prot · G9099 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringenhar lagt fram förslag till ny plan- och bygglag. Ett enigt lagråd konstaterade i sitt yttrande överförslaget att reglerna för översiktsplanen inte är förenliga med grundlagen.Bostadsministern har i propositionen inte lämnat några förslag tillförbättringar - han har bara försökt förklara sig. Här står rättsuppfattningmot rättsuppfattning. Hela lagkomplexet präglas av en storebrorsattityd som många exempel på från socialdemokraternas sida. Lagen hargrundinställningen att samhället alltid vet bäst. Samhället skall planera förmedborgarna in i minsta detalj. Vi icentern anser att samhällets planering kan begränsas. Kraven på bygglov kan minskas väsentiigt speciellt vid om-och tillbyggnad. Det kan, herr talman, inte vara nödvändigt att fråga kommunenom lov för varje ny takkupa eller för varje tillbyggnad av ett garage. Det kanheller inte vara ett väsentligt samhällsintresse att utseendet på varje sådanom- eller tillbyggnad skall registreras i ett kommunalt arkiv. kommer isin motion att lägga fram förslag på långtgående förenkUngar när det gällerbygglovsplikten. Ersättningsreglerna finns det anledning attkommentera något utförligare. Detta lagförslag är återigen ett exempel på hursocialdemokraterna metodiskt urholkar den personliga äganderätten. De reglersom finns i förslaget visar en skrämmande brist på förståelse för attfastigheter såväl i städerna som på landet ägs av enskilda människor som därhar sitt sparade kapital. De regler som föreslås kan få mycket allvarligakonsekvenser för ägare av jord- och skogsbruksfastigheter, men de kan få rentförödande effekter för många som äger fastigheter i städer och i tätorter. Kommunen får enligt lagförslaget långtgående befogenheteratt utfärda skyddsbestämmelser för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Det ekonomiska ansvaret för de bevarandeåtgärder somföljer med detta läggs i stor utsträckning på fastighetsägaren. Han skall fåersättning om han lider som det heter "betydande skada". Vad somräknas som betydande skada definieras inte direkt, men det framgår att bostadsministernmenar att en fastighetsägare själv skall bära en värdenedsättning på sinfastighet med av byggnadens värde, innan ersättning skallutgå. Det är inte svårt att i varje stad hitta många exempel påäldre fastigheter där denna regel skulle kunna tillämpas. Är fastigheten värd 1milj. skall fastighetsägaren enligt lagförslaget alltså tåla sådanabestämmelser att värdet på hans fastighet sjunker med låt oss säga ,innan någon ersättning skall utgå. Vad man dessutom totalt har bortsett ifrån är attfastigheter normalt är belånade. Att en sådan fastighet är belånad för 800 000kr. är ju inte direkt ovanligt. Banken skriver inte ner lånen därför attkommunen utfärdar restriktioner. Hela värdeminskningen måste då tas frånägarens egeninsats. Så som reglerna är konstruerade får ägaren i exemplet 75 %av sin förmögenhet i fastigheten konfiskerad. En kreditgivare är också skyldig att se till att lånenstår i rimlig proportion till fastighetens värde. Skall lånen stå i sammaproportion till värdet som före restriktionen innebär det i exemplet en extraamortering på . Hur många klarar det? Vårt ställningstagande med anledning av dennya lagens konstruktion är att vi kommer att yrka avslag på de delar som står istrid med vår rättsuppfattning. När det gäller miljöpolitiken har regeringen gett någrabesked. Man har bl. a. tillsatt en miljöminister. Värdet av dennaomorganisation inom kanslihuset är det svårt att ha en mening om på förhand.Det är först i efterhand vi vet om detta blir ett framsteg. Det första provet som den nye miljöministern ställs införär när det gäller att i praktisk politik omsätta ett annat besked somsocialdemokraterna gav i valrörelsen, nämligen att användningen av bekämpningsmedeli jordbruket skall halveras . Jag tror att jagkan försäkra regeringen om att alla - hela den svenska opinionen och alla somhar praktisk erfarenhet av hur och när dessa medel används - är spända på attfå veta hur denna halvering skall gå till. Skall man på varjejordbruksfastighet kontrollera att denna använder bara halvamängden jämfört med ? Eller skall vissa preparat förbjudas, och i så fallvilka? Eller kommer man att införa något slags tvåprissystem i nästajordbruksavtal, så att den som kan visa att bekämpningsmedel inte har använtsfår ett högre pris för sina produkter? Under valrörelsen kände ni socialdemokrater inget behov avatt redovisa hur minskningen skall ske. Jag tycker att det är viktigt attställa frågan om' regeringen på den punkten har något besked att ge här iriksdagen . För vår del strävar vi efter att minska användningen avbekämpningsmedel och andra kemikalier i våra livsmedel till ett absolutminimum. Denna strävan gäller inte bara i jordbruksdriften utan också iförädlingsledet. Kanske, jag säger medvetet kanske, var det bättre förr när maninte tillsatte konserveringsmedel utan vi fick leva med att limpan kunde mögla. Vi inom sätter nu liksom tidigare vårt hopptill vetenskapen och är beredda att öka anslagen till forskning inom helalivsmedelsområdet. Forskningens företrädare har ju anmält att de behöveravsevärd tid. De säger att om de får tillräckliga resurser så kan de om 10 ä 15år ha'den nödvändiga kunskapen för att föreslå verksamma åtgärder. Men, herrstatsminister, om det är så att ni inom socialdemokratin redan nu vet hur mankan halvera användningen av bekämpningsmedlen, så kan ju behovet avforskningsresurser inte vara så stort som vetenskapsmännen anser. Därför ärdet viktigt att vi här i - helst - fårbesked om hur ni avser att genomföra den utlovade halveringen. Om den är möjligatt genomföra utan hjälp av forskningen, då kan ju forskningen koncentreras påde problem som återstår. Jag försäkrar er att jag ställer frågan därför att jagtycker den är viktig. Det är viktigt att kunna få ned bruket av kemikalier ochbekämpningsmedel till ett absolut minimum. Men det måste också vara viktigt förhela -när det gäller att ta ställning till framställningar frånvetenskapsmän och forskare - att veta om problemet är enklare än vad ocksåforskarna har trott. Om ni har en lösning där - låt få veta det! Dåkan vi ju disponera forskningsresurserna på ett annat sätt. Annorlunda förhåller det sig när det gällerförsurningsproblemen. Därvidlag vet vi vad som i all huvudsak förorsakarförsurningen, och vi vet också vilka åtgärder som måste vidtas för attförbättra situationen. Den här frågan har många dimensioner. Luftföroreningarnaseffekter på skogen är väl dokumenterade. När det gäller växtlivet i övrigt ärförhållandena mer oklara. Då det gäller äldre byggnadsverk, som har ståttrelativt oförändrade genom sekler, har inneburit påfrestningargenom just luftföroreningar som dessa byggnadsverk inte klarar. Koncentrationen av luftföroreningar är allra störst i dehårt trafikerade tätorterna. Dessa föroreningars påverkan på människan ärdåligt klarlagda. Det är lätt att instämma i vad sade när hanfick frågan om sin syn på försurningen. Han svarade då: "Det som ärskadligt för våra träd kan inte vara bra för människan." Människorna har rätt att känna trygghet i sin livsmiljö.Vi måste ta deras oro på allvar. Det är en viktig dimension i arbetet för engod miljö - det må gälla arbetsmiljön, den yttre fysiska miljön eller densociala miljön. Ofta hör man - oftare förr än nu - att miljöhänsyn kostarpengar och att vi som samhälle inte har råd att vidta de nödvändiga åtgärderna.Men utvecklingen visar att det ofta kan vara precis tvärtom, också i rentekonomisk mening. När vi från sida gjorde en studieresa iVästtyskland för att studera skogsdöden, pekade man på vad det skulle betydarent ekonomiskt att virkesproduktionen genom skogsdöden skulle komma att minskaså att det skulle bli svårt att få tillräckligt med virke till sågverken ochpappersbruken. Detta visar att om man skjuter upp nödvändiga åtgärderdärför att man tycker att de är för kostsamma, kan det innebära att man i ettsenare skede får betala mångdubbelt mer. När det gäller åtgärder mot luftföroreningarna, och då isynnerhet mot bilavgaserna, är regeringens uppskovstaktik beklaglig. Här liggerfara i dröjsmål, och som går utan att åtgärder sätts in innebär förlust. Såväl statsministern som energiministern har undervalrörelsen sagt att kärnkraften skall vara avvecklad , och detär bra. Men om denna avveckling skall vara praktiskt möjlig måste den ske successivt.Den uppfattningen gav socialdemokraterna klart uttryck åt efterfolkomröstningen. Man krävde då att en utredning skulle tillsättas för attutarbeta en plan för avveckling. Så skedde också, men i utredningen hadesocialdemokraterna inget intresse av att ett sådant förslag lades fram. Och påden vägen är det. Under valrörelsen blev det klart att man på denicke-socialistiska sidan var beredd att starta ett sådant arbete om man fickregeringsansvaret. Min fråga är nu; Är den socialdemokratiska regeringenfortfarande ointresserad av att starta ett konkret arbete för kärnkraftenssuccessiva avveckling? Avser regeringen att helt överlåta detta arbete tillkärnkraftsindustrin? Reaktorn har stora problem med sina ånggeneratorer.Efter flera reparationer vill man nu byta ut dessa generatorer. Debatten om kärnkraftens avveckling har ofta cirkuleratkring reaktorernas tekniska livslängd. Ånggeneratorerna får anses vara envital och viktig del av en kärnkraftsreaktor. Den tekniska livslängden fördessa generatorer är av allt att döma kortare än vad tekniker och expertertidigare har uppgivit för oss politiker, och därför vill man nu byta utgeneratorerna, för att på det, viset förlänga reaktorns tekniska livslängd. Till detta kommer att arbetet med att byta ånggeneratorerinnebär stora risker för höga stråldoser för dem som skall utföra jobbet. Kostnadenhar beräknats till . Inom anser vi det vara fel attgöra denna ombyggnad. Det är fel att utsätta människor för dessastrålningsrisker, och det är fel att satsa ytterligare en styv miljard på denkärnkraft som skall avvecklas. De kommande investeringarna på energiområdetskall enligt vår uppfattning satsas på de alternativ som skall ersättakärnkraften. När kan drivas med betryggande säkerhetskall den reaktorn stängas av, som ett led i den successiva avvecklingen. I ett läge där de totala resurserna är knappaär det särskilt viktigt med en medveten fördelningspolitik. Socialdemokraternaförsökte genom hela valrörelsen framställa sig själva som den verkliga garantenför en fördelningspolitik som slog vakt om de sämst ställda. Men i sak harderas förslag inte den innebörden. Man behöver bara titta på de förslag somsocialdemokraterna lägger fram när det gäller pensionärerna. De ojämförligt sämst ställda pensionärerna är de som barahar folkpension, dvs. de som inte har något pensionstillskott och inte hellernågon ATP eftersom de begärde utträde . dag 1 744kr. att leva av. Trots flera förslag från vår sida att ge dempensionstillskott har det blivit nej här i kammaren. Socialdemokraterna sade i sitt valmanifest attersättningen för delpension skall räknas upp från undervalperioden, och det beskedet gavs också i regeringsförklaringen. Delpensionenkan uppgå till . Den vill socialdemokraterna nu höjatill . , en höjning med . Lägg märke' till detta - för socialdemokraterna är detviktigare att höja delpensionen med . för den som har 3 917kr. plus halva sin arbetsinkomst än det är att höja pensionen med en enda kronaför den som bara har . att leva av! Sådan är verkligheten bakom den socialdemokratiskafördelningspolitiken. För vår del kommer vi att fortsätta arbetet med attförbättra för just de sämst ställda. Vi kommer bl. a. att återkomma med kravetatt de s.k. undantagandepensionärerna skall ha rätt till pensionstillskott. Det råder inget tvivel om att barnfamiljerna är en mycketutsatt grupp. Det gäller den ekonomiska situationen - särskilt förflerbarnsfamiljer och familjer med små barn. Det gäller också frågan omvalfrihet, dvs. möjligheten att välja omsorgsform för barnen. Därvidlag måsteden egna arbetsinsatsen inom familjen helt eller delvis kunna utgöra ettalternativ. En bred opinion i befolkningen och bland barnfamiljernakräver rättvisa och valfrihet i barnomsorgen. kommer attfullfölja arbetet för vårdnadsersättning, dvs. en ersättning för arbete med deegna barnen. Den skall vara beskattad och därmed grunda rätt till pension ochandra sociala förmåner. Vårdnadsersättningen skall utgå till alla barnfamiljer,och vi har föreslagit . per familj och år så länge barnen är iförskoleålder. Då ges också ekonomiska möjligheter att utnyttja den lagstadgaderätt till förkortad arbetsdag som finns för småbarnsföräldrar. Det finns skäl att fråga; Kommer ni socialdemokrater attframhärda i att det är genom politiska beslut som valet av omsorgsform skallstyras? För oss är det självklart att föräldrarna själva gör detbästa valet. Men om de skall ha valfrihet, så får inte alla resurser styrastill den kollektiva barnomsorgen. Detta, herr talman, är ett avgörande skäl förvårt krav på att införa vårdnadsersättning. 6LARS (vpk): Årets val var det val när för förstagången skulle få en högerman som statsminister. Uppiggade av olikaopinionsundersökningar utsåg borgerliga ledarskribenter ochandra massmedierepresentanter till statsminister. Adelsohn själv varså säker på vinst att han också visste att ge besked om att han skullerivstarta - han skulle genomföra ett systemskifte efter valet. Dess bättre gickdet nu inte så illa. Illa gick det just för de mest extrema högerkrafterna,representerade av moderata samlingspartiet. inte bara misslyckadesmed att erövra statsministerposten - de gick också kraftigt tillbaka. Vad manän jämför med - de höga opinionssiffrorna på kring årsskifteteller valresultat - så förlorade högerkrafterna. Det var bra förSverige och det vara bra, tror jag, för flertalet människor i landet. , som aldrig vågade eller orkade säga ifrånom rivstart och systemskifte, gjorde också ett dåligt val. Trotsdet mycket märkliga valsamarbetet med kds, som ju var tänkt att ge flerröster, förlorade man uppemot 170 000 röster. , som i huvudsak var överens med omden politiska färdriktningen men som i valrörelsens slutskede insåg depolitiska realiteterna och gjorde skarpa markeringar gentemot moderaternashögerpolitik gjorde däremot ett bra val. Jag menar att slutsatsen av de borgerliga partiernasvalresultat är att inte ens de borgerliga väljarna ville veta av vare sig enrivstart eller ett systemskifte, i moderat tappning. Högerpolitiken avvisades, högervågen knäcktes - i varjefall för den här gången. Men självfallet är kampen mot högerkrafterna, förfrihet, demokrati och jämlikhet, för den skull inte vunnen eller avslutad.Valresultatet skapade dock förutsättningar för en fortsatt framgångsrik kampmot nyliberalismen, även om den nu kommer att företrädas i förklädnad avfolkpartipolitik -alltså en anständigare och mer kultiverad form av den politiksom Adelsohn inledde och avslutade valrörelsen med. Valet resulterade i en fortsatt arbetarmajoritet. För vårdel upprepade vi i stort sett våra två senaste valresultat. Regeringenförlorade ca 40 000 röster 'och sju mandat i , och har efter valetfärre mandat än de tre borgerliga partierna tillsammans. Detta har föranlett mänga att ställa frågan om interegeringen nu står inför ett vägval. Skall regeringen luta sig åt höger elleråt vänster? Skall den söka stöd och uppgörelser med de tre partier som manbekämpade under valrörelsen och under den gångna valperioden? Eller har mantagit intryck av valresultatet, av det missnöje som finns bland de egnaväljarna inom arbetarrörelsen, och bestämt sig för att ta ett steg åt vänster? vet vi inte det. Regeringsförklaringen lämnarnämligen den frågan obesvarad. Jag tror att man i regeringsförklaringen ärmedvetet oklar, och det tycks som om regeringen ännu inte har bestämt sig. Förvår del står vi fast vid vad vi sade under valrörelsen; Vi är beredda att bådediskutera och göra upp med regeringen, om den väljer att gå åt vänster istället för åt höger. De politiska debatterna i valrörelsen ochockså häri är, som jag-säkert tillsammans med mångaandra-uppfattar dem, oftast mycket kortsiktiga och inriktade på enskildafrågeområden och enstaka detaljfrågor. Det finns dock, så här direkt efter ett val och i börjanav en ny valperiod, anledning att lyfta blicken över de kortsiktiga och mestnäraliggande dagsfrågorna och i stället försöka att anlägga ett längreperspektiv på politiken och samhällsutvecklingen - kanske resa frågor och draupp riktlinjer. är ett rikt och högt utvecklat land. Vi har rikanaturtillgångar; skog, malm, vattenkraft. Vi har ett stort tekniskt kunnande,skickliga arbetare och tjänstemän. I finns, mer än kanske i något annat jämförbartland, förutsättningar för att ge människor ett bra liv, ett bra liv imeningen; rätt till arbete, en god levnadsstandard, social trygghet, kulturoch utbildning, insyn och inflytande.Men tyvärr, trots alla dessa goda förutsättningar, är detta fortfarandemålsättningar som står kvar att uppfylla. betraktades länge som ett föregångsland men är detinte längre i den meningen. Det räcker inte som förklaring att säga att deandra länderna har hunnit i kapp oss. Svaret står snarare att finna i vårt egetland. Någonting har hänt. Och vad är det som har hänt? Jag har inga färdigasvar på den frågan. För bara något tiotal år sedan fanns framtidsvisioner, enbeslutsamhet att riva ner orättvisor, att förändra samhället till att bli merjämlikt och demokratiskt. Jag minns den socialdemokratiska partikongressen åretefter valnederlaget , som inte bara skapade entusiasm och engagemang utanockså kom att bli, i vart fall , upptakten till en bred diskussion somspände över nästan alla samhällsområden. Samhällsutvecklingen har ställt inför en rad svåraproblem och frågor - problem och utmaningar för kanske framför alltarbetarrörelsen. Vi står naturligtvis inte maktlösa inför utvecklingen. Vi kanstyra utvecklingen. Men det finns några, ett fåtal, som påverkar vårframtid mer än andra. Jag menar de mäktiga storfinansfamiljer och storakapitalägare som påverkar vårt lands framtid på en rad viktiga områden långtmer än riksdag och regering gör, långt mer än de miljontals löntagare gör somskapar landets tillgångar men som i huvudsak bara kan påverka utvecklingen vidvalen . Det är ingen överdrift att säga att arbetarrörelsenstraditionella värderingar om rättvisa, solidaritet och jämlikhet har trängtstillbaka. Det är i detta sammanhang som min fråga kommer in: Vad har socialdemokratinoch regeringen för framtidsvisioner? Var finns de socialdemokratiskaframtidsvisionerna, viljan och lusten att bryta ner orättvisorna och bygga uppen socialistisk framtid? har en i internationell jämförelse låg öppenarbetslöshet, men detta faktum gör det ju inte lättare för dem som likvälgår utan arbete. Arbetslösheten har dessutom ökat stadigt . Dethar blivit mycket svårare för kvinnor, ungdomar och handikappade att få arbete.Vi har fått långtidsarbetslösa, människor som har blivit utförsäkrade ochfallit ur arbetslöshetsförsäkringen - detta underbara ord, detta underbaraspråk. Detta upplevs hårdare av dem som går utan jobb . Vi vet att ytterligare tiotusentals människor kommer ut påarbetsmarknaden. Vi vet att vi står inför stora, omvälvande tekniskaförändringar. Den nya tekniken ökar produktionen och effektiviteten inäringslivet. Den skapar nya produkter, nya arbeten och nya arbetsplatser. Dengör det möjligt att avskaffa tunga, smutsiga och farliga arbeten. Men samtidigtvet vi att den rationaliserar bort arbeten, slår ut gamla arbetsplatser, skaparnya miljö- och arbetsmiljörisker. Den nya tekniken slår ut fler arbetenän den ger. Vi kommer således att få ännu fler arbetslösa. Grupper som hittillsvarit förskonade kommer att drabbas lika hårt som t. ex. kvinnor, ungdomar ochhandikappade. I en rapport till 1981 uppskattade man attuppemot en miljon människor skulle utestängas från den ordinariearbetsmarknaden , dvs. om inget drastiskt görs. Om de friamarknadskrafterna. storfinansoch storföretag får bestämma över den fortsatta utvecklingen, går viobönhörligen emot en mörk och dyster framtid, med en mycket omfattande öppenarbetslöshet. Självfallet går det att bryta denna utveckling. Det gårnaturligtvis inte . Det går inte att klaraarbetslösheten, eftersom det till detta behövs lösningar som sträcker sig överflera valperioder. Planer måste t. ex. utarbetas för att bygga ut denoffentliga sektorn. Vi behöver fleråriga planer för bostadsbyggande ochROT-program. Vi behöver en avvecklingsplan för kärnkraften och ett samlatprogram för investeringar i alternativ energi för att kunna avvecklakärnkraften. Löntagarnas och samhällets demokratiska inflytande måsteutvidgas och marknadskrafternas begränsas i motsvarande grad. Riksdag och andrasamhällsorgan måste på ett samlat sätt angripa arbetslösheten. Löntagarfonderna,, menar vi måste användas på ett mer aktivt sätt för att skapa nyaarbeten, och vi menar att fondsystemet måste byggas ut och utvecklas också efter1990. Det behövs fler steg, det här får inte vara det enda steget. Allt fler inser också att vi inte kommer att klara av attge alla människor rätt till arbete utan att sänka arbetstiden och att kraftigtbygga ut vuxen- och vidareutbildningen. Vi menar att det går att på ett bestående sätt minskaarbetslösheten. Men det kräver en helt annan politik, en målmedveten och merframtidsinriktad politik än den som bedrivs . Det är möjligt att det låterhårt, men vi menar att den huvudlinje som regeringens och socialdemokratinspolitik följer på ett enkelt sätt kan uttryckas som att man skapar sågoda betingelser som möjligt för storfinans och storföretag, i synnerhet förden svenska exportindustrin. Vi menar att det är en passiv nederlagslinje. Denmedför i förlängningen att regeringen låter sig styras i stället för att styra.Regeringen drivs till allt felaktigare åtgärder, som t. ex. att blanda sig iavtalsrörelserna i syfte att hålla tillbaka löntagarnas reallöner för att hållanäringslivets vinster uppe - allt draperat i formler om bevarad konkurrenskraft. Det här strider inte bara mot arbetarrörelsens gamlavärderingar och idéer - det är en osjälvständig och i grunden borgerligpolitik, som inte klarar arbetslösheten. Därför frågar vi: Vilka besked harregeringen att ge? Är ni beredda att ompröva den på kort sikt nödvändigaarbetsmarknadspolitiken och i stället främja en långsiktigsysselsättningsskapande politik, som bryter arbetslösheten och som kan skapanya arbeten? Detta är inte bara en valfråga. Det är en huvudfråga de närmasteåren för många människor här i landet. Aldrig någonsin har det producerats så mycket och aldrignågonsin har vinsterna varit så höga som i vårt land. Men detta tilltrots - eller kanske just därför- växer de ekonomiska och sociala orättvisorna.Inkomstklyftorna ökar. De lågavlönade halkar efter. Kvinnorna tjänar fortfarande åtskilligt mindre än männen. Samhällets fördelningspolitik har alltmer förlorat sinatidigare progressiva inslag. De högavlönades inkomstskatter sänks, samtidigtsom stora pris- och hyreshöjningar urholkar vanliga människors ekonomi. Det har gått så långt att uppemot en halv miljon människori dag behöver socialbidrag för att klara sig - och då har de bara ett minimumatt leva av. Skattepolitiken spelar en avsevärt mindrefördelningspolitisk roll än den gjorde på t. ex. tid. Drar man ut den här utvecklingen ,anar man vad vi har att vänta oss. Vi kan se i vår omvärld vilka följdernablir. Även här i kan vi se att vi redan har hunnit en bit påden här otäcka vägen. I finns extrem rikedom och social fattigdomsida vid sida. Här har uppstått särskilda reservat för de välbärgade och andraområden för vanligt folk. Det måste bli en huvuduppgift för arbetarrörelsen attbryta denna utveckling. De borgerliga partierna har inga visioner i denriktningen. En rättvis fördelningspolitik måste fördela landets tillgångar påett rimligare sätt än . Den tilltagande spekulationen och"klipp"-ekonomin måste brytas. Inkomstskatterna måste återigen utgåefter principen om skatt efter bärkraft. Samhället måste verka för att hållanere i stället för pressa upp priser och hyror.