prot · G90993 · 1985-12-31 00:00:00 — Hur snabbt utvecklingen gärbelyses av aff regeringen i finansplanen räknade med ett oljepris pä ,att konjunkfurinsfifufet vid sin föredragning för finansutskottet räknade med19 dollar, att det i utskottets betänkande talas om och att priseti går var per fat. Effekten på världsekonomin av denna snabba förändring blirnaturligtvis, på kort sikt, en bättre extern balans hos de länder som har ennettoimport av olja och en försämring av bytesbalansen för de oljeproducerandeländerna. Den förväntade positiva effekten för de oljeimporterandeindustriländerna kan dock motverkas av en minskad efterfrågan påindustriprodukter från oljeländerna, medan en viss förbättring kan väntas frånde icke oljeproducerande , vars situafion under många är varitmycket bekymmersam. Den fallande dollarkursen kan dessutom för dessa länderinnebära en i varje fall tillfällig lättnad i skuldfällan. En kortsiktigtpositiv effekt pä världsekonomin kan under alla omständigheter bli resultatetav de sjunkande oljepriserna. Vilka effekterna blir på världsekonomin på litet längresikt blir beroende av om de oljeimporterande länderna använder det ökade realautrymme som skapas av fallande oljepriser till att stimulera ekonomin och ökakonsumtionen eller om det föranleder vissa kontrakfiva åtgärder för attmotverka uppgången. Utvecklingen blir också beroende av om OPEC-länderna och deandra oljeproducenterna drar ned på sin efterfrågan eller om man accepterar enförsämrad extern balans. Svårigheterna att på den här punkten förutseutvecklingen hänger också samman med att den internationella betalningsstatistikenhar den egenheten aff den uppvisar ett stort globalt underskott. Om man läggersamman de olika handelsblocken, såsom statistiken redovisar dem, finner mannämligen ett fotalt underskott i världshandeln på ca , ochdet blir då ett metafysiskt problem att finna ut var överskottet finns.En troligare förklaring är ett jättelikt statistiskt fel. För del gäller under alla omständigheter, att denbilligare oljeimporten kommer att få en positiv verkan på vår ekonomi under1986. Också den lägre dollarkursen kan fä en viss positiv nettoeffekt på vårekonomi, men här blir slutsatserna mer osäkra. Det är dä självklart att de prognoserför svensk ekonomi som gjordes upp nu behöver revideras.Konjunkturinstitutet har gjort en värdefull sammanställning av hur desjunkande oljepriserna och den lägre dollarkursen kan komma att påverka svenskekonomi. Dessa beräkningar leder till att bruttonationalprodukten kan kommaatt bli ungefär 1/högre, den privata konsumtio- nen 1 %högre, inflationen lägre och handels- och bytesbalansen ca 5 PrOt.1985/86:93 miljarderbättre än enligt de beräkningar som gjordes . Det skallunderstrykas aff beräkningar utgick från ett oljeprispå per fat och en dollarkurs på . beräkningar,som gjordes för knappt en månad sedan, kan som sagt behöva reviderasytterligare med tanke på aff såväl oljepriset som dollarkursen har sjunkitytterligare sedan beräkningarna gjordes. De positiva effekter på svenskekonomi som har räknat fram kan alltså komma att bliännu större, om det lägre oljepriset och den lägre dollarkurs som gäller idagsläget blir bestående eller om nedgången fortsätter. Det skall slufligen understrykas i den här resumén avutvecklingen , att kombinationen av lägre oljepriser ochfallande dollarkurs också kommer att få en positiv effekt på statsbudgeten. Fördet första kan stat och kommun komma att få ökade skatteintäkter till följd aven ökad lönesumma och dessutom större momsintäkfer som resultat av en ökadprivat konsumtion. För det andra kan statens kapitalkostnader för den del avstatsskulden som regleras i dollar komma att minska. Den positiva effekten påstatsbudgeten kan preliminärt beräknas till ca , varav 2,5miljarder skulle falla på ökade skatteintäkter och 1/2 miljard på lägreränteutgifter. Också här gäller att om utvecklingen i riktning mot lägreoljepris och lägre dollarkurs skulle fortsätta blir effekten större. Vi kanockså se genomslag av denna utveckling redan i senastebudgetprognos, som förutser ett betydligt lägre budgetunderskott innevarandebudgetår, . Jag skall återkomma till vissaslutsatser av det förväntade lägre budgetunderskottet och också till frågan omhur man skall hantera de ökade skatteintäkter som kan komma att tillfallakommunerna. Högre tillväxt, lägre inflation och bättre extern balans -så ser förutsättningarna uf för svensk ekonomi . Detär emellertid då viktigt aff stryka under att detta infe är resultatet av någraåtgärder i , Det är inte resultatet av en förbättrad inhemskkonkurrenskraft, infe uttryck för någon industriell förnyelse och inte en följdav några beslutade besparingar i de offenfliga utgifterna. Jag tror att det ärviktigt att göra detta konstaterande. De väsentligt bättre förutsättningarnaför svensk ekonomi som kan urskiljas är inte resultatet av någraförändringar i den inhemska ekonomiska polifiken. Det finns också anledningunderstryka osäkerheten i de aktuella bedömningarna . Slutsatsen avdefta är att vi behöver en viss beredskap för en annan utveckling, även om defaktorer vi nu kan skönja ger oss rika möjligheter att rätta till obalanserna ivår ekonomi, främst i budgetunderskottet och bytesbalansen. Vi bör i detsammanhanget kunna ta lärdom av vårt grannland , där ju en betydande delav de ekonomiska framgångarna grundades pä intäkterna från oljefälfet och därman av det skälet underlät att omstrukturera och förnya industrin i övrigt.Samfidigt tillät man en inhemsk kosfnadsstegring som, bortsett frånenergikostnaderna, var betydligt högre än i jämförbara länder. Det riskabla meden sådan ekonomisk politik belyses av den aktuella utvecklingen och har ocksåbelysts i en aktuell . Lärdomarnaav oljekriserna - tidigare och - är att välståndet i en 13 industrinationär en skör planta som ständigt måste vårdas och att man inte kan slå sig tillro. Ett land som , som i så hög grad är beroende av handeln medomvärlden och som i så hög grad lever i internationell konkurrens, måste ha enständig beredskap för oförutsedda händelser på det internationella planet.Erfarenheterna från oljekriserna-om man så vill av "OPEC:s uppgång ochfall" - är också att världssamfundet behöver fungerande, internationellaekonomiska mekanismer. FN:s, och arbete för att bevara ochförstärka frihandeln, att konstruera regler för det internationella varu- ochtjiinsteutbytet och skapa respekt för dessa regler samt att stabilisera deninternationella valutamarknaden förtjänar allt stöd från svensk sida. Enutbredd protektionism, stora fluktuationer i råvarupriserna och ett instabiltinternationellt betalningssystem skulle i hög grad missgynna . Huvudfrågan i dagens debatt bör mot den härbakgrunden vara: Hur skall vi utnyttja de lägre oljeprisernas posifiva verkan påvår ekonomi? Här finns olika möjligheter. , socialdemokratiskledamot av finansutskottet, har i några tidningsartiklar pläderat för att detav oljeprissänkningen skapade utrymmet för ökad privat konsumtion skall dras intill staten genom höjd skatt på olja och bensin. En annan socialdemokratiskekonom, , menar å andra sidan att den senaste tidens förändringarskapar ett drömläge för svensk ekonomi som bör utnyttjas för aff underlättaavtalsrörelsen genom att möjligheterna nu blir större att få reallöneökningarutan att detta negativt påverkar samhällsekonomin, om man låter de sjunkandeoljepriserna komma konsumenterna fill godo. Båda dessa ståndpunkter ärrespektabla och väl värda debatt, och jag utgår från att dagens debatt, inteminst mot bakgrund av vad finansministern i går hade att meddela om regeringensskatteplaner, kommer att belysa denna aktuella frågeställning. Dess värre präglades diskussionen i finansutskottet kringbetänkandet om den ekonomiska polifiken i väldigt liten grad av denna nyautveckling. När gjort en föredragninginför utskottet av sina beräkningar av de sänkta oljeprisernas effekter påsvensk ekonomi, ille finansutskottefs socialdemokratiska majoritet inte ge osstillfälle att tänka ens på vilka slutsatser som skulle dras avkonjunkturinstitutets nya bedömningar. Det är från den utgångspunktenöverraskande att finansutskottets betänkande - och jag tänker i dettasammanhang på majoritetstexten - på några punkter tycks innehålla bedömningarsom är nya och som avviker även från . Mot bakgrund av denosäkerhet som självt markerat vid föredragningen är detsvårt att förstå hur finansutskottets egna slutsatser har vuxit fram. Jag kaninte säga att jag tycker att finansutskottets betänkande, och då tänker jagfrämst på majoritetsfexfen, är särskilt aktuellt eller särskilt framåtsyftande.Majoritetstexten ger inget svar på hur man skall hantera de lägre oljeprisernaoch på dessas betydelse för den pågående avtalsrörelsen. är det förståeligt att den socialdemokratiskamajoriteten i finansutskottet haft svårigheter aff presentera en aktuellbeskrivning av den ekonomiska politiken i . Regeringen ändrar juståndpunkt i vikfiga ekonomiskpolitiska frågor från fid till fid, och iblandfrån vecka fill vecka, och det är väl inte alltid så att man bryr sig om att underrätta sina parfivänner ifinansutskottet om vad som är på gång. Det finns många exempel på ryckighefen och obeslufsamhefeni regeringens ekonomiska politik. Från oppositionens sida har vi alltsedanfinansdebatten haft anledning att påminna om detta. Vi har haftanledning att påminna om hur socialdemokraterna ändrar ståndpunkt och säger ensak för att eller några månader därefter göra något annat. Det gäller t. ex. den ändrade attityden tillmarginalskaftereformen. där socialdemokraterna, efter att ha vunnit 1982 årsval, på egen hand och utan samråd med dem som man hade träffat överenskommelsemed ändrade i skatteskalorna och försämrade inflationsskyddet. Det gäller detautomatiska inflationsskyddet i skattesystemet, som man utlovade skulleåterinföras fr. o.m. 1987 efter det aff man hade slopat det . men därdet av gärdagens meddelande frän regeringen framgår att det nu inte blir någotfullständigt och automatiskt inflationsskydd vare sig 1987 eller 1988. Detgäller reglerna för skatteufjämning, där regeringen förutsågatt man skulle återkomma med förslag senare , men tycks det inte kommanågot förslag. Det gäller också höjningen av omsättningsskatten på aktier. Manhar tidigare vid upprepade tillfällen avvisat kommunistiska förslag i denna riktning,och finansministern meddelade så sent som att någon höjninginte var aktuell, för att meddela att man föreslog enfördubbling av omsättningsskatten på aktier. Det är naturligtvis så att den här ryckigheten, eller omman så vill opålitligheten i regeringens handlande, skapar oro och osäkerhethos de olika aktörerna på marknaden. Man tvingas vänja sig vid att regeringensutfästelser kanske bara håller , och det undergräver naturligtvisförtroendet för regeringens ekonomiska politik. Ett viktigt exempel är självfallet inflafionsbekämpningen.Regeringen har sedan den tillträdde oavbrutet upprepat attinflationsbekämpningen ar en huvuduppgift för den s. k. tredje vägens politik,som socialdemokraterna vill driva, 1984 och 1985 gick regeringen uf medpreciserade inflationsmål i hopp om att kunna påverka övriga aktörer i denekonomiska polifiken att bidra till en lägre inflationstakt. Att dettamisslyckades och att inflationen faktiskt blev högre beror framför allt på attregeringen själv misslyckades i sin inflationsbekämpningspolifik. Målet om inflation 1984 blev, som vi alla vet, i realiteten merän . och inflation 1985 blev i realiteten mellan 5,5 och . Det är naturligt om arbetsmarknadens parter och andraaktörer på den ekonomisk-politiska scenen med dessa erfarenheter i minnetkänner skepsis även inför regeringens uppgifter , att det nu skall varamöjligt att pressa ner inflationen till eller lägre. Det är dess värre såatt det infe finns något utbrett förtroende för regeringensanfiinflafionspolifik. Jag säger dess värre, därför aff det är självfallet såatt vi i skulle ha stor nytta av aff inflationen pressades ned. Det är inte möjligt att förutse utvecklingen avavtalsrörelsen och än mindre att bedöma de samhällsekonomiska effekterna avutfallet av lönerörelsen. Jag vill emellertid mot bakgrund av lönerörelsensstrategiska betydelse för vår ekonomiska utveckling göra några kommentarer. Prot, 1985/86:93 Prot,1985/86:93 Jag känner förståelse för det missnöje som finns på mångahåll över den egna löneutvecklingen. Nettolönen, dvs. vad man får behålla efterskaft, är för många löntagare densamma som , om man räknari fast penningvärde. har reallöneutvecklingen varit negativ;man har fått behålla mindre av det man tjänat ihop. Missnöjet har naturligtvisblåsts under av socialdemokraternas löften om reallönehöjningar bara socialdemokraternafick fa över regeringsmakten. Otåligheten hos löntagarna över de uteblivnareallönehöjningarna har också lett till olika former av missnöjesyttringar.Löftespolitiken har slagit tillbaka mot dess upphovsmän. Detta missnöje har dessutom - i varje fall pä detkänslomässiga planet -påverkats av utvecklingen på akfiebörsen. Här är det vikfigt att påpeka det självklara:Möjligheterna till lönehöjningar blir inte större i ett företag med sjunkandebörskurs än i ett företag med stigande börskurs - tvärtom. Det finnsnaturligtvis ett större utrymme för lönehöjningar i ett aktiebolag med godutveckling pä aktiebörsen. Erfarenheterna är ju att närbörskurserna och lönsamheten sjönk i de svenska aktiebolagen, då sjönk ocksåreallönerna och sysselsättningen. Det finns därför ingen anledning förlöntagarna att se på stigande börskurser med antipati. Ett välskött och solittföretag, vars aktier efterfrågas och som har en god lönsamhet, är ocksåvanligen en trygg arbetsplats med goda framtidsutsikter, i varje fall vadgäller producerande företag. Det utesluter inte att det finns behov av en självsaneringinom aktiehandeln med syfte att säkerställa en likvärdig behandling av allaakfieägare och ge alla rätt till samma information. Formerna för riktadeemissioner av aktier och den graderade rösträtten, i varje fall förnyemitterade aktier, är företeelser som kan ifrågasättas frän dennautgångspunkt. Löntagarnas naturliga mäl är ökad köpkraft. Det är likanaturligt att de fruktar att små nominella löneökningar på grund avstigandepriser och höjda skatter inte skall leda till ökad köpkraft. Det blir intenågot mera reellt innehåll i lönekuverten heller, därför att också 1986kommer inflationen att stiga över den som regeringen förutsett - så resonerarnog många löntagare. Detta orsakas till viss del av att regeringen förbrukatsitt förtroende som inflationsbekämpare. Ett automatiskt inflationsskydd i skattesystemethade naturligtvis i detta avseende varit ett stöd åt löntagarnas organisationeri strävandena att komma fram till avtal på låga nivåer. Jag tror att det råder stor enighet här i om attdet är angeläget att begränsa lönehöjningarna och därmed kostnadsstegringarna.Om kostnaderna sfiger mera för det svenska näringslivet än förföretagen i andra industriländer, blir resultatet ofrånkomligen högre priser påsvenska produkter, försämrad konkurrenskraft, förlust av marknadsandelar, underskotti bytesbalansen och ökad arbetslöshet. Denna utveckling kan ingen önska sig. Från folkpartiefs sida har vi pekat på möjligheten attåstadkomma standardförbättringar genom skattesänkningar i stället för genomlönehöjningar. Vi avser då bestående skattesänkningar och inte tillfälligaskatterabatter av det slae som regeringen laborerade med . därföråterinföra ett automatiskt inflationsskydd i skattesystemet och sänkamarginalskatterna. Den senaste tidens utveckling av världsekonomin har ökatmöjligheterna att ge en höjd standard åt löntagarna utan att det sker genom affman tar ut för höga nominella löneökningar, vilka skulle försämra det svenskanäringslivefs möjligheter att hävda sig på världsmarknaden, och utan aff detfår negafiva verkningar på sysselsättningen. Det förutsätter att man avstårfrån att höja skatten på olja och bensin. Jag tror att det hade varit bra om löntagarna hade fåttbeskedet att de lägre priser som vi förutser pä olja och bensin kommer atttillfalla löntagarna. Det skulle ha minskat deras fruktan att nyaskattehöjningsplaner lurar om hörnet och ökat chanserna att få löntagarna attgodta låga avtalsenliga lönehöjningar. får vi pröva regeringens förslag omhöjd oljeskatt, men jag måste säga att de här redovisade argumenten mot detförslaget väger tungt. I går lade regeringen fram förslag som innebär bådeskattehöjningar och skaftesänkningar. Den samlade effekten på skattetrycket kanjag inte överblicka. Jag tror aff just därigenom förfelas en del avskaffepaketets syfte, att lägga en god grund för en lugn avtalsrörelse. Det äri och för sig bra med breda skikt på skatteskalan och det är också bra att dens.k. brytpunkten höjs, men någon verklig marginalskaftesänkning är det intefråga om, nämligen om man räknar in inflationens härjningar i skatteskalan. Omdet under hela den fid vi har haft det skattesystem som grunden lades för imarginalskattereformen hade funnits ett automatiskt inflationsskydd, hademarginalskatten i flertalet inkomstskikt varit lägre. Vi kan nu höra hur det sedvanligavapenskramlet kommit i gång från de fackliga organisationerna. Dagligenförmedlar massmedia uttalanden från fackliga ledare. Och som vanligt skramlardet mest från de tomma tunnorna. Nog är det en nåd att stilla bedja om att defackliga ledarna skulle visa ett samhällsansvar och försöka förklara för sinamedlemmar varför en höjd standard via höjd lön är svårare att få till stånd änen höjd standard genom lägre skatter och lugnare prisutveckling. Jag tror attlöntagarna i allmänhet är klokare än vad deras organisationer tycks tro om dem. Min slutsats för dagen är dock att det är viktigt attavtalsförhandlingarna inte drar ut alltför långt i tiden, att de avtaladelöneökningarna måste stanna på en låg nivå och att avtalen på den offentligasidan icke får tillåtas bli löneledande. Med de bättre förutsättningar förutvecklingen av den privata konsumtionen som borde föreligga bör parterna päarbetsmarknaden relativt snart pä egen hand kunna nå överenskommelser som ärförenliga med den övergripande ekonomiska polifiken. har fr. o.m. 1986 övertagitlönedelegationens tidigare uppgift att vara samrådsorgan ilönefrågor. Utskottet har med anledning härav med ett avsnitt om de stafligalöneförhandlingarna. Här påpekar utskottet att den offentliga sektornsresursanspråk måste hållas tillbaka, om reallönerna alls skall kunna öka. Genomden lägre inflationen ges förutsättningar att träffa avtal på en låg nivå. Förden stafliga sidan gäller att redan avtalade förbättringar, s.k. överhäng samtresultatet av vissa följsamhetsklausuler summerar till vad som ärsamhällsekonomiskt försvar- Utskottet pekar dessutom på värdet av att man i ökadutsträckning får möjlighet fill lokal och/eller individuell anpassning avlönen. Det förutsätter en något vidgad beslutanderätt i lönefrågor för deenskilda myndigheterna. Det är värdefullt att man i utskottet - med undantagför kommunisterna - kunnat nå enighet om dessa principer för den statliga lönepolitiken. Jag skall nu övergå fill att berörabudgetförslaget. De olika partiernas budgetalternativ skiljer sig någotmindre än tidigare är. Förklaringen till detta är att regeringen i åretsbudgetproposition lägger fram förslag till lägre statsutgifter på vissa av deområden där vi från oppositionen sedan fidigare har föreslagit besparingar. Jagtänker i första hand på statsbidragen till kommunerna ochbostadssubventionerna. Jag noterar att en del av de argument somsocialdemokraterna tidigare använt mot våra besparingsförslag på dessa områdennu skulle kunna användas mot regeringens aktuella förslag. Jag skall dockavstå från att söka knipa några debattpoäng på detta och vill i stället uttalatillfredsställelse över att regeringen nu har godtagit några av vårabesparingsidéer. Måhända kommer även andra av våra besparingsförslag att inågot förändrad tappning i framfiden dyka upp i regeringens budgetförslag. har gjort ett i sig värdefullt försök attjämföra de olika budgetförslagen. En svaghet i denna jämförelse är att man ifråga om familjepolitiken endast räknat med de förslag som vid allmännamotionstidens utgång förelåg i fullständigt skick. Det fär till följd attregeringens budgetalternativ infe belastas av några ökade utgifter förfamiljestöd, medan folkpartiefs budgetförslag innehåller ökade utgifter förbarnbidrag, flerbarnstillägg och småbarnsfillägg. Om de aktuellafamiljepolitiska diskussionerna inte enbart varit avsedda som spel förgalleriet, hade det varit naturligt att både vårt och regeringensbudgetalternativ hade behandlats på samma sätt i budgetsammanställningen på s,47. eller också kunde man i budgetjämförelsen helt ha uteslutit defamiljepolitiska åtgärderna. har ju budgetförutsättningarna under allaomständigheter förändrats genom gårdagens skatteufspel från regeringen. Regeringen och utskottsmajoriteten skryter i olikasammanhang med att man kunnat minska underskottet i statsbudgeten. Det är i ochför sig riktigt. Men man bör då också nämna orsakerna till det lägrebudgetunderskottet. Saldoförbätfringen orsakas i allt väsentligt av trefaktorer: utflyttning av utgifter ur statsbudgeten, höjda skatter och ökadeskatteintäkter på grund av stigande lönesumma. Det lägre budgefunderskotfef äralltså med några få undantag inte resultat av några stora besparingar. Vi villäven gå längre än regeringen i fråga om besparingar, och vi vill sökaåstadkomma en långsiktighet i statens besparingar; det gäller bl. a.statsbidragen till kommunerna och bostadssubventionerna, där kcmimunerna ochde boende måste få veta hur deras ekonomi förändras av de tilltänktabesparingarna i statsbudgeten. Det är även av detta skäl viktigt med enmålmedveten och långsiktig besparingspolifik, i motsats till den ryckighet sommånga gånger präglat socialdemokraternas budgetpolitik. Med nu föreliggandeförutsättningar kan vårt budgetalternativ förväntas leda till ett underskott istatsbudgeten nästa budgetår på ca , vilket ger hyggliga förutsättningarför kommande års budgetarbete. Därutöver uppnäs vissa engångseffekter genomutförsäljning av stafliga företag. kommer senare i debatten att ta upp våraförslag fill indragning från kommunerna. Jag skall här bara konstatera afffolkpartiet - i motsats fill övriga parfier - har ett färdigt ochsammanhängande förslag till hur indragningen från kommunerna skall kunna ske påett generellt och rättvist sätt. Regeringen har aviserat ytterligare förslag pådefta område-ett sådant förslag kom i går. Man är tydligen nu sysselsatt medatt tänka ut hur dessa ytterligare indragningar skall utformas. Jag tycker attalla i företrädda partier borde kunna samlas kring vårt förslag om enindragning genom en avgift på skatteunderlaget. I olika reservationer föreslås ett antal åtgärder, somfillsammans med den av oss förordade ekonomiska politiken skulle vitaliserasvensk ekonomi och Svenskt näringsliv. Det gäller bl. a. avskaffandet avlöntagarfonderna, borttagandet av valutaregleringen och återbetalning avåterstående exportdepositioner för skogsprodukter. Jag yrkar bifall fillreservationerna 1, 4, 5, 6. 10, 12, 15. 24 och 29. Jagskall avsluta med att litet blicka framåt.Om viskall kunna få det bättre i , vare sig vi vill använda det tillökad privat konsumfion eller till sjukvård, utbildning eller andra gemensammanyttigheter, så mäste vi fä till stånd fillväxt i ekonomin. Även med dendraghjälp som vår ekonomi får av den lägre oljenotan, kan tillväxten väntasstanna vid . Det är lägre än i flertalet andra industriländer. En orsakär naturligtvis den internationellt seff höga kostnadsutvecklingen i Sverige.En annan orsak är de många regleringsinslag som finns kvar i vår ekonomi. Detvore ur denna synvinkel bra om vi avskaffade resterna av prisregleringen ochvalufaregleringen. Det är också viktigt att vi underlättar för näringslivetatt blomstra i olika delar av landet. Det är inte bra om en alltför stor del avtillväxten sker i . Finansministern talar i finansplanen mycket om behovet avekonomisk tillväxt.