textilindustrin och skoindustrin är ett parexempel på detta. jordbruksnäringenett annat, där vi stöder med åtskilliga miljarder för att kunna hadessa näringsgrenar kvar. Det är min förhoppning att försvarskommittén inte skallbehöva komma med så drastiska förslag som att vi skall behöva subventioneravapenindustrin, men som läget ser ut tror jag att osvuret är bäst. Jag vill med detta ha sagt att det intehandlar om att avveckla den svenska försvarsindustrin för att den inte längrebehövs. Nej, problemet är hur vi skall kunna behålla försvarsindustrin iekonomiskt besvärliga tider, för vi behöver den för att vår neutralitetspolitikskall vara trovärdig. Prot, 1985/86:12 89HUGO HEGELAND (m); En sådan seger till och jag är förlorad,utropade inte när valnattens siffror blev någorlunda definitiva. Hanutropade tvärtom: En enorm seger! Ja, varför inte pyramidal i likhet medtidigare invanda ögonblick av verklighetsförfalskning? Därmed torpederadestatsministern varje ansats till den realistiska politik som Sverigesekonomiska läge behöver. Vi måste därför, herr talman, utgå ifrån att de politiskabedömningarna kommer att väga över de ekonomiska bedömningar som bör utgöragrunden för en politik avsedd att komma till rätta med landets obalanser. Någon finanspolitisk åtstramning krävs inte ,har ju finansministern förklarat i en polemik med riksbanksdirektörenoch senast . Det betyder att vi i stället måste räkna meden ännu stramare penningpolitik. Räntenivån bör sålunda snarare väntas stiga änfalla. Skulle emellertid prisnivån stiga mindre än ,vilket synes sannolikt, får vi en ökad realränta, dvs. Därigenom erhåller finansministern ytterligare argument för denrealräntebeskattning som han tidigare talat om och om vilken en utredningarbetar. Han kommer naturligtvis då att bl. a. hänvisa till den borgerligaregeringen i , som har infört en realränteavgift. Vår höga räntenivå, herr talman, betyder attfinansieringen av budgetunderskottet och därmed den växande statsskulden blirdyrare. För att komma till rätta med detta allvarliga problem kan man mycketväl tänka sig att regeringen kommer att föreslå ett tvångssparande. Företagenhar ju redan drabbats av detta genom alla tvångsavsättningar till olika slagsfonder som den socialistiska riksdagsmajoriteten har beslutat. kommerblickarna att riktas mot hushållen, som ju visar ett negativt nettosparande. Sålever vi också över våra löpande tillgångar genom underskottet ibytesbalansen med utlandet. Ett eventuellt tvångssparande kommer väl sedan attsuccessivt frisläppas fram till valet . Dessa åtgärder är emellertid otillräckliga för att minskadet statliga budgetunderskottet, som i sin tur driver fram underskottet i våraaffärer med utlandet. Finansministern tvingas se sig om efter andralikviditetsindragningar. Han kommer då att på nytt kasta blickarna pånäringslivet. före valet, bl. a. i sin senaste bok vägen, har han förklarat att han eftersträvar en utjämning ibeskattningen av arbete och kapital. Eftersom skattesänkningar bärsocialdemokraterna emot, kommer beskattningenav kapital att öka. har aldrig släppt sin innerst inneomhuldade tanke på en produktionsfaktorbeskattning, en s. k. proms. Den kommermed all säkerhet och då exempelvis under namnet kapitalan-vändningsskatt. En sådan skatt torde finansministern vara tvungen attföreslå , om han skall få LO med på låga lönekrav liksom måttligalöneökningar inom den offentliga sektorn. En annan möjlighet att få medlöntagarorganisationerna på låga lönekrav är naturligtvis löfte omskatterabatt eller hot om momshöjning. Men därigenom kan finansministern inte eliminera de redanför stora lönehöjningar som innevarande års avtal medfört. Trots attfinansministern genomdrev en skatterabatt . under förutsättningatt lönerna höll sig inom det s. k. löneutrymmet på , ligger de faktiska lönehöjningarnai år däröver. Därför blir hotet om en momshöjning intesärskilt effektivt. Nackdelen med momshöjning till följd av olikakostnadshöjande effekter är sannolikt större än den uppnåddaåtstramningseffekten. Den enda effektiva åtstramningsåtgärd som återstår är enminskning av de statliga utgifterna. Det betyder att vi måste skära i denstatliga av bidrag och subventioner. Men eftersom socialdemokraternatror att ett folks välfärd beror främst på mängden offentliga bidrag ochsubventioner, är den vägen tills vidare stängd. upprepade ett flertal gånger före valet, ochhan upprepade det i regeringsförklaringen och i gårdagens anförande, att hanvill visa att det går att klara de svåra problemen i svensk ekonomi utan attändra på den traditionella välfärdspolitiken och utan att rucka på målet omfull sysselsättning. Dilemmat, herr talman, är emellertid att det tvärtom ärden svenska välfärdspolitiken och sysselsättningspolitiken som är grunden tillvårt ekonomiska krisläge. Strävan efter full sysselsättning möjliggör en ansvarslöslönepolitik, eftersom de fackliga organisationerna inte behöver takonsekvenserna av för stora lönehöjningar på sysselsättningen. Och envälmenande välfärdspolitik utan hänsyn till landets ekonomiska resurseromöjliggör en väsentlig nedskärning av statsutgifterna. Bekräftelsen på dennafelaktiga politik är just våra ständiga devalveringar. Finansministern förklarade visserligen i en intervju medBerndt att detta inte går längre. Han förklarade för övrigt att nu har devalveringen gjort sitt jobb, och i intervjun medl BerndtAhlqvist; "En devalvering till och det går åt h-e." (Man får ju inteuttala svordomar i .) Förmodligen gör det också det, herr talman, ominte den socialdemokratiska regeringen radikalt omprövar sin politik. 90GUNNAR i (m); En tidig erfarenhet av riksdagensallmänpolitiska debatter var för min del att de långsamt ebbade ut i något somskulle kunna uppfattas därhän att diskussionen fick utgöra svar på frågan. Menvilken var då frågan? Och vilket var i så fall svaret? På något sätt tyckte jagdå att debatterna behövde något slags avslutande sammanfattning. för migatt låta anteckna mig sist på talarlistan. Så ock , i min artondeallmänpolitiska debatt. Den allmänpolitiska debatten vållade migen hel del bekymmer. Vi stod då inför den olustiga uppgiften att behöva företaen förtroendeomröstning om ett av statsråden. Broarna var rivna, sades det.Förgäves erinrade jag om behovet att även i detta hus försöka etablera vad somsedan länge i vårt förra riksdagshus kallats "förtroendeskapandeåtgärder". Mot den bakgrunden står den nu snart avslutade debatten istark kontrast. Den då så krigiske statsministern har verkställt just sådanaförändringar av sin regering, som man tidigare förgäves begärde. En ny utrikesminister har obesedd väkomnats avoppositionens talesmän, och en självmant avgången försvarsminister har beståttsen ovanlig hedersbevisning av den person som sedan avregeringschefen apostroferades som "den där Bildt". Vad är det egentligen som håller på att hända i svenskpolitik? Har den invasion av nya, friska kvinnor som följt ini kammaren redan hunnit verka därhän att det kvinnligt veka i människosinn är ifärd med att ringa in förbrödringens framtidsrike? Sade inte självestatsministern - han med de rivna broarna - att han hoppas kunna finnaöppningar i det politiska livet och att det, trots att regeringen naturligtvisvet bäst. ändå är viktigt att den kunskap som finns i tas till vara?Det lät faktiskt hoppfullt, för jag har länge funderat på vad riksdagenegentligen är bra för. Trots att envetet hävdar att ivår nya författning är första statsmakten, har jag likväl upplevt att man somföreträdare för ett regeringsparti närmast fungerar som transportkompani, medanman som medlem av oppositionen visserligen har fått en - låt vara begränsad-handlingsfrihet, men med den icke oväsentliga svagheten att man aldrig fårsina utmärkta förslag bifallna. Jag tror inte att jag under desenaste nio åren funnit att någon varit intresserad av att ta till vara någraav mina eventuella kunskaper. Själv har jag däremot haft rika möjligheter atthär komplettera mina egna kunskaper på en mängd områden, och det är jag, herrtalman, mycket tacksam för. Det kan kanske vara rimligt om jag ägnar en del av dettaanförande åt sjukvårdens problem, även om tyvärr haravsagt sig mer och mer av ansvaret för denna. Man har i tur och ordning sålt utsinnessjukvården, provinsialläkarna, undervisningssjukhusen, sjukvården i krigoch medicinalstyrelsen, och är hela området i händer -genom avlägsnandet av har den sista medicinska kontrollenöver landets sjukvård avskaffats. Detta sker då problemen inomvår sjukvård tornar upp sig mer och mer. Åldersfördelningen i vår befolkning skapar undan för undanallt större problem. Vi pensionärer lever , förbrukar mer och mer avnationalinkomsten för vår vård, och allt fler bland oss har allt färreanhöriga som kan och vill ta hand om oss; Vi blir mer och mer beroende avandra, i den offentliga sektorn eller i privata former. Institutionerna kan inte i samma utsträckning som tidigareställa upp för oss. Landstingen drar ned på akutsjukvården ochmedicinklinikerna, som förut varvår räddning, , som i alla fall en gång var medicinare, även omhan sedan hoppade av - man kan fråga sig varför -, månar om vårt behov av egnarum. Även en snabb kalkyl visar att det nog skulle behövas etthundratusen ellerflera hundratusen sådana, och det skulle också kräva väsentligt mera personal.Mycket talar för att en utbyggd hemsamaritorganisation - som skulle kunna tatill vara den insiktsfulla medelålders arbetskraften - måste bära en ökande delav ansvaret och bördan av vården av de riktigt gamla. Var ensamheten är lättastatt uthärda vet jag ännu inte: i det egna hemmet eller bakom en stängd dörr pålångvårdssjukhuset. Men ett vet jag, som skakar mig djupt, när jag efter mångaår i en tidigare väl fungerande sjukhusvård nu från många håll får erfara denmentalitetsförändring som tycks vara på väg inom den nya sjukvården. Eninternationell tidskrift har bett mig skriva om den nya medicinska tekniken ochden gamla läkar-patient-relationen. Av och till anförtror sig kända och okändapersoner till mig som om jag vore en medicinsk JO, och man får höra osannolikating i fråga om medicinska försummelser och känslomässig hårdhet. Förbi är dentid då syster på 5;an ömkade sig över stadens bohemeroch försåg dem med nya kalsonger ur lasarettets förråd. Satsningen på vårdcentraler på bekostnad av särskilt demedicinska klinikernas vårdplatser har inneburit att man prioriterar det enkla,lätta och ofarliga framför det komplicerade, svåra och potentiellt farliga. sådan situation händer det lätt att man blir ovan vid det ovanliga ochriskerar att förbise eller feltolka det. Jag har sett sådant hända. Men jag har också fått åtskilliga exempel på hur intressetoch känslan för "patienten som person" - trots allt psykologisktsvammel, med vilket massmedierna är fyllda - tycks vara i avtagande på sinahåll. Såvitt jag förstår är detta en effekt av flera samverkande faktorer, bl.a. totallönesystemets införande vid sjukhusen, som framtvingade en dyrbar ochineffektiv arbetstidsreglering av en verksamhet som sträcker sig över veckansalla , med därav följande bristande kontinuitet i läkar-patient- ochpersonal-patient-relationerna. Den gamla läkar-patient-relationen har successivtuttunnats, och därmed riskerar både intresset och ansvaret att lida skada.Mycket av de berättigade klagomål som kan riktas mot en del av dagens svenskasjukvård bottnar i en arbetsorganisation som tar större hänsyn tillvårdpersonalens önskemål och deras fackföreningars krav än till patienternasintresse av kontinuitet i vården. Ansvaret för att återge sjukvården dess"själ" vilar på sjukvårdens medicinska ledare och fostrare, som måsteåterfå eller återta ansvaret för den svenska sjukvårdens utveckling, även omdet måste ske i kamp mot legioner av "administratörer" och politikerinom eller utom det sjukvårdsorganisatoriska etablissemanget. Med anledning av vad sade vill jagnämna att det åtminstone vid sedan åtskillig tid bedrivsundervisning om medicinsk etik i läkarutbildningen. Om detta är måhända ocksåatt säga att etik i relation till patienten kanske först och främst kan lärasgenom goda-och dåliga - lärares exempel. Men den medicinska forskningen och denmedicinska tekniken har under skapat många nya. tidigarealdrig aktuella möjligheter, som reser tidigare okända etiska frågor-frågor påvilka många av oss ännu inte har några självklara svar. hade jag en interpellationsdebattmed om AIDS. De uppgifter jag då hade i sakenvar mycket bekymmersamma. Jag var orolig över att man inte gjordetillräckligt, medan tid ännu fanns. redovisade läget som"allvarligt" och angav de åtgärder som då förbereddes eller varaktuella. Jag undrade om de var tillräckliga. I går var hennes bedömning:"Det är mycket bråttom. Epidemin klarar vi oss inte ifrån. Den är redanöver oss." Viruset finns bara i vissa avgränsade grupper. Detfinns också hos alldeles vanliga människor. Och det finns ingen bot.Även hoppet om ett framtida vaccin är grumlat av virusets förmåga att ändraskepnad. försökte i går intala sig själv och oss att vi skall"klara av det". har tyvärr ingen nation "klarat avdet". Vi får nog bereda oss på omfattande och allvarliga förändringar isamhället och sjukvården när hundratals eller tusentals patienter kommer attkräva en svår, långvarig och ödesbestämd vård. Kanske krävs det ensinnesändring i hela västvärlden, från hårdrocken till spinnrocken, frånutlevelse till inlevelse. Framtiden är som bekant inte längre vad denhar varit. Hotet mot mänskligheten kommer inte bara från den afrikanskadjungelns virus utan också från supermakternas - och andra makters -vapenarsenaler. Själva kan vi inte göra mycket för att avvärja det, knappastens för att förbereda oss för överlevnad i händelse ett kärnvapenkrig, kanhändaav misstag, bryter ut över våra huvuden - även om vi nu utan förutfattademeningar lägger vår framtid i händer. Jag vill emellertid, som en av de många i den svenska ochden internationella föreningen for the Prevention ofNuclear War, avsluta detta anförande med att uttala min oförställda glädje övernorska beslut att tilldela denna sammanslutning Nobels fredsprisför detta år. Denna sammanslutning är ett unikt brödra- och systerskap,som omfattar läkare från hela världen, och dess upphovsmän och ledare är två avvärldens främsta hjärtläkare, i och i ,kolleger och vänner till mig . Mer än de flesta andra vet viläkare konkret vad ett kärnvapenkrig skulle innebära för mänskligheten.Stormaktspolitik gäller alltid makt, men kanske framför allt fruktan. Den mestomedelbara åtgärden för att möjliggöra en fredlig utveckling vore enöverenskommelse om provstopp för kärnvapen. IPPNW har antagit en "medicalprescription", ett recept - eller med en gammal boktitel; en "Medicinför politiker" - som man vill att läkare i alla parlament skall lägga framför sina kolleger. Jag är glad att kunna svara och riksdag enhälligt uttalat sig för ett avtal omfullständigt provstopp. Med detta, herr talman, får jag tacka för uppmärksamhetenoch önska er en angenäm avslutning . Prot,1985/86:12 91CHRISTER (): är ett litet län men välsammansvetsat. Alla goda krafter verkar där för en utveckling. Länet står i dagstarkare, beroende på att industrin har blivit starkare. Vi har alltså ettbättre utgångsläge än . Det har gjorts en del framtidssatsningar, och jag kan utanöverdrift säga att länet på det industriella området har fått en i vissaavseenden ganska generös behandling av riksdag och regering. Jag tänker då iförsta hand på de olika centra som har byggts upp. Som exempel kan jag nämnadet teknikcentrum som har startats i , där man skall kunnastärka det blekingska näringslivet och utveckla småföretagsamheten i regionen. Men trots detta har vi en hel del problem. Vi har enoerhört hög arbetslöshet. Det kanske allvarligasteproblemet är att vi har den högsta ungdomsarbetslösheten av alla län. Vi harockså det största antalet sökande per ledig plats. Därtill kommer problemet medden industriella strukturen. De stora industriföretag som finns i länet harbara tillverkningsenheterna i . Huvudkontoren, utvecklingsenheterna ochföretagsledningarna finns oftast på andra platser, vilket gör att länet ärbetydligt känsligare än många andra områden i vårt land. Det är väl allmänt känt att en del av företagen i länethar problem. Jag behöver bara nämna , , Dynapac i ochnu det senaste exemplet, det lilla gjuteriet i . Det är ettElectroluxägt företag med ett hundratal anställda, näst störstaarbetsplats. Electroluxledningen har beslutat sig för att lägga ned gjuterietoch vill då ställa nästan 100 människor utanför arbetsmarknaden. Jag utgårgivetvis från att Elektrolux med sina resurser tillsammans med myndigheternagör allt som står i dess makt för att rädda jobben vid detta företag. Dettycker jag att gjuteriet och länet är värda. Vilka åtgärder kan dä behövas för att man skall kunna lösade problem som finns? Jag nämnde de åtgärder som har vidtagits för att på långsikt lösa problemen. Men på kort sikt finns det ingen annan möjlighet att geungdomarna arbete än att ta till det gamla beprövade medlet beredskapsarbete. Här finnsalltså ett stort behov av extra beredskapsanslag till länet. Det finns vidare möjlighet att tidigarelägga en delstatliga beställningar och projekt för att ungdomarna skall ha möjlighet att fåjobb i länet och slippa flytta, som länsarbetsnämnden faktiskt har uppmanat dematt göra - givetvis mot bakgrund av att det inte finns några jobb i länet.Jobben finns på andra sidan skogsridån i norr, uppe i . Staten har ett mycket stort ansvar för sysselsättningen ilänet, inte minst i den östra länsdelen. Där sysselsätter de militära enheternamånga människor, men det talas om uppsägningar. Jag tycker att vi har rätt att kräva lokalisering avenheter från eller nyskapande av enheter i - inte minst motden bakgrunden av att har fattat beslut om att vissa områden skallprioriteras rent regionalpolitiskt.Sydöstra är ett sådant område, och där ligger PrOt, 1985/86:12 , Jag utgår från att snart lever upp till detta beslut. .. , , , , Allmänpolilisk debatt Överläggningenvar härmed avslutad. 11 §Kammaren åtskildes .