prot · G909118 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:118 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. Föredrogs jordbruksutskottetsbetänkande /86:13 om statsbudgeten för /87 inomjordbruksdepartementets verksamhetsområde (prop. 1985/86:100 delvis) samt omvissa forskningsfrågor (prop. 1985/86:74 och skr, 1985/86:76). 78 TREDJE VICE TALMANNEN: I fråga om detta betänkande hålls gemensam överläggningför samtliga punkter. 79 i (): I likhet ärjordbruksutskottets betänkande i anledning av budgetpropositionen tämligenomfattande. Till ufiåtandet har fogats inte mindre än 78 reservationer och etttiotal särskilda yttranden. För undvikande av oklarhet vill jag redan nu yrkabifall till de 21 reservationer där moderata samlingspartiets företrädare finnsnoterade och i övrigt bifall fill utskottets hemställan. Betänkandet innehållersjälvfallet trots det nu sagda många punkter där utskottet är enigt. Jag vill först, herr talman, ge uttryck för någrapricipiella uppfattningar om svenskt jordbruk. Den synnerligen irriterade tonsom har präglat jordbruksdebatten har i hög grad fåttnäring från jordbruksministerns sätt att sköta jordbruksfrågorna. Jag skallåterkomma till detta litet senare i mitt anförande. Det har gjorts gällande att jordbruket är en näring iallvarlig kris. Förvisso dras jordbruket med stora problem. Förhoppningsvis ärdet ändå problem av övergångskaraktär. Ingen hade väl trott att en bantning avanimalieproduk-tionen skulle kunna förenas med förbättrad lönsamhet på kortsikt. På lång sikt kommer säkerligen förbättrad lönsamhet att nås. Jag tänker nu ägna åt att klargöraförutsättningarna för svenskt jordbruk till skillnad från svenskt näringsliv iövrigt. Det borde möjligen vara överflödigt att erinra om attSverige bekänner sig till marknadsekonomin. Det är likväl nödvändigt att göradet därför att det är betydande skillnader mellan jordbrukssektorn och övriganäringslivssekto- 1985/86:118 rer.Således är jordbruket beroende av såväl långsiktiga som årliga kortsik- tigtfattade beslut för sin verksamhet, I debatten om jordbrukets lönsamhet I h k H glömmervi att ersättningen tilljordbrukaren för hans arbete, ersättning för , , kapital, m. m. har bestämts i en förhandling mellan staten ochnäringen, allt mentets budget- k > & o > .. . under ett paraply, benämnt jordbruksprisregleringen. Motdenna bakgrund finns det visst fog för, såsom stundom sker i debatten, att geuttryck för att staten inte i alla delar tar sitt ansvar för jordbruksnäringen.Statens ansvar är en direkt produkt av vårt jordbrukspolitiska system. Detförhållandet att den genomreglerade jordbrukssektorn inte alltid passar in iett i övrigt marknadsekonomiskt system får rimligen inte leda fill attjordbruksnäringen får bära hundhuvudet för statens fumlighet, en fumlighet somi vinter har illustrerats på det mest häpnadsväckande sätt. Det kan inte rådadelade meningar om att staten i den ena frågan efter den andra förbereder sigatt ta sin hand från jordbruket. Detta är naturligtvis fullt möjligt att göra, menknappast på det sätt som jordbruksministern och andra företrädare förjordbruksdepartementet tydligen har tänkt sig. Man kan inte låta vissverksamhet helt övergå fill jordbruket under jordbrukets eget ansvar, samtidigtsom näringen totalt sett är helt beroende av statsmakternas beslut. Att fåsköta sig själv men inom den snävt tilltagna ram som statsmakterna tillåter ärsannerligen en ytterst begränsad frihet, en frihet svår att leva upp till. Jagskall , herr talman, övergå till att nämna några av de punkter där vi harreserverat oss. tillförs inte skördeskadeskyddet några pengar. Inte nog medatt fonden inte ges något tillskott, den skall dessutom bestå jordbruket ochstatsmakten med medel för skördeskadeskyddets administration, ett minst sagtanmärkningsvärt förhållande. Elaka tungor gör rent av gällande att detta sättatt förtära skördeskadefonden är det enda sätt på vilket den socialdemokratiskaregeringen inom sig kan bli överens om hur skördeskadefonden skall hanteras i händelseav nytt huvudmannaskap för skyddet. Enannan bedömning av förhållandet torde vara att det i och för sig inte äromöjligt med nytt huvudmannaskap för skördeskadeskyddet men likväl högstorealistiskt att tänka sig att en ny huvudman skall träda in om skördeskadefondendessförinnan har förbrukats. Vi är nu på god väg dithän. Fonden har halveratsunder den period då den inte har getts något tillskott. Med hänsyn till fondensränteintäkter är det alldeles uppenbart att det går fortare att förtära den kvarvarandehalvan, om nu detta är regeringens mening. Frånmoderata samlingspartiets sida har vi i en motion till detta intagit en delvis ny hållning. Vi anser att det nu - på grund av vissa omständigheter, såsom goda resultat från växtförädlarna, modern maskin teknik, m. m. - finns stort behov av ett nytt skördeskadeskydd. Det bör dock ha karaktären av katastrofskydd. Det innebär att vi menar att det inte är lika självklart som fidigare att varje jordbrukare är i behov av ersättning för ioch för sig kännbara men ändå mindre skördenedsättningar, men väl att jordbrukarna skall få ersättning då en större skada inträffar. Vi harföreslagit 110 att de närmare detaljerna beträffande utformningenav ett sådant skydd skall utredas.Detta har vi framfört i en reservation tillsammans med folkparti- ochcenterrepresentanterna i jordbruksutskottet, I en annan reservation har vi framhållit hur angeläget detär att vi snabbt får till stånd en utredning som klarlägger frågor kringdjursjukvården. Den införda djursjukvårdsavgiften hargett regeringen möjlighet till en omfördelning av kostnadsansvaret fördjursjukvården till djurägarnas nackdel. Vi från moderata samlingspartiet haraldrig ställt oss bakom detta system. Om beloppet när det infördes var relativtharmlöst, är beloppet då sannerligen inte längre det. Regeringen har också tagit chansen att låtadjursjukvårdsavgiften bli ett instrument för en omfördelning av djursjukvårdenskostnader. Detta är oförenligt med fattade principbeslut.Där klargjordes otvetydigt att kostnadsrelationerna inte, utöver vaddjursjukvårdsavgiften innebar, skulle förändras. Detta har regeringen årligenåsidosatt. Än värre, herr talman, är att den nya högadjursjukvårdsavgiften dessutom har gett distriktsveterinärerna avsevärdkonkurrensnackdel i förhållande till veterinärerna utanfördistriktsveterinärsorganisationen. Detta helt oacceptabla förhållande kan påkort tid innebära att hela distriktsveterinärsorganisationen bryter samman,något som regeringen hitintills har valt att blunda för. I reservation 42 frånfolkpartiet och oss i moderata samlingspartiet har vi framhållit detta. Centernhar i en annan reservation gett uttryck för liknande oro. Vi förutsätter attregeringen nu förstår stundens allvar och tar itu med denna fråga. Bakom reservation 40, som handlar om statensmaskinprovningar, står ledamöterna från vpk, och moderatasamlingspartiet. Jag vill här påminna partier och enskilda ledamöter som gärnavill stödja praktiskt miljöarbete om möjligheten att i den nu föreståendevoteringen rösta på reservationen. Avslutningsvis vill jag uppehålla mig enstund vid frågorna kring jordbruksprisregleringen - jag gör det oaktatutskottet är enigt på denna punkt. Utskottsbetänkandet är i denna del heltunikt. Troligen har utskottet nödgats vidta så allvarligakorrigeringsåtgärder gentemot regeringen som här sker. Vi har, herr talman,nödgats göra en upprepning av fjolårets riksdagsbeslut beträffande statensresp. näringens andel av överskottsarealens kostnader. Jag nämnde inledningsvis den irriterade jordbrukspolitiskadebatten som fördes . Den har i hög grad fått näring av detförhållandet att jordbruksministern beslutat sig för att frångå fjolåretsbeslut om att staten skall stå för av de aktuella kostnaderna. Det ärenligt min mening enbart ägnat att skapa misstroende mot politiken i allmänhetnär jordbruksministern tar upp ett räkneexempel som om det voreriksdagens beslut. Nog kan det politiska livet dra på sig misstro utan attliknande självsäkerhet ges utrymme. Jordbruksministerns handlande är närmastobeskrivligt. Glädjande nog har den tolkning som gjorts i departementet intevunnit förståelse ute i landet, utan där står jordbruksministern ganska ensam. "" i övrigt har förstått vadriksdagsbeslutet innebar. Inför detta tryck av en känsla av total ensamhet harockså de socialdemokratiska . ledamöternai utskottet i betänkandet anslutit sig till vpk:s och de borgerliga partiernassyn på frågan. Mera skrämmande är, i den debatt som varit, att varkenjordbruksministern eller företrädarna i utskottet tycks ha förstått det djuptallvarliga i nonchalansen att frångå ett riksdagsbeslut. Man har staplat uppmer eller mindre kloka förklaringar, som om det trots allt, utan riksdagenshörande, vore möjligt att omformulera riksdagsbeslutet. För oss som har tagit aktiv del i denna debatt harfullföljandet av riksdagsbeslutet varit en hederssak. Det borde ha varitdetsamma för regeringspartiet. har det i stället blivit en omvändelse undergalgen för socialdemokraterna. Till synes för att understryka att de inte harförstått allvaret i nonchalansen mot riksdagsbeslutet har s-ledamöterna, medHåkan i spetsen, formulerat ett särskilt yttrande. "Då kostnaderna för spannmålsöverskottet så markantöverskridit de beräkningar som gjordes av livsmedelskommittén skulle enutbetalning genom spannmålskassan inte skapa möjligheter till en rimligfördelning av kostnaderna mellan olika jordbrukarkategorier," Ja, herr talman, maken till tankeoreda får man sällan se itryck. Riksdagsbeslutet förutsatte som bekant inte alls att det skulle skapasmöjligheter till omfördelning mellan olika jordbrukarkategorier av dessa medel.Beloppets dramafiska förändring, som rent av är riktig, har inte på något sättförändrat innehållet i riksdagsbeslutet. Det är närmast genant att behövapåpeka för regeringen - jordbruksministern är ju inte här - att omsocialdemokraterna vill åstadkomma en förändring av fjolårets beslut, är detfullt möjligt att återkomma till med förslag om detta. Det äremellertid något helt annat än att, som skett, försöka ta saken iegna händer. Trots dessa kritiska synpunkter beträffandejordbruksministerns behandling av denna fråga är jag ändå mycket nöjd med attvi har kunnat förenas i ett enigt utskottsbetänkande, vilket klarlägger attlagt kort ligger beträffande spannmålsexportens kostnader. jordbrukarekan känna att en av näringens tunga bördor därmed lättat något. 80BENGT (): Framtidsutsikterna för vårt lantbruk har underde synts dystra, och pessimismen har börjat utbreda sig blandlantbrukarna. Under den senaste månaden har det dock kunnat skönjas en vissljusning. Yttre faktorer, som fallande oljepriser och räntor som påverkarlantbruksekonomin, har naturligtvis bidragit härtill. Men framför allt berordet på att något av lantbrukets förtroende för politikerna återupprättades närett enigt jordbruksutskott fastställde att statens ansvar för exportkostnadernaför skörd bör uppgå till och inte fill de 160 milj. kr, somkostnaderna beräknades till när fattade beslut . Detta var nödvändigt. Alltför länge har lantbrukarnalämnats ensamma med problemen. När massmedia både sakligt och osakligtkritiserat lantbruket och kvaliteten på livsmedlen har sällan någon politikerstått upp till försvar, trots att vi från alla partiers sida har varit med ochutformat jordbrukspolitiken, där kvantitet ofta satts före kvalitet. påhandelsgödsel och växtskyddsmedel som bekostar forskning, bl, a, den som ärinriktad på att förbättra livsmedelskvaliteten, minska användandet avjordbrukskemikalier och finna alternativanvändning för överskottsarealen. Detär alltså näringen som bekostar denna forskning, men det är staten som styrinriktningen och bär ansvaret för den. Intill dess den har avsatt resultatmåste vi ta konsekvenserna av den förda jordbrukspolitiken och ge jordbruketmöjlighet att överleva. Men det är uppenbart att vi måste förändra politiken, såatt vi får ett mer marknadsanpassat lantbruk. På kort sikt kan vi banta i denstatliga jordbruksbyråkratin och därmed låta näringen och enskilda lantbrukarebestämma mer och sänka statsutgifter. har i sin jordbruksmotion yrkat på en sänkningav ambifionsni-vån beträffande lantbruksnämnderna. Vi tycker att man alltförensidigt har satsat på storleksrafionalisering. Därmed har framför allt imellanbygder och skogsbygder alltför många småbruk försvunnit, varförlandsbygden har avfolkats. vill avskaffa prisprövningen ochinvesteritigsstoppet för djurstallar. Vi vill utreda om lantbruksnämndernasrådgivning kan samordnas med hushållningssällskapens, har ien motion föreslagit att man skall utreda möjligheterna att bygga upp lantbrukscentravid länens lantbruksskolor och koncentrera all rådgivning dit. Folkpartietstöder denna motion. Sammantaget innebär dessa förslag att vi successivt någotkan minska på anslagen fill lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna. har även som en konsekvens av en föreslagensänkning av ambitionsnivån när det gäller lantbruksnämndernasstorleksrationalisering föreslagit en viss utförsäljning av mark frånjordfonden. Vi vill även minska kostnaderna för administrafionen avskördeskadeskyddet. Vidare stöder vi mofion där det krävs attlantbruksnämnderna bör filldelas uppgiften att fullfölja arbetet medjordbrukets blockorganisation. Detta är viktigt för att tryggalivsmedelsförsörjningen under beredskapstillstånd och krig, men det kan ocksåha stor betydelse för att få i gång ökad maskinsamverkan i fredstid, vilket kanvara en väg för att sänka maskinkostnaderna. Men, herr talman, det behövs större förändringar än så avjordbrukspohti-ken. Fortsätter vi på den inslagna vägen med allt flerregleringar och med att i politisk ordning fastställa såväl priserna pålantbruksprodukter som vad den enskilde bonden får och inte får producera såblir bönderna mer att anse som ackordsarbetare åt staten än som friaföretagare. Därmed läggs en tvångströja på lantbruket, och samhället avstårfrån att ta vara på den dynamiska kraft för utveckling som finns hos friare,självbestämmande bönder. Jordbruksutredningar har visat på denstora betydelse som vårt lantbruk har för vårt försvar, för vår beredskap ochför vår regionalpolifik. Men de visar också hur regleringarna har ökat förvarje decennium för att nu utgöra en hart när ogenomtränglig snårskog, I taktmed produktivitetspressen på jordbruket avfolkas landsbygden, vilket medförregionalpolitiska problem, som även kommer att påverka vårt försvar och vårberedskap. Den enskilde lantbrukaren får felakfiga produkfionssignaler när hansproduktion inte är direkt kopplad till marknaden. 8 protokoll 1985/86:117-118 honom varalönsamt att höja produktionen trots att det är olönsamt för näringen ochsamhället som får svara för exportkostnaderna. har olika ekonomer förordat ettborttagande av gränsskyddet och att värt lantbruk skulle gå över till attproducera till världsmarknadspriser. Även om vi från sida intetror att det är möjligt för att ensidigt ta bort gränsskyddet, så harvi i våra jordbruksmotioner yrkat på en förutsättningslösutredning om möjlig avreglering. Vi är övertygade om att i vart fall betydandeförenklingar kan uppnås. Det har i olika sammanhang förts fram förslag att statenskulle koncentrera sitt stöd till jordbruket till arealbidrag. Jag tycker attdet är en intressant tanke som den begärda utredningen kunde arbeta med. Om mankan låta arealbidrag fastställas och utgå regionalt, kan man låta olikaklimatologiska, försvars-, beredskaps- och regionalpolitiska aspekter påverkabidragets storlek. Arealbidraget skulle kunna utgöra en ersättning för deinsatser som lantbruket gör samhället utöver att producera livsmedel. Om detsedan räcker med ett gränsskydd mot internationella dumpningspartier för att viskall kunna gå över till världsmarknadspriser och därmed ett mer marknads-anpassatlantbruk, får utredas. Jag vill i detta sammanhang, herr talman, framhålla attdet är av omtanke orn jordbruket som vill ändra jordbrukspolitiken.Folkpartiet slår i sin jordbruksmotion fast att lantbruket är av stor betydelseför vårt land och att lantbrukarna måste ges goda möjligheter att bedriva sinnäring. Om en kommande utredning lägger fast en annan inriktning förjordbrukspolitiken med mindre statlig styrning och större möjligheter för denenskilde lantbrukaren att påverka sitt företag, har jag den uppfattningen attdet behövs en relativt lång omställningstid. Intill dess en omläggning skett är det nödvändigt att betona vikten avatt staten lever upp till beredskaps-, konsument- och producentmålet så attlantbruket inte långsamt stryps. Lantbrukarna är inte någon enhetligyrkeskategori. Det finns många som fortfarande klarar sig hyggligt. Men detfinns få som har en tillfredsställande avkastning på sitt i jordbruketinsatta kapital, och det finns framför allt ett relafivt stort antal yngrelantbrukare med hög skuldsättning som är illa ute. I vår folkhemstradifion ligger att inte missgynna någonminoritetsgrupp. Lantbrukarna har genom rationaliseringar och egen effektivitetblivit en sådan grupp. Därför bör vi i politisk enighet slå vakt om vårtlantbruk. En annan minoritetsgrupp är samerna. stöderutskottets majoritet, som föreslår att ersättningen för rovdjursrivna renaräven i fortsättningen skall utgå ur särskilt anslag. Staten har ansvaret förrovdjursstammen, och ersättningen till samerna för rivna renar skall interäknas som ett anslag som främjar rennäringen. Folkparfiet vill vidare ha enöversyn av ersättningsreglerna, och vi vill att medel anvisas för bidrag tilltrygghetsförsäkring för renskötare. Härmed, herr talman, yrkar jag bifall till reservationerna3, 6, 8, 9,11,13, 15, 18 och 19 samt i övrigt till utskottets hemställan. 81KARL (): Prot. De yttre förhållandena för jordbrukspolitiken har förändrats 16april 1986 radikaltunder senare tid, särskilt : - Debatten om livsmedelskvaliteten haraldrig varit så intensiv som . - Miljöfrågorna isamband med jordbruk och livsmedelsproduktion står i förslag fokus. - De s. k.överskottsproblemen har vuxit till en storlek som innebär stora bekymmer såvälför näringen som för samhället. - Ettjordbruksavtal på nollnivå har accepterats. Detta har fått - och kommer att få- positiva effekter såväl på löneutvecklingen som på samhällsekonomin. Bakgrunden till jordbrukets i dagbesvärliga situation är en lång historia, men jag vill ändå med några ordberöra den. Den jordbrukspolitik som har dominerat utvecklingen under1970- och 1980-talen grundlades av den dåvarandesocialdemokratiska regeringen. De nyckelord som användes i debatten omjordbruket var strukturomvandling, rationalisering, industrialisering ochkemikalisering. Ett storskaligt jordbruk med större insatser av handelsgödseloch bekämpningsmedel skulle garantera konsumenterna billiga livsmedel och enhög kvalitet. Även om samma politik egentligen fortfarande bedrivs, känner vi att de här orden inte ligger lika väl i munnen. Om var ett bekymmersamt årtionde för detsvenska jordbruket, blev något ljusare. En ökad livsmedelskonsumtion- påskyndad av livsmedelssubventioner från en välfylld statskassa -underlättade detta. Optimismen växte inom jordbrukarleden och förstärktes ocksåav regeringsskiftet . Optimism och investeringsvilja inom jordbruket kundenaturligtvis hälsas med stor tillfredsställelse. När denna investeringsviljadäremot spred sig fill att också gälla en omfattande industriell produktion avanimalier, borde samhället på ett tidigt stadium ha satt in begränsningsåtgärder.Dessa tankegångar framfördes också från vid upprepade fillfällenunder denna fid, Alla känner till de ekonomiska problem som drabbade vårtland , Det blev av statsfinansiella skäl nödvändigtatt undan för undan begränsa livsmedelssubvenfionerna. Därmed avstannade livsmedelskonsumtionensökning, och man fick även vidkännas en minskning. Räntenivåns snabba stegringledde fill stora problem för jordbrukarna som investerat under denoptimistiska perioden. Jordbrukets produkfivitetsutveckling avstannade emellerfidinte när kon- sumfionen gjorde det. Ny teknik, forskning och rationalisering hade givit denna utveckling en hög takt . Överskotten av livsmedel, framför allt animalier, blev ett bekymmer. Jordbruket skulle självt svara för överskottskostnaderna på animalierna, och därför blev det en förlustbringande export med kraftiga prissänkningar till bonden. Eftersom hushållens inkomster inte ökade, fanns det inte heller någon möjlighet att ta ut några höjda priser på livsmedel hos konsumenten. Jordbrukarnas enda möjlighet att kompensera sig för den sjunkande lönsamheten fanns i att ytterligare intensifiera produktionen. landeframhåller också jordbruksministern i den proposition som vi nu behandlar. har varit enig om att all åker skallbrukas. Det öppna kulturlandskapet skall bevaras. Man har också sagt attnäringen själv skall ta konsekvenserna av ett överskott på animaliesidan ochsträva efter att få ned detta till en minsta möjliga nivå. Den areal som dåinte behövs för den svenska konsumtionen av livsmedel skulle användas förspannmålsproduktion, och för denna spannmålsproduktion skulle samhället ta ettdelansvar. upplever många jordbrukare att samhället för detförsta har stimulerat en ökad produktivitet, för det andra inte har sattin åtgärder för att begränsa överetablering och överproduktion och för dettredje - när jordbrukarna nu ansträngt sig att uppfylla samhällets krav på högeffektivitet och detta leder till pristryckande överskott - inte är berett attta sitt ansvar. De hårda diskussioner mellan näringen och regeringen, som vibevittnat , visar på detta förhållande.Riksdagsuttalandet om att samhället skall svara för avöverskottsarealens kostnader har regeringen upprepade gånger försökt slingrasig undan. tal alldeles , som innebar ett angrepp påregleringsekonomin och därmed på samhällsansvaret för livsmedelsproduktionen,måste avvisas. Det går tyvärr inte, , att i denna kammare besluta omomvärldens jordbrukspolitik. Folkparfiets omtanke gäller nog inte jordbruket idet här sammanhanget. Innan jag fortsätter att gå in på frågan om hur man skalllösa jordbrukets problem, vill jag peka på några viktiga förändringar isamhället. Allt flerinser att naturen inte klarar vilka belastningar som helst. Försurningshotet ären realitet. Den alltför höga förbränningen av fossila bränslen leder inte baratill försurning utan också till höjning av koldioxidhalten i atmosfären ochdärmed till allvarliga klimatförändringar. Spridningen i naturen av giftigaämnen som tungmetaller och naturfrämmande kolföreningar innebär allvarligaskador på växter och djur. I detta läge inser vi att vi inte kan fortsätta attförbränna enorma mängder av fossila bränslen, och att vi inte kan fortsätta meden teknik som leder till ökad giftspridning i miljön. Denna situafion kommeratt leda till ökade krav på jordbruket som råvaruproducent till energisektornoch till industrisektorn, men också på miljövänligare produktionsmetoder, Mer av människors intresse riktarsig mot kvalitet och mindre mot kvantitet. Detta är i och för sig englädjande utveckling i ett samhälle med en hög materiell standard. En del avdetta ser vi i debatten om livsmedelskvalitet. Synpunkter på djurhållningen avmiljömässig och efisk karaktär kan därför också ses som ett utslag av sammaattitydförändring. Även denna förändring ställer nya krav på jordbruket,1960-talets krav på billiga livsmedel håller på att komma i bakgrunden iförhållande fill dagens krav på hög kvalitet. Vid val av produktionsformer fårinte endast effektiviteten vara avgörande utan även miljöaspekter,livskvalitetsfrågor och etiska synpunkter. Vi är på väg ut urindustrisamhället. Det totala antalet industrisysselsat-ta nådde sin kulmen imitten . Minskningarna doldes länge av en ökadsysselsättning i offenfligsektorn. är denna ökning också Prot. avbruten.I dag kan vi notera en viss ökning i privat tjänst, och högkonjunk- turen har inneburit ett tillfälligt uppsving. Men långsiktigt kommer syssel- sättningsfråganatt vara mycket bekymmersam. Sett ur detta perspektiv är ordbruksdeparte-