prot · G90918 · 1985-12-31 00:00:00 — och sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut, Spri, genomför enbostadssocial inventering. Den kartläggning av förhållandena inom långvårdensom efterlyser har alltså redan påbörjats. Som ett steg i dennainventering kommer en enkätundersökning att genomföras vid samtligainstitutioner för långtidssjukvård i landet. Utifrån resultaten av enkätundersökningen planerarsocialstyrelsen också att genomföra fördjupningsstudier vid ett mindre antalinstitutioner i överensstämmelse med de tankegångar som framför isin interpellation. Beträffande det medicinska omhändertagandet - som IngemarEliasson berör i sin interpellation - kan konstateras att långtidssjukvården i daghar en prägel av lågstatusområde inom hälso- och sjukvården. Ett av målen förregeringens fortsatta arbete är att skapa förutsättningar för ändrade attitydergentemot långtidsvården hos patienter, personal och allmänhet. Erfarenheternafrån de långvårdskliniker där ett aktivt förändringsarbete har bedrivits visaratt den medicinska kvaliteten i vården i hög grad är beroende av personalensattityder och engagemang. Målsättningen för regeringens arbete med dessa frågor äralltså att de långtidssjuka skall tillförsäkras ett gott omhändertagande såvälmedicinskt som i alla andra avseenden. Prot, 1985/86:18 15GÖTE (); Jag ber att få tacka socialministern för svaret på min interpellation.Svaret är bra och positivt i många avseenden. Det är bra att statsrådet Prot, 1985/86:18 framhålleratt vi måste ha en helhetssyn när det gäller dessa frågor..Jag tycker också attdet är positivt att man är beredd att gå in och mera systematiskt kartläggaförhållandena, framför allt inom långvården. Jag skulle vilja fråga statsrådetvilka som kommer att få delta i enkätundersökningen - det framgår inte avsvaret. Jag förmodar att såväl patienter - de äldre - och anhöriga som personalfår delta. Jag tror också det är mycket viktigt att betona attundersökningen sker under sekretess, så att man verkligen vågar berätta hurdansituationen är. Det förhåller sig inte på det sättet att situationen inomlångvården skulle vara så besvärande att man inte vågar redovisa förhållandena,men jag tror ändå att det rent psykologiskt är värdefullt att alla från börjanär medvetna om att det hela äger rum under sekretess. Jag tycker det är bra att statsrådet markerar statsmaktensansvar härvidlag. Från moderat sida har vi tidigare menat att regeringen legatför lågt när det gällt att föra fram och diskutera dessa frågor och även tasitt ansvar i dessa sammanhang. Det är ju faktiskt så, att ochregeringen har ansvar för hälso- och sjukvårdslagen samt socialtjänstlagen. Dethar funnits en tendens att i alltför stor utsträckning säga att det här är enfråga för landstingen, det här är en fråga för kommunerna. Därför hälsar jagmed tillfredsställelse statsrådets betoning när det gäller ett aktivtengagemang från regeringens sida. Låt mig vidare understryka att det inte får bli fråga omnågon långhalning. Jag vill fråga statsrådet; Hur räknar statsrådetmed att det skall ta, innan vi i kan få en redovisning avförhållandena enligt den tänkta uppläggningen av undersökningen och förslagen?Jag anser att det hastar, och man måste så snabbt som möjligt få fram ettbesked. Det delade huvudmannaskapet är också ett problem i dettasammanhang. Här krigas det ju litet grand mellan landsting och kommuner, ochmånga gamla och många som behöver kvalificerad långvård har tyvärr hamnatmellan stolarna i debatten och i den här kompetenskonflikten. Jag tycker detfinns anledning att i undersökningssammanhanget ingående se efter om dettaproblem har bidragit till att försvåra situationen. De äldres situation, herr talman, har ju uppmärksammatsunder , och detta är bra. Enligt min mening är det hög tid attta upp och mer ingående föra denna debatt. Jag vill utgå från två utgångslägen.Det första är; Hur kunde det bli sä här och vad är nödvändigt att göra? När vi ser på förändringen i vårt samhälle under desenaste åren finner vi ju att långvården och äldreomsorgen har hamnat litet vidsidan om, och inte minst långvården har blivit något av en förlängd sjukvård -med mindre av insatser. Det har där i viss utsträckning blivit fråga om enresignerad sjukvård, och statsrådet hade själv vissa synpunkter pä detta.Utvecklingen har säkerligen ägt rum som följd av en välvillig inställning, mensituationen har inte i alla avseenden varit positiv. Här menar jag, herrtalman, att vi också när det gäller de äldre måste få till stånd en aktivaresjukvård. Det gäller t. ex. lårbensoperationer och starroperationer, där detblir långa väntetider för gamla. Vi får inte hänge oss åt ettlönsamhetstänkande, utan det skall vara ett humanitärt tänkande - vi måste fåbort köerna i dessa sammanhang. Personalenhar en svår situation. Det har jag påpekat i interpellationen. ochstatsrådet har sagt det i svaret. Vi måste förbättra situationen och gepersonalen en bättre utbildning när det gäller de svåra förhållandena. Det ärinte minst fråga om själavårdssituationer inom äldreomsorg och långvård, och vimåste ha med även denna bit i samband med undersökningarna. Det är de gamla som har byggt upp välståndet. Därför ärdet nödvändigt att de gamla får den vård de har behov av. De skall inte behövavara rädda för åldrandet. Tyvärr hyser många gamla en sådan rädsla. Mångagamla betraktar kanske långvården på samma sätt som de äldre för länge sedanbetraktade ålderdomshemmet och den s. k. fattigstugan. Det behövs mycket avpsykologi för att få till stånd bättre relationer. De gamla måste redan frånbörjan kunna planera sitt åldrande i större utsträckning. Jag tror, herr talman, att alternativen i äldreomsorgenoch långvården härvidlag är viktiga. Jag skulle vilja fråga statsrådet om statsrådet är bereddatt i den här undersökningen också ta fram och studera olika alternativ. Manhar t. ex. på Erstasjukhuset gått in för en alternativ form av vård i livetsslutskede. Där tror jag att vi kan dra långtgående och positiva lärdomar ochutifrån dessa förbättra situationen inom landstings- och kommunvården. Vi skallse till att alternativen utvecklas så att de gamla vet att man inte bara ärhänvisad till en form av vård utan också kan välja. Prot, 1985/86:18 16INGEMAR (): Många äldre och funktionshindrade med storavård- och servicebehov lever under villkor som annars inte accepteras i vårtsamhälle, säger socialministern i sitt svar. Så är det. Den här frågan har dessbättre blivit en central politisk fråga. Det är glädjande och nödvändigt, förbara dä kan missförhållandena rättas till. Jag ber att fä tacka socialministernför svaret. I har vi tagit upp frågan om villkoren ilångvården under . Trots att tusentals människordirekt berörs och trots att hundratusentals människor känner till det, har detlänge varit förvånansvärt tyst om villkoren i åldringsvården, främst ilångvården. Politiskt bär vi ett gemensamt ansvar för detta. Länge var denbärande tanken att allt fler vårdplatser på institutioner måste komma till.Först har en omsvängning skett. gäller det att se till attvi inte hamnar i en annan ytterlighet. Det måste finnas möjligheter att väljaockså för den som är gammal och skröplig liksom för svårt handikappade. Därförmåste den grundläggande tanken vara att vård och omsorg av äldre i första handges i den invanda miljön, men att den sjukvård och rehabilitering somockså behövs ges på institutioner, under så trygga och hemlika former sommöjligt. I har vi drivit kravet på rätt till eget rum ilångvården. Det åren stark sammanfattning av just denna idé. Det blev nästanden enda avgränsat konkreta frågan i valrörelsen. Jag kan väl utan attöverdriva säga att väljarna visade uppskattning av det kravet. Det gladde ochhar glatt att det finns liknande tankegångar i regeringens agerande, nu senasti regeringsdeklarationen och socialministerns svar. 1 den nya proposition somsocialministern aviserar hoppas jag att detta ytterligare blir konkretiserat.Jag skulle vilja uttala den förhoppningen att den propositionen blir meraåtgärdsinriktad. Prot; 1985/86:18 som detbrukar heta på byråkratspråk, än de tidigare propositionerna i det här ämnet harvarit. Vi har föreslagit ett tioårsprogram för att förverkliga kravet på rättentill eget rum. Jag hoppas att regeringen tar fasta på den tanken. Den kommande propositionen skall grundas på en helhetssyn.Det är också bra. Låt mig bara säga att det hade varit bra om den helhetssynenredan hade varit presenterad och fastlagd här i i samband med att vinu skall diskutera de differentierade vårdavgifterna. Min interpellation tog emellertid sikte på en annan del avvillkoren i långvården, nämligen den medicinska behandlingen. Frågan hade sindirekta bakgrund i ett omskrivet vårdfall. Detta fall fick säkert storuppmärksamhet därför att många människor oroar sig för och oroas av hur man kankomma att bli behandlad i långvården. Om det omskrivna fallet säger socialministern att honavstår att kommentera det därför att det skall behandlas av hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd. Jag hade inte väntat mig något annat. Jag hade isjälva verket inte ens väntat mig den kommentaren. Vi skall inte diskuteraenskilda ärenden här i . Till yttermera visso hade jag inte frågat omdetta konkreta fall. Min fråga gäller vad regeringen tror och tyckerytterligare kan göras för att tillförsäkra människor i långvården god sjukvårdoch respektfull behandling. Ett utförligt svar på frågan tror jag skulle kunnamedverka till att stilla den oro och tillbakavisa de missuppfattningar som kanfinnas om behandlingen i långvården. Att den saken är värd att debatteraframgår på mångasätt, bl. a. i den enkätundersökning som Landstingsförbundethar låtit genomföra. På frågan "Får vi en erforderlig omvårdnad ochomtanke i långvården?" svarar nästan hälften, eller , nej. Det är entankeställare, så mycket mer som man vet att denna andel har ökat från tidigaremätningar. Som svar på min fråga pekar socialministern på personalensbetydelse; där förändringar av långvården har lyckats beror det på attpersonalen har motiverats. Det är också sant. Allmänhet och arbetsgivare haranledning att visa större uppskattning av det arbete - för att inte säga detslit - som utförs i den tunga långvården. Socialministern konstaterar också att arbetet i långvårdenär ett lågstatus-yrke, men sådant går ju att ändra på. Om vi politikerframhåller långvården som en viktig och uppskattad del av vår sjukvård, ompersonalen ges utbildning och vidareutbildning som ökar kunnande och stärkeryrkesstoltheten och om arbetsgivare i förhandlingar om löner ochanställningsvillkor gör motsvarande markeringar, är det klart att detta förhållandegår att ändra på. Det hade varit intressant om socialministern hade velatutveckla sina synpunkter på hur förhållandena för de anställda i långvårdenskulle kunna förbättras, också i denna mening till gagn för patienterna. Slutligen, herr talman, rör en viktig del i denna frågabehandling i livets slutskede. Såvitt jag vet har i uppdrag attutarbeta ett vårdprogram, och det hade också varit på sin plats, tycker jag,att socialministern kommenterade den frågan. Om socialministern i den fortsatta debatten villkomplettera sitt svar med kommentarer till någon av de här frågorna, tror jagatt det skulle kunna medverka till att mildra oron och höja tilltron tilllångtidssjukvården. 17ERIK (); De två interpellationer som här besvarats harställts med utgångspunkt i behandlingen av en patient som vårdades vid ettsjukhem i . Patientens anhöriga och den medicinskt ansvarige läkarenhar varit av olika uppfattningar om vilken behandling som borde ha gettspatienten under hans sista levnadsdagar. Dessa skilda uppfattningar har lett till stor publicitet.Frågan har breddats till en debatt om långtidssjukvårdens karaktär ochkvalitet. befarar att sjukvårdspersonal skulle förhindras attmedverka i ett förändringsarbete genom dubbla lojaliteter. Han antyder attdetta skulle bero på att inget alternativ erbjuds vid sidan om landstingensvårdresurser. I verkligheten är det så att landstingens personal är kraftigtpådrivande i utvecklingsarbete inom sjukvården, inte minst inom långvården.Ingemar har endast tagit del av en partsinlaga kring det aktuellafallet. Han betygsätter alltför lättvindigt och därför felaktigt den vård somges av långvårdens personal, som - jag citerar ur hans interpellation -"att människor behandlas ovärdigt och förnedrande". Om IngemarEliasson hade försökt inhämta någon upplysning om den berörda personalensförsvar och förklaring till behandlingen i detta fall, hade säkert inte dessasårande formuleringar använts. Jag skall givetvis inte gå in på denbedömning som skall ske av hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, men jagkänner ett stort behov att kort få redogöra för det förändringsarbete sompersonalen vid det berörda sjukhemmet deltar i. Långtidssjukvårdens största problem under mångauppbyggnadsår, var otillräckligheten i antalet vårdplatser. Först inriktadesdärför arbetet på nya byggnationer och utbildning av ny personal. Det fannstidigare en låg värdering av långtidssjukvården och dess möjligheter. Säkertupplevdes den av många som en fortsättning av de gamla kronikeravdelningarnainom akutsjukvården. Alltför länge byggde man de nya sjukhemmen medakutsjukhusen som förebilder. Men den nya personalen, med utbildning sominriktades på en aktiv rehabilitering, gjorde tidigt både patienter ochpolitiker uppmärksamma på behovet av förändringar. Det handlade om nylokalplanering, ändrad arbetsorganisation, nya målsättningar i vårdarbetet. Ivårt landsting har det lett till övergång till vårdlagsarbete, med en20-procentig personalökning i långtidssjukvården . I lokala samrådtar vi tillvara den arbetande vårdpersonalens erfarenheter. Befintliga lokalerförändras ofta när personalen förändrar sin arbetsorganisation och omgestaltarvårdens inriktning och innehåll. Nya sjukhem utformas efter vårdens nyamålsättningar. Denna nya omvårdnad, som är ett genomtänkt och målmedvetetsjuk-vårdspolitiskt beslut, öppnar för medverkan i vården av både patienter ochanhöriga. Detta förändringsarbete har pågått . Man har nått olikalångt, beroende på när man tillförts de nya resurserna, men det stöttasfortlöpande genom fortbildningsinsatser. Förnyelsearbetet har vidgats till enstark utveckling av hemsjukvården, praktisk samverkan med och enbreddning av olika rehabiliteringsverksamheter, inte bara för patientensfysiska utan också för mentala och sociala funktioner. Det sjukhem som dömts ohört avinterpellanterna har medverkat i detta viktigautvecklingsarbete. Det var ett av de första lokala sjukhem i landet somskaffade sig direkt erfarenhet av de vårdprogram för vård under livetsslutskede som från engelska förebilder brukar benämnas hospice-vård. Dennavårdmodell eftersträvar att ge patienten största möjliga livskvalitet in i detsista. Man lägger stor vikt vid en omvårdnad som betonar värdighet inför döden.Så långt som det finns medicinsk och mänsklig förmåga vill man möjliggöra enlugn och smärtfri död. Vårdpersonalens arbete, alltifrån läkaren till sjukvårdsbiträdet,inriktas också på en samverkan med de anhöriga för att dämpa den ångest somofta finns kring livets slutskede och döden. I det fall som lett till debatt har detta omvårdnadsmålinte uppnåtts. Anhöriga uppfattar de medicinska insatserna som felaktiga. I denpresskonferens som våra medicinska företrädare inbjöd till i anslutning tillde uppmärksammade skriverierna, valde dock den berörda riksspridda tidningenatt inte delta. Därför kunde inte den så hårt attackerade personalens versionbli lika väl spridd och känd. Syftet från personalens sida med den medicinskainsatsen var att dämpa ångest och eftersträva frihet från smärta i livetssista, svåra skede. De utredningar som socialministern redovisat ser vi medintresse och förväntan fram emot. Det utvecklingsarbete som sjukvårdspersonalinom långtidssjukvården i medverkat aktivt i kan bliett positivt bidrag i detta utredningsarbete. Jag vill inbjuda socialministernoch gärna de båda interpellanterna också till studiebesök hos oss i Värmlandför fortsatta samtal i dessa frågor. Vi är inne i ett mycket dynamiskt skede iarbetet med alternativa vårdformer. Vi arbetar med utveckling av kultur ivården, helt enligt de önskvärda målsättningar som redovisats i socialministernssvar. Jag vill först säga; För mig och förregeringen är utvecklingen inom långtidssjukvården ett prioriterat område. Jagtycker att det är väldigt viktigt att vi förbättrar villkoren för de äldre. SomGöte sade är det ju de äldre som har byggt upp detta samhälle - de haralla rätt att fä en god hälso- och sjukvård och en god omvårdnad. började med att ställa några frågor om den enkätundersökningsom jag redovisade i mitt svar. Inventeringen skall ske i två steg. I detförsta går enkäten ut till alla institutioner, och sedan blir detfördjupningsstudier som kommer att gälla såväl patienter som personal ochanhöriga. Det är naturligtvis viktigt att man iakttar största möjliga sekretessnär denna undersökning görs. Inventeringens första steg blir klar att redovisaomkring april månad , då departementet får denna redovisning.Materialet skall sedan ingå i den proposition med åtgärder i dessa frågor somjag i mitt svar har aviserat att vi skall lägga fram . Regeringen har legat lågt när det gäller hälso- ochsjukvården, säger . Jag tycker inte att regeringen har gjort det.Men vår hälso- och sjukvårdslag är en ramlag, vilket innebär att det ärsjukvårdshuvudmännen som skall ge lagen ett innehåll. Vi för alltså beslutennärmare människorna. och dettrodde jag var en ambition som alla partier hade. Vi har dock presenterat olika förslag. Den proposition omutvecklingslinjer för hälso- och sjukvården som behandlade föresommaruppehållet var ett principprogram, där vi angav vilka åtgärder som vimenar måste till på olika områden inom hälso- och sjukvården. I dennaproposition fanns också ett långt avsnitt om långtidssjukvården. Längre tillbaka i tiden behandlades i denna riksdag enannan proposition, som jag förstår att och intenämner i detta sammanhang, nämligen den s. k. Dagmarpropositionen. Den gälldeen ny fördelning av statsbidragen. I och i det beslut somriksdagen fattade ingick också ett extra stimulansbidrag till sjukvårdshuvudmännenpå 585 milj. kr. för att stimulera hemsjukvårdens uppbyggnad. När vi, tittar på den vård och den behandling som vi menaratt äldre människor skall ha tror jag att det är mycket viktigt att vi utgårifrån de gamlas egna behov och önskningar. De flesta vill när de har blivitäldre bo kvar hemma - jag tror att det gäller också föross som debatterar denna fråga här i kammaren. Då skall samhället se tillatt det ställs resurser till förfogande, att vi har bostäder som gör detmöjligt att bo kvar hemma, att kommunernas sociala hemtjänst utvecklas och atthemsjukvården kan träda in, så att människor i så liten utsträckning sommöjligt behöver vistas på slutna institutioner. Det fordras dock säkert förmånga, men kanske under ett kortare skede i de äldres liv. Ambitionen måstevara att i första hand satsa på ett eget boende och öppna vårdformer. Men sedanskall ambitionen också vara att göra institutionerna så hemlika som möjligt. Det är angeläget, som säger, att vi får ensamverkan mellan de båda huvudmännen. kan det vara besvärligt förpatienter när de märkeratt de två huvudmännen så att säga inte drar jämt. Förpatienten, för människan, skall det vara egalt vem som är huvudman. Det krävsett bättre samarbete mellan kommuner och landsting för att klara dessa situationer. Det är viktigt med en aktiv sjukvård, och jag tycker attdet är vad som bedrivs på många håll här i landet. nämnde de flaskhalsar som finns när detgäller starroperationer och höftledsoperationer. Situationen är dock olika iskilda delar av landet. Det har kommit fram metoder som gör att vi genominsatser i form av de starroperationer eller höftoperationer som kan utföras kan ge människor möjlighet att se eller ge dem större rörelsefrihet. Dessametoder existerade inte tidigare. Därför finns det ett uppdämt behov, som göratt det måste till ökade satsningar. Då blir det flaskhalsar, beroende på attvi inte har tillräckligt med utbildad personal osv. Det är viktigt att viförsöker komma till rätta också med detta. tyckte att det vore bra omsocialministern ville säga något om vad som är aktuellt när det gäller insatserför de långtidssjuka. Jag vill då säga att det i den proposition som riksdagenantog finns diskussioner om gruppvård, individuell vårdplanering, ettökat patientinflytande, kontakt med anhöriga och folkrörelser. Där finns överhuvudtaget en inriktning mot ett nytt tänkande när det gäller att få en bättrevård och Omsorg för våra gamla. Det är detta som vi skall konkretiseraytterligare i den proposition jag har aktualiserat i mitt interpellationssvar. 19GÖTE (); Först vill jag säga till att hanhar missuppfattat mig. Jag sade inte att den dubbla lojaliteten på något sättskulle kompenseras med alternativa vårdformer. Vad jag menar är att det ärviktigt att personalen lika väl som patienter och anhöriga får lämna sinauppgifter under sekretess, så att inte den känsla jag talade om uppkommer. Jag ser det så, att personalen är en mycket viktig grupp -precis som statsrådet har sagt - när det gäller enkätundersökningen. Alldelesuppenbart måste personalen komma till tals med sina synpunkter, och man måstefå reda på vad personalen tycker i olika sammanhang. Jag vill också understryka att jag inte har framställt mininterpellation i avsikt att kritisera personalen vid svensk långvård. Deanställda inom långvården har ett tungt arbete, de gör ett bra jobb och finainsatser. Jag har själv på mycket nära håll i min familjekrets kunnatkonstatera vad personalens insatser betyder i svensk långvård. Jag vill klartunderstryka detta. Vad jag avser här är den övergripande diskussionen. Vimåste bredda den diskussionen och se till att vi skapar bättre förhållandentotalt sett inom den svenska långvården. Då är det viktigt att vi har klart föross hur vi skall kunna uppnå detta. De gamla skall kunna bo hemma, men när deinte orkar det skall de ha möjlighet att påverka sin egen livssituation istörre utsträckning än . Då är det egna rummet viktigt. Men det är intefråga om detta, utan om hela miljön. Jag talar då om den fysiska miljön, mendet är också fråga om den psykiska, mentala miljön. Man måste se till atthoppet och förväntningarna finns kvar i långvården och äldreomsorgen, så attinte de gamla upplever en hopplöshet och stagnation i sin livssituation. Jagtror att det är viktigt att också personalen i sitt arbete upplever hopp ochförväntan. sprids en negativ bild av långvårdsinsatserna. Detligger väldigt mycket psykologi i detta. Det är precis som statsrådet har sagt; Vi har inteprioriterat långvården tillräckligt. Om vi tänker på hur vi bör betraktalångvården, är det väl så att den i princip skall utgöra första klassen, denbästa klassen, inom omsorgen. Patienterna inom långvården är ju de som vistaslängst i vårdmiljön. Det är därför det är så viktigt att miljön är riktig, bådeden mentala och den psykiska. Det är här alternativen kommer in. Jag skulle vilja vädjatill statsrådet att gå in och se också på de alternativ i äldreomsorgen som vihar. Jag nämnde , men det finns en rad andra alternativa vårdformer.Valfriheten för de gamla är nämligen viktig. Det får inte vara så att man närman blir gammal, efter att tidigare i livet ha kunnat välja sin livssituation,helt plötsligt ställs inför en enda möjlighet. Det är här fråga om psykologi,om möjligheter att planera sitt åldrande. Det är mot den bakgrunden jag vädjartill statsrådet om att undersökningen skall vidgas. 20INGEMAR (); inlägg kan förbigås med tystnad.Han har inget förstått av den oro som finns hos en bred allmänhet. Han seruppenbarligen som sin uppgift att här beskriva hur väl allt är beställt iVärmland. kan kanskemed fördel diskuteras i . Jag vill fortsätta min debatt med socialministern - det ärju till henne jag har ställt interpellationen.