prot · G909157 · 1985-12-31 00:00:00 — Signeringskravet skulleenligt lagen inte gälla vid "synnerliga hinder". I debatten har manframfört att det undantaget skulle kunna få vida gränser och att man på detsättet skulle kunna undvika olägenheterna med signeringstvånget. Enligt tillämpningsföreskrifter börsynnerligt hinder innebära mycket speciella situationer, där det är omöjligteller förenat med stora praktiska svårigheter att få signeringen utförd inomrimlig tid. I vanliga fall brukar detta innebära att vederbörande läkare harflyttat utomlands eller t. ex. avlidit. Det måste vara riktigare att omprövaformuleringen i lagtexten än att utgå i från att det sunda förnuftet får rådaoberoende av vad som står i lagen. Det skulle innebära att en stor del avläkarna blir lagbrytare. Det är nämligen inte s. k. mycket speciellasituationer utan helt vardagliga situationer, som kritikerna beskrivit när depåtalat att lagen kan bli ett hot för patientsäkerheten. I reservation 1 är skrivningen så pass mjuk att riksdagensmajoritet bör kunna ställa sig bakom den, dvs. att besluta att konsekvensernaav patientjournallagen skall följas upp och att dispens från signeringsskyldighetbör övervägas i avvaktan på uppföljningen. Motion 448 handlar om det värdefulla i en skriftliglevnadsbeskrivning som ett hjälpmedel för att ge långvarigt sjuka ochsenildementa patienter en egen identitet. Jag noterar med tillfredsställelseatt utskottet är positivt till denna typ av dokumentation när den är rättutformad och rätt använd. Det råder dock tveksamhet ute på fältet om hur manskall hantera denna typ av dokument. Jag tror fortfarande att det är befogatatt hos regeringen anhåller om åtgärder så att författningsmässigtveksamhet kan undanröjas. Med tanke på att har för avsikt attunder 1986 ge ut mera omfattande allmänna räd om tillämpningen av nyapatientjournallagen, nöjer jag mig med utskottets skrivning. Jag har föravsikt att återkomma, om allmänna räd inte ger full klarhet påden här punkten. Jag yrkar bifall till reservation 1. 21ROSA ÖSTH (c): antog riksdagenpatientjournallagen, vilken innehåller bestämmelser om patientjournaler inomhälso- och sjukvården. Där finns angivet hur journalerna skall vara utformade,vad de skall innehålla, hur de skall hanteras, m. m. I 3 § fjärde stycket stårinskrivet att journalanteckning skall signeras av den som svarar för uppgiftenom inte synnerligt hinder möter. Den här nämnda paragrafen fanns inte med i den propositionsom låg till grund för beslut. Anledningen till detta angavs varaatt man av bl. a. praktiska och ekonomiska skäl inte ansåg det vara möjligt attföreskriva en sådan här obligatorisk skyldighet. ansåg emellertid att tillägget borde görasav hänsyn till patienternas rättssäkerhet. Från anslöt vi osstill det förslaget, eftersom argumenten för det verkade övertygande. I det betänkande som behandlas har vi en reservation.Det betyder inte att vi har ändrat oss beträffande patientens rätt till en såstor säkerhet som möjligt, men vi anser inte att säkerhetskravet tillgodosesmedden lag som gäller. Det har gjorts så många allvarliga erinringar motsigneringstvånget att vi menar att frågan nu måste omprövas. Det är på de storasjukhusen, där patientomsättningen och personalomsättningen är stor, somsvårigheterna uppkommer. En invändning som har kommit från läkarna, men kanskeframför allt från sjukvårdshuvudmännen, gäller tidsåtgången. Varje anteckningtill en journal, om den härrör sig från ett mottagningsbesök, telefonsamtal ellerbrev, måste genomläsas och signeras. Det tar naturligtvis tid. Man menar attden tiden måste tas från kontakttiden med patienterna. Men detta är ändå inteden allvarligaste invändningen, som jag ser saken. Det är i stället vad somanförs beträffande journaltillgängligheten. gällde att journalen, såsnart den var färdigskriven, gick till arkivet för insortering. måstejournalen bäras till någon plats, läkarens tjänsterum eller annan anvisadplats, för genomläsning och signering. Journalen kan, beroende på läkarenstjänstgöringsförhållanden, bli liggande i . Detta betyder att ettmycket större antal journaler än vad som var fallet, kommer att varapå drift. Qm en patient, vars journal på detta sätt inte finns lättåtkomlig i arkivet, söker för någon akut åkomma, kan denna svårighet att tafram journalen få allvarliga följder för den sjuke. Om det inte är möjligt attkomma till rätta med denna fråga, kan ju följden faktiskt bli attpatientsäkerheten försämras genom signeringstvånget i stället för attförbättras. Av deanledningar som jag här har nämnt har vi föreslagit att konsekvenserna avpatientjournallagen på den här punkten måste följas upp. Vi anser det lämpligtatt får denna uppgift. Vi menar också att det bör övervägas omen möjlighet till dispens från signeringstvånget kan införas i avvaktan på attuppföljningen blir klar. Jag yrkar bifall till reservation nr 1. Jag vill med några ord beröra en motion av IngridHasselström Nyvall från och från , ivilken hemställs att patientjournaler skall bevaras . I lagenföreskrivs att en journalhand- Patientjournaler m. m. ling skall bevaras . Som motionärernaemellertid har framhållit kan detta vara en alltför kort bevarandetid frånflera synpunkter, t. ex. beträffande krav på skadestånd och ansvar, förforskningsändamål och liknande. Jag ber att få yrka bifall också tillreservation nr 2. 22YVONNE (): I betänkande 26 från socialutskottet behandlasfyra motioner som rör olika frågor om dokumentation av personuppgifter inomhälso- och sjukvården. Med anledning av en av motionerna föreslår utskottet attriksdagen gör ett tillkännagivande. Det gäller motion 1985/86:So413, som tarupp frågan om att barns vårdnadshavare skall få avgöra vem som skallregistreras som sökperson på det patientkort som barnet får från sjukvårdshuvudmannen.I dag kan det faktiskt inträffa att en kvinna som är vårdnadshavare för sinabarn inte blir underrättad om sådant som rör barnen. Detta kan t. ex. bero påatt hon har gift sig med en man, som inte är far till barnen men som ändåregistreras som sökperson. Vi tycker att detta förhållande inte ärtillfredsställande. Vi föreslår därför att regeringen i lämpligt sammanhangfäster sjukvårdshuvudmännens uppmärksamhet på denna fråga. Jag vill också säga några ord om de reservafioner somfinns fogade till betänkandet. I reservation nr 1 tas frågan om den nyapatientjournallagen och signeringstvånget upp. Med anledning härav vill jagförst och främst erinra om att då detta tvång infördes i lagen skedde detdärför att ville garantera att patientens intressen i dettasammanhang verkligen togs till vara. Utskottet säger också att den som låterföra in en uppgift i en journalhandling faktiskt ansvarar i juridisk mening föratt uppgiften är riktig - oavsett om signering skett eller inte. Att man isamband med att man kontrollerar att uppgiften är riktig också bekräftar dettagenom en signering menar vi från utskottets sida egentligen inte vara ettmerarbete. Kontrollen måste ju ändå göras, och det tar i så fall fid att göraden - inte att sätta en liten kråka i kanten. Det finns en oro, och det är den som ligger bakomreservanternas resonemang. Det gäller uppgifterna om att allt fler journalerskulle befinna sig på cirkulation och inte snabbt kunna återfinnas. Det är enoro som vi delar i utskottet. Det är naturligtvis inte tillfredsställande attdet är på detta sätt. Vi har som bekant inhämtat uppgifter från socialstyrelsenvid en hearing i utskottet om de här frågorna. Vad som skiljer oss åt är att majoriteten menar att denhär typen av missförhållanden måste angripas på ett annat sätt än genom attlätta kravet på att kontrollera journalerna. Vi menar att det ärsjukvårdshuvudmännens uppgift att skyndsamt se fill journalrutinerna förbättrasså att den här typen av missförhållanden elimineras. I reservafion 2 krävs en ändring av patientjournallagen såatt kravet på ett rationellt bevarande utsträcks från tre till . Orsakenanges vara att ett förlängt bevarande behövs i fråga om ansvar och skadeståndsamt ur forskningssynpunkt. Till dettavill jag säga att treårsgränsen är en minimigräns och att regeringenockså, så sent som för drygt en månad sedan, har utfärdat en förordning omförlängd bevarandetid för vissa journalhandlingar. Enligt förordningen skalljust handlingar som gäller tillsyn, ansvar, skadestånd eller ersättning samthandlingar av betydelse för forskningen och dessutom vissa journalhandlingarinom tandvården bevaras . Med detta menar vi att reservanternaskrav tillgodoses, utan att vi får de olägenheter som ett generellt bevarande skulle föra med sig. Mot bakgrund av vad jag anfört yrkar jagbifall till utskottets hemställan och avslag på de båda reservationerna. Patientjournaler m. m. 23 () replik: säger att avsikten medsigneringstvånget är att garantera att pafienternas intresse av god säkerhettas fill vara. Åven vi menar att det finns ett intresse att garanterasäkerheten. Men kan vi dess värre inte bara hysa oro utan ocksåkonstatera att den ordning som gäller inte fungerar. Vi måste hitta ett bättresystem så att vi kan uppfylla det mål vi ursprungligen var överens om. Utskottsmajoriteten menar att detta blir en fråga försjukvårdshuvudmännen att klara ut. Jag tycker inte att man kan säga att det ärsärskilt ansvarsfullt av att skjuta ifrån sig frågan på det sättet.Jag undrar också om det är riktigt lagenligt att skjuta över den påsjukvårdshuvudmännen. Rent lagtekniskt är det överläkaren som har ansvaret förförandet av journaler och vad som hänger samman därmed. Jag ifrågasätter om utskottsmajoriteten har tänkt sig in ihur det hela fungerar i praktiken. Poängen är att man skall kontrollera att detsom är nedskrivet i journalerna överenstämmer med vad som ursprungligen ärintalat på ett band, vanligtvis av den behandlande läkaren. Men på storasjukhus kan den behandlande läkaren - från det att hanundersökt patienten och till dess att han skall kontrollera journalen - ha haftett mycket stort antal fall, och att då för signeringen exaktkomma ihåg vad han eller hon sagt eller föreslagit patienten är tämligenomöjligt. Man kan alltså ifrågasätta vikten av denna kontrollmöjlighet. En annan möjlighet skulle vara atthelt enkelt kontrollera att det som är nedskrivet överensstämmer med vad som ärintalat på bandet. Men den kontrollen behöver inte nödvändigtvis ligga på denbehandlande läkaren, utan den kunde t. ex. ligga på en läkarsekreterare. Jagtror att kontrollen därigenom skulle bli säkrare. Jag kan inte påstå att detsättet vore det bästa, men det visar att det finns andra möjligheter att kommafram i det här sammanhanget, och det understryker vikten av att överväga om dettidigare beslutet verkligen var det bästa. 24YVONNE () replik: Vi vill få till stånd ett bättre system, sägerRosa Östh. Skillnaden mellan oss är att vi från utskottsmajoriteten menar kan åstadkomma förbättringar i hanteringen av journaler utan att behövaförändra lagstiftningen. Det innebär inte att vår ambitionsnivå skulle varalägre än . Vi har tvärtom minst samma intresse som reservanterna avatt få ett system som fungerar till pafienternas bästa. metodernasom denna diskussion gäller. Det handlar alltså inte om att vi skjuter fråganifrån oss, som påstod. Det var litet grovt uttryckt av henne. När det gäller de exempel som gav vill jag baraerinra om att vi i utskottsmajoriteten inte ställer oss helt utanför allarimliga resonemang, som har saklig grund och som rör praktiska problem sommåste lösas. Det gör vi inte , och det har vi inte heller gjort vid tidigareriksdagsbehandlingar. Vi påpekar ju i utskottsbetänkandet att man bör kunnahitta andra rutiner för att kontrollera och bekräfta det som finns infört ijournalerna. T. ex. bör någon som inte är läkare men som har den medicinskakompetensen kunna anlitas i dessa sammanhang. Det handlar enligt vår mening om hur man på bästa sättorganiserar verksamheten. Vi är övertygade om att problemen går att lösa, omviljan finns. 25 () replik; Jag tror i och för sig inte att utskottsmajoritetensambitionsnivå är lägre än reservanternas, men jag tror att utskottsmajoritetenär en aning mer verklighetsfrämmande än vad vi reservanter är i detta fall.Efter vad jag förstår instämmer nu med mig om att manborde kunna hitta bättre rutiner. Men det är inte möjligt att hitta de bästarutinerna så länge som signeringstvånget behålls. Det är det som är heltavgörande. Vi kan konstatera att utskottet i betänkande nr 26 svävaren smula på målet. Utskottsmajoriteten har numera delat upp frågan i kontroll åena sidan och signering å andra sidan. Jag kan föreställa mig att dennaskrivning kan få åtskilliga initierade att något höja ögonbrynen, men det ärinte det viktigaste. Jag vidhåller att det borde ha funnits en möjlighet förutskottsmajoriteten att i detta fall biträda mofionärerna, eftersom vi barakräver att man gör en översyn för att försöka efterhöra rimliga vägar att kommatill rätta med problemet. Vi är ju överens om att vi skall garantera en så godrättssäkerhet som möjligt för patienterna. 26 () replik: Bara helt kort: Det somsägs i reservationen om att vi skall följa upp konsekvenserna avpatientjournallagen har jag inte kommenterat. Det beror på att detför mig och utskottsmajoriteten är en självklarhet att lagstiftningen i det härlandet skall följas upp av de myndigheter som är satta att sköta det. Dåbehöver vi naturligtvis inte i varje enskilt fall fatta särskilda beslut i riksdagenför att en uppföljning skall komma till stånd. 27INGRID (): I län är läkartätheten den näst lägstai landet. De läkare vi har behövs i vården, inte vid skrivbordet. Därför harAgne och jag, båda tidigare landstingsledamöter, motionerat om denöversyn av patientjournallagen som behandlas i socialutskottets betänkande nr26. Men det här är naturligtvis, vilket också har framgått av den tidigareförda debatten,en fråga som gäller hela landet. Min partikollega har tidigarebeskrivit några konsekvenser av den nya lagen, konsekvenser som man inte kundeförutse. Det har uppstått problem med den stora tidsåtgången, men det synesmig, liksom , vara ännu allvarligare att journalen numera ofta inte ärdär patienten är. Från sida har vi krävt kontinuiteti vården, dvs. det vi kallat husläkare. Åven om förhållandena på många hållutvecklats i den riktningen vet vi att patienten, särskilt inom akutvården,fortfarande får möta många olika läkare. Därför är det utomordentligt viktigtatt journalen kan ge en viss kontinuitet och att den inte ligger ute för signeringom patienten kommer in på nytt. Särskilt bland äldre människor är det inteovanligt att patienten skickas hem, inte klarar sig hemma och kommer in akutigen . Det kan bli svåra missförstånd om journalen då intefinns till hands. Qm alla hade ADB-baserad journalföring kunde journalen tasfram så snart den är inmatad. Men sådana system finns inte ännu, utom på någrafå ställen, och frågan är också i vilken utsträckning de kommer att införas.Detta är en känslig integritetsfråga, som dock hör hemma i annat sammanhang. Patientens trygghet i vården måste bevakas på alla sätt.Läkarna har alltid haft ett journalansvar. Detta tycker vi inte har förstärktsgenom den nya lagen. I stället har det skapats problem kring det som utgör denviktigaste kunskapskällan om patienten, nämligen journalen. Jag yrkar därför bifall till reservation 1 och desynpunkter i denna fråga som framförs där. Vidare yrkar jag bifall till reservation 2 även om minapartikolleger i utskottet har accepterat utskottets skrivning. Också här tycker jag att kontinuiteten i vården bör varaskäl nog för att journalerna skall bevaras , som lagen nusäger. Undantag kan göras, som tidigare talare har påpekat, men vem kan medbestämdhet säga att t. ex. skadestånds- och ansvarskrav blir klarlagda inom treår? Åven skall betraktas som en minimigräns, brukar oftabli en maximigräns. Visst drar varje extra år med sig stora journalmängder,men med dagens möjligheter till mikrofilmning eller databehandling är dettainget skäl för att inte bevara dessa så väsentliga uppgifter om en människasliv . Överläggningenvar härmed avslutad. Mom. 2(anonymitet för HTLV-III-smittade) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservationen avDaniel Tarschys m.fl. - bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. Prot.1985/86:157 betänkande 24 Mo/?;. 7 (dispens för regeringen) Utskottetshemställan bifölls med 270 röster mot 31 för reservationen av . 4 ledamöter avstod från att rösta. () och UllaOrring (fp) anmälde att de avsett att rösta nej men markerats ha röstat ja. Mom. 2 och 3 Utskottets hemställanbifölls. Mom. 1(signering av journalanteckning) Utskottets hemställan bifölls med 222 röster mot 79 förreservation 1 av m, fl. 3 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 2 (bevarande av journalhandlingar) Utskottets hemställan bifölls med 260 röster mot 43 förreservation 2 av och . 2 ledamöter avstod från attrösta. Mom. 3 och 4 Utskottets hemställan bifölls. 1985/86:27Uppskov med behandlingen av vissa ärenden 1985/86:22Vissa förslag om telekommunikationer (prop. 1985/86:125 delvis) 1985/86:25Flyttning av fartyg i allmän hamn (prop. 1985/86:122) 1985/86:12 Uppskov med behandlingen av vissa ärenden 1985/86:36 Uppskov med behandlingen av vissa ärenden 1985/86:22 Uppskov med behandlingen av vissa ärenden Kammaren biföll vad utskotten i dessa betänkandenhemställt. 1985/86:20om anslag till film och kulturtidskrifter, m. m. delvis), 26 198.5/86:22 om omorganisation avregionmusiken och Rikskonserter (prop. 1985/86:157 1985/86:114) samt 30majl986 Stöd till film och ktd-turtidskrifter, m. in. 1985/86:23 om statlig garanti föranordnande av i (prop. 1985/86:104). 28 FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkanden 20, 22 och 23 kommer attdebatteras i nu nämnd ordning. Voteringarna äger rum i ett sammanhang efteravslutad debatt. Först upptas alltså kulturutskottets betänkande 20 omanslag till film och kulturtidskrifter, m.m. I fråga om detta betänkande hållsgemensam överläggning för samtliga punkter. Stöd till film och kulturtidskrifter, m.m. 29 (): Det är nu under detta riksmötesom skall ta ställning till frågan om stödet tillorganisationstidskrifter. Det har behandlats tidigare med anledning av ettbetänkande från , och gäller det kulturutskottetsbetänkande. Självfallet hade det varit bättre och mera naturligt om de tvåbetänkandena hade kunnat behandlas . betänkande innebar att socialdemokraternaavskaffade den form av stöd till organisationstidskrifter som den borgerligaregeringen införde som utbildningsminister. Vi kunde för vår deltänka oss att reducera det här stödet så att det inte längre omfattade iprincip alla organisationstidskrifter. Vi tyckte att de som hade fackliga ochekonomiska organisationer som huvudmän skulle kunna klara sig utan det statligastöd de haft. Men för de rent ideella tidskrifterna är det ett dråpslag att dethär bidraget helt avskaffas. Hur många tidskrifter rör det sig då om? Totalt har 470fidskrifter haft del av organisationstidskriftsstödet. Qm man begränsar sigtill den sektor som är rent ideell, så rör det sig om 168 tidskrifter, somfillsammans har haft ungefär 12,7 milj. kr. Av dessa tidskrifter ärdet 61 som har kyrkor som huvudmän, medan 12 hör hemma inom ,19 drivs av politiska organisationer, 5 av miljöorganisationer, 38 avidrottsorganisationer, 11 av försvarsorganisationer och 22 av handikapporganisationer. Vi har alltså föreslagit att ett oförändrat stöd skulleutgå till dessa rent ideella tidskrifter. Det skulle då röra sig om ungefär 13milj. Jag ber att få yrka bifall till den reservation som ochcentern har avgivit i kulturutskottet på denna punkt. När nu detta ärende för behandlas i kammaren,hänvisar socialdemokraterna till att det skall finnas utrymme för vissa organisations tidskrifter inom ramen för kulturtidskriftsstödet. Kulturministern har före slagit en uppräkning av detta från 10 till 17 milj. kr. Men det framgår intehur stor del av denna ökning som skall gå till de kulturtidskrifter somtraditionellt har haft detta stöd och hur mycket som skall gå tillorganisationstidskrifterna. Stöd till film och kulturtidskrifter, m. m. Jag skullegärna vilja fråga utskottsmajoritetens talesman hur hon ser på detta. Vad finnsdet för utrymme för organisationstidskrifter? Hur mycket av ökningen kanberäknas komma dem till del? Lika intressant är frågan: är det som skall få del av detta? Vilka av de 168tidskrifterna kan alltså nu komma i fråga? Avskaffandet av det här stödet är problematiskt på mångasätt. Jag vet knappast något annat ärende som har föranlett attjag fått så många protestskrivelser. Mängder av organisationer har hört av sig,framför allt de ideella folkrörelserna och kyrkorna. De har bl. a. påpekat attdet här stödet avskaffas på ett sådant sätt att de inte har möjlighet attkompensera sig . Prenumerationsavgifterna förtidskrifterna fastställs normalt för det därpå följandeåret. Detta skedde alltså . Meddelandet om att socialdemokraternaavsåg att avskaffa detta stöd kom , och man har alltså ingenmöjlighet att kompensera sig för det uteblivna stödet . De flesta avdessa tidskrifter har dessutom mycket begränsade intäkter från annonser. Kulturministern använder nu de pengar han här sparar inför att ge ett större stöd till de socialdemokratiska landsortstidningarna.Jagskulledå vilja fråga utskottsmajoritetens talesman: de ideellaorganisationerna större möjligheter att kompensera sig för det uteblivna stödetän de socialdemokratiska landsortstidningarna har? Jag har förfrågat mig hos om hurmånga organisationstidskrifter det är som har ansökt om bidrag ur den pott somnu står till förfogande. Det rör sig om mer än 175 organisationstidskrifter,som har lagt ned betydande tid och möda på att utforma ansökningshandlingaravseende ett stöd som på sin höjd kan omfatta några . Jag skullevilja fråga utskottets talesman: det riktigt juste att inge alla dessa organisationstidskrifterförhoppningar om att de nu skall kunna få bidrag från kulturtidskriftsstödet, istället för det uteblivna organisationstidskriftsstödet? Hur tror MajaBäckström reaktionen blir från de här tidskrifterna, när 175 st har sökt bidragoch en handfull får bidrag. Jag skulle naturligtvis kunna räkna upp vilka tidskrifterdet rör sig om. Det är tidskrifter som står både och mig nära,sådana som hör hemma i de politiska organisationerna, kyrkorna,handikapprörelsen, ja, i hela den ideella sektorn. De drabbas nu av dennaförändring. Jag kan inte tolka det på annat sätt än att socialdemokraterna hårhar kommit med ett alldeles osedvanligt okänsligt besparingsförslag.Folkrörelserna har det inte lätt i socialdemokraternas . 30GUNNEL (): Föreliggande betänkande behandlar bl. a.filmstödet och stödet till . Filmstödet omfattar ca 36 milj.kr. och kanaliseras via filminstitutet. kostar ungefär 6miljoner, varav drygt 1,2 miljoner gäller s. k. fraktstöd för film, avsett attunderlätta för små biografer att hålla en hygglig repertoar. Det är på densista punkten vi moderater har ett avslagsyrkande. En tredjedel av alla filmer blir av biografbyrån"kvalitetsförklarade", dvs. berättigade till fraktstöd. Frakten kanvariera från några tior till några Stöd till film och kulturtidskrifter, m. rn. hundrakronor och utgår till ca 800 biografer, dvs. egentligen inte till Prot,1985/86:157 biografer utan till filmvisningsanordnare - också bygdegårdar, Folkets hus-föreningar m, fl. Pengarna räcker till ca . vardera i genomsnitt,dvs. vi bjuder på en filmbiljett . Man kan fråga sig vad det är förplotter vi håller på med. Vi har från moderat håll tidigare avstyrkt dettaförslag. Ju mer vi hör om dess konstruktion och verkningar, desto meromotiverat förefaller det. Ursprungligen var det selektivt, ett sortsglesbygdsstöd, nu är det generellt. Det är en liten bäck bland alla de bäckarsmå som blir till stora floder åt t. ex. Folkets hus-rörelsen, vars Biokontrastdessutom - ofta kommunalt subventionerat - utgör det största hotet mot småenskilda biografägare, dem som utskottets majoritet säger sig slå vakt om. Jag yrkarbifall till reservation nr 1. Det råder inga delade meningar om värdet avgod litteratur.