prot · G909112 · 1985-12-31 00:00:00 — Detta gäller inte minst förändringen i samband medutslussningen och sektoriseringen inom psykiatrin, där också de äldremänniskorna kommer in i olika sammanhang just vid en sådan förändring. Men det är inte bara som måste fungera utanäven sjukvården och inte minst den kvalificerade sjukvården. Om inte den närakvalificerade sjukvården fungerar, kan heller inte ambitionen att de gamlaskall kunna bo kvar hemma förverkligas. Från moderat sidapoängterade vi detta i samband med att vi fattade beslut om HS 90-reformen. Viframhöll att om vi skall klara av köerna när det gäller höftleds- ochstarroperationer och andra sådana sjukdomstillstånd är det nödvändigt att vihar en väl fungerande kvalificerad sjukvård. Då pekade vi bl. a. på att detmåste finnas en balans mellan den kvalificerade slutna vården och den öppnaprimärvården. Jag vill än en gång understryka behovet av att verkligen klara avdessa viktiga frågeställningar. Det får inte vara så i vårt välfärdssamhälleatt de gamla skall behöva vänta på höftleds- eller starroperationer.Detta är sannerligen inget bevis på svensk välfärd. När man inte orkar och inte vill bo hemma längre därföratt man upplever den boendeformen som otrygg, anser vi moderater att det ärsjälvklart att man skallha rätt till en mera kvalificerad omsorg. Även här måste det finnas alternativ.Det finns nu tendenser att enbart satsa på med enskilt boende. Vimenar att servicehusen är bra för många gamla. Det är många som trivs och mångasom kommer att trivas i den formen av boende även . Men här måstefinnas alternativ, t. ex. med helinackordering och med modell frånde gamla ålderdomshemmen. Vi slår nu inte vakt om de gamla ålderdomshemmens småkyffen till bostadsrum. Givetvis måste de gamla ålderdomshemmen saneras ochförbättras, men den formen av omsorg och boende får inte slås ut. Vi vet attmånga gamla önskar att få bo kvar inom ramen för just den formen av boende ochomsorg. Vi menar också att det finns ganska stora resurser inomden enskilda vården. I samband med den förändring som sker av olika vårdformer,både öppna och slutna, vet vi att här finns resurser som vi kan ta till varaför att klara också valfrihetsbehovet för de gamla, och detta framhåller vi iolika sammanhang. Jag vill också ta upp de speciella behov som särskiltutsatta grupper av äldre har. Jag tänker då framför allt på de senildementa, degamla som lider av svår senilitet. Här finns risk för en alltför långtgåendeintegreringstanke. Jag kan relatera till långvårdsavdelningen i mitt eget län,där t. ex. den gamla lantbrukarhustrun hamnar på en långvårdsavdelning, givetvistvingad beroende på att denna omsorgsform är nödvändig för henne. Hon finnersig till rätta där. Men inom ramen för integreringen kommer sedan också mycketsvårt senildementa patienter till samma avdelning. Detta kommer att innebäraväldigt stora påfrestningar för de patienter som är mentalt friska. Det innebäri många fall också svåra påfrestningar för personalen. Jag tycker att dessa situationer visar att vi måste taindividuell hänsyn. Det är ju inte alls säkert att de som lider av svårsenilitet heller får den adekvata vården inom ramen för en långtgåendeintegrering, utan här gäller det verkligen att anpassa vårdformerna utifrån devårdbehov som finns och utifrån hänsyn till de enskilda människor som måstevistas inom äldreomsorgen och inom långvården som sådan. Jag vill i detta sammanhang också relatera till en artikeli , där man pekar på just att de äldre som lider avsenilitet ofta är en bortglömd grupp inom äldreomsorgen. Man redovisar vilkenlivssituation , , har. Det heter att hon mår dåligt, beroende på attsamhället inte möter hennes behov med en adekvat vård och omsorg. Det här visarhur nödvändigt det är just med en individrelaterad vård och omsorg när detgäller de äldre. Låt mig också mot bakgrund av detta rent ideologiskt säga,att om vi ser på äldreomsorgen , om vi ser på hur de gamla människorna hardet i vårt samhälle, får vi klart belägg för att kollektivismen som ideologi,som låt mig säga övergripande vårdauktoritet, inte stämmer med de gamla människornasönskemål. Det är i stället utifrån en mera individualiserad vårdinriktning somvi kan klarade mänskliga och sociala behoven för de äldre. Vi får inte låsa ossi kollektiva lösningar i olika sammanhang. Vem skall bestämma över äldreomsorgen? Det ären utomordentligt viktig fråga. Men, säger någon, har den frågan aktualitet ? Ja, frågan har en utomordentligt stor aktualitet inom ramen för svensk Omsorg om äldre och handikappade Omsorg om äldre och handikappade Jag skulle vilja säga att det vilar en tung förmyndarmenta-litet överäldreomsorgen i vårt land . Det är bl. a. därför som vi frånmoderat sida under årets riksdag sagt: Öka de äldres valmöjligheter, valfrihetoch självbestämmanderätt i skilda livssituationer! Vi kräver att valfrihetskall skrivas in i socialtjänstlagen, så att de gamla kan visa på ett stadgandei socialtjänstlagen som innebär: När jag behöver vård, då skall ni visa respektför mina önskemål. Det är säkert bra att den som tas om hand inom äldreomsorgoch långvård får ett eget rum. Men om det egna rummet har samma vitmenadeväggar som fyrbäddsrummet eller tvåbäddsrummet, så är det inte fråga om någonsärskilt revolutionerande social förändring. Det får inte vara så att man barakan påverka det egna rummets vara eller inte vara. Från moderat sida säger viatt det egna rummet är viktigt och att vi ställer upp bakom den principen, menvi vill gå längre. Vi vill ta ett nytt steg in i trygghetssystemet förde gamla,och vi säger att man inte bara skall kunna påverka situationen när det gälleratt få ett eget rum eller inte, utan man skall kunna påverka sin egenlivsmiljö, sin egen vårdinriktning. När vi säger detta framför vi inte kritik mot de människorsom arbetar inom äldreomsorg och långvård . De gör utomordentligt finaarbetsinsatser. När vi vill ha alternativ på de gamlas egna villkor, är detinte detsamma som kritik mot dem som arbetar inom äldreomsorgen, utan tvärtom.De vårdformer som bedrivs i eller landstingskommunal regi blirinte sämre, om det finns alternativ för de människor som söker alternativ.Personalen som arbetar inom eller landstingskommunal vård och omsorgi dag får det inte sämre, om man skapar alternativ, där de kan få andraarbetsgivare eller rent av kan bli sina egna genom att själva starta och drivavårdverksamhet i olika sammanhang. Inriktningen blir heller inte lidande på ensådan utformning av äldreomsorgen. Från moderat sida beklagar viutskottsmajoritetens negativism när det gäller vårt radikala förslag om ökademöjligheter för de gamla att påverka sin egen situation. Jag vill läsa urbetänkandet, s. 5, där utskottet skriver om socialtjänstlagen: "Enligt socialtjänstlagen skall socialnämnden verkaför att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt och att haen aktiv och meningsfull tillvaro med andra. skall också verkaför att äldre människor får goda bostäder och ge dem som behöver det stöd ochhjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. skall inrättas föräldre med behov av särskilt stöd." Här står det om myndigheternas, politikernas ochkommunernas skyldighet. Man skall ställa upp på det ena eller andra sättet.Men vad som fattas här är den självklarheten att den som skall ta emot vårdenockså skall kunna bestämma i större utsträckning. Det är det vi har krävt ochdet är vad utskottsmajoriteten säger nej till. Utskottsmajoritetens motiv för avslag är inte särskiltupplyftande läsning. Jag citerar några rader på s. 15 i utskottsbetänkandet: "I vilka former och genom vilken vårdhuvudman vårdskall erbjudas måste emellertid avgöras av de för vården ytterst ansvarigakommunala huvudmän- nen.Därtill kommer att uppfattningarna ofta kan gå starkt isär när det gäller vadsom skall anses vara en god vård och därmed även när det gäller bedömningenav vad som är skälig kostnad. bör vidare starka skäl föreliggaför att införa regleringar som innebär ingrepp i den kommunala självstyrelsen.Utskottet anser inte att sådana skäl föreligger i nu aktuellt hänseende." Vad säger man här? Jo, man säger att formerna för hur vårdskall bedrivas och vem som skall vara huvudman för vården skall bestämmas av dekommunala huvudmännen. Detta är det viktiga. Formerna för vården ochhuvudmännen skall kommunalpolitikerna bestämma om. För oss moderater är det självklartatt de gamla själva skall bestämma om formerna för vården och huvudmännen. Sedan säger man att uppfattningarna går isär när detgäller vad som är god vård. Ja, tacka för det! Det är nu så en gång för alla,ärade kammarledamöter, att vi är olika som människor. De uppfattningar som visom finns i denna kammare, valda av folk, har går isär om väldigtmycket, om vad som är bra livskvalitet osv. Är det då underligt omuppfattningarna går isär när det gäller de gamlas syn på vilken vård och omsorgsom är bra och riktig för dem själva? Det är självklart att uppfattningarna gårisär. Det är just detta som vi moderater tar som intäkt för att skapa valfriheti äldreomsorgen, under det att utskottsmajoriteten tar detta som intäkt för attinte skapa valfrihet i äldreomsorgen. Vidare sägs, att det som vi föreslår dessutom innebäringrepp i den kommunala självstyrelsen. Vi moderater anser att det är just denformen av ingrepp i självstyrelse som är rimlig och berättigad -därför att de ingreppen sker till förmån för de enskilda människornas önskemål. Jag villtill sist citera ytterligare ett par rader i utskottsbetänkandet: "Utskottet anser att det skulle föra alltför långtatt ge den enskilde en allmän rätt att kräva vissa insatser utan hänsynstagandetill kommunens planering och möjligheter." Dettavisar återigen hur man sitter fast i det gamla förmyndartänkandet. Vi moderater menar att inom ramen för deanslag som kommuner och landsting anvisar för äldreomsorgen skall de gamla självakunna bestämma vilken vård de vill ha. När det gäller behovsbedömning måstegivetvis en bedömning utförd av läkare och vårdpersonal, dvs. denbehovsbedömning som sker i regi, komma in i bilden. Kostnaderna och kostnadsramen är också ett argument förutskottet att avstyrka vårt förslag, men vi säger klart ifrån att den kostnadsom kommunen har för motsvarande vård givetvis måste vara taket, även föralternativen. Därmed faller utskottsmajoritetens hela kostnadsresonemang idetta sammanhang. Vi kommer igen från när detgäller att ta detta viktiga nya steg in i välfärden för de gamla, ett steg sominnebär att de själva får möjlighet att påverka sin livssituation ungefär påsamma sätt som de har haft möjlighet att påverka sin situation under sin aktivatid. De gamla människorna i vårt land är värda den möjligheten. Jag ber att med detta få yrka bifall tillreservationerna 1, 2, 3 och 5, som är fogade till utskottets betänkande. Omsorg om äldre och handikappade 5 protokoll 1985/86:112 Omsorg om äldre och handikappade 56RUNE (): Jag är inte talesman för utskottet. Det är enannan av utskottsledamöterna, som kommer upp i debatten . Men när jag harlyssnat till måste jag säga att jag inte känner igen den bild hanhar målat upp av åldringsvården . Jag har rest ganska mycket i detta land.Jag har besökt många ålderdomshem och , och jag har talat med väldigtmånga åldringar. Men jag anser inte att de upplever sin situation på det sättsom här vill göra gällande. Det är ju ändå så, , att kommunerna har detyttersta ansvaret för åldringsvården och för omsorgen om äldre handikappade.När det gäller inflytande på planeringen kan jag ge ett exempel. Vi har i minegen kommun i gång byggandet av ett , där det skallbli dygnet-runt-service. Vilka är det då som har varit med och fått diskuteraoch lägga synpunkter på detta? pensionärsföreningarna, företrädare för demsom kanske får behov av just dessa vårdformer. Den dagen då manbehöver vård kanske man inte har samma möjlighet att påverka. Sedan vill jag ta upp en sak till. kostar pengar, och det skall vi ha klart för oss när vidiskuterar ekonomin i kommunerna och landstingen. Skall vi bjuda den bästavården, som vi vill göra, skall vi komma ihåg det när vi diskuterarkommunalskatter och landstingsskatter. Det betänkande vi nu behandlar gäller omsorg om äldre ochhandikappade. Det är en fråga som berör väldigt många grupper. Vad det gällerär vilka lagar och anvisningar som skall reglera vården och vilken utvecklingvi vill ha; en utveckling pågår ju ständigt. Vi måste se till attbestämmelserna inte hindrar utvecklingen - reglerna måste ge utrymme föranpassning till de behov som finns och de förhållanden som råder inom olikaområden. Jag delar helt uppfattning att det gälleratt se till att vården blir anpassad efter behoven och förhållandena. Den bästavården bygger man inte upp på samma sätt i en storstad och i mindre samhällenute på landsbygden. Man måste kunna anpassa vården tillförhållandena, och då får vi inte ha regler som hindrar detta. Av det skäletstår vi bakom reservation 1, som gäller bidragen till vården. Utskottetskrev 1985 - det är citerat i betänkandet: "Enligt utskottets mening bördet även i fortsättningen finnas en boendeform som ligger mellan åena sidan eget boende/servicehusboende och å andra sidan vård inomlångvården." Det är viktigt att de tankarna verkligen får genomslagskrafti verkligheten. Jag ber, herr talman, att i det sammanhanget få yrka bifalltill reservationen. När det gäller hemsjukvården, som ju är en fråga somdiskuteras i betänkandet, skulle jag, trots att statsrådet inte är här ,vilja ställa en fråga som gäller anhörigvårdskommitténs betänkande, som kom1983. Det har varit ute på remiss, och det bereds, har vi fått veta. Det skulle vara bra att få veta när det kommer en propositionsom grundar sig på utredningens betänkande. Det är en mycket viktig del iarbetet för en vårdform som många tycker är behövlig och som många vill ha. Ett antal ledamöter från har i motion So218 tagitupp handikappfrågorna. Ett avsnitt i den motionen gäller samordning avbilstödet och Omsorg om äldre och handikappade Vi menar att kostnaderna för färdtjänsten och PrOt.1985/86:112 bilstödet bör vägas mot varandra. Även de som inte har arbete menbor så att de inte har kollektiva färdmedel på nära håll börkunna få möjlighet att utnyttja bilstödet. Vi har fått veta att regeringen har tillsatt enutredningsman. Därför har vi inte följt upp motionen med något yrkande. Vi barahoppas att det kommer att ge resultat, att utredningsmannen skyndar på ochlägger fram ett positivt och bra förslag. Vi hade också ett yrkande om att i en utredning prövamöjligheterna till och formerna för en ombudsmannaverksamhet för handikappade.Utskottet har med anledning av yrkandet sagt att det inte nu finns skäl förriksdagen att ta ett initiativ på det området. Det finns ett starkt stöd frånhandikapporganisationerna och en stark opinion för det kravet. Men vi harställt oss bakom denna utskottets skrivning och avvaktar. Med det här sagda berjag att än en gång få yrka bifall till reservation nr 1 och i övrigt tillutskottets hemställan. 57MARGÖ (vpk): Jag och säkerligen även andrariksdagsledamöter får ibland brev från en kvinna i . Hon ställer gång pågång en besvärande fråga: Varför skall en handikappad betala för att i sitt hemfå maten i sig, sköta sin personliga hygien, klä av och på sig, förflytta sigoch få andra helt livsnödvändiga behov tillgodosedda? Om man godkänner svaret,att samhället inte har råd att utan avgifter ge hemtjänst åt handikappadeefter behov, inställer sig i alla fall några följdfrågor: Varför skall dessasociala hemtjänster medföra så stora skillnader i kostnad för den enskilde frånkommun till kommun? Varför skall avgiften vara satt så att man får betala meraför servicen ju mer handikappad man är? De här frågorna, som denna handikappade kvinna i Motalahar ställt och som jag delvis har följt upp i vår motion om , fåringet svar i utskottets betänkande. De tas inte ens upp till diskussion. Villkoren för färdtjänst varierar också mycket i landet.Riksdagen har i samband med beslutet om socialtjänstlagen uttalat attavgifterna för färdtjänsten för den enskilde skall överensstämma med avgifternaför kollektiva färdmedel. Men bara en bråkdel av kommunerna följer detta. Iöver av kommunerna är avgifterna avsevärt högre för denfärdtjänstbe-rättigade. Många kommuner tillämpar systemet att denfärdtjänstberättiga-de får betala i förhållande till resans längd. För den sombor i glesbygd och är färdtjänstberättigad blir det mycket dyrare att användasig av den servicen än det blir för den som exempelvis bor här i Stockholmslän. Skillnaden i kvalitet och i avgifternas storlek mellankommunernas hemtjänst och färdtjänst beror på att kommunerna själva har detavgörande inflytandet över dessa verksamheter. Utskottet konstaterar bara dettafaktum. Dessutom talar man om att vpk har ställt samma krav , ochutskottet har alltid avstyrkt dem. avstyrker utskottet våra krav ytterligareen gång. Skillnaderna i kommunernas avgifter för hemtjänst ochfärdtjänst är inte små, utan de måste betecknas som uppenbara orättvisor. 1985/86:1129 april 1986 Omsorg om äldre och handikappade slutsatsenbli att det kommunala självstyret inte fungerar tillfredsställande, och dåmåste staten ta sitt ansvar för hur kommunerna utformar sina handikappomsorger.Enligt vår mening, vilket vi också uttrycker i vår reservation, bör riksdagenge regeringen i uppdrag att utforma statsbidragsregler för kommunernashemtjänst och färdtjänst, regler som medför att kommunerna måste uppfylla bådekvalitetskrav och krav på rättvisa avgifter över hela landet. Som jag ser detfinns det knappast någon annan väg att gå än att genom statsbidragen styrakommunernas verksamheter på dessa områden. HCK har i en utredning kartlagt hur kommunerna lever upptill socialtjänstlagens 21 §. Det är den paragraf som beskriver kommunernasspeciella ansvar för människor med handikapp. Den här rapporten är knappast enuppbygglig läsning. Kommunerna lever inte alls upp till de uttalanden riksdagengjorde då socialtjänstlagen antogs. En första förutsättning för att en lag somskall garantera medborgarna vissa rättigheter skall fungera är givetvis att desom är berörda av lagen känner till dess innehåll. Annars kan det inte fungera. 50 av landets kommuner har inte brytt sig om att ge någonsom helst information till de handikappade kommuninvånarna om lagens innehåll.Endast tre kommuner har utarbetat en lättläst information om socialtjänstlagentill psykiskt utvecklingsstörda. Kommunerna följer alltså inte vad som harlagfästs i tredje och femte paragraferna. 151 av landets 284 kommuner har inte bedrivit någonuppsökande verksamhet bland handikappade, och hälften av landets kommuner harinte undersökt hur många handikappade som bor i den egna kommunen. Det sägersig självt att om kommunen inte ens vet hur många av dess invånare som har rätttill omsorger enligt 21 § eller känner till deras behov, finns det heller ingenmöjlighet att planera några insatser. Genom 21 § i socialtjänstlagen åläggs kommunerna attmedverka till att handikappade bereds meningsfull sysselsättning. Det är intefråga om att ta över statens ansvar för aibetsmarknaden på det här området, mendet är fastslaget att kommunerna skall medverka till att handikappade beredsmeningsfull sysselsättning. Bara 11 av landets kommuner har försökt fullföljadetta åläggande genom att upprätta särskilda sysselsättningsprogram medinriktning på handikappade. Det är klart att det finns många förklaringar tillkommunernas bristande handikappinsatser. Att socialtjänstlagen är en ramlag ären del av förklaringen. Redan när lagen antogs, uttalade vi från vpk:s sidafarhågor för att den ekonomiska utvecklingen i kommunerna skulle få en störrebetydelse för insatserna på handikappområdet än behovet av insatser. En ramlagkan alltid användas så att en omsorgsideologi som passar till resurserna blirgällande i stället för att ideologin får de resurser som behövs. Den största bristen i nuvarande ramlagstiftning är attmålen är så allmänt hållna. Det finns heller inga tidsperspektiv i lagen.Därmed kan man inte göra några avstämningar och se huruvida kommunerna har levtupp till de krav som ställs på dem. Framför allt är det så mycket svårare attutkräva ett ansvar när det brister. Därföranser vi från vpk att det behövs ett tillägg till 21 § med innebörden attkommunerna åläggs skyldighet att upprätta program inom särskildahandikappområden. För att programmen skall få en lagfäst giltighet bör defastställas av tillsynsmyndigheten för socialtjänstlagen, dvs. socialstyrelsen.Utskottet avvisar det yrkandet med hänvisning till att följden blir enlångtgående kontroll och reglering. har kommunerna en lagfäst skyldighet att utarbetaprogram för bostadsförsörjning och för barnomsorg. Om det inte fanns någonsådan skyldighet, tror jag att det skulle se ut likadant här i kommunerna sominom handikappområdet. Bara i undantagsfall skulle kommunerna upprätta sådanaprogram. Därför är det enligt vår mening ett rimligt krav att kommunerna åläggsskyldighet, precis som när det gäller bostadsförsörjning och barnomsorg, attutarbeta program inom handikappområdet. Utredningen som HCK har gjort - den kom förresten nu i år- visar också att de kommuner som verkligen har gjort särskilda handikapprogramockså har en bättre handikappomsorg än vad andra kommuner har. Om man utarbetarprogram, får det också en styrande inriktning på verksamheten. En annan orsak till kommunernas bristande omsorger ochplanering inom handikappområdet är att man saknar kunskap och erfarenhet på området.Över hälften av kommunerna har inte haft någon utbildning i handikappfrågorvare sig för tjänstemän eller för förtroendemän. Om man saknar kunskaper, manmå vara tjänsteman eller förtroendevald, har man också svårt att engagera sig ifrågorna, att se var det brister och vad man eventuellt vill lägga fram förförslag. Den utredning som HCK har gjort visar att inte ens hälften av landetskommuner har planer på att vidta några åtgärder för att handikappade skall fåen meningsfull sysselsättning, dvs. vad kommunerna är ålagda att göra enligt 21§. Detta måste tyda på att man i många kommuner inte ens känner till innebördenav 21 §. Vi anser att - i likhet med de utvecklingsbidrag somstaten betalar till utvecklingsinsatser inom social hemtjänst och barnomsorg -ett särskilt utvecklingsbidrag bör anslås till kommunerna försysselsättningsskapande åtgärder för handikappade. Jag yrkar bifall till reservationerna 4, 7, 8och 9 vid detta betänkande. Omsorg om äldre och handikappade 58AINA (): Jag kommer i mitt anförande att ta uppomsorgen om de äldre samt färdtjänsten och de reservationer som är fogade tillsocialutskottets betänkande 11 i dessa delar. kommer att ta uppomsorgen om de handikappade. Utskottet tillstyrker i betänkandet regeringens förslagnär det gäller anvisning av medel till omsorg om äldre och bidrag tillfärdtjänsten. Enligt socialtjänstlagen skall socialnämnden verka för attäldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt och att ha en aktivoch meningsfull tillvaro tillsammans med andra. skall också verka för att äldre människorfår goda bostäder och ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annanlättåtkomlig service. skall finnas för äldre med behov av särskiltstöd. Det ärsocialstyrelsen som har tillsynsansvaret, och styrelsen utfärdar Omsorg om äldre och handikappade allmännaråd till ledning för tillämpningen av lagen. beräknassocialstyrelsen ge ut allmänna råd om en samordnad äldreomsorg. När det gäller inriktningen av äldreomsorgenråder det nu liksom tidigare enighet i utskottet utifrån intentionerna isocialtjänstlagen. Men jag måste säga att jag blev något konfunderad när jaghörde anförande.