prot · G90971 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:71 Förhandlingarnaleddes till en början av andre vice talmannen. 8 § Allmänpolitiskdebatt (forts, från prot. 49 (): Onekligen har man rätt att karakterisera årets budgetförslag somofullbordat med tanke på att det inte innehåller några konkreta förslag om hurbarnfamiljer och de sämst ställda hushållen skall fä sin situation förbättradoch inte heller några förslag om hur de 500 000 socialbidragstagar-na skallkunna bli drasfiskt färre. Närmalmöbon eller nässjöbon eller dalkarlen ryter fill för att det kärvar i denprivata ekonomin, så är det i de allra flesta fall givetvis hushållsekonominsom man åsyftar. Det är kärvt att få hushållets, familjens, sammanlagda ekonomiatt gå ihop. Debattenär på ett rent tragiskt sätt fixerad vid vanföreställningen att allasmåbarnsföräldrar i alla delar av landet har heltidsarbete med full månadslön.Att finansministeriet, styrt av socialdemokratisk regering, inte vågar-för jagtror att det är just det det handlar om - inse att hushållsekonomin i regel ärgränslöst varierande mellan LO-barnfamiljer och SACO-barnfamil-jer, i synnerhetför att skattesystemet inte tar nämnvärd hänsyn till försörjningsansvar, det ärobegripligt. Det är, herr talman, en enorm skillnad om familjen medförskolebarn har en eller två inkomster och om familjen har en heltidsinkomstoch en deltidsinkomst eller två heltidsinkomster. Detta kan vi konstatera utanatt dra in decenniers trätor om vårdnadsbidrag. Alla barnfamiljer har inte tvåheltidsinkomster, och ingen inbillar sig väl att årets budget kommer att försedem med det. En del familjer har enbart en inkomst för att de vill vårda ochfostra sina egna barn själva. Andra, inte minst glesbygdsfamiljer, har enbarten inkomst av den anledningen att de inte, trots de största ansträngningar, kunnatfä tag i mer än ett arbete ät familjen. Låtmig ta ett exempel som visar hur orimligt nuvarande förhållanden drabbarbarnfamiljer; arbetar båda föräldrarna halvfid på sådant sätt att alltid någonav dem är hemma, beskattas en sådan familj, om arbetsinkomsten är 2 X 65 000kr. = ,, enligt nuvarande skattelagstiftning och skalor med 38 000kr. Är arbetsförhållandena sädana att ett sådant här arrangemang är omöjligt,eller föräldrarna själva valt att en av dem skall stanna hemma pä heltid, medanden andre föräldern förvärvsarbetar pä heltid och får ihop , anser finansministeriet och vår nuvarande lagstiftning att familjenskall betala . Familjens behov av " bostad, mat,kulturaktiviteter och frifidssysselsättning etc, är lika i båda fallen. Tidende vuxna kan ägna ät hemmets skötsel är i båda fallen densamma. Det kan intefinnas någon anledning, som kan kallas anständig eller rimlig, att den enafamiljen skall beskattas med , mer än den andra. Ikds anser vi att makarna vid beskattningstillfället bör kunna få dela inkomsteni två lika delar oavsett vem av makarna som haft inkomsten. Denna tudelningsprincipbör kunna tillämpas upp till åtta gånger basbeloppet, , dvs.högst fyra basbelopp får överföras. Därmed tar skatteskalan större hänsyn tillförsörjningsansvar och vårdansvar och jämställer olika familjetyper med sammatotalinkomst. Vikan nästan dagligdags läsa om att, och ibland hur, barnbidraget skall höjas ochfinansieras. Att höja barnbidraget kan givetvis vara en nog så angelägen åtgärdför att inte barnfamiljernas situation ekonomiskt skall försämras ytterligare,men en barnbidragshöjning förändrar inte ett uns de orättvisa relationer som råder mellan familjer som har en och samma totalinkomst. Och ingen inbillarsig väl att de barnbidragshöjningar som aviseras gör det enkelt förbarnfamiljer att leva på en inkomst. Jagminns mycket väl att finansminister i enartikel underströk att det är barnfamiljer med en förvärvsinkomst som har destörsta ekonomiska bekymren. Den gången rusade förstås ut ispalterna och attackerade finansministern. Man kan väl ändå få hoppas attfinansministern, som visar prov på ett imponerande civilkurage i andrasammanhang, skulle kunna låta klarsynen få en ny chans. Denfördelningspolitiska debatten har sedan budgetförslaget presenterades handlatåtskilligt om arbetslöshetsersättningen. Även i detta sammanhang spelargivetvis hushållets sammantagna ekonomi roll. Det kan också finnas anledningatt erinra om att de som valt att arbeta med att vårda och fostra egna barnbetraktas som arbetslösa, trots att de har heltidssysselsättning. för sitt heltidsarbete, men de kräver givetvisanständighet. kunde samhället kosta på de hemarbetande . om dageni sjukersättning. är, som vi vet, detta ändrat. skallsjukersättningen vara O kr. Att inte de hemarbetande startar ett dalaupproreller en Dackefejd kan väl enbart bero på att de inte har någon fackföreningsom kan höja upprorsfanan och på att de vant sig vid att opinionsmässigt ochekonomiskt förtrampas. Samhället måste vida mer värna och respektera familjemiljöerna. Det ärett hårt, stressigt och krävande klimat som våra barn får växa upp i. Låtdärför föräldrar få valfrihet! Låt oss göra värt yttersta för att ge barn ochungdom trygghet och trivsel! Det borde vara en självklarhet att man i varjekommun generöst vänder sig till alla förskolebarns föräldrar med frågan hur devill ha barnomsorgen ordnad. Sedan skall myndigheter givetvis till fullorespektera föräldrarnas val, dvs. ge ekonomiskt stöd oavsett vilken omsorgsformföräldrarna väljer. Det är också angeläget att erinra om att många familjer ochensamma får brjlia upp från sin hembygd och sin sociala miljö, får sinarötter avklippta. De får ansluta sig till de flyttningskara- vaner som går motstorstadsområdena. Det är naturligtvis en rad ätgärder som måste till för attfå bukt med den regionala obalans som dess värre ökar. En sak är emellertidsäker; med en skattepolifik och en ekonomisk politik som kräver attbarnfamiljerna måste ha två förvärvsinkomster gör man det inte enkelt förglesbygdsfamiljer att bo kvar i sin hembygd. är det förstås inte enbart löner och skatter som styr fördelningspohfiken.Det är inget tvivel om annat än att tiotusentals svenska familjer inte blirkvitt sina ekonomiska bekymmer med mindre än att de blir fria från sitt fastadrogberoende. Vi vet att alkoholen drar över samhället kostnader somär större än hela budgetunderskottet. Vi kan vara tvärsäkra pä att alkoholen ärmed om att skapa de väldigaste skevheter i fördelningspolitiken. Det är ocksåalldeles självklart att narkotikan med alla till buds stående medel måstemotarbetas och bruket helst utrotas. Men det blir ibland en smula förvånandeatt följa partiers resoluta ordval och åtgärdsprogram mot narkotikan, samtidigtsom tagen mot alkoholen kan vara ganska tafatta. Alla vet att alkoholen ofta ärinkörsporten fill narkotikabruket och att bruket av narkotika ofta hänger ihopmed alkoholbruk som ler och långhalm. är det både angeläget ochaktuellt för de politiska partierna att försöka överträffa varandra i inbördestävlan om att vara mest radikala i kampen mot sjukdomen aids. Alla klokainitiativ i den kampen måste naturligtvis stöttas, men varför vill vi inte inseatt just alkohol och narkotika ofta finns med i de sammanhang där aids sprids? Jagär övertygad om att ett samhälle, som vill göra skäl för beteckningenvälfärdssamhälle och således skaffa sig anseende för att ha en god fördelningspolitik,måste våga och vilja se sambandet mellan massor av familjers ekonomiska problemoch drogbruk och inse att en aldrig så fulländad ekonomiskfördelningspolitik inte garanterar trygghet och trivsel. Nog behöver vi enrenässans för föräldraansvar och en konkret opinionsbildning för ideal ochvärderingar som utgår ifrån den kristna gyllene regeln: Allt vad ni vill attmänniskor skall göra er det skall ni också göra dem. har massmedia formligen översvämmats av debatten ombörsetik och börsmoral. Begreppet efik och moral knyts numera ständigt till deekonomiska transakfionerna och fill den ekonomiska sektorn. Och det fattas baraannat! Vi kan emellertid vara övertygade om att moral-och etikresonemangenmåste vara med även i sammanhangen utanför . Det skall också tillståsatt det allt oftare, och nödvändigt är det, ordas om moral och etik i sambandmed djurhållning och livsmedelsproduktion. Jag hoppas och tror att hela dendebatten kommer att tvinga fram förståelse för att ett samhälle i sin helhetmåste byggas på en absolut människosyn och på värderingar som har sinalivsäskådningsmässiga rötter. Vihåller i vårt samhälle pä att förlora respekten för samhällets ansvar för densvage och det svaga. Det finns tendenser till att förakt för det svaga kanblomma upp även i vårt samhälle. Den värdemässiga neutraliteten visar sig gångpå gång föra samhället vilse. Människolivet måste betraktas som okränkbart. Vårmiljö skall förvaltas, inte förbrukas. Det måste finnas en etisk vägledning föralla relationer. Att tro att vi, som vi skyggar för moral- ochetikdebatt beträffande människosyn och mänskliga relationer, skall kunna skapaoch upprätthålla något slags moral och etik i andra. sammanhang är naturligtvisorimligt. Statsministernlovade i valrörelsen att av giftanvändningen i livsmedelsprodukfionenskulle bort . Jag undrar fortfarande närregeringen kommer att sätta i gång med denna neddragning. Vilka styrmedelkommer regeringen att nyttja? Jag vill påstå att den motion som kds står bakombeträffande livsmedelspolitiken skulle kunna vara en utmärkt plan för detarbete regeringen utlovat. Genom en mofion har det gamla kds-kravet om att momsbefriabaslivsmedlen aktualiserats. Det kan knappast förhålla sig så att nästan allaandra västeuropeiska stater, som ju har en differentierad moms, farit vilse ochatt vi i , som stelbent håller fast vid i stort sett samma moms pä allavaror, funnit den bästa av alla metoder. Jag är övertygad om att det vorepsykologiskt klokt och dessutom rikfigt ur många andra synvinklar att hällamomsen på baslivsmedel nere, och vi vet alla att det önskemålet finns hos majoritet av svenska folket. Låt mig avslutningsvis kortfattat få ta upp ytterligare tvåämnesområden. Jag vill då vädja fill regeringen att ompröva sitt förslag omurholkning av stödet fill de fattiga folken. Det går inte att hävda att Sverigeär pä rätt väg när det, minst sagt, begränsade ekonomiska stöd som gårfill skall begränsas ytterligare. Det är inte solidaritet, och detrimmar mycket illa med statsministerns ofta framförda internafionelladeklarationer om fred och rättvisa, att vårt land skall minska sitt bistånd. Debatten om reklam eller inte reklam i TV är i full gäng. Det äralldeles klart, för alla som följer debatten, att en del av dem som mereller mindre motvilligt säger sig acceptera reklam i televisionen gör det föratt fä tillgäng till reklamens inkomster och för att med dessas hjälppermanenta monopolet. Hellre tar man reklam i TV än ser monopolet rasa sammanav resursbrist. Jag är övertygad om att svensk polifisk debatt skulle må väl aven belysning från skilda utgångspunkter i etermedia, på samma sätt som deflesta av oss - kanske alla - anser att mångfald inom pressen är av godo.Monopolet konserverar partistrukturer och riskerar att ge en ensidig bild avhändelser i och utanför vårt land. Jag välkomnar den öppenhet som präglardebatten om olika finansieringsformer och konkurrensmöjligheter och ser framemot mångfald och valfrihet även inom etermedia. 50 HANS iHallstahammar (vpk): av ekonomisk poUtik under olika regeringar men inspireradav borgerliga ekonomer och ledd av borgerlig ideologi står vi nu med ett ganskabistert facit i hand: Stora ekonomiska resurser har omfördelats från dengemensamma sektorn och från de lönearbetande människorna till den privatasektorn och de mest bemedlade och redan fidigare maktägande. Omman läser vidare i facit kan man finna att mer än en halv miljon människorbehöver socialt understöd för att klara sin ekonomi. Det har omvittnatsav många, med olika politiska ideologier. Dengemensamma sektorn tvingas spara och begränsa sin utveckling och ibland skäraner vissa verksamheter. Aktie-och bolagsvinster är rekordhöga. Den svenska börsen har slagitomsättningsrekord. Förmögenheterna samlas på allt färre händer. industrikoncerneroch privata monopol dominerai utvecklingen i hela regioner. Folkvalda polifiker i drabbade kommuner med storarbetslöshet och dålig ekonomi står , som arbetarna gjorde förr, med mössan ihand och kan göra väldigt litet för att vända den negativa utvecklingen,eftersom pengar betyder makt, I regeringspolitiken satsas ändå allt på kapitalismenstillväxt och förhoppningen om att det skall bli som fordomdags - dvs, medhjälp av stora bolagsvinster och aktieutdelningar skall kapitalisterna hållaspå mattan och mutas att fortsätta sin verksamhet i frid och fröjd. Så småningomskall det bli små smulor över frän den rike mannens bord att fördela blandfolket. Detta var 1950-tals- och 1960-talspolitik, men i ett nytt ekonomisktläge går det inte utan vidare att upprepa den. Egentligen vill regeringen att arbetarna skall hållafillbaka sina krav, eftersom allt skall bli bättre sedan kapitalet har fåttsitt. Det här påminner litet grand om vissa predikanters beskedfill en vilsen och lidande befolkning; Även om ni har det eländigt , så havförtröstan! I ett annat, litet senare liv skall allting bli bättre och rättvisaråda. är det faktiskt så att allmogen inte riktigt accepterardessa löften om goda tider som skall komma. Man tror inte pä den tredje vägenspolitik. Man ser naturligtvis hur en del berikar sig medan andra har det svårt.Man ser hur den gemensamma sektorn hålls tillbaka till förmån förstatsfinansernas balans, trots att pengar för verksamheten finns att hämta påannat håll. Själv känner man sig drabbad och eftersatt. Jag måste erkänna att jag har litet svårt att se logiken iatt, som regeringen föreslår i årets budget, man skall ta medel frän kommuneroch landsfing för att förbättra statens finanser. Det måste väl ändå vara sä,att samhällsekonomin kan bedömas rättvist endast om man värderar den som enhelhet. Att ta från kommuner och landsting för att förstärka statskassan är förmig detsamma som att föra över sedlar från ett fack i plånboken till ett annatfack och därmed tro att jag har bättre ekonomi bara för att det först tommafacket har fyllts pä med några sedlar. Motiven från regeringens sida är ju annars väl kända.Eftersom det finns en eftersläpning i kommunernas inkomster av skatt, kommer denärmaste åren att betyda att inkomsterna ökar - och detta skall motverkas avregeringen. Annars kan det ju hända att kommunerna expanderar och satsarpengarna på några nödvändigheter, vilket kan ge en sådan ekonomisk utvecklingsom så mänga önskar. Det vore intressant om civilministern litet noggrannarekunde förklara hur man har tänkt sig att den förda pohfiken skall leda framåt. Hur ser dä verkligheten ut? Har kommunerna en massapengar? Man måste slå fast att variationerna är stora. Det finns kommuner somhar det bättre, eftersom de har anpassat sig till fidigare svängremspolifik, Åandra sidan finns det kommuner som har det mycket besvärligt. Det finnskommuner som tvingas låna pengar för att kunna betala in de s, k, likviditetsindragningartill statskassan som beslutade om förra året, mot vpk:s vilja. Räntanpä länen som kommunerna tvingas ta är högre än den ränta som man får frånstaten, och på så sätt brandskattas de fattiga kommunerna dubbelt. Det finnsingen logik i en sådan politik. De borgerliga regeringarna drog inmänga miljarder genom sina sparpaket. Den socialdemokratiskaregeringen fortsätter på den vägen. Det som man före valet skrämde väljarna medsom borgerlig polifik genomförs nu av socialdemokraterna, om än i Htet lägretakt och med - vänhgt uttryckt -anständigare förtecken. Vad skulle inte haskett om vi hade fått en borgerlig regering? Ja, vi kan bara ana det när vi harhört moderater och folkpartister i den här debattrundan tala om den kommunalaekonomin eller den offentliga sektorn. De borgerliga å sin sida tävlar med regeringen om vilkasom egentligen tycker samma sak och som egentligen sade samma sak före valet,trots att de dä inte fick godkänt för det av socialdemokratin. ställer manupp sig på samma sida som regeringen och berömmer den, även om man naturligtvisinte tycker att den går tillräckligt hårt fram. Borgerlig ekonomisk polifik och borgeriig strategi kanaldrig av en socialdemokratisk regering gömmas i rättfärdiga och elegantaförpackningar. Missnöjet börjar också gro ordentligt. Från vpk:s sida anser vi att både den gemensamma sektornsammantaget och statskassan givetvis behöver förstärkas. Men vi anser att manskall ta pengarna där de finns och inte flytta över dem från den ena delen avportmonnän till den andra och tro att mari har gjort någon finansiell operationsom kan vara till nytta för landet. Vi ser samhällssektorn som en oerhört viktig del avekonomin, och det är därför vi slåss för att den skall få utvecklas.Samhällssektorn har stor betydelse för infrastrukturella ätgärder, som kommerindustrin till del i stor omfattning och underlättar industriell produktion.Samhällssektorns verksamhet har också ett mycket lågt importinnehåll. Denbesväras inte alls av import på samma sätt som tillverkningsindustrin gör.Därför ger det inte samma balansproblem om den offentliga sektorn expanderarsom om industrin gör det. Den offentliga sektorn har stor betydelse för utbildning,kultur och omsorg om samhällsmedborgarna. Det är litet anmärkningsvärt att denoffenfliga sektorn inte ses på det här sättet av de borgerliga och att dettasynsätt kanske inte heller fullt ut omfattas av socialdemokraterna, som jusatsar på att begränsa dess verksamhet. Vi anser att den offentliga sektorn spelar en avgöranderoll för kampen mot arbetslöshet och s. k. undersysselsättning - när folk intearbetar lika mycket som de skulle behöva för att kunna försörja sig. Det ärknappast möjligt att föra en meningsfull politik, riktad mot arbetslösheten,utan att bygga ut den offentliga sektorns socialt och samhällsekonomiskt viktigadelar. Jag kan hålla med om mycket av den kritik som har förts fram från deborgerliga: Visst finns det klumpighet, förstelning och mänga tendenser inomden offentliga sektorn som i och för sig måste förändras. Den skall ocksåförnyas, och kommer enligt min uppfattning att förnyas. Men för den skull kanman inte rikta en attack mot den, så att den minskas eller, som de borgerligavill, privatiseras! Det är ingen lösning på problemen. De som är mest kompetenta att utveckla den offentligasektorn är de som jobbar där och har erfarenhet av dess verksamhet. Jagkan inte förstå vad det är för fel med en samhällsägd, gernensam sektor, somändå står under demokrafisk kontroll ochdemokratisk insyn -som vi alla här i och i kommuner och landsfing kanutöva. Den måste väl vara bra mycket bättre ur demokratisk synpunkt än enprivatiserad sektor. Vi vet vad privata bolagsrum och bolagsbeslut betyder förfolk på bruksorter och folk som har det dåligt ställt. Vi har levat i hundra årunder industrialism och privatkapitalism! Denoffentliga sektorn har också den fördelen att den kan styras fill en verksamhetsom är samhällsekonomiskt mycket nytfig. Jag menar inte att man skall ställaden i motsats till industriell verksamhet - denna är naturligtvis ocksåsamhällsekonomiskt nytfig. Men den offenfliga sektorns verksamheter kan styrasbort frän meningslös och kanske miljöförstörande produktion med mycket stortimportinnehäll. Den gemensamma sektorns inriktning mot socialt och ekonomisktnytfiga delar i samklang med natur och naturresurser kan betyda en annantillväxt än en sådan som man i allmänna ordalag talar om när man beskriver deni ekonomiska termer. Jagmenar att den gemensamma sektorns verksamhet är dubbelt meningsfylld ochfruktbar genom produktionens och konsumtionens innehåll och speciellainriktning mot samhällsnytta. Därför är det otroligt viktigt att man inte serden som en belastning utan som en nödvändig del av ett industrisamhälle av vårtyp och ett instrument för att skapa arbete och största möjliga samhällsnytta. Låtmig nämna några områden av den offentliga sektorn som är av stor betydelse: - Utbildning och forskning. - Transportväsen ochtrafiksystem, - Energiförsörjningen, som ärmycket vikfig och måste planeras på lång sikt, ' - Kultur och humanistiskverksamhet i vid mening, - Socialtjänst och omsorg. - Industriell produkfion för dengemensamma sektorns egna behov - ett område som är underutvecklat och där manborde kunna göra betydligt mer. Jag har uppehållit migvid den gemensamma sektorns betydelse därför att den utsätts för mångaattacker, främst frän de borgerligas sida. Även om jag är missnöjd medregeringens politik och tycker att man för en begränsande politik, lyser detklart igenom vilken taktik de borgerhga har när det gäller den offentligasektorn. Utifrån min kommunala erfarenhet kan jag säga att det är främstmoderaterna som står för den dubbla kniptängsoperation mot den offentligasektorn som är menad att försämra den så långt att den måste tas över ochprivatiseras och dä lämna utrymme för spekulation från det kapital somackumulerats i industrin. finns det enorma förmögenheter som ligger ochväntar på spekulativ och vinstbringan-de verksamhet. Och varför inte kasta sigöver skola, daghem och sjukvård när man lyckats nå fram till ett tillstånd därkommuner och landsting inte kan sköta det som de borde sköta? Därförföreslår de borgerliga i sina budgetförslag väsentliga neddragningar avstatsbidragen till viktiga verksamheter, som man ute i kommunernakämpar för att sänka skatten och minska kommunernas och landsfing-ens inkomsterden vägen. På så sätt anfaller man den offentliga sektorn från tvä håll,när den egentligen som bäst behöver sina skatteinkomster för att kunna motsvaramänniskornas behov. Detta är en strategi för kapitalism -det borde ni tala omfrän den borgerliga sidan. Det enda sättet att strida mot denna politik - det borderegeringen veta - är att utveckla, förbättra och förändra med en offensivpolitik där den gemensamma sektorns viktiga delar tillåts utvecklas och där denoffentliga sektorn inte utsätts för samma besparings- och anfallspolitik som deborgerliga faktiskt föreslår. Från vpk;s sida vill vi genomföra en rättvisepolifik medåterföring av alla de resurser som tagits från folk och från den gemensammasektorn. Vi vill föra fillbaka dem från de förmögna och från den privatasektorn, som berikat sig pä underskotten . Vi vill också skapa arbete, eftersom vi tror att samhälletinte kan resa sig utan att alla människor fär möjligheter ätt arbeta. Därför ärden offentliga sektorns utveckling så oerhört viktig. Hur ser regeringen på den långsiktiga utvecklingen för denoffentliga sektorn, när man nu undan för undan klämmer åt den med olikabesparingar? Jag vill ha ett svar från civilministern. redovisade regeringen förriksdagen ett samlat program för den offentliga sektorns förnyelse. Dettaprogram tillsammans med regeringsförklaringen är grunden för det arbete som nukommer att inriktas pä ett prakfiskt genomförande av nya idéer i stat ochkommun. Utgången av fjolårets riksdagsval visar att svenska folketslår vakt om välfärdssamhället. Det förpliktigar regeringen till ett arbete somtar sikte pä att vidareutveckla den svenska modellen, I detta ligger att hållafast vid systemets givna fördelar och analysera brister och hitta nyaverktyg för att uppnå nya mål. Regeringen är givetvis öppen för idéer från alla dem somdeltar i diskussionen om välfärd och offentliga sektorn. Här ligger mycket avframtidsfrågorna. Jag tyckte att hade flera intressantasynpunkter i sitt inlägg strax före middagsuppehället. De orättvisor som fanns i vårt land när välfärdspolitikeninleddes pä 1920-och 1930-talen är i stor utsträckning undanröjda. Det finnsemellertid behov av ytterligare volymmässiga satsningar inom barnomsorgen ochäldreomsorgen. Det säger oss att den nya välfärdspolitiken bör inriktas på des, k, livskvalitetsfrågorna. Det gäller miljön och vår kost. Människor önskaren ökad individuell anpassning av de offentUga tjänsterna och en störredelakfighet i samhällets utveckling.