prot · G909128 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:128 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen. 1 § Justerades protokollen för den 17 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisades 1985/86:172till skatteutskottet 3 § Anslag till kulturverksamhet, m. m. Föredrogs kulturutskottetsbetänkande /86:18 om anslag till kulturverksamhet m, m, (prop, 1985/86:100delvis) 1985/86:35 om kulturarbetarnas skatteförhållanden m,m, 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkande 18 och skatteutskottetsbetänkande 35 debatteras i ett sammanhang, 2 (): En genomgång av 1960- och 1970-talensriksdagsprotokoll har lärt mig en sak: kulturdebatter har genom årenblivit livligare, roligare, fått större omfång och berört ett ökat antalreservationer. Olika slutsatser kan naturligtvis dras av detta. Kanske harkulturfrågorna ökat i betydelse, eller kanske har kulturlivet blivit merberoende av statligt stöd och därmed styrning av , eller kanske harriksdagsmännen blivit mer kulturintresserade. Det är inte min sak attfastställa den verkliga orsaken, men jag hoppas att dagens kulturdebatt skalluppfattas som att kulturfrågorna ökar i betydelse i en värld i starkteknologisk omvandling och att detta förhållande återspeglas i KrU:s betänkandepå 120 sidor, försett med 75 reservationer. Ingen av dessa reservafionerifrågasätter de åtta målen för Prot.1985/86:128 svensk kulturpolitik så som de fastlades beslut. 25 april1986 Jag kommer här att beröra några avde moderata reservationerna, och , ,,, , , kompletterarsenare våra åsikter. Anslagtill kulturverk- ' " , , reservation nr 1 tarupp riktlinjerna för kulturpolitiken. samhet,m. m. t-t- i t- framhävernödvändigheten av att den förda kulturpolifiken präglas av frihet, mångsidighetoch kvalitet. Vi uttrycker med de orden det kulturklimat vilket vi anser måsteråda för att målen för kulturpolitiken skall kunna uppnås. Motsatsen är ettsamhälle där myndigheter och organisationer beskär den konstnärliga frihetenoch där en förmyndarmentalitet gör sig gällande. Vi har upplevt åtskilligt avförmyndarmentalitet tidigare. gällande grundlagar har medfört en betydligt störrefrihet för den konstnärliga produktionen. Konflikter kan likväl uppkomma,särskilt när det gäller tryckta alster eller videofilmer som inte är lämpligaför barn och ungdom. Politiker möter ofta framställningar om att förbjudaalster som är förråande och våldsförhärligande. Vi moderater vill i dessa fallsärskilt betona föräldrars ansvar för vad barnen ägnar sig åt. Det är ifamiljen som barnens kulturintresse grundas, det är föräldrar och andravårdnadshavare som i hemmet präglar barnens framtida kulturkonsumtion.Föräldrarna behöver hjälp i denna sin verksamhet, och här kommer skola,bibliotek och museer in. Något av det mest positiva i det svenska kulturlivet ärutvecklingen av biblioteken och museerna, inte minst dessas satsningar på ungabesökare. Dessa institutioner med deras anpassning till det moderna samhällettar emot kunskapssökande ungdomar med en öppenhet som ter sig som ljuvmusik för oss äldre, som ofta upplevde både museer och bibliotek som tråkiga. Skolan som kulturstimulator kan däremot ifrågasättas. Manfår en känsla av att kulturministern, som också är skolminister, arbetar medtvä händer där den ena inte vet vad den andra gör. Kultur i skolan fårsärskilda medel som en sorts avlat för skolans i övrigt kulturnegativa värld.Kultur kan aldrig prackas pä människor. Det är människorna själva som måstesöka sig till konstnärlig verksamhet därför att den berikar, därför att den ärrolig eller därför att den öppnar nya vyer. Den uppsökande verksamhet somindividen, 8 eller , själv bedriver grundas på kunskaper som gerförutsättningar att eftersträva kulturella upplevelser. En ständigt förminskad undervisning i kulturämnenahistoria och religion, och ett borttagande av dem som självständiga ämnen,fär till resultat en ökad flummighet i kunskapsförrådet. Därmed följerförsämrade möjligheter att uppleva och förstå och minskad förmåga att sesammanhang i det vida spektrum som konstnärer av olika slag förmedlar. Hur skall blockämnet So kunna förmedla någon form av kulturhistoria, hur skall lärare med otillfredsställande kunskapsunderlag i litteratur på grund av att lärarutbildningen inte ställt krav på fördjupade studier kunna förmedla och skapa intresse för litteratur i livets mest läshungriga åldrar? Vi moderater fortsätter att kräva 80 poäng av dem som blir ämneslärare i svenska, och vi vill stärka litteraturkunskapen också i övrig lärarutbildning för . Detta förs fram i reservation nr 3 och torde - tillsammans med utökadetimantal för svenska i - utgöra denviktigaste åtgärden för att öka litteraturläsandet i en värld där böckernaupplever stigande konkurrens av andra media. En kvarlevande förmyndarmentalitet från regeringspartietssida visar sig i oförmågan att förändra rutinerna för fördelning avkulturstödet. Vi moderater anser det orimligt att en enda institution, statenskulturråd, skall planera, utreda, besluta om och utvärdera kulturstödetsfördelning. Detta skapar en koncentration som inte gagnar kulturlivet men välär förenlig med uppfattningen att det alltid är några som vet bäst. skallkulturrådet minska sin utredande verksamhet - det är bra - och om något årkanske socialdemokraterna också medger att utvärderingar bör göras avfristående organ. Steg för steg bör en avveckling av ske.Moderaterna framför i reservation nr 5 dessutom ett krav på att fler avvarandra oberoende organ med skilda bedömningar, ambitioner och värderingar fårstörre inflytande på fördelningen av kulturanslagen. Ett system kan vara bra , men tiderna ochdärmed förutsättningarna ändras. Genom starka ställning låsesgrundbeloppssystemet fast och blir därmed för överskådlig framtid permanent.Mycket har hänt sedan det utformades, och med all säkerhet kommer framtidenskulturpolitik att ställa krav på ett mer flexibelt system. Kulturrådetförhindrar en sådan önskvärd flexibilitet. I och för sig skulle kulturutskottet intebehöva ta upp frågan om kultursponsring, och inte heller skulle vi moderater habehövt väcka någon motion om sponsring. Sponsring är inte förbjuden, det finnssponsorer och än mer finns det presumtiva mottagare av sponsrade medel. Det haremellertid varit intressant att följa den glidning som ägt rum i socialdemokraternasinställning till sponsring. Jag är inte förmäten nog att tro att det är våramotioner som åstadkommit denna glidning; den torde i stället bero på enkombination av tre faktorer: suget från kulturinstitutioner efter mera medel,vanligt sunt förnuft och viljan hos företag och enskilda att satsa medel tillkulturUvets fromma. Det finns pengar i vårt land - den som tvivlar kan se påutbredningen av spel och dobbel. tror jag inte att det i första hand är demedlen som i framfiden kan komma kulturlivet till godo, men det vore dumt attinte anstränga sig att kanalisera något av pengaöverskottet fill kultur. Utskottsmajoriteten säger emellertid att det finns enskillnad mellan äldre tiders mecenatskap och vår tids företags användning avkultursponsring för marknadsföring. Jag skulle gärna vilja ha den skillnadennärmare belyst av utskottsmajoritetens företrädare. Visserligen lever vi i enannan fid, men vad är det för skillnad på om en företagare köper ett antal tavlorav en konstnär till sitt kontor för att hjälpa konstnären på traven eller omdetsamma skedde ? Eller mellan att American Express ställermedel fill förfogande för en och att Marabou för 40 år sedanav unga lovande konstnärer köpte konst som ställdes ut i företagets park tillallmänt beskådande? Nej, fru talman, argumenten blir allt svagare när detgäller att motsätta sig krav på ett positivt erkännande avsponsringen. Helt hopplöst är det emellertid inte. har till åretsriksdag i en partimotion krävt en undersökning av huruvida inte mer frivilligamedel kunde ställas till kulturens förfogande genom olika slag av fondbildning.Vi har i motionen Anslag till kulturverksamhet, m. m. Anslagtill kulturverksamhet, m. m. hänvisat till att enskildaoch företag - i första hand mindre sådana - ofta saknar kanaler för att ge stödtill kulturen. När det gäller medicin och forskning finns det flera olikaenskilda stiftelser till vilka bidrag skänks eller testamenteras - cancerfondenär just nu särskilt aktuell. Vi har i vår motion inte velat ge några specifikariktlinjer för hur en fondbildning skall ske. Vi förutsätter emellertid att ettvisst tillskott skall kunna komma från staten, åtminstone i initialskedet, somjag ser det. Det är därför glädjande att utskottsmajoriteten, medsocialdemokraterna i spetsen, velat gå på vår linje. Utskottet säger attförslagen är intressanta och värda att göras till föremål för närmareöverväganden. Detta gläder oss. har här emellertid en reservationsom ger uttryck för ett kulturellt elittänkande som jag inte tycker hör hemma ivårt svenska samhälle. Jag skulle vilja ta upp några frågeställningar som rörkonsten och konstnärernas ställning i vårt samhälle. Fackliga organisationerhar av tradition en stark ställning i vårt land - och det är bra. När dedessutom har en klart politisk profil kan sakfrågorna ibland komma i underläge.Jag syftar då på den pågående utvecklingen mot att statens konststöd alltmerinriktas dels mot medel för inköp av konst, dels mot ersättning för attallmänheten skall få se på konst. Alltmer i bakgrunden kommer omtanken omsvenska folkets möjligheter att få fillgång till konst i sin dagliga hemmiljöoch omtanken om konstnärernas ekonomiska förhållanden. Vi har nuvisningsersättning, dvs. ersättning utgår till konstnärerna för att deras konstfinns tillgänglig i offentlig miljö. Nästa steg man kräver är ersättning föratt vi skall få se konst på utställningar. Vimoderater har velat gå en annan väg. Vi vill hjälpa konstnärerna till derasförsta separatutställning; en sådan är dyrbar, och utan att vara erkända harkonstnärerna svårigheter att sälja. Men därtill vill vi ha en politik som gerkonstnärerna sådana arbetsmöjligheter och ekonomiska förhållanden att de kanarbeta, producera och sälja. Närför över 100 konstnärer på ordnade en konsthelg medöppet hus for 10 000 människor runt i gårdar och ateljéer, och det köptes ochsåldes konst utan statligt stöd. Detråder emellertid en inställning hos socialdemokraterna som går ut på att det iförsta hand är allmänna inrättningar och institutioner som skall köpa konst.Någon sade till mig: Alla kan inte köpa konst, men alla kan se konst ioffentlig miljö. Det är nog det mest konstovänliga yttrande jag kan tänka mig,därför att alla köper något att hänga på väggen, men alla köper inte konst omden inte marknadsförs. Vimoderater har motsatt oss anslag till bygdegårdar. Folkets hus och folkparkerför konstinköp. Sådana inköp är i första hand en fråga för organisationerna ochi andra hand för kommunerna, men inte för staten. Vissa organisationer skallinte särbehandlas. Jaguttryckte tidigare glädje över utveckhngen inom museivärlden. Det finns myckensakkunskap i våra museer, men vården av föremål utgör ofta ett problem, inteminst av ekonomisk art. Vi moderater vill att våra länsmuseer ges tillfälle attvidareutveckla sin service till allmänheten genom att i högre grad kunna taemot föremål för vård och restaurering. Vi har därför föreslagit ett anslag förnyinvesteringar inom föremålsvårdsömrådet för de museer som vill starta eller bygga utdenna verksamhet. Genom avgiftsfinansiering kan därmed museernas egenföremålsvård underlättas. håller på att utreda samarbetet mellan olika museer. Riksutställningarär inte ett museum, och vi anser inte att den nu pågående utredningen ärtillräcklig för att utreda Riksutställningars framtid, 20 miljoner av statligakulturpengar används för att administrera utskickning av bildskärmar varskonstnärliga värde kan ifrågasättas. Tiden har hunnit förbi bildskärmar. Dagensmänniskor skaffar sig information på nya sätt. Den ursprungligen goda tankenatt genom Riksutställningar sprida upplevelser av konst kan i ringa månuppfyllas - konsten har bhvit för dyr, transporter och försäkringar likaså. Låtoss inse att dessa 20 miljoner kan användas på betydligt bättre sätt för attfylla uppgiften att tillfredsställa människors konstbehov. Attsocialdemokraterna delar denna uppfattning kommer att visa sig . Nyakommunikationer har ändrat-människors möjligheter att uppleva kultur. Deresande teatersällskapen, som uppträdde på nästan varenda liten ort i vårtland, har följts av medborgare som per buss eller bil tar sig till tätorternaför att kunna uppleva kvalitativt högtstående produktioner av konst, musik ochteater. TV-n har bidragit till att öka människors intresse för olikakonstarter, och ett starkt ökat resande till andra länder har vidgat människorsvyer och stimulerat kulturintresset. Svenskkulturpolitik måste anpassa sig till förändringen. Vi moderater vill föra enpolitik som innebär att vi ger staten i uppdrag att svara för vissagrundläggande åtaganden. Dit hör bl. a. våra länsinstitutioner, våranatio-nalscener och våra arkiv - vårt kulturarv. Därtill måste staten se tillatt den konstnärliga utvecklingen kan fortskrida, ge det nya och det annorlundaekonomiska möjligheter att komma till uttryck och öppna våra gränser förinflytande från andra länder och kulturer. Vi har ett ansvar för att professionellakonstutövare har goda arbetsförhållanden. Vi måste inse att i ettivälfärdssamhälle skall inte amatörismen inkräkta på det trots allt begränsadetotala kulturstödet. Den uppfattningen ligger bl, a, i det moderata kravet påkvalitet. En sak är däremot oföränderlig: människors sökande efter det som lyfteross litet grand över den dagliga tillvaron. Den grekiske författaren för betydligt mer än 2 : "Enskuggas dröm är människan. Men faller en avgudasänd glans på vår väg, då vandra vi i förklaratljus och ljuvt blirlivet." Detta tycker jag är en fin sammanfattning av vadkulturen och kulturpolitiken egentligen borde vara. Jag yrkar bifall till de reservationer där mitt namn förekommer och iövrigt till utskottets hemställan. Anslagtill kulturverksamhet, m. m. 3 (): har det skett en kraftig ökning av de stathgakulturanslagen. Enligt en översikt som kanslirådet i utbildningsde- Anslagtill kulturverksamhet, m. m. partementet Carl-EricVirdebrant har gjort, ökade de samlade kulturanslagen från 250 /61 till 1 626 miljoner /86, allt räknat i 1985års penningvärde. Denna utveckling har också medfört att statens stöd tillkonstnärerna har ökat, från 6,5 miljoner till 93miljoner , Ennärmare granskning av anslagsutvecklingen visar dock att just konstnärsstödet- som framför allt kommer de fria kulturarbetarna till del -beskriver en mindregynnsam utveckling än de flesta andra sektorer på kulturområdet. Under1960-talet steg anslagen till konstnärsstöd och de samlade kulturanslagen isamma takt. ökade de samlade kulturanslagen något snabbare änkonstnärsstödet. Hittillshar de samlade kulturanslagen fortsatt att stiga . Åretsbudgetförslag innebär en ökning med 210 milj. kr. eller jämfört /81, fortfarande räknat penningvärde. Konstnärsstödetnådde sin högsta nivå /83, då det uppgick till 102,5 milj. kr. i1985 års penningvärde. Därefter har det successivt minskat i värde ochfortsätter att göra det också i årets budgetförslag. Minskningen /83är ca 10 milj, kr,, vilket motsvarar . Dettaär så mycket mera allvarligt som konstnärernas ekonomiska situation fortsätteratt vara prekär. Siffror som sammanställts av konstnärsnämnden ger vid handenatt av ca 1 000 yrkesverksamma bildkonstnärer som varkvalificerade för grundersättning från hade entaxerad inkomst på . De scen- och tonkonstnärer som år 1984sökte bidrag från konstnärsnämnden redovisade något högre inkomster, men nästan60 % hade deklarerat för . Konstnärernaslåga inkomster kombineras på ett olycksbådande sätt med hög arbetslöshet. Denhar ökat kraftigt - och dessutom betydligt snabbareän för A-kassemedlemmar i allmänhet. var av medlemmarna imusikernas och teateranställdas A-kassor arbetslösa. Det är en så storandel som genomsnittet för samtliga kassor. För musikernas och deteateranställdas del fortsatte ökningen och låg enprocent högre än . För bild- och formkonstnärerna saknasmotsvarande uppgifter, eftersom de i regel är fria yrkesutövare, Kulturarbetarförmedlingenredovisar varje kvartal antalet inskrivna arbetssökande som inte har fåttjobb. /85 var genomsnittet ca 6 200, Drygt en fjärdedel av demvar scenkonstnärer, knappt en fjärdedel musiker och en femtedel bildkonstnärer. Parallelltmed detta kan noteras att antalet beredskapsarbeten inom kultursektorn i detnärmaste halverades under /85, Underår 1985 gav staten genom en "skatterabatt" ett extra fillskott fillalla heltidsarbetande löntagare. Men frilansande konstnärer och andra kulturarbetareställdes helt vid sidan av detta, Iårets budgetproposition har det inte gjorts några allvarliga försök attförbättra tryggheten för kulturarbetarna. Vi såg det därför som angeläget att ocksåi år föreslå att statens stöd på ett antal punkter skall räknas upp för attbereda arbetsmöjligheter och förbättrad trygghet åt författare, konstnärer. tonsättare, musiker och dansare. Viföreslog följande i partimofion: - 10 nya rum med inkomstgarantier 0,8 milj, kr, -Utställningsersättning 5 milj, kr, -Visningsersättning 2 milj, kr, - Bidrag till konstnärer(författare, dramatiker, bild- och formkonstnärer, musikaliska upphovs män, scen- och filmkonstnärer, musiker och sångare) 3,5 milj. kr. - Stöd tillfrilansmusiker genom Rikskonserter 2 milj. kr. - Stöd filldansare genom 1 milj. kr. Vi har självfallet också redovisat hur vi finansierardessa ökade anslag. På samtliga dessa punkter har vi reserverat oss tillförmån för våra förslag till förbättringar av stödet till kulturarbetarna. Jag yrkar, fru talman, bifall till samtligareservationer i detta betänkande. Det skulle vara intressant att få höra hur kulturministernser på konstnärernas och kulturarbetarnas ekonomiska situafion motbakgrund av de siffror jag har redovisat. Bland de principiella frågor som aktualiseras i åretskulturbetänkande märks sponsring och kulturfonder. När det gäller sponsring finns det principiella skillnaderi synsättet mellan de socialistiska partierna och de borgerliga. Vi harsammanfattat vär syn sä här: "Gåvor, donationer och depositioner vilka ej ärförenade med belastande villkor samt en riktigt utformad sponsorverksamhet somej står i strid med de kulturpolitiska målen bör välkomnas inom kulturområdet.Sådant stöd kan ge ökat utrymme för exempelvis gästspel, internationellt utbyteoch inköp av eljest svåröverkomliga nyförvärv. Viss försiktighet mäste naturligtvis iakttas då det gällerstöd till basresurserna för kulturinstitutioner. Stat eller kommun fårnämligen inte bli bundna av att fortsätta en verksamhet eller att hålla den påviss nivå som en följd av att en sponsor drar tillbaka sitt stöd. Detta hindrar naturligtvis inte att det finns fall därstöd till en basresurs bör kunna accepteras. Om en huvudman bedömer att denaktuella verksamheten är kulturpolitiskt motiverad och att det budgetmässigtkommer att bli möjligt att fortsätta verksamheten utan sådant stödutifrån, kan det inte finnas några vägande invändningar mot ett sponsorskap, Iett sådant fall leder sponsringen till att utbyggnaden av basresursentidigareläggs, vilket måste hälsas med tillfredsställelse," De sista meningarna syftar t, ex. på Volvos stöd tillGöteborgssymfoni-kerna. Utskottets majoritet, dvs, alla partier utom ,föreslår nu dessutom att regeringen skall låta göra en utredning om en ellerflera s. k, kulturfonder. Detta är ett ganska märkligt förslag. Majoriteten hari av klarsyn själv påpekat att utgångspunkterna mellan de partier somväckt förslaget kraftigt skiljer sig från varandra. Och det är uppenbart att Anslag till kulturverksamhet, m.m. Anslag till kulturverksamhet, m. m. moderaternaoch kommunisterna syftar till helt olika saker. villi grunden dra ned på statens och kommunernas satsning på kulturen,kommunisterna är motståndare till sponsring frän företagen. Mennu omfamnar och varandra, medanIng-Marie välsignar alliansen, I medvetande om att det är ett utpräglat resonemangspartianger dock utskottsmajoriteten vissa frågor som regeringen bör låta utreda: 1, Skall detfinnas en eller flera riksfonder eller ett antal regionala fonder? 2, Skall detfinnas särskilda fonder för olika kultursektorer? 3, Hur skall fondenseller fondernas ändamål preciseras - investeringsändamål, projekt etc? 4, Skall fondeneller fonderna få stiftelseform, eller skall någon annan juridisk konstruktionför dessa väljas? 5, Vilka intressenskall vara företrädda i fondens eller fondernas ledning? 6, Skall en vissdel av fondens eller fondernas kapital få tas i anspråk för utdelning? Det är, fru talman, bara två frågorsom fattas i denna underbara exemplifiering av att det dunkelt sagda är detdunkelt tänkta: Vad skallfonderna egentligen vara bra för? Vilkaföretag kan egentligen tänkas ge bidrag till sådana fonder? Nej, fru talman, om en enskild eller ett företag i dagvill stödja kulturlivet finns det goda möjligheter till det, i första handgenom direkta bidrag till den institution eller den verksamhet som är aktuell.För företagens del sker stödet ofta i form av sponsring. Tanken att företagskulle vara intresserade av att i stället för att stödja en viss verksamhetlämna bidrag till en kulturfond, där en fondstyrelse skullefördela avkastningen, framstår som föga verklighetsanknuten. Man frågar sig avvilken anledning företaget skulle vara intresserat av att bidra till en anonymfond i stället för att direkt ge stöd åt en institution, ett visst evenemangeller en viss verksamhet, Samma resonemang gäller naturligtvis för denenskilde. har också aktualiserat tanken att man skullestimulera detta från statens sida, t, ex, genom att ge befrielse från arvs- ochgåvoskatt. Jag undrar bara: Hade det inte legat närmare till hands förmoderaterna att stödja gamla krav på viss avdragsrätt för gåvortill ideella och kulturella ändamål? Fru talman, kommer senare i debatten attföra talan i ett antal anslagsfrågor, och att ta upp kulturarbetarnas skattesituation. Detta kulturutskottets betänkande präglas av enighet påmånga punkter, kanske de flesta. Det är bra. Men av reservationerna framgår attpartierna har gjort och gör olika prioriteringar. För del är detnaturligt att satsa på stödet till konstnärer och kulturarbetare. Kulturpolitikär inte bara att värna om institutionerna utan också att se till attkonstnärerna kan överleva och beredas rimliga arbetsmöjligheter. Stat, landsting och kommun måste ta huvudansvar för stödettill kulturen. Sponsring från företag och enskilda är välkommen som ettkomplement, men den befriar inte stat och kommun från huvudansvaret. behövs direkta kontakter,öppenhet och generositet - inte några luddiga och ogenomtänkta fonder, Anf.4 () rephk: Jag önskar bemöta de punkter i reservation som , Jan-ErikWikström närmare har anfört synpunkter på. Fördet första använder han uttrycket att det skulle vara verklighetsfrämmande attett företag som vill stödja kulturen skulle skänka pengar till en anonym fond.Ingen har talat om anonyma fonder. Fördet andra: Jag har haft tillfälle att närmare studera företags vilja att gemedel till Preservation Trust. Jag har på samma sätt i St. Paulutanför varit med om hur kyrkomusiken praktiskt taget enbart ärfinansierad genom enskilda frivilliga fonder. I den mån anseratt detta är ett verklighetsfrämmande agerande får han stå för det uttrycketsjälv. Statensvilja att ge till kulturen, säger , skall vara oberoende av deenskildas vilja att ge. Men vad jag vet har inte motsatt sigatt SIDA:s anslag till Frikyrkan hjälper är beroende av vad organisationen,dvs. bidragsgivarna själva, ger. Befrielsefrån arvsskatt - när det gäller gåvoskatt har vi inte fört fram synpunkter omskattebefrielse - skulle enligt utgöra en onödigt omfattandeadministration. Men, , sätt det i förhållande till denadministration och kontroll som skulle erfordras om ett särskilt inkomstslaginfördes för konstnärer.