prot · G90911 · 1985-12-31 00:00:00 — socialdemokrater antog vid sindistriktskongress ett omfattande invandrarpolitiskt aktionsprogram.Programmet riktar sig till kommuner, landsting och arbetarrörelsensorganisationer inom vårt län. Där finns också ställningstaganden och krav somriktar sig till statsmakterna. Invandrarfrågorna spelar en stor roll i län.Det är det mest invandrartäta länet i hela landet. Mer än 200 000 av länetsinvånare är födda i utlandet, och 150 000 är utländska medborgare.Invandrartätheten är särskilt markant i den södra regionen, där i flerakommuner av invånarna är invandrare. Det är angeläget att socialdemokratersprogram beaktas inte bara då det gäller den blivande invandrarpolitiskapropositionen utan också när det gäller andra förslag som kan bli aktuella,främst i fråga om sysselsättningen, boendet, skolan, den sociala servicen,sjukvärden och äldreomsorgen. Lät migframhålla några punkter ur programmet. Det är nödvändigt att utvidga statsbidragen tillkommunerna så att hemspråksträning för invandrarbarn kan sättas in myckettidigare än . Insatserna för invandrarbarnen i förskolan bör i högre gradprioriteras, så att kommunerna betydligt mer aktivt kan tillgodose behovet aven tidig hemspråksundervisning. En fortsattinternationalisering måste ske av skolans undervisning enligt de mål somskolans läroplaner anger. Ämnet invandrarkunskap bör stärkas och antingeninföras som obligatoriskt ämne eller vävas in i samhällskunskapen och andraämnen. I detta sanimanhang vill jag också starkt understyrka devuxna invandrarnas behov av undervisning i svenska. Det har rått en bredenighet om att goda kunskaper i svenska är en absolut förutsättning förinvandrarnas möjligheter att finna sig till rätta här i landet. Emellertid är de resurser som anslås tillSFl-undervisningen klart otillräckliga, vilket bl. a. innebär att invandrarekan tvingas vänta innan de kan påbörja svenskstudierna. Totalbehovet av resurser för SFI har ökat genom den i ochför sig nödvändiga ambitionen att inte koncentrera invandringen till ett fåtalregioner i landet. I är situationen vad gäller resurser för SFIsärskilt otillfredsställande, genom att betydligt fler invandrare än vad somförutsågs i förhandlingarna med kommunerna har kommit till vår region. Kostnadsökningar i kombination med stillastående eller t.o. m. minskade resurser gör att situationen vad gäller SFI blir alltmerohållbar, både för studieförbunden och för de berörda invandrarna, som ju ipraktiken döms till sysslolöshet i väntan på möjligheter att delta i SFI.Därför måste det ur alla synpunkter vara väl använda pengar att geSFl-verksamheten anslag motsvarande undervisningsbehovet. Invandrarnas boendefrågor måste lösas i första hand genomallmänna bostadspolitiska åtgärder. Situationen i de svårast segregeradeområdena är så pass komplicerad och sammansatt, att enstaka begränsade insatserav eller annan art är otillräckliga. Statsmakter, forskning, landstingoch kommuner måste samverka i en brett upplagd aktion. Staten måste satsaerforderliga resurser i akt och mening att häva den sociala obalansen i länetsinvandrarrika områden. Det är bra att regeringen uppdragit åt invandrarverket attsnabbutreda förhållandena i invandrartäta bostadsområden. Denna utredning måstesedan följas av konkreta verkningsfulla insatser. Befintliga bostadsområden med ensidiga miljöer bör bliföremål för s. k. ROT-insatser och berikas med inslag från olikainvandrarkulturers boendemiljö. ROT-lånen bör göras tillgängliga förmiljonprogrammets höghusområden. En vitalisering och förbättring avbostadsanvisningslagen är behövlig. Dagens arbetsmarknadssituation är speciellt besvärlig förinvandrarna. I är arbetslösheten dubbelt så hög blandinvandrarna som genomsnittligt i länet för motsvarande åldersgrupper. Enförbättring förutsätter att invandrarna får ökad rätt till yrkesvägledning ocharbetsmarknadsinformation. En fortsatt omprioritering inom AMS bör inriktas påförstärkta förmedlingsinsatser för de lokala arbetsförmedlingarna iinvandrartäta områden. Det handlar om inskrivning av arbetssökande invandrare,sökande bland lediga tjänster och kontinuerlig bevakning av lämpligaarbetstillfällen mellan den arbetssökandes besök hos arbetsförmedlingen. Invandrarnas svårigheter på arbetsmarknaden i Stockholmslän är en reflex av de speciella problem som finns på vår arbetsmarknad, ochsom i viss män skiljer sig från situationen i andra län. Mycket ofta - i av de ledigförklarade tjänsterna -ställer arbetsgivarna i länet krav på lämplig yrkesutbildning ochyrkeserfarenhet. Man ställer ofta speciella krav på personliga kvalifikationer,och rekryterar hellre arbetskraft från andra regioner än att ge avkall på dessahögt ställda krav. Detta har inneburit att vi i har fått enganska stor grupp långtidsarbetslösa, trots att efterfrågan på arbetskraft ärrelativt god i länet och trots att man inom vissa yrkesområden kan tala om enbristsituation. Vi har också en obalans mellan norra ochsödra delar, så till vida att de lediga platserna till övervägande deltillkommer på nordsidan, medan söderkommunerna i regionen har enrelativt hög arbetslöshet. Det är, som jag nämnde, strukturella obalanser i länetsarbetsmarknad. De drabbar de ekonomiskt och socialt svaga gruppernaoproportionerligt hårt. En av dessa grupper är invandrarna. För att råda bot på dessa obalanser behövs en aktivarenäringspolitik inom regionen. Denna bör komma till uttryck genom atthögskoleutbildning och forskning lokaliseras till de invandrarrika kommunerna.En satsning på forskningscentrum vid kan nämnas som ettlovvärt exempel. Det ger en rättvisare geografisk fördelning avarbetsplatserna, som i sak innebär att fler nya jobb skapas som är lämpade förolika slag av invandrargrupper. Då det gäller att genomföra en rimlig och framgångsrikinvandrarpolitik är det ofrånkomligt att detta leder till vissa utgiftsökningarför såväl stat som kommuner. kommer detta att leda till besparingar.Även invandrarpolitiska kommitténs förslag innebär vissa utgiftsökningar.Intresset av att bättre än nu kunna infria de invandrar- ochminoritetspolitiska målen är så stort, att det i sista hand kan finnasanledning att pröva kommitténs förslag om att införa vissa avgifter på någraområden för att därigenom tillföra staten inkomster, exempelvis genom enhöjning av avgifterna för turistvisum, för visum för affärsbesök och förförvärv av svenskt medborgarskap. Det finns konservativa och reaktionära kraftersom spekulerar i invandrar- och flyktingfientlighet, även om de förnekar ellerförsöker dölja detta. Det är av stor betydelse att vi i dagens situation slårvakt om en aktiv och progressiv invandrarpolitik. En rättvis och generösflyktingpolitik är en internationell förpliktelse, som har starkt stöd inomvårt folk. Framgången för inte min kompis är ett uttryck fördetta. Rasfördomar, invandrar- och flyktingfientlighet måste medkraft bekämpas. Det gäller att sopa framför egen dörr! Det stärker vårtagerande mot rasdiskriminering och annan förföljelse på det internationellaplanet. 50HÄDAR (): Frihet, jämlikhet och broderskap är klassiskaliberala honnörsord. Apartheid står i motsats till dem alla. Den liberalavärldsrörelsens totala avståndstagande från apartheid bekräftades på nytt iden resolution som antogs av Liberala internationalen-deliberala partiernas världsorganisation - vid kongressen i . Jag skall här inte ta upp tid för att ytterligare beskrivamin och andra liberalers avsky för apartheidsystemet. Det är, som framhållitst. o. m. av den amerikanskeutrikesministern, ett system dömt till undergång. Avgörande härför är detväxande motståndet inom . Den kampen för frihet förs glädjande noginte bara av svarta utan också av många vita som t. ex. den liberalamedborgarrättskämpen , som var på besök i . Jagtänker på henne och pä alla hennes modiga medkämpar inom det liberala partiet(PFP) i , inom kyrkorna och inom organisationer som ,Förenade demokratiska fronten (UDF)och för arresteradeungdomar. Också den i förbjudna befrielseorganisationen förtjänarvårt stöd. Förhandlingarna mellan sydafrikanska liberala ledare ochANC-ledare i är en viktig händelse. Detsamma gäller de tidigareöverläggningarna mellan ANC och företrädare för näringsliv. Inom förstår vi till fullo bitterheten hos desvarta över det massiva våld och det mördande som utövas av nationalistregimenoch dess handgångna inom polisen och militären. Men vi tror inte att vare sigden enda eller den önskvärda vägen till befrielse och demokrati för Sydafrikasförtryckta går genom ett kraftigt upptrappat motvåld. Det vi vet omnationalistregimens vapenmässiga övertag och brutalitet gör att vi inte kanönska - än mindre, uppmana - till revolution i . Allra minst anstårdetta den som inte själv bor i eller har sin familj och sina kära i . Det är både min förhoppning och min övertygelse attapartheidsystemet skall fås att falla samman utan ett starkt upptrappat våld.Demonstrationer och annan opinionsbildning är ett viktigt medel. Ekonomiskastridsåtgärder är ett annat. Konsurnentbojkotter mot vita affärsinnehavare harinletts på flera håll i och tycks få ökad spridning. De verkar varaett framgångsrikt vapen. Strejker och andra fackliga stridsåtgärder kan blidet. Civil olydnad är ytterligare ett starkt motståndsvapen. Kamp med medel av dessa slag förtjänar vårt helhjärtadestöd. Detta stöd skall vi lämna, både i ord och i handling. Den avsky vi kännerför det våld som utgårfrån apartheid får dock inte leda oss-politiker,journalisteroch andra-att förhärliga det motvåld sotn kan bli en, i sig mycketförståelig, följd av övergreppen mot oskyldiga och försvarslösa människor. Trorvi på möjligheten av och vill vi verka för apartheidsystemets undergång utanett kraftigt upptrappat våld, måste vi vara konsekventa i vårt synsätt och ivårt handlande. Ekonomiska sanktioner och hotet om sådana sanktioner ärmed all säkerhet omvärldens främsta medel att sätta den sydafrikanska regimenunder ökad press. inställning och handlande i denna sak är välkända. Den lag om investeringsförbud i som beslöts 1979 på förslag avfolkpartiregeringen har fått efterföljd och inspirerat till åtgärder mot apartheidregimenfrån många staters sida. När vi 1979 tillgrep sanktionsvapnet gjorde vi det bl. a.i det lovliga syftet att därigenom också skapa opinion mot apartheidsysteniet.1 det nuvarande läget, med en stark och medveten opinion mot apartheid i helavärlden och med en alltmer målmedveten motståndskamp inom , bör detopinionsbildande syftet spela en mindre framskjuten roll. Vad det nu faktiskt gäller är att, med hjälp av bl. a. detekonomiska sanktionsvapnet, på ett verkningsfullt sätt ingripa mot apartheidsystemeti Prot, 1985/86:11 Prot,1985/86:11 syfte attfå bort det - och att få bort det nu! Då framstår ensidiga svenskasanktionsåtgärder, av marginell betydelse för ekonomi, som någotmindre betydelsefulla. 1 stället växer betydelsen av svenska åtgärder för attfå till stånd internationellt samordnade och villkorade åtaganden om sanktioner- kännbara och verkningsfulla sanktioner. Det är detta jag skulle önska att den svenskaSydafrikadiskussionen handlade om. får ofta mera perifera frågor ta all tidoch all uppmärksamhet i anspråk. Varje isoleringsåtgärd är icke nödvändigtvisett framsteg. Med uttrycket "'villkorade sanktioner""avser jag att västvärlden gemensamt bör begära av den sydafrikanska regeringenatt , och andra politiska fångar ovillkorligenfriges, att undantagstillståndet upphävs, att de lagar som bär uppapartheidsystemet - Population och Registration Act, Group Areas Act, InfluxControl, Pass Laws m. fl. -avskaffas och att arbetet med en ny demokratiskförfattning inleds inom en angiven och näraliggande framtid. Om denna begäranavvisas vidtas kännbara och efter hand allt hårdare sanktioner mot Sydafrika.Om villkoren uppfylls uteblir eller inställs sanktionerna. Sanktioner är ju inget självändamål. Målet är att få bortapartheidsystemet. Det är i det syftet sanktionsvapnet bör användas. Om de avgörandebesluten om avskaffandet av apartheid och införande av demokrati tas redaninför hotet om omfattande sanktioner skulle detta vara en fördel. I ett från apartheid befriat och demokratiskt ärdet medborgarnas sak att själva avgöra vilket ekonomiskt system de vill ha ochvilka regler som skall gälla för egendoms- och inkomstfördelningen i landet.Men vad de då än väljer är - när apartheidsystemet fallit - en fungerandeekonomi en styrka för alla som i arbetar för demokrati, frihet ochökat välstånd för alla sydafrikaner. Det är också, fru talman, de krafterna somnu och framgent förtjänar allt det stöd kan ge dem. Anf.51 (): För alla humanister och demokrater är det enförstahandsupp-gift att bekämpa rasism och rasförtryck i alla dess former varde än uppkommer. Mot den bakgrunden är det särskild glädjande att ungdomen harstartat en livskraftig solidaritetsrörelse mot rasismen. SOS Racisme och"Rör inte min kompis" visar att vi alla har ett ansvar och att vifaktiskt har stora möjligheter att påverka opinionen och samhällsutvecklingen. Det sydafrikanska apartheidsystemet är den vidrigaste ochmest utstuderade formen för rasförtryck som vi känner till. Det är nödvändigtmed samlade internationella aktioner gentemot från regeringar,partier, ungdomsförbund, fackliga organisationer, företag, kyrkor och alla vienskilda individer. En förtryckarregim kan bringas på fall om den inhemskaoppositionen får ett massivt internationellt stöd. Det visar historien. Enregering kan inte i längden regera mot majoriteten av befolkningen. Apartheidsystemet bygger helt pä rasåtskillnad i alladelar av samhällslivet. Den hudfärg rnan föds med bestämmer hela ens framtid,barnens uppväxtvillkor, möjligheterna att få en utbildning och ett arbete efterintresse och fallenhet, möjligheten att försörja sig och sin familj och få en tryggadålderdom samt rätten att besluta om sina egna angelägenheter. Den som föds med vit hudfärg får alla dessa möjligheteroch rättigheter. Den som föds med svart hudfärg får inga rättigheter alls. Föross som humanister är det en självklar utgångspunkt att alla människor har likavärde, att alla skall ha samma möjlighet att leva ett meningsfullt ochmänniskovärdigt liv den korta stund vi har på jorden. Apartheidsystemet är ettdjupt omoraliskt system. Läget i har allvarligt försämrats . Med en avskyvärd brutalitet försöker regimen krossa ochsplittra apartheidmotståndet. Fredliga demonstrationeroch begravningståg förvandlas till blodbad. Med undantagstillståndet harregimen intensifierat terrorn. presenterades en undersökning som visar attfattigdomen är utbredd bland den svarta befolkningen och att den ökar på grundav apartheidsystemet, något som ofta förnekas i debatten. Undersökningen visaratt barnadödligheten i är ca 30 gånger högre bland svarta barn änbland vita barn och att den är högre än i länder som Mogambique, ellerMexiko. En tredjedel av svarta barn under 14 ar är undernärda eller har stannati växten. Antalet svarta som lever under existensminimum ökar år . Överen miljon svarta saknar inkomst helt. Den ökade fattigdomen är en direkt följd avtvångsförflyttningen av de svarta från deras ursprungliga bostäder till de s.k. hemländerna. Hemländerna blir så överbefolkade att jordbruket inte räckertill, bostadsförhållandena blir usla osv. Många söker sig därför till städerna i . På grundav passlagarna blir de trakasserade av polisen. De arresteras.får bota ochskickas tillbaka till hemländerna igen. Den minskande svarta befolkningen isjälva har det visserligen bättre än de som bor i hemländerna, menmånga lever nära existensminimum i mycket trångbodda och otrygga områden. Svarta arbetare tvingas ofta arbeta under rent omänskligaarbetsvillkor och till väsentligt lägre löner än de vita. Deras förhållandenpåminner om dem som rådde i vårt land före demokratins genombrott, fast värre,eftersom de förutom ett ekonomiskt och politiskt förtryck också drabbas avrasförtryck. Motståndskampen mot regimen har intensifierats och blivitalltmer framgångsrik. Fackföreningsrörelsen har stärkt sin ställning och röntrespekt hos en del vita företagare, men här som i alla diktatoriska regimerblir fackliga ledare förföljda och trakasserade. ANC och UDF liksom SWAPO iNamibia får se sina ledare fängslade på godtyckliga grunder. ANC-ledaren har suttit fängslad . För arbetarrörelsen har det varit en självklarhet attstödja de svartas motständskamp och stödja befrielserörelserna där. Den svenskafackföreningsrörelsens engagemang är särskilt viktigt med det stöd den gertill uppbyggandet av de svartas fackliga organisationer. Transportarbetareförbundetsbojkottaktion är värd allt stöd. Den kan fä extra stor betydelse omInternationella transportarbetarfederationen verkar för att den blir internationelltomfattande. LO harockså tidigare gått i spetsen genom samarbetet med kyrkorna om sanktionermot apartheidregimen i , Den har länge arbetat aktivt för attåstadkomma effektiva internationella sanktioner mot . Det var ettsvenskt initiativ som låg bakom FN-resolutionen om förhindrande av utländskanyinvesteringar i . Vi har också arbetat efter principen att Sverigeskall vara pådrivare och föredöme. Lagen mot förbud mot investeringar iSydafrika och är det främsta exemplet på det. Regeringen har aviserat ytterligare åtgärder motapartheidregimen i . Det kommer att läggas fram en proposition senarei höst. Bland det som har aviserats är: - Förbud mot import av jordbruksprodukter från . - Rekommendationtill näringslivet att avstå från handel med . - Uppdrag tillberörda myndigheter att studera användningen av metaller och frånSydafrika i svenskt näringsliv. Studien syftar till att visa på alternativaleverantörsländer. - Rekommendationertill svenska rederier att söka undvika sjöfart på . - Rättför kommuner och landsting att besluta om bojkottåtgärder. - Förbud motimport av sydafrikanska Krugerrand. - Skärpning avstraffbestämmelserna i lagen om internationella sanktioner. Det är bra att regeringen har tagitdet här initiativet. som arbetar för internationellasanktioner tar vi egna initiativ här hemma enligt principen att ligga stegetföre. Det finns emellertid några punkter i detta paket somkräver särskild uppmärksamhet. Den ena gäller rekommendationerna till näringslivet. Iandra länder finns exempel på att företag frivilligt eller på rekommendationfrån regeringar avstått från handel med . Någon liknande uppställningfrån svenska företag har vi inte sett. Därför krävs det av samtligapartier att de driver opinion mot företagen att ställa upp på bojkotten. Skulledet visa sig att företagen ändå inte ställer upp måste regeringen ha enberedskap för att vidta åtgärder, t. ex. i form av exportlicenser. Den andra punkten gäller importförbudet. Importförbudetomfattar nu enbart förslaget om jordbruksprodukter med hänsyn tillGATT-avtalet. Men utvecklingen i har gått snabbt. Den internationellaopinionen har börjat vakna på allvar. Därför måste regeringen också ha enberedskap för att kunna införa ett totalt importförbud. Regeringen bör tillsammans med de nordiska länderna ta uppöverläggningar med om att kunna göra undantag från GATT-avtaletsbestämmelser med hänsyn till den mycket speciella situation som råder iSydafrika och som hotar att leda till en blodig konflikt. Det är också nödvändigt att vi får ett samlat svensktuppträdande över partigränserna. Ingen möda far sparas när det gäller attbekämpa apartheidsystemet. De krav vi gemensamt måste ställa med adress tillregimen i är; - Frigevillkorslöst och alla de andra politiska fångarna! - Inställde planerade högförräderirättegångarna! - Upphävdödsdomen mot ! - Inleden dialog med majoritetens verkliga ledare! - Görslut på apartheidsystemet! - GeNamibia dess frihet åter! Lika viktigt som det är med ettgemensamt uppträdande mot apartheid i är det att vi gemensamtbekämpar de tendenser till rasism och främlingshat som dyker upp här hemma ochatt vi gemensamt bidrar till att isolera de grupper och organisationer somförsöker exploatera främlingshatet. SOS Racisme och "Rör inte min kompis" visar attungdomen inte är så handfallen och passiv som ofta görs gällande. I Frankrikebörjade det med att några invandrarungdomar blev trakasserade och att de ochderas kompisar beslöt att gå samman för att göra något åt saken. På samma sätt började det i genom att en ungSSU-medlem och invandrare blev trakasserade i . Det blev den tändandegnistan till att starta "Rör inte min kompis" även här. Rörelsen har vuxit explosionsartat genom ett aktivtengagemang frän samtliga ungdomsförbund utom MUF. SOS Racisme och"Rör inte min kompis" håller på att organisera en europeisk marschmot rasism. Ett tåg startar i och ett i . skall desammanstråla i till en alleuropeisk antirasistisk manifestation. Det ärett initiativ som är värt allt stöd. 200 000 personer har redan valt att ta ställning i Sverigegenom att bära knappen "Rör inte min kompis". Efterfrågan är såstoratt knapparna tar slut som de trycks och distribueras.Det är en glädjande utveckling som visar på värdet av samarbete och behovet avytterligare insatser från partier och ungdomsförbund. innebär det emellertid ett förpliktigande attbära knappen, att låta ord och handling följas åt. Vi måste gemensamt se tillatt isolera rasistiska organisationer som . fick ingetriktigt svar av i går om hur han ser på den här frågan, men DNpåpekar att det faktiskt är fråga om ett direkt samarbete när mangemensamt gör upp om budget och representation i de kommunala nämnderna. Det äroförsvarbart, säger . Det skulle vara intressant att höra vad haratt säga om detta. Instämmer han i DN:s bedömning? De här knapparna är, som jag tidigare K ,- sagt, svåra attfå tag på, och man förlorar dem snabbt genom vädjanden från människor som manmöter. Jag har 349 stycken Rör-inte-min-kompis-knappar, som jag har fått avSSU-distriktet i , och jag kommer att dela ut dem i kammarfoajénalldeles strax. Jag uppmanar ledamöter från samtliga partier attstödja sina ungdomsförbund genom att bära knappen och därigenom manifestera vårgemensamma avsky för rasism i alla dess former. 6 protokoll 1985/86:11-12 Prot.1985/86:11 Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av Allmänpolitisk debatt (); 1 våra skolor runt om i skall-enligtläroplanerna för och gymnasieskolan - undervisningen bedrivas så,att eleverna fostras till att känna solidaritet med andra länder, folkslag ochkulturer. Det är skolans uppgift att fostra eleverna till att förstå och attkänna samhörighet med minoritetsgrupper inom vårt eget land. Skolan måste göraaktiva insatser för att eleverna skal! förstå utvecklingsländernas problem ochvårt beroende av dessa länder. Denna internationella orientering skall inte gesbara i de samhällsorienterande ämnena utan så långt möjligt i alla ämnen. Alltdetta enligt skolans läroplan. För att skolan skall lyckas i detta sitt arbete fordrasatt rätt signaler också kommer från samhället utanför skolans värld, inte minstdå från denna kammare. Fel signal från riksdag kan snabbt ocheffektivt kullkasta skolans fostrande arbete i vad gäller internationellförståelse och solidaritet. En sådan felaktig signal kom från densocialdemokratiska regeringen efter maktskiftet 1982, då man - tillsammans medmoderaterna - här i fick majoritet för att överge enprocentsmålet.Hösten 1983. bara efter det att den nya regeringen tillträtt,sänktes svenskt bistånd till av bruttonationalinkomsten. Detta vardefinitivt fel signal till skolor, dess elever och lärare, frånlandets riksdag. Den felaktiga signalens budskap var nämligen att ett avvärldens rikaste länder - - inte längre ansåg sig ha råd att avstå 1 %av sina inkomster till världens fattigaste länder. Ty gjorde vi det, påstodman, skulle de resterande inte vara tillräckliga för att betala svenskafolkets levnadsstandard. Detta var fel signal. I årets regeringsförklaring har statsminister nog funnit för gott att rätta till misstaget. Regeringen lovar nu attfortsättningsvis stå fast vid att av bruttonationalinkomsten skall avsättasför internationellt bistånd. Detta är rätt signal till folk.