prot · G909163 · 1985-12-31 00:00:00 — Det har en överlikviditet på230 miljarder kronor, vilket är nästan lika mycket som alla statens departementkostar tillsammans - en ofantlig summa. Regeringen förefaller nöjd och optimistisk och tycker attföreträdare för andra partier också borde glädja sig. Men bakom denna glättigabeskrivning av det ekonoiniska läget finns en annan och kanske mindre behagligverklighet. Trots att det går bra för går tiotusentalsmänniskor öppet arbetslösa, utan hopp om att kunna få ett arbete. Andra tvingasmot sin vilja till övertidsarbete och ökade arbetsinsatser. Flyttlassen rullarsöderut igen. En regional utarmning pågår, och orättvisorna mellan olikalandsdelar skärps. Ute i kommunerna har reformarbetet stannat upp. Det pågåren omfattande social nedrustning. Sjuk- ochåldringsvården försämras. Kollektivtrafiken, som borde byggasut, får inte de resurser den behöver. Lågavlönade - många barnfamiljer - brottas med storaekonomiska problem, trots den ekonomiska uppgången. Varken den här veckansbeslut om ändrade skatteskalor och höjda barnbidrag eller de nya avtalen ger dehär grupperna hopp om någon radikal förbättring. Flera år av ekonomisk kris, med reallönesänkningar ochrekordhög inflation, med en orättfärdig fördelningspolitik, har vidgat inkomst-och förmögenhetsklyftorna, har skapat nyrika och nyfattiga. Politiska beslut omekonomiska åtstramningar och nedskärningar har urholkat den socialagrundtryggheten. De sociala orättvisorna har skärpts. Det ärriktigt, som det sägs ibland, att vi jämfört med flertalet andra länder har detbra i vårt land. Men faktum är att reformarbetet har avstannat och 90 genomförda sociala reformer hållerpå att urholkas. värderingarom solidaritet, rättvisa och jämlikhet trängs tillbaka och präglar intesamhällsarbetet på samma sätt som . tillkommer nya frågor och problem med storbetydelse för våra dagliga livsvillkor och för samhällsutvecklingen. Frågor somskapar sociala spänningar, som övergår i politiska motsättningar ochkonflikter. Frågor som ställer nya krav. enligt mitt sätt att se. framför alltpå arbetarrörelsen. Många säger att de inte längre känner igen sig iarbetarrörelsen, i dagens regeringspolitik. Det finns en utbredd facklig kritikmot regeringen. . Det är ingen hemlighet. LO-ordföranden sade i enintervju att han var oroad över regeringens ekonomiska politik. han undradet.o.m, om den var socialdemokratisk! Om nu regeringen tar lätt på kritiken från vårt partiborde man ändå ha anledning att fundera över vad man håller på med närpolitiken inte känns igen av LO men bestås med överväldigande beröm i långastycken från de borgerliga partierna. Det är inte fråga om ett tillfälligt fackligt missnöjeöver något enskilt förslag, utan mer en allvarligt menad kritik avregeringspolitikens utgångspunkter och inriktning. Man förvånas t. ex, överatt regeringen lutar sig åt höger, trots att det finns en annan majoritet här ikammaren, över att regeringen försvarar bolagens vinster mot löntagarna, överatt regeringen bedriver en politik som har gynnat de redan välbeställda på devanliga löntagarnas bekostnad. Det gäller f. ex. regeringensmarginalskatteuppgörelse med och eller den dåvarande socialdemokratiskaoppositionens uppgörelse med och . Det var en uppgörelse som gav de högst i skattelättnader. Partierna bakom den uppgörelsen varmedvetna om, den gången, att den skulle medföra kritik. Man hängde därför påett särskilt villkor för omläggningen. Låt mig få påminna om detta genom attläsa upp vad ni då var överens om: "Genomförandetav skattereformen måste med nödvändighet påverka löneutvecklingen. Krav pååterhållsamhet riktar sig med särskild styrka mot höginkomsttagarna.Tillgängligt utrymme för löneförbättringar bör i huvudsak tillfalla deinkomsttagare som i begränsad utsträckning får fördelar av de sänktamarginalskatterna. Om löneutvecklingen i praktiken avviker från dennainriktning kan stegen i marginalskattesänkningen bliföremål för omprövning". är den här skattereformen genomförd och vikan se att de högavlönade inte visade någon återhållsamhet iavtalsrörelserna och att de lågavlönade inte fick någon kompensation för dehögavlönades skattelättnader. Vi kan alltså konstatera att villkoren förskatteomläggningen aldrig har uppfyllts. Trots att de högavlönade fick iskattelättnad genom marginalskatteomläggningen reser nu läkarna krav på storalöneökningar. om de genomförs, skulle omöjliggöra någralöneökningar över huvud taget för de lågavlönade sjukvårdsbiträdena ochsjuksköterskorna. Efter den här uppgörelsen är de lågavlönade att beklaga.De högavlönade kan naturligtvis kritiseras, men partierna bakom besluten harett politiskt Den ekonomiska politiken, m. m. Prot.1985/86:163 ansvar för sina politiska löften och de beslut som fattats. Jag vill därför ställa ett parfrågor till socialdemokraterna, som är i Den ekonomiska poli tiken, m. m. regeringsställning,till folkpartister och till centerpartister som stod bakom den här marginalskatteomläggningen:Varför stod ni inte fast vid ert löfte till de lågavlönade? Varför omprövade niinte er uppgörelse, när det stod klart att de lågavlönade inte fick någonkompensation för de högavlönades stora skattelättnader? Varför svek ni de lågavlönade? Inför årets avtalsrörelse hette det att det skulle bli enlåglönesatsning. Säkert hade inånga lågavlönade förhoppningar om att äntligenfå en ordentlig lön att leva på, att de skulle få kompensation för denorättvisa marginalskatteomläggningen. Men hur har det blivit? regeringensäger som jag nämnde inledningsvis, att det går bra för , Den talarvackert om en rättvis fördelning och manar löntagarna till återhållsamhet iavtalsrörelsen. gör näringslivet rekordvinster, höjeraktieutdelningarna och strör ut 8 miljarder till aktieägarna, men man anser siginte ha råd med en låglönesatsning. Och de högavlönade ställer i densituationen krav på mycket stora löneökningar. De lågavlönade inom den privata sektorn fick mycket smålöneökningar, och de i den offentliga sektorn riskerar nu att få ännu mindre.Vårt parti har ingen förståelse för läkarnas höglönekrav, utan vi vill seordentliga satsningar på låg- och mellanlönegrupperna. Vi har heller ingen förståelse för regeringens inblandningi avtalsrörelsen. Det är klart att regeringen kan säga att varje regering harett övergripande ekonomiskt ansvar. Ja, men den inblandning i avtalsrörelsernasom vi sett . av både borgerliga och socialdemokratiska regeringar,anser jag måste upphöra. Löntagarorganisationerna måste utan hot ochinblandning få förhandla om löner och arbetsvillkor. Eftersom regeringen har blandat sig i avtalsrörelsen, tarden också på sig ett direkt ansvar för att den nödvändiga låglönesatsningenuteblev, för att de lågavlönade inte får de löneökningar de behöver. Jag vill därför ställa en fråga till regeringen: Vadtänker ni göra för att de lågavlönade skall få den köpkraftsförstärkning debehöver men som de inte får i årets avtalsrörelse? Tänker ni komma med någrasärskilda åtgärder till stöd för låginkomsttagarna? Är ni beredda attexempelvis sänka momsen på maten? Vi menar att en sådan åtgärd skullevälkomnas, inte bara av de lågavlönade utan också av barnfamiljer ochpensionärer. Statsministern har talat om de socialaorättvisorna och om behovet av en rättvisare fördelningspolitik. Men vad harvackert tal för värde om det inte följs av lika vackra handlingar? Vad är detvärt när man tvingar igenom en social nedrustning i kommunerna, när maningriper hårdhänt i avtalsrörelsen, när man propagerar för högre vinster, närman bedriver en politik som bidrar till större orättvisor och närman inte är beredd att göra något åt klippekonomin och nyrikedomen? Varför sänker ni inte räntan ytterligare? Jag ställer denfrågan mot bakgrund av att det är en utbredd uppfattning att det går att sänkaräntan. Varför lyssnar ni inte på LO och TCO? Dagens höga räntor är skadliga för samhällsekonomin ochskulle för några 92 år sedanha betecknats som ockerräntor och sannolikt blivit föremål för rättsligaåtgärder. Varför släppte ni räntesänkningen fri? När nu riksbankensänker räntan med någon procent - man sänker aldrig mer - sänker bankerna denmed någon tiondel om de sänker den alls. Den avsedda effekten av enräntesänkning förtas, och bankernas vinster ökar. LO kräver enräntesänkning, och TCO manar till en folkresning mot de höga räntorna. Men varstår regeringen i den här frågan? om inte nu då det går bra för , när det finnsgott om pengar, är det att slå in på en annan politik? Att övergå till ensysselsättningsskapande ekonomisk politik, att inleda en rättvisarefördelningspolitik, att upphöra med den sociala nedrustningen och ta itu mednyfattigdomen, att börja sänka arbetstiden och höja vår livskvalitet. Det finns en fråga att ställa till regeringspartiet:Varför måste ni alltid tvingas till omprövningar? Kärnkraftsfrågan hardiskuterats tidigare här . Socialdemokraterna uppträdde länge somkärnkraftens varmaste anhängare. Det behövdes en kärnkraftsolycka i föratt man skulle inse kärnkraftens risker och göra en omprövning. Det behövdestydligen också en olycka i för att ni skulle börja inse attBarsebäck nog måste läggas ned tidigare än man har tänkt sig. Vårt parti vill stänga sä fort det går, och vimotsätter oss ett anslag på över 1 miljard till . Låt mig ta upp en annan fråga. När enföreträdare till mig. , beskrevmaktkoncentrationen i och myntade begreppet de 15 familjernasekonomiska makt. försökte man till att börja med tiga ihjäl hans uppgifter. Närdet misslyckades bestred man att de var riktiga. Detta var dock en övermäktiguppgift, och med tiden blev hans banbrytande arbeten allmänt accepterade bådeav anhängare och av motståndare. De 15 familjerna blev ett politiskt begrepp isvensk debatt. C,-H. har återkommit med en ny bok, vari hanvisar hur vårt land alltmer snärjs in i ett beroende av utländsk storfinans ochimperialistiska stormakter. Jag vill i all blygsamhet rekommendera regeringenatt ta del av utförliga dokumentation - och framför allt begrundavad för slags utveckling och framtid vi riskerar att gå till mötes om man intevidtar motåtgärder. De gångna årens ekonomiska kris och de sex åren medborgerliga regeringar har inneburit att målsättningen om den fullasysselsättningens politik övergivits, att de sociala reformerna urholkats.Fördelningspolitiken har blivit alltmer orättvis, och maktkoncentrationentilltar. I valrörelsen inbjöd regeringen väljarna attdelta i försvaret av och förnyelsen av det svenska välfärdssamhället. Det blevinte mycket av detta, föreslog regeringen en så liten höjning avarbetslöshetsunderstödet att det inte ens nådde upp till lägstasocialbidragsnormen. Man har pressat igenom besparingar och nedskärningar. Manhar tagit ifrån kommunerna . Det innebär att försvaret avvälfärden har varit bräckligt och förnyelsen praktiskt taget obefintlig. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Det finns en arbetarmajoritet i den här kammaren som densocialdemokratiska regeringen hade kunnat stödja sig på. Men i stället för attstödja sig på den har regeringen valt att åka slalom, att söka politiskt stödhos ett eller flera borgerliga partier. Vår utgångspunkt är att behöver en helt ny politiksom grundar sig pä arbetarrörelsens värderingar och politiska målsättningar. Vad vill vi dä göra åt arbetslösheten? vi vill skapanya arbeten, både inom industrin och inom den offentliga sektorn - denna förett par borgerliga partier så förhatliga offentliga sektor. Vi vill sätta fartpå byggandet, bygga bort bostadsbristen, rusta upp gamla bostäder, byggadaghem, skolor och sjukhus. Det finns många eftersatta behov inom den härsektorn. Detta har vi inte råd till. Skulle inte vinsternaresultera i nya arbeten? Var inte det den tredje vägens politik - att skapavinster som skulle ge nya arbeten? Det finns pengar, men kapitalägarna spekulerar i daghellre på börsen än skapar nya arbeten. Investeringarna sjunker, ocharbetslösheten kvarstår på en efter svenska förhållanden mycket hög nivå. Men istället för att tvinga företagen att investera vinsterna i nya arbetenunderlättar regeringen för företagen att göra utlandsinvesteringar. Regeringen drar ät svångremmen om kommunerna. Man läggerpå dem nya uppgifter som man tar ifrån dem statsbidrag. Kommuninvånarnafår sämre service. Den sociala grundtryggheten urholkas. Arbetsvillkoren för deanställda försämras, inte minst för kvinnorna som utgör en stor del avarbetskraften i kommunerna. Många avskedas och blir arbetslösa. Vpk vill bygga ut den offentliga sektorn. Vi villtillgodose eftersatta sociala behov, förstärka den socialagrundtryggheten och skapa nya varaktiga arbeten. Vi vill använda riksdagensarbetarmajoritet för en sådan politik, men regeringen väljer att tillsammansmed de borgerliga driva fram en social nedrustning i kommunerna. Vi kan inte acceptera att tiotusentals arbetslösa ochheltidsarbetande människor här i landet har så dåliga inkomster att de inte ensnår upp till existensminimum, som andra kan göra snabba klipp påbörsen och leva i lyx och överflöd. Fördelningspolitiken måste läggas om. Skatterna måste återutgå från principen om skatt efter bärkraft. Priser och hyror måste hållas ner.Spekulationen måste bekämpas. Klippekonomin måste upphöra. Vi vill slopa momsen på maten, och där har vi stöd av enmycket större grupp människor än som stöder.oss i val. Vi vill skärpa skattenpå stora inkomster och förmögheter. och vi vill införa en realränteskatt. Vi har föreslagit regeringen att höja delpensionen redantill sommaren och rikta ett särskilt stöd till pensionärer utan eller med lågATP. I valrörelsen lovade regeringen att återställa ersättningen fördelpensionen, så att människor som har slitits ner i tunga arbeten skulle kunnagå ner i arbetstid. Varför har ni dragit delpensionen i gamlalångbänk, när det ju finns pengar reserverade för delta? Många harfarit illa under de gångna arens hårda åtstranniingar och Den ekonomiska politiken, m. in. nedskärningar.Det föranleder mig att ställa frågan: Varför är ni så okänsliga Prot.1985/86:163 för det som kallas livskvalitetsfrågorna? Varför vägrar ni envetetatt ta upp en förutsättningslös diskussion om sextimmarsdagen?Runt om i sänks nu arbetstiden i land efter land, men regeringen här iSverige skjuter frågan framför sig. Avslutningsvis, herr talman: var enideologisk kraftmätning mellan arbetarrörelsen och de borgerliga partierna.Väljarna avvisade det borgerliga systemskiftet. De hade stora förhoppningar påregeringen och på den nya majoriteten. Men allt flerstår frågande införden politik som regeringen har slagit in på, trots allt tal om att det går braför . Till allra sist: Om någon dagstänger . bryter semestrarna ut här i landet. Vi vetalla att det har varit en arbetsam vår för statsministern. Jag vill önska honomen skön semester-koppla av och njut av sommaren! lär inte blisolskensdagar, vare sig politiskt eller väderleksmässigt. för vad är en svensksommar utan regn? Men lägg då undan alla tråkiga skrivelser, utredningar ochannat och läs i stället en god bok. LäsC,-H. bok och kom tillbaka ihöst med litet nya, djärva och framför allt socialistiska idéer! Med varm handöverlämnar jag denna bok. Men för rättvisans skull - eftersom vi är etträttviseparti - vill jag uttala ett tack till och utdela en bokäven till honom, inte för att han skall bli socialist, därför att för det krävsdet litet mer. men för att bidra till en något mer nyanserad bild av detsvenska samhället och omvärlden. Jag skall återkomma i min avslutning med någrapersonliga ord till . Jag vill bara nu göra den spontanareflexionen att när jag lyssnade på lät han inte som en avgåendepartiordförande utan som en nyvald. Jag säger det som en komplimang. Det var ett ord jag reagerade mot hos . närhan talade om ett omvänt kosackval. Ordet kommer års val. där dentidens höger beskrev Per som kommunist och farlig bolsjevik. I1985 års val gick ut och sade: Vi skall åstadkomma ettsystemskifte. De presenterade de s. k, nyliberala idéerna, I den egnaeftervalsanalysen säger nu : var kanske litet för detaljerade.Ja, herr talman, så kan man uttrycka det. Sanningen var ju den att man taladeom vilken sorts samhälle man ville ha. och det reagerade väljarna emot. Vi har fått en del beskrivningar från moderat håll om hurdet skulle bli om socialdemokraterna skulle regera: friheten skulle gåförlorad, taggtråden skulle-rullas ut. Det där tillhör väl den sortensöverdrifter i valrörelser som vi gör bäst i att glömma , ställde en konkret fråga, om regeringenvar beredd att överföra svenskt kunnande om kärnkraftssäkerhet till utlandet.Efter har vi sagt att det krävs mer av internationelltsamarbete, via lAEA i . via ett intensifierat samarbete mellanÖstersjöstaierna. och i något fall kanske man också skall pröva ett bilateraltsamarbete. Det bör inriktas både på att öka säkerheten vid existerandekärnkraftverk och att ordentligt förbättra informationen - om trots allt enolycka skulle hända. I detta internationella samarbete är Sverisie berett attkonstruktivt medverka Den ekonomiska politiken, m. m. Formerna för detta samarbete får emellertid ytterligare övervägas. klagade över hur vi hade använt vinsternainom det privata näringslivet. Jag får då slå fast den grundläggande skillnadenmellan , då de borgerliga regerade, och till ,då socialdemokraterna har regerat. Under våra har investeringarnaökat . Det är därför som man har framtidstro och optimism inom näringsliveti dag. Dessutom har vi genomfört en rad åtgärder för att långsiktigt stärkanäringslivet, t, ex. genom förnyelsefonder - det är riktigt att en borgerligregering aldrig skulle ha kommit på det. Jag är övertygad om att dennainvestering i mänskligt kunnande på lång sikt kommer att visa sig vara precislika viktig som investeringar i maskiner. Beträffande synpunkter på rättvisa villjag säga: Vi kommer aldrig att uttala att vi skall ha lika lön. Däremot står viför en rad andra åtgärder som rör arbetslivet, t. ex, rätten till arbete. Ochnär vi ser oss omkring i borgerligt styrda länder arbetslöshet, dåblir vi ganska skrämda beträffande vart de politiska demokratierna är pä väg.Enligt min uppfattning klarar vi inte i längden en politisk demokrati med såstor arbetslöshet. De reformer som uttalade sig för -studiemedel, eget rum inom långvården - är utmärkta. Men de skall jufinansieras. som jag själv känner väl till. harfolkpartiet, förmodligen av ekonomiska skäl, fram till röstat emotdet egna rummet. Det är klart att vi i skulle kunna öka vårtbudgetunderskott på samma sätt som under de borgerliga åren, då vi kom upp till80 miljarder, och utlova nya reformer. Men slutet skulle bli ganskaförskräckligt. Vi har lyckligtvis, herr talman, vänt utvecklingen och har numinskade budgetunderskott. På de punkter där de borgerliga partierna harvunnit framgångar , har man plussat på budgetunderskottet.Jag vet inte om det är så kloka framgångar. Till : Jag menar allvar med energidelegationen.Den skall utröna orsakerna till och effekterna av den samt motden bakgrunden pröva säkerheten vid de svenska kärnkraftverken. Den skall göraen särskild analys beträffande . Och ingen tvekan kommer att råda: Vikommer att ta de beslut som är nödvändiga efter denna genomgång. är representerad i energidelegationen, och jaginbjuder härmed till ett konstruktivt samarbete för att komma fram till en bra och kloklösning. Jag tror att det finns förutsättningar för en bra samverkan. ' Till får jag återkomma senare, för att inteinledningen skall bli för lång. Jag vill nu bara ta upp en sak. : Varför tvingas socialdemokraterna så ofta till omprövning? Ja.kommunisterna är kanske inte det parti som har rätt att ironisera över andrapartiers omprövningar. Är det några som har omprövat här i världen, är det välkommunistiska partier i . Jagskall gärna läsa C,-H, bok och seoin jagtar något intryck av den. Jag skall för säkerhets skull ta med den tillhängmattan, för då har manmöjligheter att parera på lämpligt sätt när det gäller inlägg frånvänsterpartiet kommunisterna. är som vackrast.Grönskan, kvällshimlen, doften av hägg och syren, solglittret i vattnet - alltförebådar sommaren och visar att efter mörker och kyla kommer nya knoppar ochnytt liv. Så är det inte bara i naturen. Också i samhället i stortgår vi mot hoppfulla tider, efter en svår och hotfull period. hade vi allmänna val. Valresultatet demonstreradeentydigt att det svenska folket avvisade angreppen på välfärdssamhället - mensamtidigt skapades en ny och. enligt många, svårare parlamentarisk situation.Det fanns de som menade att regeringen skulle hamna i beroendeförhållanden somomöjliggjorde en kraftfull regeringspolitik. Ett tag varnades det för regeringskriser.Några hävdade att det kanske t. o. m. skulle bli nödvändigt att utlysa nyval. tycktes de ekonomiska utsikterna vara dystrare.Tillväxten såg ut att dämpas, och investeringarna kom av sig. En delolyckskorpar menade att vi var på väg mot en djup lågkonjunktur och stigandearbetslöshet. Så kom det attentat som riktades mot en älskad ochrespekterad människa men också mot som nation och mot hela vårdemokrati. Vi minns alla den chock och den känsla av total overklighet som greposs. Mordet på var ett slag mot hela det svenska folket, mot detöppna samhälle som vi gemensamt byggt upp och tillsammans vill försvara motvåldet och intoleransen. För väldigt många människor betydde död att deförlorade en fast riktpunkt i en ond värld, en klippa som aldrig gav vika ikampen mot rasism, främlingshat, krigshets och snöd egoism. För väldigt många människor medförde död enökad oro och en osäkerhet om vår värld och dess utveckling. Den oron har förstärktsav det tilltagande våldet i den internationella politiken. Terrorismen skördarnya offer. Brutal stormaktspolitik hotar de mindre staternas intressen. I ,i , i södra sker ständiga förbrytelser mot folkrätten. Över huvud taget präglas den internationella utvecklingenav ökad misstro och pessimism. Efter mötet i mellan president generalsekreterare har relationerna mellan och Sovjetunionensnarare försämrats än förbättrats. Även om ett andra möte kommer att äga rumsenare är det ovisst vilka konkreta resultat som kan uppnås. Och runt om i världen skördar regionala och lokalakonflikter offer i form av människoliv och nationell förstörelse. Allt detta är dock resultat av människors ovilja att låtaförnuftet råda. Därmed har jag också sagt att det står i mänsklig makt att ledain utvecklingen på andra banor. Detta måste även i fortsättningen vara grundenför svensk internationell politik. Också kärnkraftsolyckan i Tjernobyl har pä ett yttersthandfast och obehagligt sätt visat hur utsatta vi är. När mjölken inäste hällasut. när korna inte får gå på bete för att en olycka inträffat flera hundra milhärifrån - då verkar människan plötsligt mycket liten inför de väldiga, nästanoverkliga krafter som hennes tekniska uppfinningsrikedom frigjort. Den ekonomiska politiken, m. in. 7 protokoll 1985/86:163-164 Den ekonomiska politiken, m. m. Alla dessa hot och svårigheter har ställtSverige, dess medborgare, vår parlamentariska demokrati och vårt öppna samhälleinför stora utmaningar. En hit på väg tror jag ändå jag vågar påstå att vihittills bestått provet. Tillsammans har vi kunnat värna demokratin. Vi har slagitvakt om vårt öppna samhälle. Vi har vägrat böja oss för dem som vill skapa etthårdare, kallare . Vi har inte kapitulerat för våldet - och vi tänkeraldrig göra det. Här i har farhågorna för ett låstparlamentariskt läge kommit på skam. Vi har kunnat driva en saklig ochkonsekvent politik med goda resultat, tack vare en god vilja - från flera håll- till samverkan för nationens bästa och tack vare ett konstruktivt arbete iutskotten. Vi har i praktisk politik kunnat sluta leden kring en politik somhävdar våra gemensamma värden. Vi har tillsammans avvärjt hotet omregeringskriser och handlingsförlamning. Vi har värnat landets väl i en svårtid. Resultatet har bl, a. blivit att den ekonomiskasituationen har ljusnat. Visst har vi haft tur. på så vis att oljeprisernafallit. Det har förbättrat utrikeshandeln och dämpat de utifrån kommandeprisstegringarna.