prot · G909116 · 1985-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av de skäl som jag här har anfört och de skälsom redovisas i regeringens proposition 1985/86:140 om vissainkomstförstärkningar på statsbudgeten, m. m. har regeringen föreslagit att desärskilda avgifterna för oljeprodukter, kol, bensin och elektrisk kraft frånkärnkraftverk omvandlas till särskilda skatter. Om användningen av energiavgifter 9IVAR (): Jag tackar finansministern för svaret.Redovisningen av avgifterna i fråga har ju varit något av en följetong här iriksdagen. har upprepade gånger avlämnat mofioner. har begärten redovisning från regeringen. Men dessa ansträngningar har gett noll ochintet till resultat. I proposition 140 föreslår regeringen att avgifterna föroljeersättande åtgärder, forskning, prospektering osv. skall omvandlas till ensärskild energiskatt. Detta uppfattade jag så, att regeringen nu upptäckt attdet inte är särskilt bra att så att säga jobba vid sidan av beslut.Man menade nog att det därför är lika bra att göra en omläggning. Men jag tasur min villfarelse när jag läser finansministerns svar. Finansministern hävdarnämligen att det inte är enbart avgifter som disponerats. Ytterligare pengarhar tagits i anspråk. Jag får inte ekvationen att gå ihop. Jag hoppas såledesatt vi i dagens debatt skall kunna reda ut den här saken. Sedan vill jag citera ur ett justerat men ännu inte trycktbetänkande som kommit till med anledning av senaste motion i dettaärende: "Enligt uppgifter till utskottet frånriksgäldskontoret har till oljeersättningsfonden" - alltså den tyngstabiten i detta sammanhang - "- till den31 " - alltså av - "influtittotalt närmare 1 400 milj. kr. från de särskilda avgifterna på olja och bensin.Under samma period har anslagit Om användningen av energiavgifter sammanlagtca 450 milj. kr. för oljeersättande åtgärder. För /86 har dåhälften av anvisade medel medtagits. Anslagna medel motsvarar således av de inkomster som tillförts fonden." Totalt sett är det sannolikt så - om nu gjorda beräkningarär riktiga - att det varit ett överskott på istorleksordningen 2 miljarder. "Motdenna bakgrund synes motionärernas begäran vara befogad." Av betänkandet framgår också att man i proposition 140föreslår att de särskilda energiavgifterna omvandlas till skatter fr. o. m. den1 . Därför anser utskottet att begäran om en redovisning inte längreär aktuell. Jag får således acceptera att motionen avstyrks. Följande fråga kvarstår: Fanns det enorma underskott vidden tidpunkt då fonderna fördes in i statsbudgeten? Kan det vara förklaringentill skillnaden i detta sammanhang? Under den korta tid som gått sedan jag fick svaret ochfram till den här debatten har jag inte hunnit kontrollera alla uppgifter. Menom jag minns rätt uppstod inte helt obetydliga budgetförstärkningar i och medden aktuella transaktionen. Det fanns alltså vissa tillgångar i och medfonderna - när dessa fördes in i statsbudgeten låg man på plus. Mina kunskaperi matematik kan inte längre hjälpa mig att klara ut hur det förhåller sig. Omdet fanns ett överskott när fonderna fördes in i statsbudgeten och dettaöverskott sedan ökat - det rör sig om ett belopp i storleksordningen 2miljarder -, hur kan det då komma sig att det i samma veva förbrukatsväsentligt mer pengar för angivet ändamål än vad avgifterna inbringat? Någonmåste ha fel. Det måste väl vara av rätt så stort intresse för attdetta kan ut här . Jag vill ställa ytterligare tvä frågor till finansministern.Den första frågan blir självfallet: Kan jag få hjälp med att bena upp det här?Vi måste ju veta vad det är för pengar vi talar om och hur dessa har använts.Det hör till reglerna att får veta hur dess beslut följs. Den andra frågan - jag tolkar finansministerns svar så atthan är inne på samma linje som jag, men jag vill ha det bekräftat- är om dessaavgifter, i och med att de förändras till särskilda energiskatter, kommer attvara tillgängliga för de behov som framöver kan uppstå så att den fasfiagdaenergipolitiken kan fullföljas? Även om man ändrar namn och säger att intevarje krona nödvändigtvis skall användas till detta, är det väsentligt attmedlen finns som en resurs för att energipolitiken skall kunna fullföljas. Kanfinansministern bekräfta att den tolkningen av svaret är riktig? 10HÄDAR (): Till de huvudsakligen bokföringsmässigautgångspunkter som hade för sitt anförande har jag ingenting atttillägga. Däremot vill jag ta upp en del av det jag uppfattade sominterpellationens syfte. Avgifterna på olja och kol tillkom, som finansministernmycket riktigt sade, framför allt av två skäl. Dels skulle de ha en styrandeinverkan på energianvändningen, leda till ett ökat energisparande och kanskeockså stimulera fram viss annan energianvändning än den som beskattades extrahårt. Dels skulle de också ge ekonomiskt utrymme för energipolitiska åtgärder. Båda dessa syften var ändå klart energipolitiska. Det somnu sker, i det förslag som regeringen lägger fram, är att man går ifrån deenergipolitiska motiven för energibeskattningen, I stället används energibeskattningensom ett medel för att finansiera en annan, i sig angelägen, reform men utan attenergibeskattningen längre är motiverad från energipolitiska utgångspunkter. Det vore intressant att höra om finansministern, som nyssgav så klara och riktiga argument för de ursprungliga motiven till de särskildaenergiavgifternas tillkomst, tycker att dessa motiv också skulle kunnaha någon tyngd eller om de nu 1986 plötsligt skall viftas undan såsomoväsentligheter. Om användningen av energiavgifter Låt oss först försöka klara ut bokföringen.Ivar har redovisningen för två kalenderår, 1984 och 1985. Det är säkertriktigt att avgiftsinkomsterna under de båda åren översteg anslagen föroljeersättande åtgärder. Men därtill måste läggas att vi hadeutgifter som definitivt inte täcktes av avgifter. Vi har länge arbetat medoljeersättningsprogram och framför allt med stora investeringsprogram inomenergiområdet, som vi har ansett att dessa avgifter borde bidra till att täckakostnaderna för. Avgifterna har inte täckt kostnaderna för de storainvesteringsprogrammen. Det har också på bostadsområdet, som inte heller ingår ide anslag som nämnde, gjorts betydande insatser för att åstadkommaenergibesparande åtgärder och en minskning av oljeförbrukningen. När vi summerar hela den period varunder vi har sysslatmed energipolitik i meningen att ersätta olja med andra energislag, tror jagatt jag fortfarande med gott samvete kan hävda att de avgifter som vi har fåttin har gått åt för ändamål inom detta område. Jag vill gärna stryka under det som sade, trotsatt jag inte förstod var han slutligen landade. Han påpekade alldeles riktigtatt de avgifter som infördes - både av socialdemokratiska och av borgerligaregeringar - hade två syften. Det ena var att skapa finanspolitiskt ochsamhällsekonomiskt utrymme för åtgärder på detta område, och det andra var attpåverka prisrelationerna så att oljeersättningen blev privatekono-miskt ochföretagsekonomiskt lönsam. är vi i ett läge där vi, såvitt jag förstår, harstark anledning att upprätthålla lönsamheten på energisparandet över huvudtaget och på oljeersättningen i synnerhet. Det gör att jag, på avslutande fråga, kansvara: Ja, jag anser att avgifterna i form av skatter behövs förenergipolitiken. Jag säger också att om det finns behov av ytterligare insatseroch åtgärder pä det här området har vi naturligtvis dessa inkomster att tatill. Men jag anser ändå att den nu uppnådda skattenivån är energipolitisktmotiverad. Slutligen förstod jag kanske inte fråga. Om detvar det förslag som regeringen har framlagt om en höjning av oljeskatten med200 kr, som avsågs, är det riktigt att vi säger att den höjningen kan bidratill att finansiera antingen skatteomläggningen eller förbättringen avbarnbidraget. Men det huvudsakliga syftet med höjningen av oljeskatten är att upprätthållalönsamheten på ett fortsatt oljesparande i , Det gör också att vi, vidde resonemang vi har fört om den saken, naturligtvis harsagt att vi inte kananse Prot.1985/86:116 att oljeskatten är någon bestående finansieringslösning påfamiljepolitik eller skattepolitik. Den saken kommeratt få prövas framöver om läget på Om användningen av energiavgifter oljemarknaden förändras och den här skattenivån inte längre ter sig 12 (): När jag först fick proposition 140 i minhand, tänkte jag att det här egentligen var en mycket onödiginterpellationsdebatt. Men efter att ha fått svaret, och vartefter debatten harlidit konstaterar jag att den nog var väldigt viktig, för den kan kanskeskingra dimmorna något i denna viktiga fråga. Jag konstaterar nu att regeringen har ansett sig kunnagöra litet annorlunda bestämmelser för hur de här medlen skall användas. Detvar nämligen så att oljeersättningsfonden hade ganska precisa regler för vadden skulle användas till. Så länge som det var en särskild fond tror jag attdet var ganska klart att det t, o, m, fanns en tillgång i den. Likadant var detnär det gällde forskning och oljeprospektering. förklarar finansministern den enorma skillnaden imedelsförbrukning med att vi har fört en politik också inombostadsdepartementets område med vissa speciella - särskilt 1982 - storainvesteringsprogram osv. Allt detta har man gjort utan att det finns ett endaord i riksdagsbeslutet om att de här avgifterna var avsedda för det ändamålet.Nu anser regeringen att till detta har man använt pengarna och därmed uppfylltall rättfärdighet. Det är ett otroligt intressant konstaterande, att manbehöver följa det egentliga riksdagsbeslutet så litet - eller också kanskeriksdagsbesluten är så otroligt vida att man kan göra litet som man vill ochändå tycka att man uppfyllt dem fullt ut. Men jag tycker att vi har fått en bra förklaring. Manbakar in en väldig massa kostnader i grannskapet, som aldrig med ett ord harberörts i det här beslutet. Så får man en summa som - det tror jag är riktigt -något kan överstiga de inkomster man har haft. Därmed säger man att man harföljt beslut, vilket jag anser att man inte har gjort. Däremot - även om man kan ha annanmening i nyssnämnda avseende - är jag positiv till och uppskattar mycketfinansministerns raka svar då han säger att de särskilda energiskatternasjälvklart skall finnas tillgängliga om de behövs för att fullfölja en fastlagdenergipolitik. Jag vill ta det som den positiva delen av detta resonemang. Detsom är gjort är gjort och är inte mycket att göra åt för dagen. Men jag tyckeratt detta är ett observandum för . Om otydligheter i riksdagsbeslutetmöjliggjort detta förfarande, bör man i fortsättningen utforma betydligttydligare riksdagsbeslut. 13HÄDAR (): Ingen bör lämna den här debatten i tron attherr finansministern har sagt hela sanningen. Han erinrade om att oljeskattenskulle höjas, men han glömde att säga att regeringen också föreslagit höjdaskatter på kol, naturgas och gasol. Finansministern angav att energipolitiskamotiveringar skulle ligga till grund för skattehöjningarna och att man sedantillfälligtvis kunde använda medlen för att finansiera familjepolitiken. finansministern:Är det verkligen regeringens bestämda uppfattning att en höjning avnaturgasskatten är energipolitiskt motiverad? Om naturgasen skall kunnatas in i i den omfattning som regeringen i andra sammanhang föreslår,är väl den skatten redan nu för hög. Är det inte så att man urmiljöpolitiska synpunkter har all anledning att hålla naturgasskatten på enlägre nivå än ? Det ligger inte i första hand några energipolitiska motivbakom regeringens förslag, utan det gäller att se till att det kommer inpengar för att finansiera en, som jag sade, i sig angelägen reform. Det är syndatt man på det här sättet litet hastigt bryter det samband somtidigare funnits genom att skatterna och avgifterna på energiområdet varitenergipolitiskt och inte finanspolitiskt motiverade. Det har skett en innovation,herr finansminister, men en olycklig sådan. Om användningen av energiavgifter Jag skall tillåta mig att avslöja något omhur arbetet i regeringen har gått till i den här frågan. De förslag till höjningar av energiskatterna somregeringen framlägger är utarbetade inom industridepartementets energienhet.Jag var över huvud taget inte intresserad av frågan om huruvida vi skulle höjaskatten på naturgas, gasol eller kol. Jag var intresserad bara av olja, för därfinns det pengar att hämta, när jag ser det från mina mycket snäva och kameralautgångspunkter. I själva verket är det så, herr talman, att på naturgas får vinästan inte in en enda krona i skatt, så det är statsfinansiellt praktiskttaget ointressant hur hög skatten är på naturgas. Såvitt jag förstår har energiministern utgått frän detriksdagsbeslut som har slagit fast att vi genombeskattningen skall hålla priserna på de olika energislagen i ett visstförhållande till varandra. Det är det riksdagsbeslutet som energiministern harbett mig effektuera genom förslagen till skattehöjningar. Mitt statsfinansiella intresse närdet gäller skatten på gasol, naturgas och kol är utomordentligt begränsat. Hadedet inte funnits energipolitiska motiv för att föreslå dessa skattehöjningar såhade jag inte gjort det, tro mig eller ej, . vice talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet fä antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare inlägg. 15 (): Eftersom det här har blivit en debatt omhöjning av energiskatterna, vilket interpellationen på intet sätt berörde, villjag ändå göra ett par konstateranden. När vi fortsättningsvis skall behandla detta ärende iriksdagen är det bra att veta att det statsfinansiellt absolut inte har någonbetydelse om vi går på linje vad gäller naturgasbeskattningen.Praktiskt kan vi, för att få en lämplig majoritet, behålla oförändrad skatt pånaturgasen. Det kan vara energipolitiskt viktigt, och eftersom detstatsfinansiellt inte har någon betydelse bör det vara en lätt match att kansket. o. m. åstadkomma ett enigt Prot.1985/86:116 utskott i frågan. Det är den slutsats man kan dra av den härdebatten. Jag menar att i allt väsentligt måste - jag bedömer ocksåatt det är så - en energiskattehöjning, om vi nu beslutar oss för en sådan,vara energipolitiskt motiverad. Det måste alltid vara det vi utgår från. Skullevi gå efter någonting annat - om här skulle ha rätt - hamnar vialldeles snett. Vi har i i stor enighet, med mycket små undantag,lagt fast en energipolitik, och den bör alla vara angelägna om att vitillämpar på ett sä praktiskt och ekonomiskt sätt som möjligt. Överläggningenvar härmed avslutad. 5 §Svar på interpellation 1985/86:154 om forskningsprojektet har i sin interpellation framfört kritik motuniversitetet i och . Kritiken går bl. a, utpå att man i forskningsprojektet inte har följt olika etiska regleroch författningsbestämmelser. Mot dennabakgrund har ställt följande frågor till mig: "1, Avser regeringen att vidta några åtgärder somföljd av att i anser att det är godtagbart att just delegala och andra mekanismer sätts ur spel som tillkommit för att garantera attallmänheten och massmedia får insyn i och kontroll av myndighetensverksamhet? 2, Avserregeringen att författningsreglera svenska myndigheters möjligheter attanvända oklarheter, fintlighet, nyspråk och t, o, m, ren lögn i sinarelationer med medborgarna? 3, Avserregeringen att vidta några åtgärder som följd av att statistiska centralbyråndisponerat sina medel för en dyr opinionsannons riktad till statsministern ochpartiledarna och därmed utövat lobbyverksamhet i rent politiska frågor? 4, Avserregeringen att tillgodose önskemål att datalagen intelängre skall tillämpas för dess dataregister och att myndigheten inte längreskall stå under datainspektionens tillsyn?" - Så långt , ordagrant återgivna. Som svar på fråga 1 vill jag säga att det inte i förstahand är regeringens sak att vara kontrollinstans. För denna uppgift finnssärskilda myndigheter som JO och JK. Regeringen har därför inteför avsikt att vidta någon åtgärd av det slag efterlyser. Jag vill tillägga att besvär har anförts hos regeringenöver datainspektionens beslut i Metropolitärendet. Innanärendet har beretts i departementet vill jag inte närmare kommentera det. Det är mycket angeläget att forskning även ifortsättningen skall kunna ske med användning av registerdata. är detav stor vikt att det finns klara regler för sådan forskning. Regeringen hardärför bl. a. anordnat en diskussion med företrädare för forskningssamhälletoch datainspektionen. Diskussionen gällde frågan hur man skall göra avvägningenmellan å ena sidanintresset av att vi får nya kunskaper och å andra sidan skyddet för denpersonliga integriteten. Inom övervägs hurdenna diskussion skall följas upp. Svaret påfråga 2 är nej. När det gäller fråga 3 om annonseringen kan mannaturligtvis ha olika uppfattningar om lämpligheten av det berörda förfarandet.Inte heller i detta avseende ankommer dét emellertid på regeringenatt överväga några åtgärder. Sorn svar på fråga 4 vill jag säga att det är ensjälvklarhet att i likhet med alla andraregisteransvariga skall vara underkastad datalagen. Såvitt jag har kunnatutröna har inte heller centralbyrån uttryckt några sådana önskemål som harpåståtts. Också svaret på denna fråga är alltså nej. Jag kan i sammanhanget nämna att frågan om utformningen avreglerna för sådana personregister som förs för forsknings- ellerstatistikändarnål har diskuterats bl, a, i samband med regeringens proposition1984/85:133 om skärpningar av statistiksekretessen, I likhet med ett flertalremissinstanser avvisade dock regeringen och sedermera också riksdagenstatistikutredningens tanke att generellt upphäva datalagens tillståndstvångför personregister avsedda för forsknings- och statistikändamål. När det gäller datalagen vill jag erinra om att regeringengivit data- och offentlighetskommittén i uppdrag att utreda bl, a, om skyddetför den personliga integriteten behöver kompletteras. I kommitténs direktivsägs att kommittén bör överväga om det bör krävas ett beslut av föratt en myndighet skall få föra ett personregister som innehåller särskiltintegritetskänsliga uppgifter, krävs normalt endast tillstånd avdatainspektionen. Avslutningsvis vill jag säga att Metropolrtdebatten harlärt oss alla att bl. a. vara mycket uppmärksamma på integritetsfrågorna iforskningssammanhang. Man måste dock ha i åtanke att Metropolitprojektetstartade före datalagens tillkomst. Jag hartidigare uttalat att det äruppenbart att tillstånd inte skulle ha meddelats för vissa delar avregistreringen i detta projekt i de former som man här har tillämpat. Omtillstånd hade sökts skulle t, ex, kraven på information ha ställtsmycket högre än då. 17GÖTHE (): Jag tackar justitieministern för svaret. Jagtror att det är ganska många som är förvånade över delar av justitieministernssvar. De drygt 15 000 människor som har kommit att bli offer för Metropolit -och alla de som är fäder till, eller samboende eller gifta med, dem som ärfödda och uttagna till detta projekt - tror jag är förvånade över attregeringen inte tänker vidta någon, som det heter, omedelbar åtgärd. Justitieministerns svar är delvis intetsägande. Han haralldeles säkert tagit del av all den publicitet som avslöjandet om Metropolitväckte. Men jag måste då fråga justitieministern om han ändå inte har engageratsig mer i detta än vad svaret till mig ger vid handen. Har justitieministern funderat över hur dessa människor,som dragits in i detta s, k, forskningsprojekt, upplever sin situation sedan degenom avslöjanden av journalister - det var den vägen det kom fram - har fåttklarhet, i att 7 protokoll 1985/86:113-116 detta ärännu ett fall av intrång i privatlivets helgd? Man gör i forskningens namnundersökningar om människor som inte ens vet om att de är föremål förundersökningar. Jag har i min utförliga interpellation i 14 punkterredogjort för ett antal fel och lagöverträdelser. Jag konstaterar nu attjustitieministern inte vederlägger på någon av dessa punkter. Vi kan alltsåutgå från min fellista. Det är emellertid uppseendeväckande att justitieministernhävdar att regeringen inte har någon uppgift i detta sammanhang. Han säger attregeringen inte är någon kontrollinstans. Justitieministern hänvisar till JOoch JK. Jag vill ställa en fråga: Om brottsligheten skulle öka ännu mer i vårtland, efterlevnaden av lagarna upphör mer eller mindre - skulle justitieministernäven då hävda att regeringen inte är någon kontrollinstans, och att det är JKoch JO som får klara detta? Får jag fråga justitieministern: det inte så attregeringen har skyldighet att se till att lagar, regler och förordningar följsoch har det övergripande ansvaret? Vad JO och JK skall se till är atttjänstemännen sköter sina åligganden. Interpellationens första fråga var om justitieministerngodtar att insynsmekanismerna sätts ur spel, just de som kommit fill denenskildes skydd. Jag tolkar hans svar så, att regeringen i varje fall intetänker vidta några korrigerande åtgärder. Dessa paragrafer om rätten till insyn finns isekretesslagen och är alltså ytterst en del av tryckfriheten. Var det något somden gamla stammens justitieministrar satte en ära i så var det att försvaratryckfriheten och det öppna samhället. Justitieminister svar ärotillfredsställande. Jag måste be statsrådet att han förtydligar sig i fråga omdetta. Flera av dem som har drabbats av Metropolit har kontaktatmig. Jag har också fått veta hur det går till när någon av dessa drabbade harvänt sig till institutionens kansli för att få datautdrag om sin person, närdet nu har uppdagats att man finns med. Man har rätt att få veta vad det stårom en. En av dessa personer bad personligen så tidigt som den 13februari att få ett sådant utdrag. Han har ännu inte fått något. För att göraen lång historia kort - jag har fått verkligt detaljerade berättelser frånMetropolits offer - kan jag säga att det tyder på förhalningstaktik fråninstitufionens kanslis och projektledningens sida. Det har också kommit framatt det med hänvisning till viss sekretesslagstiftning inte kommer att lämnasut samtliga uppgifter så som har utlovats. Den enskilde får alltsåinte veta allt som Metropolit registrerat om honom eller henne. Jag tror inte att den allmänna rättsuppfattningen godtarett system där den som finns med i ett register jnte ens får veta vad sompåstås om honom eller henne. 18 MARGITTAEDGREN (fp): Vi diskuterar nu datoriseringsfrågor medanledning av att människor i blivit skrämda av de brister i skyddet avden personliga integriteten som återigen uppdagats - mer eller mindre av enslump. är det forskare och forskningens frihet som äri fokus. Det hjälper inte att datainspektionen i fråga om Metropolit har lämnatsitt tillstånd till den registeransvarige. Människor som ingår i registret känner sig utsatta,kränkta och rädda. Deras förtroende för undersökningens och undersökarnasförmåga att skydda deras integritet är lågt. När det gäller datateknikens användning visarundersökningar som är utförda av att det inte bara ärhotet om samkörningar som skrämmer och som kritiseras av medborgarna, utanockså att svenskarnas förtroende för sättet att datorisera samhället harsjunkit betydligt. Detta beror säkert på att kunskaperna om vad datorer kananvändas till har ökat. Men det beror också på ätt vi har haften rad fall då uppgifter som samlats in för ett ändamål använts för ett heltannat. Detta är i grunden mycket allvarligare än enstakauppflammande debatter. Förtroendet hotas i grunden. Inställningen att vi måsteskydda oss mot vårt eget samhälles olika organ kan utlösa handlingar och fåkonsekvenser som vi inte kan överblicka. Kammarens ledamöter har i olikainsändarspalter säkert läst råd om hur man kan vägra att delta i undersökningareller hur man kan sabotera dem genom att ange felaktiga personnummer. Dessa rådär typiska exempel på att vi människor då vi känner oss hotade också får utloppför vår fantasi och kreativitet, och i det här fallet alltså på ett destruktivtsätt. Vi i menar att forskningens frihet äroomtvistlig och att samhällsvetenskaplig forskning behövs. Men med denna frihetföljer också ett ansvar. Och detta ansvar innebär att forskarna följer de lagarsom landets riksdag har stiftat.