prot · G90948 · 1985-12-31 00:00:00 — Vi har ju diskuterut här i kammaren hur rnanskall ga till viigu för att komma till rätta med de problem som uppenburligenär förknippade med den tillämpning uv MBL-lagstiftningen som förekommit underett antal år. Frågan har tidigare diskuteruts i . Därfann man att handläggningen och förfarandet över huvud taget kanske var mindreändamålsenligt. hänvisur utskottsmajoriteten till det fukturn uttarbetsgivurverket fått i uppdrag uv regeringen utt pu stutens vagnar tu uppförhundlingar med berörda personalorgunisationer, i syfte att träffa kollektivavtali de hänseenden sorn riksdugen hur uttulat sig för. Vad hur uttulatsig för är alltså något mera ändamålsenliga former. Jug skullevilja fråga civilministern, sorn i dettu avseende väl kan rådu ganskaexklusivt; Vad syftar de aktuella förhandlingurna till? Vad förväntas man uppnåmed de förhundlingar som sker via arbetsgivarverket? Syftar förhundlingarnutill att MBL icke skall tillämpas i ? Vilka är de tvåfullvärdiga parter sorn förhandlar orn den politiska demokratin? Den ena är välregeringsmakten, vilken självfallet respekteras. Men vilken är den andrafullvärdiga parten? Vidare vill jag fråga: Vad räknar civilministern med attdessa förhandlingar skull resultera i? Är syftet att MBL i nuvarande form skallförsvinna när det gäller regeringens propositioner? Vilken ambition harcivilministern i så fall i vad gäller annat som förhandlingarna kan resulterai? vill jag säga att det är fråga omett mycket märkligt förfarande. Vi får nämligen beskåda problem, inte minst isamband med den nya omorganisationens tillblivelse, som belyser hurförhandlingsdirektiven förhalas på grund av . Ett sådant förfarande ger kanske ett fåtal centraltplacerade fackliga funktionärer inflytande. Å andra sidan skupur fördröjningarnadjup oro och stor oreda ute på fältet samt stor oro bland personalen. Min frågablir därför: När avser civilministern att förhundlingurnu med motparten skallvara avklarade och att MBL i i vad gäller regeringenspropositioner därmed skall vara en saga blott? Med det anförda yrkur jag bifull till dernoderuta reservutioner som finns fogade vid utskottets betänkande. AnL 128 i (c): I betänkandet om den statliga personalpolitikentar vi från sida i reservation 2 upp MBL vid tillsättning av cheferinorn offentlig förvaltning. Vi framhåller att chefernas roll är heltannorlunda i offentlig förvaltning än inom den privata sektorn. Vår uppfattning är att myndighetspersoner har som en avsina viktigaste uppgifter att tjäna allmänheten, och rollen som chef för deanställda är därmed betydligt mindre markerad. Vid tillsättning av chefer bördärför, enligt vår mening, endast information ges till de unställda. Utskottsmajoriteten anser för sin del att de förändringarsom har gjorts har minskat användningen av MBL inom denoffentliga sektorn. Vidare tror utskottet att man genom förhandlingar och avtalså småningom i stort kommer att tillgodose de krav som finns i centermotionen. Det är helt riktigt att förhandlingarna har begränsatsunder senare år. Redan detta visar att våra krav är berättigade. Att nuytterligare avvakta förhandlingar måste därför anses vara bortkastad tid. Detfinns inget bärande skäl för utt de anställda skall ha något, och mer än andragrupper i samhället, avgörande inflytande över de personer som oftastföreträder allmänheten. Jag yrkarbifall till reservation nr 2. Även när det gäller medbestämmandet i regeringsärenden ärdet av framför allt principiella skäl orimligt med förhandlingar. Det måstevara den politiska demokratin som är uvgörande. Personulorganisutionernus rättutt påverka handläggningen i regeringsärenden bör därför så snurt som möjligtavskaffas. Endast i full sorn direkt berör de anställda bör MBL tillämpas. Vi har avstått från att avge en reservation och har nöjt oss med ettsärskilt yttrande, i den förhoppningen att det förhandlingsarbete som pågårskyndsamt skall avslutas på det sätt som vi har ungett. AnL 129 (vpk); Det betänkande som vi nu har framför ossgrundar sig på en proposition om den statliga personalpolitiken. Det är enpersonalpolitik som har den privutu marknaden sorn utgångspunkt. Den marknad vikänner till, som den statliga personalpolitiken skull unpussus till, är enmarknud där några få bestämmer arbetets villkor. De bestämmer vilka som skallha en betydelsefull roll, vilka som betyder någonting i produktion och verksamhetöver huvud taget, vad som skall efterfrågas, hur människor skall värderas,vilka som socialt skall värderas högre. Denna marknad bestämmer ocksåprestationslöner - där avgörs vilka som skall slita hårt för prestationslöneroch vilka som skall ha bättre villkor. Här värderus människor. Värderingarna pädenna marknad är långt ifrån den jämlikhets- och rättvisetanke sorn har buritarbetarrörelsen begynnelse. Förhållandena inom den offentligasektorn har däremot varit något bättre. Den har växt upp i ett helt annatklimat med arbetarrörelsens värderingur i botten, och dess löne- ochpersonalpolitik har i flera hänseenden varit mycket bättre än den politiken påmarknaden. Lika lön för lika arbete och lika lön för likvärdigt arbete oavsettbostadsort har varit bärande. skall alltså marknaden successivt ta över - den harredan till viss del tagit över. Detta kan vi läsa i propositionen. Där talasdet om förnyelse, decentralisering och skilda miljöer, vilket innebär att detsker en anpassning till den marknad som finns utanför den offentliga sektorn. Det är därför inte sä märkvärdigt att vi får höraett hyllningstal av . Han säger att han är frälst av dettuförslag- det finns nu bara organisatoriska skiljaktigheter. Han är helt nöjdoch hälsar med tillfredsställelse och glädje regeringens förslag välkommet. Det här är kanske inte så märkligt. Det märkliga är attdet sitter en socialdemokratisk regering och att en moderat kan stå iriksdagens talarstol och hälsa ett socialdemokratiskt förslag med glädje. Jag tror att det finns stora problem inom det storasociuldemokrutiska partiet. Fackföreningsrörelsen på den privata marknadenmåste fundera över hur man har lyckats med lönespridning och värderingar.Arbetarrörelsens jämlikhetsideal har kanske inte lyckats helt - det ärnämligen på tillbakagång. Även regeringen måste i sin verksamhet helt släppadessa ideal. Den offentliga verksamheten, där det finns en politisk demokratisom kan bestämma en del av dessa ramar, släpper också jämlikhetsideologin. Vpk har reagerat på två delar av den statligapersonalpolitiken. Det är den lönepolitik som skall föras generellt, men ävenden lönepolitik som gäller cheferna. Om den lönepolitik som redovisas ipropositionen och betänkandet nu slås fast. bryter man viktiga principer somrått tidigare. Det sägs Också att decentralisering och delegering ledertill ökat inflytande för de anställda. Men är, precis som det helutiden har varit på den privata marknaden, den beslutanderätt som den enskildearbetaren via sin fackförening får ha begränsad inom givna ekonomiska ramar.Det han får bestämma om neddragning är väl det lilla. Summa sak skall nu gällainom den Decentraliseringen betyder inget annat än att de vanliga anställdainom statlig verksamhet får ta ansvar för den ekonomiska fördelningspolitikenoch åtstramningen. Den makt översitt jobb som var och en kanske skulle vilja haär en gång för alla given inom ekonomiska ramar beslutade långt över deenskildas huvuden. Så är det på den privata marknaden och så skall det bli inomden statliga verksamheten. Utgångspunkten är, enligt propositionen, att den statligalönepolitiken skall bygga på en balanserad samhällsekonomi. Hela denorganisationsförändring som innebär att lönedelegationen avskuffas och dessfunktion förs in under finansutskottet beror på att den inte hade tillräckligtansvar för samhällsekonomin, dvs. den tog inte nödvändig hänsyn till denåtstramningspolitik som skall föras på den offentliga sidan. Då kan deanställda känna sin decentraliserade makt. Om man redan på förhand har sett till att givna ekonomiskaramar finns, vill vi för vår del bestämt bestrida att detta kan ha något medfria förhandlingar att göra, med rättvis lönesättning eller med befrielse frånprestationslöner som är helt onödiga. Man stryper de fackliga organisationernasmöjligheter på ett politiskt avancerat sätt. För vår del vill vi motsätta ossdetta. Vi vill ha en annan organisation och ett mer direkt inflytande frånriksdagens sida över den statliga lönepolitiken. Vi säger också i vårareservationer att det är ett stort fel att den nya organisationen innebär attfinansutskottet skall ta över ansvaret och vara lönedelegation och attregeringen har ett så oerhört starkt inflytande att det begränsar de fackligaorganisationernas handlingskraft. Det är mycket beklagligt, vi vill inte varamed om en sådan utveckling. Det kanske mest stötande och anmärkningsvärda är öppningenmot chefslönerna. Det råder rekryteringsproblem. Ojämlikheten isamhället ökar. Vill man ha en chef i hög ställning på den offentliga sidanmåste man konkurrera med avancerade anställningsförmåner och höga löner. Denoffentliga sektorn skall nu traska patrull efter den privata marknaden - leddav en socialdemokratisk regering. Vad blir effekten? Jo, lönespridningen skall öka. Delågavlönade kommer att halka efter ytterligare. Då uppstår ännu en effekt. Detgäller inte bara människor i gemen, utan det gäller också skillnader mellan mänoch kvinnor. Det är inte kvinnorna som har de bäst betalda yrkena inom denoffentliga verksamheten, tvärtom har de de sämsta lönerna. Det är i huvudsakmän som har de bästa. Här kommer ytterligare en jämlikhetsaspekt fram. Man kanfundera över hur förslagsställarna har tänkt sig framtiden. Det spelar ingenroll hur mänga avtal om jämlikhet och jämställdhet som finns om den privatamarknadens mönster är den fundamentala grund man har att utgå ifrån - denprivata marknaden som inte tar någon som helst hänsyn till jämlikhetsaspekten. En alternativ väg - i stället för att kapitulera inför denprivata marknadens idéer - är att införa ett system som också enligt Wigforssskulle reglera orättvisorna, dvs. en ordentligt progressiv beskattning. Manskulle se till att de förmåner som en chef kan ha utöver avtalet beskattades.Det betyder en ytterligare skärpning av avdragsreglerna i stallet förmarginalskattesänkningar. Även andra förmåner måste ifrågasättas, om vi villkomma till rätta med denojämlikhet som råder. I annat fall är det svenska samhället i händerna på de s.k. cheferna, de som har bra yrken, god utbildning och fina anställningsförhållanden.Men vill man förvalta det kapitalistiska samhället i stället för att ändra pådess orättvisor följer man naturligtvis denna väg. Det är för att förändradessa förhållanden som vi har fogat två reservationer till utskottetsbetänkande. Jag yrkar bifall till vara reservationer. AnL 130GUSTAV (); behandlar i dettabetänkande propositionen om statlig personalpolitik och motioner dels ianslutning till propositionen, dels från allmänna motionstiden, 1 proposition 219 konstateras att staten är landetsstörsta arbetsgivare. Antalet anställda uppgår till ca 575 000, Det är enökning med över 100 000 personer , har dock antaletminskat något från det år då antalet anställda var högst, nämligen 1982, Det ärframför allt inom utbildningssektorn som antalet anställda ökat under desenaste 15 aren. Även den civila förvaltningen har ökat, medan affärsverkensökning är mycket begränsad - plus 6 000 personer mot utbildningssektorns plus63 200 personer , Huvuddelen av denna personalökning har utgjorts avkvinnor. En viktig faktor för kvinnornas möjligheter att komma ut påarbetsmarknaden och därigenom få egna försörjningsmöjligheter har varit denoffentliga sektorns expansion. Detta glömmer ofta den offentliga sektornskritiker bort. Utan den offentliga sektorns snabba expansion skulle Sverigealdrig ha blivit det land i västvärlden som har den högsta kvinnligaförvärvsfrekvensen. Denna höga förvärvsfrekvens är naturligtvis inte ett mål isig självt. En fast förankring för kvinnorna på arbetsmarknaden är och kommeratt förbli den viktigaste faktorn för att åstadkomma jämställdhet mellankvinnor och män. Ett viktigt led i den statliga personalpolitiken är attden bygger på det demokratiska värdesystemet. Den skall präglas av demokrati,rättvisa, rättssäkerhet och opartiskhet. Frågor som rör anställningstrygghetskall ha en framskjuten plats i statlig verksamhet, I det förnyelseprogram för den offentliga sektorn somregeringen tagit fram utgör den statliga personalpolitiken en viktig del. Medborgarnas krav på den offentliga sektorn har ökat.Begrepp som service, delaktighet, brukarinflytande och målstyrning ingår iförnyelseprogrammet. Krav på rationalisering och effektivisering och nyaformer för beslutsfattande ändrar mycket i statsförvaltningens sätt att arbetaeller kommer att göra det. Därför måste personalpolitiken bättre anpassas tillolika verksamheter i skilda arbetsmiljöer. Jag övergår nu till att behandla motionerna, 1 motion 1985/86:22 av m, fl, (vpk) sermotionärerna en fara i att chefslönerna i statlig verksamhet blir för höga,vilket skulle drabba lågavlönade grupper, främst kvinnorna. Utskottsmajoriteten ansluter sig till regeringens förslag:att staten lönemässigt måste kunna anpassa sig till varierande förutsättningari arbetslivet för att kunna rekrytera goda chefer. Detta behöver inte innebäranegativa effekterför andra anställda, eftersom dessu chefers löner svurur för så liten del av detotala lönekostnaderna. m,fl, centerpartister yrkur i motion1984/85:330 att förhandlingar vid tillsättning av chefer inom den offentligasektorn skull ersättas med enbart information. Utskottet har tidigare behandlat en liknande motion.Erfarenheten har visat att man i stort kan lösa dessa frågor avtalsvägen, MBLär på denna punkt dispositiv. Någon åtgärd från utskottets sida är därför intenödvändig. Motionen avstyrks därmed. När det gäller lönekostnader vid viss omplaceringmotsätter sig och andre vice talman , båda ,i motion 1985/86:17 att regeringen ges fullmakt att inom vidare ramar användadessa medel. Det bör ankomma på att ange de villkor som skall gällaför utbetalning av förslagsanslag. I motion 1985/86:20 anser m.fl. moderateratt anslaget endast skall komma till användning när finansiering inte kan skepå annat sätt, och de motsätter sig en mer omfattande användning. Utskottet har däremot inga invändningar emot att anslagetför lönekostnader vid viss omskolning och omplacering får en bredareanvändning. Detta bör underlätta både vid omskolning och vid omplacering avhandikuppude, vilket ur både individens och samhällets synpunkt är positivt.Moderaternas förslag skulle enbart innebära mindre stimulans att åstadkommaåtgärder som i övrigt överensstämmer med våra arbetsmarknadspolitiskamålsättningar. Med vad som ovan anförts avstyrks motion 1985/86:20. Däremot anser utskottet - i likhet med vad som har anförtsi motion 1985/86; 17 - att det bör ankomma på att besluta om ändamåloch villkor för användningen av här nämnda anslag. Det bör ges regeringen tillkänna vad utskottet anfört i betänkandet. I motion 1985/86:20 anser m. fl. moderateratt det är väsentligt att marknadsanpassa lönesättning och övrigarekryteringsvillkor. Vpk hävdar i sin motion 1985/86:22 att de två viktigaprinciperna lika lön för lika arbete och summa lön för likvärdigt arbete -oavsett bostadsort - inte får brytas. Vpk vill vidare ha en utredning omriksdagens inflytande över löne- och personalpolitiken. Utskottet delar regeringens syn på den allmännainriktningen av statens lönepolitik, som redovisas i betänkandet, och avstyrkermotionerna 1985/ 86:20 och 22. I motion 1985/86:16 av , , ochmotion 1985/ 86:17 av och andre vice talman ,båda , berörs meritvärderingen vid statliga tjänstetillsättningar.Allan kräver i sin motion att begär att regeringen återtarändringen i anställningsförordningen som trädde i kraft . och konstaterar i sinmotion att ändring av kriterierna förtjänst och skicklighet ianställningsförordningen möjligen inte står i överensstämmelse medregeringsformen 11 kap. 9 §. I suk delur motionärerna uppfattningen attskicklighet skall tillmätas större betydelse än förtjänst vid befordran ochtjänstetillsättningar, men de föreslår att regering- enåterkommer till med förslag som undanröjer den oklarhet som haruppstått. konstaterar attkonstitutionsutskottet - som yttrat sig i denna del av propositionen ochbeträffande refererade motioner -drar slutsatsen att regeringsformen intehindrar att man lägger större vikt vid kriteriet skicklighet.Regeringen bör dock återkomma rned förslag till ändring i i enlighet medvad utskottet har angivit. Motion 1985/86; 17 är med det anförda i huvudsaktillgodosedd i denna del. Motion 1985/86:16 avstyrks. i , socialdemokraterna, hävdari motion 1984/85:2116 behovet även översyn av villkoren för alla svenskar somdeltar i frivilligt biståndsarbete. Frågor som berör meritvärdet vid utlandsvistelse tas upp iregeringens proposition, varför motionen inte bör föranleda någon riksdagensåtgärd. Detsamma gäller , , motion 2662 omtrakta-mentsersättningar vid utlandsvistelse. I fråga om detta pågår redan ettöversynsarbete. I jämställdhetsarbetet inom statsförvaltningen skallenligt propositionen huvudinriktningen vara att successivt bryta uppdelningen imanliga och kvinnliga arbeten och öka kvinnornas andel i de beslutandepositionerna. En partgemensam ledningsgrupp inrättas. SIPU skall lämna stödtill myndigheterna i dessa frågor. Kvinnorepresentationen i statligastyrelser, utredningar m. m. skall stärkas. eller motsvarandesom tillsätts efter 1988 skall vara enkönad. m. fl. moderater äri motion 1985/86:20 tveksamma till den partssammansatta ledningsgruppen ijämställdhetsfrågor och vill bl.a. att dess verksamhet skall tidsbegränsas. i , , har i motion1985/86:18 synpunkter på nomineringen av personer till statligaförtroendeuppdrag rn. Utskottet anser inte att man bör tidsbegränsa denpartssammunsatta ledningsgruppens arbete. Insatser på detta område börvidgas-inte minskas, sorn föreslår. När det gäller kvinnorepresentation i statliga organ ärdenna nu föremål för utredning, varför någon åtgärd med anledning av motion1985/86:18 inte är påkallad. När det slutligen gäller medbestärnmande vid beredning avregeringsärenden pågår ett översynsarbete. Vidare har SAV, statensarbetsgivarverk, fått regeringens uppdrag att på statens vägnar ta uppförhandlingar med berörda personalorganisationer i syfte att träffa avtal i denriktning uttalat sig för. Med hänsyn till att förhandlingsarbete pågår börmotionerna 1985/86:18 och 20, 1984/85:330, 453 och 1115 i dessa delar inteföranleda någon åtgärd. Med det unförda yrkar jag bifall tillhemställan i arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 6 och avslag på samtligareservationer. Prot.1985/86:48 AnL 131 (m)replik; 10december 1985 Fru talman! Efter den långa ochdelvis mycket animerade försvarsdebatt som föregick det här ärendets behandling ärkanske det tidsmässiga ., utrymmet för någon längre debattinte särskilt stort. Men jag vill ändå till personalpolitiken j b t, j & utskottetsvärderade talesman, som företräder utskottsmajoriteten, upprepa de frågorsom jag ställde till civilministern, och som jag tycker rimligtvis bör finnas medäven i den här debatten. Först och främst skulle jag vilja fråga ;Till vad syftar de relaterade förhandlingar som harfått i uppdrag av regeringen att föra? Syftar de till att få bort när det gäller regeringens propositioner? Anser GustavPersson att det är önskvärt att regeringen framöver, oavsett vilken färg denhar, förhandlar om och kring sina propositioner? Jag tycker, fru talman, att det är ganska ointressant omdet pågår ett arbete eller ej beträffande dessa frågor. En representant förSveriges riksdag, som företräder folkmakten via allmänna val, bör välsjälvständigt kunna uttrycka en uppfattning i frågan. Är det önskvärt att densittande regeringen förhandlar med en motpart, vad den nu utgörs av, om denoffentliga makt som vi riksdagsledamöter i allmänna val har givits av dennaregering? Jug tycker att utskottets talesman självständigt borde kunna uttryckaen mening om detta. AnL 132 (vpk) replik; försökte inte ytterligureförklara varför man från utskottets sida har gjort de här ställningstagandenu. När det gäller chefslönerna sade han bara att de är få ochdärför inte betyder så mycket för de lågavlönade. Lönespridningen i samhällethar ingen betydelse för och socialdemokraterna - det är dentolkning inan kan göra av detta. Handlar det bara om några få. spelar detheller ingen roll. Därmed jag fick kanske förklaringen, , tillvarför socialdemokratin inte gör någonting åt den enorma maktkoncentration somfinns hos några få aktieägargrupper. Det är väl ändå så, , att om en grupp fårenorma förmåner och privilegier, så rubbas den jämlikhetsprofil somarbetarrörelsen vill slåss för uvsevärt. Och lönen har enorm betydelse förstatusen och den position man intar i samhället. Det är inte för inte somGustav här får stöd av . Chefsrollen är ingenting som är ett påfund av regeringen.1 publikationer från och dess organisationer fårvi framöver särskilda bilagor om chefsrollen. Vi vet hur anser att chefsrollen skall vara, och när nu denstatliga personalpolitiken utgår ifrån att man skall rätta sig efter denprivata marknaden, vet vi ungefär vilken chefsroll det skall handla om - chefenskall ha sumrnu status som inorn det privata näringslivet. I fråga om lönepolitiken i stort sade mer. Men det är otvivelaktigt att med meritvärderingar, flexibla och produktionsinrik tade system osv. kommer vi att få en väldig lönespridning på det statliga "'4 området, utifrån en ekonomiskpolitik som kan vura ytterst tveksam. Måste det inte vara besvärande när socialdemokraterna,efter att ha vunnit den ideologiska debatten med om den starkes ochden duktiges rätt att slå sig fram i samhället, lägger fram en proposition iriksdagen där de starkas och duktigas rätt att bli belönade kommer tilluttryck? AnL 133 () replik: framställer alltidutjämningsfrågorna ytterligt förenklat. Om vpk;s förslag genomfördes, skulledet bara öka krånglet. Det skulle kanske skapas en grå och en svartarbetsmarknad, och vi skulle inte nå det syfte som vi båda önskar, en jämnarelöneprofil i vårt land. Kom i stället, , med sådana förslag attvi kun lösa de här problemen. I jämförelse med andra delar av världen har vi en tämligenjämn lönestruktur i vårt land, och det tror jag att man bör uppmärksamma. Låt mig säga något om de olika kriterier som regeringenhar ansett bör utgöra grunden för statens lönepolitik. Det sägs i propositionen "att lönepolitik och lönesystemskall vara förenliga med en balanserad samhällsekonomi" - det tror jag attvi kan ställa upp på - och "att stora löneskillnader skall undvikas förarbetstagare med likvärdiga arbeten inom olika arbetsmarknadssektorer".Det är väl ett klart uttryck för att det finns en vilja när det gäller att föraen lönepolitik. Slutligen sägs det "att lönepolitiken i övrigtgrundas på demokratiska ideal om rättvis fördelning". Jag tycker att detär en klar målsättning för samhället utifrån de värderingar som socialdemokratinstår för. Till vill jag säga att jag tror att vi medförtroende kan vänta på resultatet av den förhandling som kommer att föras. Defackliga organisationerna i är så mogna att de kommer att klara av densaken, och jag tror att det är bra att vi väntar till dess förhandlingen ärklar. Vi får en bättre lösning då än om vi blandar in politiska diskussioner iSveriges riksdag om den pågående förhandlingen. AnL 134 (m) replik: Det finns säkert anledning att avvaktaförhandlingar, men ställde jag frågan till om han själv somfolkvald ledamot i riksdag vill uttrycka sin uppfattning, sinsjälvständiga uppfattning via det politiska mandat som han har fått av folket iallmänna val. svarar att vi skall inte blanda in . Om menar att riksdag inte skall diskuterafrågan om hur och den sittande regeringen, som skall åtnjutaparlamentets förtroende, hanterar sina propositioner, har han kanske fått dettamed representativ demokrati om bakfoten.