prot · G90948 · 1985-12-31 00:00:00 — Vi har skolor i små kommuner och högstadieskolor iglesbygdsorter, där ett sådant här val skulle innebära att man snabbar upp ennedläggning av högstadieundervisning på platser där man annars skulle kunna setill att sådan undervisning faktiskt finns. Jag tycker alltså att det är ettvärde att hävda att man inte uteslutande kan ha elevens intresse som grund. Detär skälet till att förslaget ser ut som det gör på denna punkt. Beträffande resursfrågorna får vi naturligtvis tillfälleatt återkomma och diskutera dem . Låt mig sammanfattningsvis om förslaget säga följande.Förslaget till ny skollag innebär i långa stycken förenklingar,rationaliseringar och konsekvensändringar med hänsyn till vad som har hänt iverkligheten. Det tillförs bestämmelser om särskolan. Det är viktigt attsärskolan förs in i skollagen. Skollagsförslaget markerar värdet av dengemensamma grundläggande , den som jag vill kalla den godafolkskolan. Skollagsförslaget utgår från en grundläggande respekt för deenskilda eleverna. Jag blir litet skakad när jag hör företrädare för bådevänsterpartiet kommunisterna och beskriva skolan som dålig, eller ivarje fall tala om en pessimistisk skolsyn. Det stämmer inte med verkligheten.Sanningen är ju att skolan , med de svagheter som den naturligtvis har ochkan ha. ger mera av kunskap åt flera unga människor än någon tidigare skolanågonsin har gjort. Detta är viktigt att komma ihåg. Det är dumt om viunderskattar den kvalitet som den svenska skolan har. Jag noterar att medan i det ena andetagetbeskriver den pessimistiska skolsynen som dominerande, konstaterar han i nästaandetag att man vid ett besök i skolan finner att det är en sjudande verksamhetoch mycket av utveckling och kraft i den svenska skolan. Jag har haft anledning att konstatera vilken effektdet beslut hade som fattade om satsningen på kultur i skolan. Det harinneburit en frigörelse av utvecklingskraft i den svenska skolan, någonting somvi har all anledning att vara till freds med över partigränserna för de ungamedborgarnas bästa. Förslaget till ny skollag innebär en förenkling och enreglering av de former under vilka den goda folkskolan skall arbeta. Ny skollag m. m. AnL 16BIRGITTA RYDLE (m): Skolministern talar om konsekvensändringar iskollagen och nämner då särskilt särskolan, som kommer in i skollagen. Dettycker vi är bra. Det är någonting som vi alla är överens om. Sedan tillvitarskolministern oss en syn på skolan som inte stämmer överens med verkligheten.Han säger att vi tycker att skolan är dålig. Men, skolministern, är det inte såatt en skola aldrig är så bra att den inte kan bli bättre? Skulle man slå sigtill ro och säga att skolan är så bra, och sedan inte göra någonting, då skulleverkligen Prot.1985/86:48 utvecklingen stanna upp. Skolministern tular också om att medden nya 10december 1985 skollagen utvecklas i skolan en grundlugganderespekt för eleverna. Ny skollag m. m. Vi tycker också att det skull finnas en sådan respekt, ochdärför ur vi mycket oroude för elevernus räkning över det som skrivs in iskollugen, utt skall innebära en i huvudsak gemensum studiegång.Genom att införa detta i skollagen visar man inte en grundläggande respekt försärarten hos varje elev, den särart vi vill slå vakt om och som vi tycker attskolan skall utveckla. 17 (); Statsrådet säger att vi är fångade ipartipolitik. Det är väl inte så konstigt. Vi har ett politiskt system som ärrepresentativt, och det ar tradition att vi då företräds av politiskarepresentunter. Därför är det angeläget att kunnautkräva ett ansvar. Regeringen tar ansvaret, säger statsrådet . Men depersoner som regeringen har utsett, dvs. företrädarna för arbetsgivare ocharbetstagare, företräder ju sinu organisationers intressen. Den springundepunkten är ju utt de sitter i en beslutunde församling som fattar beslut i enlång rad utbildningsfrågor som gäller alla människor. Då vore det ocksånaturligt i den typen av politisk demokrati som vi har att alla människor skallha möjlighet utt påverku sammansättningen av denna beslutande församling. Detär därför inte särskilt egendomligt att man vänder sig emot det faktum attregeringen nu utökar det inslag i länsskolnämnderna som man inte kan utkriivapolitiskt ansvar av. AnL 18LARZ (); Statsrådet säger att han interiktigt förstår upprördheten över länsskolnämndernas sammunsättning, och hanmenar utt den är något överdriven. Men det blir en väsentlig skillnad. har tvåledamöter utsetts för arbetsmarknadens parter och en ledamot på annan grund. Ifortsättningen blir det sex personer som på detta sätt utses av undra än depolitiska partierna. Därmed har man för dessa en klar majoritet ilänsskolnämndernas styrelser. Dessa har mer eller mindre fått framstå somregeringens förlängda arm, och om det är så innebär det att regeringen återigenhur åstadkommit dén centralisering av skolväsendet som vi sedunvar överens om att bryta när vi decentraliserade ansvaret tilllänsskolnämnderna och deras styrelser. Detta är ett klart uttryck för centraliseringssträvanden.Då måste jag i sammanhanget fråga om statsrådet delar att landstingen inte är representativa nog att utse ledamöter ilänsskolnämndernas styrelser. Det var vad de facto sade. Jag blev något förvånad när statsrådet sade att deungdomar som omfattas av uppföljningsansvaret inte har skolplikt och attskolstyrelsen följaktligen inte skall hantera frågan. Det är ju närmust ettuttalande emot att skolstyrelserna skall ta ansvar för ungdonisuppföljningen.Även om detta inte skulle vara fallet, om det råkade vara en felsägning, är detändu faktiskt så, , att de somgår i gymnasieskolan inte helleromfattas av skolplikten.Men det är ändå skolstyrelsen som har unsvur också för gymnasieskolan. Det var ulltså ett något krystat urgument för utt inteskolstyrelserna skulle hu huvudansvaret för uppföljningen. Sedan frågade jag vilka särskilda skäl det kunde finnasutöver en elevs enskilda intressen för att söka en annan utbildning. Pä dettafick jag närmast en argumentation om att det kunde bli krångligt avskoladministrativa skäl. Det har vi också skrivit i vår reservation. Den typen avskäl får vi acceptera, men det måste ligga också i skolmyndigheternas intresseatt ta till vara elevernas egna önskemål. Det som de facto står i propositionenär utt det inte räcker med ett visat intresse, utan att det måste finnassärskilda skäl därutöver. Det ar dessa skäl som jagfrågar efter-jag frågar inteefter skälen emot utan skälen för. Sedan säger skolministern till slut att vi far återkommatill resursfrågorna. Det var alltså det enda besked som man får ute pålänsskolnämnderna, där man står inför valet utt bestämmu huruvidu mun skallfortsätta med de regionala pluneringsråden eller inte och hur mun skall hanterade regionala SSA-sekreterarna, som är anställda för denna försöksverksamhet.Skall de sägas upp, eller kan de, som jag har förordat, ingå i länsskolnämndensordinarie organisation? I så fall måste mun fuktiskt från regeringens sidu geen signul om huruvidu det kommer att finnas pengar i fortsättningen eller inte.Om man bara säger att försöksverksamheten skall upphöra innebär det att detinte finns några pengar. Sedan har jag inte fått något besked från något håll omhur man skall tolka detta med de lokala planeringsråden. I det riksdagsbeslutsom vi nu är på väg att fatta finns det på några få rader ett uttalande om attockså de lokala planeringsråden fortsättningsvis inte på något sätt kommer attvara centralt reglerade. Men då vill jag påminna statsrådet om att de ärreglerade i skolförordningen, i 2 kap. 8 a §. Och det är ett riksdagsbundet beslut. Om det är så att skolförordningen skall ändras på den här punkten,tycker jag faktiskt att det vore på sin plats att statsrådet meddelade det ochåterkom till med ett förslag om hur det skall se ut fortsättningsvis. 19 BOHAMMAR (vpk); Jag tror att har missförståttmig. Jag har inte alls någon pessimistisk syn på dagens skola. Jag försökte geen ganska entusiastisk beskrivning av det besök som vi i utbildningsutskottetgjorde i och dess olika skolor, där jag tycker att mangjort fantastiska och imponerande insatser. Jag blev mycket imponerad över hurväl skolan, trots alla svårigheter, tycks fungera. Jag har också erfarenheterav egna barn och tonåringar och kan litet grand jämföra dagens skola med hurskolan säg ut när jag gick i den. Jag tycker att det är en otroligförbättring som har inträffat. Därför har inte någon anledningatt tillskriva mig någon allmän pessimism och svartsyn - inte alls. Däremot finns det farhågor, och de farhågorna finns ocksåi . Det gäller en rädsla för att det skall ske åtstramningar, attresurserna skall bli mindre. Jag refererade också i mitt anförande till vadordföranden i sade om just nedskärningar och minskadeanslag till skolorna. Prot.1985/86:48 Den rädslan finns på många håll. Ny skollag m. m. Jag vill gärna säga att om regeringenskall strama åt beträffande det ena och andra, hoppas jag att både BengtGöransson och kan hålla emot och se till att man inte tafsarpå skolan. Jag noterar med tillfredsställelse att BoHammar uppenbarligen inte hade den pessimistiska syn som jag tyckte mig spårai hans första inlägg. 1 själva verket är skolan naturligtvis en mycket braskola, även om -och på den punkten delar jag uppfattning -ingen skola är så bra att den inte kan bli bättre. Tänk om sade detoftare: är bra, men den kan bli bättre. Det är inte så ofta man hörden formuleringen, och jag noterade med stor tacksamhet att den kom fråntalarstolen här . Liksom tog upp frågan omlänsskolnämnderna, och sedun sade hon att representanterna förarbetstugurorganisutio-nerna sitter där för att tillvarata sina organisationersintressen. Jag har mött dem som har trott att länsskolnämndernas sammanträdenvar en oändlig serie omröstningar, där man ständigt skulle gå tillbuku till entänkt väljaropinion. Så är det inte. De sitter där inte för alt tillvuratu sinaorganisationers intressen. De utses av regeringen för att kunna tillföralänsskolnämnderna sina organisationers erfarenheter. Det är skälet till utt detär ungeläget att ha dem med. Detta är inte heller någon centralisering. Det är det barai det ögonblick, , då man utgår från att varje decentraliseringmåste ske i geografin. Att utse representanter med hänsyn till att de harerfarenheter och att de nomineras av andra än de politiska organen är också endecentralisering. Frågan om uppföljningsansvaret och skolstyrelsens roll idet sammanhanget tycker jag har överdramatiserats. Anledningen till att jagavvisar skolstyrelsen som generellt ansvarig är att uppföljningsansvaret ärvidare, det omfattar inte bara skolgången. Därför tycker jag att det ligger enpoäng i att slå fast att kommunen har ansvaret. Skolstyrelsen skall självfalletta till vara elevens intressen när det gäller högstadievalet, men det somunderstryks när det gäller högstadieundervisningen är utt en elev inte, sommotionären vill, bara på grundval av en önskan om en annan linje skall kunnafrigöra sig från den högstadieorganisation som finns i den egna kommunen. Jagtycker faktiskt att det finns skäl att hävda den inställningen. Varför, säger , krävs en i huvudsak gemensamstudiegång? Ja, varför skall vi ha en gemensam grundläggande medborgarskola?Varför skall vi inte ha en skola där var och en utbildar sigefter sin egen linje, sitt eget studieval? Jo, bl. a. därför att vi lever i ettlitet land, i ett litet språkområde. Därför måste vi se till att våra barn ochungdomar får del i det som med ett pretentiöst ord kallas kulturarvet men somkanske hellre skulle kallas den gemensamma kulturbasen. Den gemensammaskolgången syftar till att ge våra barn och ungdomar känslan att de ärmedborgare i samhället, i landet, och inte bara är enskilda individer som råkarbo bredvid någonannan som talar samma språk. Den gemensamma syftar till att gevåra barn och ungdomar delaktighet i kultursamhället. 21 (); Jag vet inte om skolministern hade kommit närjag höll mitt inledningsanförande . I det vände jag mig mycket starkt motdet nya i lagförslaget, att och då också högstadiet skall innebäraen i huvudsak gemensam studiegång. Vi tycker att den förändringen i sak ärmycket beklaglig. Det är en förändring i riktning mot en mer likriktad skola,och en sådan förändring tycker vi är felaktig. Det är anmärkningsvärt att regeringen i propositionen harundvikit att verkligen tala om att det är fråga om en saklig förändring. Jaghar mycket svårt att frigöra mig från intrycket att regeringen hur velutgenomföru denna förändring utan att den i onödan skulle väcka uppmärksamhet. 22 (); Statsrådet sade uttrepresentanterna för orgunisa-tionerna inte sitter där som representanter försina organisationer utan som representanter för regeringen och för att tillföralänsskolnämnderna kunskaper och erfarenheter. Skillnaden i våra synsätt är dåatt vi menar att synpunkter på utbildningsfrågor från arbetsmarknadens parteroch från andra kan ges på ett mindre centraliserat sätt än vad det här är frågaom. Det är naturligtvis självklart att utbildningsplanerarnasamverkar med alla som kan komma att beröras av utbildningsbeslut. Vi menar attdet då inte är givet att företrädarna för olika intressen, som det de facto ärfråga om, skall sitta i de beslutunde församlingarna. Vi menar, att ibeslutande församlingar skall sitta representanter av vilka människor direkt kanutkräva ett ansvar för de beslut som dessa fattar. AnL 23LARZ (); Jag skall släppa debatten omlänsskolnämndernas sammansättning, om decentralisering osv. måste vinämligen klara ut en viktig formell fråga, . Jag skall läsa enenda mening ur utskottets betänkande, Där står det; "Varje kommun och länsskolnämnd bör fä utforma sinsamverkan med arbetslivet på det sätt som den finner lämpligast." Det är vad vi nu beslutar. När det gäller den regionalanivån är det inga oklarheter. Där har vi haft en försöksverksamhet med deregionala planeringsråden, och det står klart och tydligt i propositionen ochär mycket väl kommenterat i utskottsbetänkandet att den försöksverksamhetenupphör och ersätts med något slags frivillig form. Men de lokala planeringsråden, som varje kommun harskyldighet att ha, nämns i övrigt inte med ett ord i betänkandet. Det stårbara, att varje kommun får ordna detta som den finner lämpligast. Min fråga till statsrådet är, om regeringen nu uppfattardet som en signal att upphäva skolförordningens 2 kap. 8 a §. Det går bra att svara ju eller nej på den frågan. Detta är ett oerhört viktigt besked, somkommunerna måste ha i denna stund, eftersom de är i färd med att nominera ochutse de lokala 1985/86:48 planeringsråden. Då vill de mycketgärna veta om de är skyldiga att ha sådana råd eller inte. AnL 24 Statsrådet ; citerade utskottsbetänkandetoch pekade på det i och för sig alldeles rimliga att kommun och länsskolnämndbör få utforma sin samverkan med arbetslivet på det sätt de finner lämpligast.Låt mig i detta stycke bara saga: Jag har inte haft anledning att ta ställningtill några förändringar för kommunerna. Jag har uteslutande diskuterat länsskolnämndernassammansättning och planeringssituation. Till vill jag säga ytterligare några ord.Om jag förstår rätt menar hon att det är bra, om man hararbetsgivar- och arbetstagarföreträdare, som har erfarenheter, med ilänsskolnämnderna -dock under förutsättning att de klart låter sigpartipolitiskt identifieras. Jug tycker utt det kan vara en poäng i att låtaockså en och unnun med erfarenhet från arbetslivet få finnas i en länsskolnämndutan att man på förhund kan säga om han är folkpartist eller socialdemokrat.Kanske är han t. o. m. moderat och kan ha goda erfarenheter att tillföruarbetet i en länsskolnämnd! AnL 25 (): Jag har också noterat att statsrådet i sinproposition inte har tagit ställning till eller över huvud tuget berört hurkommunernu skall ha det . Men gör utskottsmajoriteten det, och jaghar ställt frågan inte bara till socialdemokraterna utan också till moderuteroch folkpartister, som står bakom majoritetsskrivningen, om det skall uppfattassom en beställning hos regeringen av upphävande av skolförordningen. Jag kan upprepa mina frågor till ;Uppfattar legeringen detta som en beställning från till regeringen?Har regeringen i så fall - eftersom bestämmelserna baserar sig pä ett tidigareriksdagsbeslut - för avsikt att återkomma till i frågan? Eller låtersig regeringen nöja med en mening i ett utskottsbetänkande för att sä radikaltsom det här är fråga om ändra förutsättningarna för hur kontakterna medarbetsmarknaden skall skötas på den lokala nivån? AnL 26 Statsrådet ; har juhaft möjlighet att i utskottet med dess ledamöter diskutera frågan om vilkaavsikter utskottsmajoriteten har med sin skrivning i detta stycke. Jag tyckeratt det är lämpligt att den diskussionen får slutföras. Ni har ju haft vissamöjligheter att i utskottet diskutera den här frågan och borde där ha kunnatkluru ut vilka avsikterna var i stället för att litet vanmäktigt komma och sägaatt nu får statsrådet tala om vad det egentligen var vi sade till varandra iutskottet. Jag kan dess värre inte besvara den frågan och lösa den tvisten. AnL 27LARZ (); Jug ber att få fästa pu att har en reservation på den här punkten. Jagfäste utskottsmajoritetens uppmärksamhet på utt denna parugruf existerar iskolförordningen ochförsökte också föru en debutt och övertyga majoriteten om det lampliga i atthantera den här frågan litet mer seriöst. Men när mun nu inte har gjort det,måste jag naturligtvis ställa frågan till det unsvarigu statsrådet, som har atthantera ärendet.Jug beklugur bara att vi inte kun fu ett mer klarläggandebesked. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten omkonstitutionsutskottets betänkande 11.) AnL 28 TALMANNEN; Kammaren övergår nu till att debatterakonstitutionsutskottets betänkande 11 om åtgärder mot våldsskildringar ivideogram m. m. Åtgärdermot våldsskildringar i videogram Åtgärdermot våldsskildringar i videogram 29ELISABETH (); I betänkande 1985/86:11 behandlarkonstitutionsutskottet åtgärder mot våldsskildringar i videogram. I proposition1984/85:116 hemställer regeringen att riksdugen antar lag om ändring i lagenom förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag. Vidarehemställer regeringen om ändring i förordningen 1959:348 med särskildabestämmelser om biogrufföreställningar. Propositionen innebär således att den nuvarandegranskningen vid offentlig visning av film skall utsträckas till att omfattaockså offentlig visning av videogram. Därutöver föreslår regeringen ändringar ilagen 1981:485. innebärande en ökning av förutsättningarna utt kunnu ställavideogramgros-sisterna till ansvar. Så långt är samtliga partier i utskottet eniga medregeringen. Det råa våld som genom videogram kan spridas till allmänheten - ochjag tänker naturligtvis i första hand pä unga människor, vilkas bild av mänskligsamlevnad, inte minst av sexualitet mellan människor, kan påverkus negativt -vill och måste vi medverka till utt i görliguste mån uvskaffu. Jag har vid ett flertal tillfällen, bl. a. vid besök påstatens biografbyrå, haft tillfälle konstatera vilka vedervardigu produkter somkun produceras i denna genre. Det ar enligt mitt förmenande fullt klart att ungdomar -framför allt i de känsliga tonåren - genom dessa våldsskildringar kan ta djupskada av att få tillfälle beskåda dessa otäcka alster. Låt mig också, herr talman, nämna det faktum att mångayngre barn-ända ner i småbarnsåldern - i sällskap med äldre syskon kan råka utför en konfrontation med de vedervärdiga bildsekvenserna. Det är inte svårt,eller borde inte vara svårt, att föreställa sig vnd detta kun innebäru för dem. Låt inig här säga att de som bäst kun förebygga att derasbarn ägnar sig ät att se dessa filmer måste vara burnens föräldrar. Men vi kuninte lugga ansvaret enbart på föräldrarna. I stortskulle jag vilja påstå utt unsvaret åvilar oss alla. Prot, 1985/86:48 Åtgärdermot våldsskildringar i videogram dockkonstateras att de som står barnen och ungdomarna närmast förutomföräldrarna-daghemspersonal, fritidspersonul, skolpersonal och andra-har ettprimärt ansvar. Deras betydelse i det här avseendet kan knappast överskattas. Så långt är vi också överens, herr talman. Men vimoderaterhur velat gå ett steg längre än utskottet. Vi har i den endareservationen i betänkandet begärt att en ansvarig utgivare skall utses . Ettsådant ansvarssystem stämmer överens på denna punkt med förslaget från en enigyttrandefrihetsutredning. Som framgår av betänkandet innebär det nuvarandeansvarssystemet att olika domstolar bedömer samma produkt på olika sätt vidolika tillfällen. 44 videogram har varit föremål för ingripandenenligt videovåldsla-gen . Av dessa 44 videogram har 4 friats. 23 harfällts i samtliga fall och olika bedömningar har gjorts i 17 fall - dvs. sammavideogram har fällts eller friats av olika domstolar. Detta kan inte varatillfredsställande. För att förhindra ett sådant här resultat bör, anser vimoderater, ett ansvarssystem införas enligt den modell som yttrandefrihetsutredningenhar föreslagit. Utgivare utses enligt förslaget uv den som här i riketfrumställt filmen eller videogrammet eller, om det är en utländsk produkt, avden som åtagit sig spridningen av densamma i riket. Utgivaren skall vara svenskmedborgare och vara bosatt här. Uppgift om ansvarig utgivare skall klart framgåav informationen på produkten. Om ansvarig utgivare saknas, faller i ställetansvaret på den som sprider videogrummet till allmänheten. De övriga partierna tycks, som jag ser det, istort vura positiva till förslaget om ansvarig utgivare. Men de vill avvaktatills den särskilde utredningsmannen, , har presenterat resultatetav sin utredning, vilket sägs ske års utgång. Men låt mig ärligt deklarera att jag har mycket svart attförstå majoritetens ställningstagande. Det står nog fullt klart att ett systemmed ansvarig utgivare skulle innebära en effektiv början till en sanering av des. I fråga om en sådan åtgärd hade jag trott att vi skullefå medhåll. Varför är man från övriga partiers sida i det här fallet såtvehågsen? Varför vill man inte medverka till en snabbare sanering avvåldsvideogrammarknaden? Vore det inte bättre att vidta en sådan åtgärd redannu, och hade det inte varit bättre om vi hade kunnat enas om det förslag somframförs i den moderata reservationen? Jag yrkar bifall till den moderatareservationen i betänkande 11. AnL 30 WIVI-ANNECEDERQVIST (s); har ökningen avantalet videoutrustningar för hemmabruk varit lavinartad i vårt land. Förnärvarande beräknas närmare 600 000 videokassettspelare vara i bruk i Sverige.Dessa används till största delen för bandning av TV-program men också för egnainspelningar. Problemet gäller verksamheten meduthyrning av videoband som är inspelade, vanligtvis med spelfilm föruppspelning på videokassettspelare. På ett tidigt stadium lades hinder i vägenför videomarknaden när det gäller att erhålla kvalitetsfilmer, och på så sättkom det stora utbudet avvideogram att utgöras av filmer av mycket dålig kvalitet. Eftersom biografförordningens regler om förhandsgranskningendast gäller offentlig visning av biograffilm, har en mängd filmer medskildringar av grovt våld och sexuellt våld kommit att spridas tillallmänheten. För att komma till rätta med detta antog den s.k. videovåldsla-gen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogrammed våldsinslag (omtryckt 1982:563). Videovåldslagen har dock visat sig ha brister. Den harinte varit ett tillräckligt effektivt medel när det gällt att förhindraspridning av videogram med extrema våldsskildringar. Lagen ger möjlighet attingripa mot ett videogram först när detta redan finns ute på marknaden, och dåkan det vara för sent - skadan är alltså redan skedd. Den främsta bristen kanske ändå är att videovåldslagen geross mycket begränsude möjligheter att ingripa mot grossister och andraleverantörer. I praktiken är det endast detaljister som nås av lagensstraffbestämmelser, t. ex. kioskinnehavare och bensinstationsföreståndare,vilka oftast inte har möjlighet att själva undersöka de videogram de hyr ut.