prot · G909145 · 1985-12-31 00:00:00 — frisjukvård fortsätter att anteckna läkarens namn och datum för besöket. Jag harsvårt att tänka mig att det skulle vara att trampa patienten på tårna frånintegritetssynpunkt, eftersom detta papper bara förekommer mellan patientenoch läkaren. Ett sådant system tror jag dels skulle kunna avhålla deneventuelle missbrukaren från att missbruka avgiftsbefrielsen, dels skulle kunnage läkaren information om att patienten kanske eller någradagar tidigare varit hos en läkare av samma typ, t, ex, en invärtes medicinareeller ortoped, och fått medicin utskriven. Jag har således två kompletterande frågor: dels om vi kanfä ett kraftfullt uttalande från socialministern som stöd för läkarna att ståemot det här, dels om man kan tänka sig att använda frikortet på det sätt somjag här har beskrivit. Jag tror att vi på det sättet skulle kunna komma en brabit på väg, Låt mig först säga att det finns rätt olikauppfattningar om hur allvarligt missbruket av exempelvis sömnmedel och lugnandemedel är. Läkarna är ganska delade i den frågan. Den kunskap vi har om omfattningen och karaktären avmissbruket av psykofarmaka är mycket begränsad. Men regeringen har ändå tagitinitiativ. Jag räknar med att vi skall få förslag frånläkemedelsutredningen, och dä har vi ett bättre underlag för att bedöma detta. Låt mig också säga att för närvarandehåller på att utarbeta allmänna råd mot överförskrivning och missbruk avlugnande medel och sömnmedel. Syftet är naturligtvis att förhindra en okritiskoch okunnig förskrivning av dessa läkemedel. Jag tycker alltså att det vore fel av mig att här säga jaeller nej till olika förslag, när en parlamentarisk utredning håller på och seröver läkemedelslagstiftningen och läkemedelsfrågorna över huvud taget, I denparlamentariska utredningen finns också representerade. Jagavvaktar förslag från den statliga utredningen, skickar ut det pä remiss ochfår sedan återkomma med en proposition till , 63 (): Socialministern säger att det råder delademeningar. Ja, det må vara. Jag har inte möjlighet att överblicka vad man sägeröver hela vårt land. Men det papper jag hänvisade till frän länslandsting, som ju i alla fall är värt största landsting, är ganska entydigt.Arbetsgruppen i fråga säger att dessa problem verkligen existerar. Man försökerinom vårt landsting också råda bot pä de missförhållanden som råder. Det kommer ett förslag , sägersocialministern. Ja, det är bra. Men det är klart att vi måste pressa fråganframåt så fort som möjligt. Det är därför jag har väckt den härinterpellationen. Naturligtvishar vi samma målsättning - det är självklart - nämligen att minska dehär missförhållandena. Men jag hade önskat att socialministern åtminstonehade kunnat säga att mitt förslag om den vidare hanteringen av 52 15-kortet, när man har uppnått rätttill gratis besök, förefaller att vara ett intressantförslag och att hon skall titta närmare på det. Det hade varit uttryck för enpositiv inställning från en person, som hoppas kunna hjälpa till med att stödjadem som behöver det stödet i sin missbrukssituation, Jag kan säga till att detär ett intressant förslag, men det är inte jag som skall titta närmare på dettaförslag, utan det är den parlamentariska utredning som arbetar med dessafrågor, 65 (): Jag tar för givet att den parlamentariskautredningen kommer att studera mitt förslag. Jag är mycket glad över attsocialministern konstaterar att det är ett intressant förslag. Överläggningen var härmed avslutad. Om undernäringen blarid patienter på sjukhus 14 §Svar på interpellation 1985/86:216 om undernäringen bland patienter pä sjukhus har frågat mig vilka åtgärderjag avser vidta för att klarlägga omfattningen av svält och undernäring påsjukhus samt fillse att dessa missförhållanden blir avhjälpta. Vad gäller insatser för att klarlägga omfattningen avundernäring vid sjukhus och vårdinrättningar kan man konstatera att ett antalundersökningar genomförts och att forskning bedrivs inom området. Bl, a, kannämnas den forskning som bedrivs vid iGöteborg, De olika studierna har visat att många patienter har ettför lågt genomsnittligt energiintag och att det inte förefaller vara någraprincipiella skillnader mellan olika typer av kliniker. Dock är problemenstörst inom långvården till följd av att patienterna där under lång fid leverinom institutionerna. Det finns således en förhållandevis klar bildav omfattningen av förekomsten av undernäring inom sjukvården. Ytterligareinsatser för att kartlägga näringssituationen torde således inte varamotiverade. Det forsknings- och utvecklingsarbete som bedrivits harvisat på två huvudsakliga skäl till det otillräckliga näringsintagandet. Envikfig orsak ligger i att de sjukdomar som patienterna drabbas av i sig kanleda till svårigheter att inta och tillgodogöra sig tillräckligt med föda, Idetta avseende är undernäringen således en aspekt av det medicinskaomhändertagandet av patienterna. Härvid har bl. a. påvisats att det finnsbrister i personalens kunskaper om kostens betydelse vid olikasjukdomstillstånd. Det andra huvudsakliga skälet till det otillräckliganäringsintaget är att miljön och måltidsordningen ofta är bristfällig inominstitutionerna. Vid många sjukhus serveras måltiderna så tätt attpatienterna lämnar en stor del av maten, som det kan vara alltförlångt mellan dagens sista och nästa dags första måltid. Om undernäringen bland patienter på sjukhus utformad,maten serveras inte på ett tilltalande sätt och ibland ges patienterna intetillräcklig tid att i lugn och ro avsluta måltiderna, I detta sammanhang äralltså bakgrunden till undernäringen organisatoriska förhållanden inom vårdenoch ett otillräckligt beaktande av patienternas behov av en god måltidsmiljövid utformningen av rutiner, lokaler, m, m. Vad gäller miljöns betydelse för näringssituationen villjag här peka pä den forskning som bedrivits vid Värnhems långvårdssjukhus iMalmö och som visat att en förhållandevis enkel förändring av måltidsmiljönfrån traditionell sjukhusutformning till en miljö som påminde om en 1930- och1940-talsmatsal gav en klar förbättring av näringsintaget. Den uppmärksamhet som under senare är riktats motbristerna i näringssituationen inom sjukhus har medfört att ansvarigamyndigheter vidtagit särskilda åtgärder. Inom sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut bedrivs i samarbete medLandstingsförbundet ett (forflöpande arbete med att utveckla kostfunktionen.Socialstyrelsen har redovisat allmänna råd för kost på sjukhusoch inom social omsorg. Här kan också nämnas att avser attutarbeta ett underlag för vårdprogram vid vård i livets slutskede som bl, a,skall behandla frågor om näringstillförsel. Det kan alltså konstateras att det genom olika insatser,bl. a. från centralt håll, finns goda kunskaper om problemens omfattningoch orsaker samt att kunskaperna också är goda om vilka åtgärder som bör vidtasför att man skall komma till rätta med missförhållandena. Det fortsatta arbetetmåste därför i första hand bedrivas lokalt inom hälso- och sjukvården. Ienlighet med hälso- och sjukvårdslagen har landstingen ansvaret för att erbjudabefolkningen en god hälso- och sjukvård. Ansvaret för att patienterna får entillräcklig näringstillförsel åvilar således i första hand sjukvårdshuvudmännen.Enligt vad jag erfarit har olika åtgärder redan vidtagits inom landstingen ienlighet med de riktlinjer som utarbetats av bl. a. och Spri. Avslutningsvis vill jag peka på att det inom regeringskanslietför närvarande bedrivs ett utredningsarbete om hur livsmiljön förlångtidssjuka skall kunna förbättras. Avsikten är att utredningen skall liggatill grund för en äldrepolitisk proposition som skall presenteras undermandatperioden. I propositionen avser jag att ta upp frågor som anknyter tillmåltidsmiljön inom långtidssjukvården. Eftersom är förhindradatt ta emot svaret ger jag ordet till . 68BLENDA LITTMARCK (m): Tack för att jag fick ta emot svaret i ställe. Jag ber också att få tacka statsrådet för svaret. Jagtycker att det är utförligt och bra. Det visar att en hel del undersökningaroch utredningar pågår. Men så har det faktiskt varit ganska länge utan attförhållandena blivit bättre. Orsaken fill att framställde den härinterpellationen var ett referat från ett symposium på Läkaresällskapetdär docent från i talade inte bara omundernäring utan omsjukhussvält, , som är professor i klinisk näringslära i Göteborgoch överläkare vid ifrågavarande sjukhusavdelning där, har också under flera årsysslat med denna fråga och verkligen fördjupat sig i den. Han säger att detfinns sjukhus som är exemplariska men också att det finns sådana där man kantala om ren vanvård. finns det mat - massor med god och vällagad mat- men på något sätt får folk inte i sig maten. Det är stopp på olika ställen påvägen. Statsrådet anger två skäl. Det första är att de sjukdomarsom patienterna är drabbade av kan göra det svårt för dem att äta. Det andraskälet är att miljön och måltidsordningen inte är tillfredsställande. Den första orsaken är alldeles självklar, men egentligenförutsätter den att just denna patient ägnas ännu mer uppmärksamhet än deandra, och det får han eller hon . Den andra orsaken ärotvivelaktigt den väsentligaste, men är egentligen den som det borde varapraktiskt möjligt att göra någonting åt. Vi stöter emellertid här pä hinder iform av både attityder och arbetsförhållanden. Är patienten till för personaleneller tvärtom? Spri har visat att de täta måltiderna ger mera svinn påeftermiddagarna, eftersom patienterna då inte hunnit bli hungriga sedanföregående mål. Hela detta komplex uppkommer på grund av att förhållandenaskall passa med personalens arbetstider. På långvården, där det är särskiltbesvärligt för människor som inte kan äta själva, blir det svårt när detstackars biträdet har bråttom hem för att hämta barn från dagis och därförskyndar på. Det är också svårt för de patienter som inte kan säga ifrånordentligt - personalen tar ut deras halvfulla eller fulla tallrikar utan attfråga varför patienten inte har ätit upp maten. Läkarna frågar inte heller vidrond eller i annat sammanhang om patienterna äter vad de skall. Den allmännauppfattningen bland dem som sysslar med dessa frågor är att om läkarna ställde frågori det här avseendet mera regelbundet, sä kanske alla skulle bli uppmärksamma påproblemet, vilket inte är fallet . Ett tredje skäl, herr talman, kan varalångvårdspatienternas tandstatus. Käkbenet förändras och protesen skaver ochgör ont, så att patienten tycker att t. o. m, pannbiffen är hårdtuggad. Jag harhär tidigare tagit upp just det problemet. Egentligen skullepatienternas tandstatus föras upp i journalerna, och man skulle ha entandläkare som då och då gick igenom denna på långvårdsavdelningarna, I förhållande till hela patientkostnaden är kostnaden förmaten en mycket liten del. Den direkta matkostnaden skall utgöra ungefär 1 %.Lägger man sedan till kostnaden för kökspersonal, transporter och sådant, blirdet av de , som patientvården kostar.Kostnaderna är intressanta i den här debatten, inte därför att jag vill prutaned på dem utan av helt andra skäl. Det ekonomiska ansvaret decentraliseras nualltmer, ända ned till klinikerna. Om då varje portion skall debiteras, kan dethända att man rekvirerar den billigaste typen av portion, den förlågenergiförbrukaren. Detta är en av förklaringarna till att många unga mammori min familj bittert klagar över att de är så hungriga på BB att släkten måstekomma dit med smörgåsar och termos. Själva redovisningsförhållandena och dettaatt man måste hålla nere kostnaderna gör att man rekvirerar den billigastetypen av portion, men då tänker man inte på dels Om undernäringen bland patienter pä sjukhus Prot.1985/86:145 trivseln förstås, dels vad vården kostar på grund avtidsförlängningen, som Om undernäringen bland patienter på sjukhus blir enföljd av det sämre näringsintaget. Man har gjort en undersökning beträffande250 patienter med avseende på den postoperativa vårdtiden. För de undernärdavar tiden , medan de andra behövde . Jag skulle vilja säga mycket mer,men min tid räcker inte till. Jag noterar bara med glädje att ett förhållandekommer att göra det trevligare och lättare att äta för patienterna. Inte avtrivselskäl, oh nej, men av ekonomiska skäl kommer man att gå ifrån plast ochpapper och tillbaka till porslin, , jag och statsrådet är säkertöverens om att man måste komma till rätta med de här problemen, men jag skulleändå vilja ha en klar aktionsplan. 69MARGO (vpk): ställde jag en fråga tillsjukvårdsministern om sjukhussvälten, men så hände det att det inföll ett parhelgdagar . hann framställa eninterpellation i ämnet, och med de nya debattreglerna här i kammaren föll heltenkelt min fråga. Detta är anledningen till att jag tar tillfället i akt ochdeltar i den här debatten. Jag hade också en interpellationsdebatt medstatsrådet den 19 mars 1984,1 dag gör jag givetvis en jämförelsemellan det svar jag fick då på min interpellation och det svar som statsrådet ger till . Jag finner att det inte är någon större skillnad påde två svaren. Statsrådet hänvisade tidigare precis som till att det ärsjukvårdshuvud-rnännen som har det direkta ansvaret för kosten på det lokalaplanet. Jag fick, precis som vi får , en redogörelse för Spris ochsocialstyrelsens arbete med bl, a, kostråd. Enligt det svar som jag fick 1984skulle kostråd vara klart , men av dagenssvar kan vi se att redovisningen kom först , Då vill jag frågasocialministern: På vilket sätt har de åtgärder som socialministern hänvisadetill i sitt svar till mig förändrat situationen? Är det färre patientersom svälter , eller svälter de inte så mycket som de gjorde 1984? Detfinns tre orsaker till undernäring och svält hos patienterna. Den förstaorsaken har ett direkt samband med sjukdomen. Den andra är svält på grund avdepression och vantrivsel hos patienterna. Den tredje orsaken ärpersonalsituationen på våra långvärds-sjukhus, som medför att det är bristandetid att mata patienterna och att måltiderna måste rymmas mellan kl, 8 och . Den första orsaken kan vi lämna därhän, då den hör tilldet rent medicinska ansvarsområdet och till sjukdomsbehandlingen. Denna form avsvält, som alltså är en direkt följd av och hör ihop med sjukdomen, fär ocksåmycket stor uppmärksamhet av personalen. Men de två andra orsakerna är mycket allvarligare, för dekan leda till att patienten dör trots att själva sjukdomen inte från början varlivshotande. Dessa två former av svält förlänger också läkningsprocessen ochvärdtiden och ökar därmed även vårdkostnaderna. Jag delar inte den uppfattning om orsaker till svälten somstatsrådet för fram i interpellationssvaret. Statsrådet talar om miljön ochmåltidsordningen. Det kan i och för sig vara riktigt. Men skulle svälten barabero på okunskap eller rent av ointresse hos sjukvårdshuvudmännen? Nej, inte ärdet så. Måltidsordningen hänger ju ihop med personalsituationen. personalnog att lägga ut måltiderna över det antal timmar som skulle behövasför att patienten skall hinna bli hungrig mellan varven. Miljön har ju också att göra med resurserna. Jag kännertill många långvårdsavdelningar där det har varit en otrivsam miljö men därpersonalen själv har lagt ner ett stort arbete på att göra miljön sä trevligsom möjligt. Men man kan inte alltid göra vad man vill, för det saknas resurseroch pengar. Det största problemet när det gäller sjukhussvälten äralltså att personalen inte har fid att ägna målfiderna den omsorg som krävs.Det tar att mata någon som inte kan äta själv - jag vet - jag harförsökt . Och jag tror inte att någon av oss skulle vilja bli matadpå än . Men så finns det inte möjlighet attavsätta för varje patient som behöver hjälp. och ärarbetssituationen ännu värre på våra långvårdsavdelningar. Då skall halvapersonalstyrkan klara jobbet, men det är precis lika många som måste matas. För att måltiderna skall bli vad våra långvårdspatienterhar rätt att kräva -någonting att se fram emot och en stunds trevligavkoppling- behövs det en förstärkning pä vårdsidan med i genomsnitt ettvårdbiträde per avdelning. måste det vara dags att se över och ändranormerna för personaltätheten inom långvården. Och sjukvårdshuvudmännen fårabsolut inte mista mer statsbidrag - dä kommer personalsituationen attförvärras ytterligare, och svälten kommer att bli värre hos patienterna. Om inte ansvariga politiker vill inse att sjukhussvältenhar ett direkt samband med personalsituationen och personalresurserna på våralångvårdssjukhus, så kommer ingenting att ändras. Då kommer vi även ifortsättningen att regelbundet få ta del av rapporter som visar att vårapatienter svälter. Vi har tagit del av sådana rapporter . Kommerregeringen att på något sätt göra sjukvårdshuvudmännen uppmärksamma påsambandet mellan personaltäthet och sjukhussvält? Om undernäringen blarid patienter på sjukhus Jag noterar att tycker attvi har samma syn på den här frågan. Jag tycker också att Margö Ingvardssonsinlägg visar att vi måste komma till rätta med dessa problem, säger fill mig att hon vill ha en klaraktionsplan. Men här behövs ingen ny utredning. Vi känner till orsakerna tillproblemen. Vi har allmänna råd när det gäller kost, vi rapport som Spri har sammanställt. Och jag har sagt i mittinterpellationssvar att det ute i landstingen förekommer en hel del när detgäller förbättring och utveckling, när det gäller att arbeta i enlighet med detmaterial som vi har. En ännu klarare aktionsplan kommer i samband medregeringens äldrepolitiska proposition. Margö konstaterade att det inte var någon störreskillnad mellan det svar hon fick och det jag lämnade i dag.Nej, det skall det väl heller inte vara, för vi arbetar med problemet med enviss inriktning, alltså med utgångspunkt i de utredningar, det underlag och deriktlinjer som finns. sade att det är patienten som skall stå icentrum. Det är någonting som mycket klart framgår av den nya hälso- ochsjukvårdslagen. 5 protokoU 1985/86:145 Om undernäringen bland patienter på sjukhus För attförbättra måltidsmiljön måste vi helt enkelt få en i högre grad serviceinriktadsjukvård. Jag vill också påpeka att frågan om rutiner ochsituationen inom sjukvärden kommer att tas upp i regeringens arbete medförnyelse av den offentliga sektorn, där det pågår ett arbeteför att utarbeta en proposition pä basis av demokratiutredningens betänkande. Jag tror att vi har tillräckligt material. Det är riktigt,Margö , när jag säger att fortsatt arbete måste bedrivas lokalt inomhälso- och sjukvården. Varken regeringen eller skall försökaverkställa besluten och genomföra de förändringar som behöver göras för att viskall få en bättre organisation. Det måste ske lokalt inom hälso- ochsjukvården. 71 (); Jag vidhåller mitt krav på en aktionsplan.Gertrud redogör för det arbete som pågår om den offentliga sektornsförnyelse och om den äldrepolitiska propositionen. Men det är just ensammanställning av allt detta som behövs. Det är som jag ångratatt jag inte skrikit högt och protesterat mot att vi skall lägga sä mycket pålandstingen, lokalt. som statsrådet talar om. Det hade varit bättre om vi hadeöverblick och hade någonting att säga till om. Jag häller med Margö - och jag sade någontingom detta också i mitt inledningsanförande - att vi har talat om detta väldigtlänge och att det funnits utredningar väldigt . Men ändå har vi svältenkvar i detta rika samhälle! Något enhetligt, övergripande som skall tjäna somriktmärke för alla är vad som behövs. Annars tar det alltför läng tid, 72 MARGÖ (vpk): Statsrådet tyckte att det varalldeles riktigt att de två interpellationssvar som hon lämnat med två ärsmellanrum är nästan identiska och att man fortsätter med samma åtgärder somtidigare. Det kan väl vara riktigt i de fall där man är på rätt väg. Jag har deltagit i debatter om sjukhussvälten nu.Det var som de första rapporterna öm sjukhussvälten offentliggjordes. Omman ser fillbaka pä de tio åren, finner man att ansvariga politiker anför somskäl till sjukhussvälten miljön och måltidsordningen samt vissasjukdomstillstånd hos patienterna. Under de här tio åren har man ändratmåltidsordningen. Man har lagt om lunchen och fått någonting som kallas brunch.Man har flyttat den till olika klockslag . Men det har ju inte hjälpt.Då måste man väl försöka att se om det finns någonting annat som behöver göras.Jag och många inom personalen, t, ex, bland sjukvårdsbiträdena i långvården,anser att problemet bottnar i personalbrist. Det finns inte tid att gepatienterna den näringsriktiga mat som trots allt serveras pä våra sjukhus. Deolika rapporter som vi nu har fått redovisade har ju uppenbarligen inteförändrat situationen. Då måste man väl fråga sig om vi inte skall göranågonting annat och om vi inte bör inse att personalsituationen har denavgörande betydelsen. Visst skall arbetet ske lokalt. Men omsjukvårdshuvudmännen inte lyckas ändra på de rådande förhållandena måste,precis som jag hävdade tidigare. sjukvårdsministernsom den högst ansvariga gripa in. Och om nuvarande lagstiftning när det gälleransvarsfördelningen mellan riksdag och sjukvårdshuvudmän på sjukvårdens områdeinte medger ett sådant ingripande, får man väl se efter i vilken mån vi tvingasändra på lagstiftningen. Annars måste vi se vilka möjligheter det finns inomnuvarande lagstiftning att ge direktiv till landstingen att ökapersonaltätheten inom långvården. Det bästa sättet, har jag lärt mig, är attstyra med statsbidragen. Överläggningen var härmed avslutad. 1985/86:14520 maj 1986 Om det svenska deltagandet i ett övervakningssystem förkärnvapenprov 15§ Svar på interpellation 1985/86:167 om det svenska deltagandet i ettövervakningssystem för kärnvapenprov har frågat mig om vad jagavser att vidta för åtgärder för att medverkan i projektet att testaett effekfivt övervakningssystem för kärnvapenprov skall kunna ske på ettförstklassigt sätt. Låt mig inledningsvis slå fast - för att ge rättperspektiv åt frågan - att våra ansträngningar är inriktade på att få ett slutpå kärnvapenproven. Det primära är alltså inte att registrera en pågåendeprovverksamhet utan att kontrollera efterlevnaden av ett provstoppsavtal. Jagutgår från att delar denna uppfattning. arbetar energiskt för att få tillstånd ett fullständigt provstoppsavtal. presenterade vi ettutkast till ett sådant avtal. Ett avtal kräver bl, a, ett tillförlitligt, ochför alla parter acceptabelt, verifikationssystem för att säkerställa att detefterlevs. Ett nödvändigt element i ett sådant system är ett världsomspännandenätverk av seismiska mätstationer. Enligt svensk uppfattning finns denteknik tillgänglig som är nödvändig för en tillförlitlig seismisk övervakningav ett kärnvapenprovstopp, har byggt upp betydandetekniskt kunnande på området och har en egen, modernt utrustad mätstation iHagfors som drivs av , hänvisar nu i sin interpellation tillatt det i internationell press skulle ha framförts anmärkningar mot kvaliteteni det svenska arbetet på det här området och att utrustning förövervakningsverksamheten skulle vara "av andrarangskvalitet". Jagförmodar att hon då avser en artikel av i International HeraldTribune . Där konstateras bl, a, att en sovjetiskprovsprängning genomförts , Denna sprängning, istorleksordningen under ett kiloton, skulle ha observerats av den norskaNORESS-stationen men inte av den svenska stationen i , Hagforsstationen har en modern utrustning och godaförutsättningar att registrera och mäta provsprängningar på den eurasiskakontinenten. Orsaken till att den sovjetiska sprängningen den 11 juli 1985inte registrerades och rapporterades av var attett datorfel hade Om det svenska deltagandet i ett övervakningssystem förkärnvapenprov inträffati dess system som sprängningen skedde. Det var alltså intekänsligheten och kvaliteten i det tekniska systemet som var otillräcklig utanreservkapaciteten pä datorsidan. I själva verket har Hagforsstationenobserverat en sprängning denna dag, men någon information för att registreraoch analysera den finns inte, på grund av datorfelet. Vi kan alltså medsäkerhet säga att vi skulle ha kunnat rapportera provet om datorn fungerat.