prot · G90970 · 1985-12-31 00:00:00 — Mankan likna vid en fågelmamma som strör kultur i väntande fågelungarsgap - men tyvärr gapar inte fågelungarna, Orsaken fill det är denavintellektualisering som har skett av hela vårt skolväsende. Moderatasamlingspartiet har krävt en uppstramning av svenskundervisningeni våra skolor. Vi vet att en stor del av svenska folket aldrig har läst en bok sedande lämnat skolan. Skolböckerna har förflackats och i lågstadiet blivit alltmerlika bilderböcker, I högre årskurser har nedskärningen av böckernas löpandetext medverkat till en ökad oförmåga att tillgodogöra sig sådan text. Närvälskrivningen försvann minskade förmågan att uttrycka sig skriftligt, och näruppsatsskrivningen förändrades fill referat tog man död på fantasin. Närblockämnena infördes blev undervisningen i historia och geografi, som är sånödvändig för förståelsen av vårt kulturarv, beskuren, ochreligionsundervisningen är bara en skugga av vad den en gång var. Alltdetta har bidragit till att göra människor mindre mottagliga för kultur. Jag vill ge kulturminister en eloge. Han är denförste socialdemokratiske kulturminister som förstår vad det här rör sig om,och förhoppningsvis kan vi se en förbättring. Om människor intevill läsa ökar inte biblioteksutlåningen, även om vi flyttar biblioteken ut iverkstäderna. Det är i hemmen och i skolan som kulturintressetutvecklas. Helt naturligt upplever både föräldrar och lärare en konkurrens avde nya medierna. Den konkurrensen kan aldrig bemötas med generella förbud, utanmed upplysning, vilket vi moderater alltid sagt. Många barn tillbringareftermiddagarna med att se undermålig video, men det är föräldrarnas ansvar. Vikommer att få ett starkt ökat utbud av TV, och lika säkert är att en del avdetta utbud kommer att vara reklamfinansierat. Motståndet, också hossocialdemokraterna, mot detta har av naturliga skäl försvagats, bl, a, motbakgrund av det ökade videotittandet. Tanken på att överheten, var den änfinns, skall reglera människors konsumtion är oförenlig med ett fritt samhälle.Och dessutom: Vilka möjligheter till ökad kulturproduktion ger inte enmonopolfri TV? Även om vi moderater starkt trycker på betydelsen av attmänniskor skall efterfråga och kunna efterfråga konstnärligt värdefullproduktion inom hela kulturområdet, så är det viktigt att våra konstskapare harsådana villkor att det framställs konst, musik och litteratur av kvalitet.Under denna allmänpolitiska debatt kommer att från olika håll redovisas deskattereformer som vi moderater vill ha genomförda. Kulturskaparna betraktas som egna företagare, och deras ekonomiska situation är många gångerhindrande i deras skapande verksamhet. Skatten och egenavgifterna upplevs somorimliga, och vi moderater anser att det är nödvändigt att konstnärer får deskattelättnader som vi föreslagit för egenföretagare och att de får den utökadeavdragsrätt som är betingad av oregelbundenheten i konstnärhg produktion. Detär viktigare än ökade stödformer. har föreslagit att skallavvecklas. Det är orimligt att en enda organisation ensam skall bestämma ompraktiskt taget allt konstnärligt stöd i vårt land. Vi kräver mångfald, vilketär nödvändigt om man skall kunna hävda begrepp som konstnärlig frihet. Är detrimligt att en och samma organisation först utreder behov, sedan planerar,beslutar om stöd och slutligen utvärderar den egna verksamheten? Nej, låt deolika konstnärliga organisationerna få ökat eget ansvar. En viktig del av kulturpolitiken är att bevara vårtkulturarv. Vårt kulturarv består av kulturminnesmärken, konst- och litteraturskatteroch folkkonsten i dess olika tappningar. Detta att bevara ett kulturarv fåraldrig innebära att vi isolerar oss från omvärlden. Socialdemokraterna var engång öppna mot internationellaströmningar i kulturlivet. Vad vi upplever i dagens socialdemokratiskakulturpolitik är en ökad slutenhet mot allt som kommer från andra länder. Alltutländskt är inte dåligt - tvärtom åren öppenhet mot andra länders kulturlivett livsvillkor för vår egen kultur, så att den kan utvecklas och hävda sig.Kommersialism har blivit socialdemokraternas beteckning på mycket av sådant somproduceras utomlands. Det är fel. Vi får inte glömma bort att mycket av detkommersiella är konstnärligt högtstående. Dessutom: Människor skall ha rätt attkonsumera det de trängtar efter, förmynderi är också här av ondo. Visst är det beklagligt att tonvis med massfabriceradetavlor importeras, medan riktiga konstnärer i vårt land snart inte bryr sig omatt sälja annat än till institutioner och som väl är till konstföreningar,oftast tillkomna på enskilda initiativ. Konst i sjukhusmiljö, konst på arbetsförmedlingen,konst på bygdegårdar, konst på torget, konst i förvaltningshuset, men varförinte konst i hemmen? Ge hemmen en ekonomi så att de har råd att köpa konst istället för att medel strös ut till institutionella köpare. Det är ett exempelpå hur man snedvrider konsumtionen genom att göra det livsviktigt förkonstnärerna att sälja till dem som man vet har medel anslagna för konstinköp,Kulturpolitiskt kan vi bara konstatera att efterfrågan på undermålig konst tillhemmen ökar. Detta är en av följderna av statens monopoltänkande. Vimoderater vill öka friheten och i ökad grad ta till vara de medel som finns isamhället men som inte kommer kulturen fill godo. Visst har inställningenfill sponsring förändrats. Den har förändrats hos , och runt omi vårt land sitter styrelser för kulturinstitutioner medsocialdemokratisk majoritet och dryftar var man skall kunna ragga pengar fillnya akfiviteter. Vi tycker det är bra. Vi tycker det är så bra att vi serutvecklingen av den verksamheten som något av det bästa som hänt kulturlivet desenaste åren. Vi vill bygga vidare på möjligheten att ta till vara demedel som kan finnas tillgängliga för kultur men som saknar bestämmelseort. Vivet att många människor testamenterar till medicinska fonder av olikaslag. Många skulle kanske gärna stödja en kulturfond. I vissa områden finnsintresse för att stödja det regionala kulturlivet. I andra länder finnsskatteregler som medger avdrag vid bidragsgivning till kulturella ändamål. Ettsådant förfarande är inte nu genomförbart med vårt komplicerade skattesystem.Detta innebär att vi måste finna andra vägar för att stimulera bildningen avkulturfonder. har därför föreslagit att staten skall bidra med stimulansmedelför att öka en fonduppbyggnad. Ett sådant fondsystem skulle medföra att vi ficken ökad mångfald, att konstnärer och konstnärlig produktion inte enbart blevberoende av samhällsmedel. Socialdemokraterna lever kvar i föreställningen att det ärstorleken på samhällsstödet som är avgörande för vårt lands kulturellaöverlevnad. Vi tror inte det. Vi tror att det är oändligt mycket viktigare attmänniskorna får möta konstnärer, musiker och författare i deras verk, och attvi får uppleva den dimension av tillvaron som inte kan mätas i pengar, men somgör det så mycket lättare att klara de svårigheter som livet i övrigt bjuderpå. Det fordrar att kreativiteten får leva, att konstnärerna får godaarbetsvillkor - det är kanske det viktigaste av allt - och att vi därtill gerutrymme för det nya, det annorlunda, det som kanskeinte vill stödja men som, . 1985/86:70 talman, kanvara inledningen fill nya vägar mot upplevelserikedom och mot 5 februari1986 vårt lands ställning som ett framträdande kulturland också iinternationell jämförelse. 33 (): Ett levande och vitalt kulturiiv är nödvändigt för ett mänskligtsamhälle. Det är egentligen självklart, men det måste upprepas gång på gång,särskilt i tider med sviktande ekonomi. Folkpartietmenar att ett rikt kulturliv är vikfigare än någonsin i det tekniskt ochmateriellt välutvecklade samhälle vi lever i. Kulturen behövs för att stärkavår fantasi och vår känsla, vår förmåga till tolerans, förståelse och glädje.Folkparfiets kulturpolitik vill garantera frihet och mångfald. Samhället skallinte styra utan stödja kulturen så att alla uttrycksformer kan blomma, såväl deetablerade som de mer experimentella och ibland kontroversiella. Kvaliteten fårinte eftersättas. Kulturlivetbärs upp av kulturarbetarna, av konstnärerna. Det är de som garanterarkvaliteten. De måste därför stödjas i sitt arbete, och samhället måste se tillatt de har ekonomisk trygghet och bra arbetsvillkor för att de skall kunnaskapa och nå ut med sitt arbete till publiken. Närsamhällsekonomin försvagas kommer alltid kulturen i kläm - det är etthistoriskt faktum - men varför skall konstnärernas villkor försämras mer ochsnabbare än andra yrkesutövares? Så har i alla fall skett. Underde har de statliga kulturanslagen ökat kraffigt. Men om mangranskar anslagen närmare ser man att konstnärsstödet, det som framför allt kommerde fria kulturarbetarna till del, har en mindre gynnsam utveckling än de flestaandra sektorer på kulturområdet. Under1960-talet steg anslagen till konstnärsstöd och de samlade kulturanslagen isamma takt. ökade de samlade kulturanslagen något snabbare änkonstnärsstödet. fortsätter de samlade kulturanslagenatt sfiga. Men stödet till konstnärerna minskar! /83 nåddestödet sin högsta nivå - sedan har det minskat i värde. Minskningen /83är ca 10 milj. kr., dvs. Dennaminskning är mycket allvarlig med tanke på hur dålig konstnärernas ekonomiskasituafion är. har uppgifter om att av 1 000yrkesverksamma bildkonstnärer- sådana som var kvalificerade förgrundersättning från - 1983 hade en taxerad inkomstunder . Scen- och tonkonstnärerna hade något större inkomster. Men hade deklarerat för . Dessutom finns det stora problem påskattesidan, som ännu inte är lösta. Konstnärernaslåga inkomster kombineras med hög arbetslöshet. Den har ökat kraftigt sedanbörjan av . Samfidigt har antalet beredskapsarbeten inomkultursektorn nästan halverats /85. Sammanfattningsvis:Kulturarbetarna är den yrkesgrupp som troligen har den största ekonomiskaotryggheten. Fatfigdom är inte någon bra förutsättning för konstnärligverksamhet. Allrasämst har bildkonstnärerna det. Det är inte längre många som kan ägna sig åtsin verksamhet på heltid, I så fall måste de ha någon som försörjer dem. Materialoch verktyg blir allt dyrare. Att ha utställning är kostsamt; man måste säljamycket för att täcka alla kostnader. Eventuell vinst måste slås ut . Både privatpersoner och offentliga institutioner minskar sinainköp. Motdenna bakgrund är det mycket sorgligt att årets budgetproposition inte gerkulturarbetarna några förbättringar. I folkparfiets kulturmotion har därförförslag lagts fram om ökningar av olika anslag - nämligen just dem som riktastill konstnärer. Folkpartiethar länge hävdat att kulturarbetare skall ha rätt till ersättning när deställer sina verk fill allmänhetens förfogande. Jag syftar på biblioteks-ochvisningsersättningarna. Strävan bör vara att höja ersättningarna i takt medlöneökningar för andra grupper. Ifolkparfiets kulturmotion föreslås sådana höjningar. Dessutom vill vi införa utställningsersättning,som diskuterats . Det innebär att ersättningar betalas direkt tillkonstnärer inom hela bild- och formområdet som ställer ut i ellerannan seriös regi, Folkparfietföreslår vidare ökning av anslaget fill inkomstgarantin, så att fler garanfirumkan inrättas. Likaså vill vi ha ett ökat anslag under Bidrag till konstnärer -ur det anslaget utgår medel till olika kulturarbetare. Arbetssituationenför musiker som inte är fast anställda är svår. Vi föreslår en ökning avRikskonserters anslag för offentlig konsertverksamhet för att på något sätthjälpa denna yrkesgrupp. Vivill också ge dansare och koreografer bättre villkor genom ökade anslag tillDanshögskolan, som är centrum för dansare, till bl. a, fortbildning och flerföreställningar. Riksteaternhar föreslagit nedläggning av Cramérbaletten, som är den ena av Riksteaternstvå turnerande ensembler. Det skulle vara ytterst olyckligt för kulturlivetutanför om så sker. Vi motsätter oss därför denna nedläggning i enmofion gemensam med tre andra partier. Enannan av kulturmotioner tar upp frågan om kulturarbetarnasskatteförhållanden. Förutom att höja statens bidrag till konstnärer måste ocksåderas speciella skatteproblem lösas. I mofionen begärs bl, a, en ny utredningav kulturarbetarnas hela situafion, dvs, inte bara i skattehänseende utanockså deras sociala situation och arbetsförhållanden. I folkparfiet anser vi att konstnärligt och kulturellt arbete är enlika viktig förutsättning för ett demokrafiskt samhälle som politiskyttrandefrihet. 34 (): I en remissdebatt, som fill stor del handlar om direkt ekonomiska ting,känns det angeläget att få framlägga några synpunkter på kulturområdet, sominte alltför ofta får plats i en debatt som denna. KulturmedietTV har redovisat sin prioritering av kulturinslagen. är det dock,som jag ser det, svårt att dra en skarp gräns mellan kulturell verksamhet ochandra verksamheter i samhället. Kultur växer ju fram i vardagsfillvaron. Kulturbildas av allt som har med människors skapande att göra, tankar, bild, form ochton, men också av arbete, traditioner, värderingar och normer eller - omman vill formulera sig enkelt - av människors sätt att vara och levatillsammans. Kulturpolitiken måste därför ta sikte på att engagera deenskilda människorna och ge dem möjlighet till aktivt deltagande i skapandeutifrån vars och ens vilja och förutsättningar. Skall det målet uppnås måsteockså alla människor ha tillgång fill ett rikt kulturutbud. Det gäller att nåmänniskorna med ett decentraliserat kulturutbud i mångfald. De kulturpolitiskaansatserna och insatserna måste därför få en inriktning mot klart formulerademål utan centralstyrning. Formulerade mål ger frihet och skapar möjligheter föralla att komma med. Annars blir det lätt så att de som ropar mest och högststyr kulturutvecklingen. Den mera tystlåtne blir stående vid sidan av skeendet. Centerpolitik är av hävd jämlikhetspolitik. Rättvisekravetär också en grund för vår kulturpolitiska syn. Det betyder inte att vi villskapa identiskt lika förhållanden i hela landet. Men vi vill ge alla människorgoda förutsättningar för ett variationsrikt kulturliv, kulturpolitiska beslut var ett viktigtställningstagande och på många sätt banbrytande, Alla partier samlades kring envidgad kulturpolitik, där konstpolitiken skulle få sitt utrymme, men där ocksåfolkrörelseidealen jämlikhet, människors gemensamma skapande och hembygdskulturskulle vara väsentliga beståndsdelar. hävdar vi från att det är angeläget att i enparlamentarisk beredning utifrån beslut vidareutveckla kulturpolitikensamt prioritera mål och uppgifter i en decentralistisk riktning, 1980-talets verklighet är annorlunda än det tidiga1970-talets, Då formulerades kulturpolifiken i präglad av ekonomiskexpansion, är det ekonomiska klimatet betydligt bistrare och kärvare. Dethar omvittnats i dagens debatt. Många, både unga och gamla, ställst, ex, inför problemet med arbetslöshet. Tryggheten och förhoppningarna införframtiden kan då lätt svikta, I som denna, då mediautvecklingen tränger på, ärdet oerhört vikfigt att beakta de olika saker som kommer in i den enskildesliv. Därför tycker vi att det finns anledning att ta fasta på vårt förslag omen parlamentarisk beredning rörande kulturpolitikens framtida inriktning. Någrafrågor som fillhör den aktuella debatten bör särskilt poängteras. Vi tycker i att gemensamt resursutnyttjande måsteeftersträvas, Nationalscenernas repertoar måste i större utsträckning blitillgänglig för de regionala och lokala scenerna. Aktörer bör också kunna lånasut till regionala scener och fria grupper, TV-mediet måste användas i ökadutsträckning för att föra ut vad jag vill kalla god kultur. En fråga som är i fokus och som länge har diskuterats ärkulturarbetarnas ekonomiska situation. Det är angeläget att fortsättareformeringen av kulturarbetarnas skatteförhållanden och komma vidare utöver demarginella förändringar som skett på området. Det finns många uppslag som måsteprövas. Biblioteksersättningen till författarna förs nu över tillförhandlingar. Från har vi tillsammans med en del andra partier undersenare år drivit kravet på en höjd ersättning. kan den fråganvidareutvecklas och diskuteras i förhandlingar, och det tycker vi är bra. I det sammanhanget vill jag också klart säga ifrån att vii inte vill avgiftsbelägga bokutläningen vid våra folkbibliotek ochinte heller den service som folk är vana att få på biblioteken. Tillgång tilllitteratur är en så elementär rättighet i den enskildes liv att det bör han ochhon kunna få utan särskild avgift. En fråga som bör lösas är ersättningen till tonsättare ochmusiker för utlåning av fonogram från biblioteken. Vi har tillsammans medfolkpartiet aktualiserat denna fråga fill årets riksdag. Stödet fill bildkonstnärernas utställningsverksamhet ärockså en fråga som länge har diskuterats och som vi menar nu måste lösas. Dethar också en enhällig riksdag ställt sig bakom, och det är att beklaga attregeringen ännu inte har kommit med något förslag till lösning i det ärendet. Från sida vill vi öppna alla vägar för att nå uttill människorna i deras vardag med kulturaktiviteter. Däremot ställer vi osstveksamma till att specialdesfinera visst stöd till exempelvisarbetsplatsbiblioteken över de fackliga organisationerna, särskilt som manantytt i viss mån i diskussionen att facket skulle bli kulturellthelförsörjande för sina medlemmar och deras familjer. Det vore verkligen attbygga murar i stället för att främja gemenskap mellan människor, oavsett yrkeoch social situation i övrigt, I ett decentraliserat kulturutbud är stöd till kultur iboendemiljön ett utomordenUigt viktigt inslag, tycker vi. Vi föreslår därför iår liksom tidigare att man borde satsa på det, har vi också sagt ett visstbelopp som borde komma till direkt användning för att främja sådan verksamhet.Det är ju i bostadsområdena som man kan, över alla sociala gränser, finnagemenskap och också stöd i en kanske svår situation. Men framför allt kan mandär främja aktiviteter till glädje för människorna. Vi bör eftersträva att åstadkomma någonfing avhembygdskänsla också i tätorterna, liksom vi har på landsbygden. Jag tycker attdet är viktigt att ha det som målsättning för kulturen i boendemiljön. Det djärva nyskapande som fria konstnärer ochkonstnärsgrupper åstadkommer och det arbete som många folkrörelser står förbehöver mer ekonomiskt stöd än . Därför bör enligt vår uppfattning byggasupp en kultur- och folkrörelsefond, och vi föreslår att den finansieras medextra insatser på statens olika spelområden. När det gäller sponsring är det naturligtvis intressantatt få de nya pengar som kan komma ufifrån; värdet av det har omvittnats imånga sammanhang. Självfallet är det således inte något fel att ta emot pengarutifrån, men det är väldigt angeläget att de resurserna ställs till förfogandeför kulturaktiviteter på ett sådant sätt att de som formar dessa får göra detpå sina egna villkor. Pengarna kan inte få styra utvecklingen så direkt attkulturaktiviteter får en annan inriktning än man har tänkt sig. Då skulle mansäkert också snabbt komma bort från den decentralistiska inriktning som vi fråncentern vill ha. När nu stödet till organisationstidskrifter avvecklas ärdet synnerligen angeläget att det ökade stödet till kulturtidskrifter täcker inockså bidrag till ideella organisationers tidningar så att de kan bevaras somden livsnerv de ofta är. Det ökade anslag som är äskat för kulturtidskrifterbör ge utrymme för detta. Jag utgår ifrån att det också är kulturministernsavsikt. Kulturmåste få kosta pengar, på alla nivåer. Med den höga värde- och livskvalitetvi vill eftersträva är en levande och variationsrik kulturverksamhet ennödvändig och viktig tillgång. Totalt är kulturanslagen endast en liten del avden totala budgetomslutningen, och det gäller säkert pä alla nivåer. Vi har ivår motion till årets ställt frågan: Kan vi få en bred politiskuppslutning kring att t, ex, framemot uppnå enprocentsmålet istatsbudgeten för kulturell verksamhet? 35ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk): En central och avgörande punkt i detkulturpolitiska program som fattade beslut om 1974 är den som säger,att kulturpolitiken skall medverka till att skydda yttrandefriheten och skapareella förutsättningar för att denna frihet skall kunna utnyttjas. Därmedfastslås också programmatiskt att kulturen är en avgörande faktor för en levandeidédebatt, som präglar och återspeglar den nuvarande samhällsutvecklingen. Men för att kulturen skall kunna spela den roll someftersträvas, som garant för yttrandefriheten, måste det finnas vissaförutsättningar. Den första är den fullständiga och av ekonomiska faktorerohindrade konstnärliga friheten. Det innebär att den konstnärliga friheten ochdärmed yttrandefriheten inte skall vara enbart en formell rättighet, utan denskall utvecklas till en reell möjlighet genom att staten skapar de ekonomiska förutsättningarsom gör det möjligt att den konstnärliga friheten och yttrandefriheten kommertill uttryck. En annan förutsättning är att kulturen verkligenåterspeglar dagens svenska verklighet, att den framspringer ur vårt kulturellaarv men också ur det svenska folkets problem, förhoppningar, villkor ochvisioner, att den fångar upp och återger nyanserna i samhällsutvecklingen, attden förmedlar sanningar, attityder och moralbegrepp som är relevanta i dennuvarande samhällsutvecklingen. Då får vi en levande nationell folklig kultur som fyllersin roll som garant för yttrandefriheten. Men dagens kulturpolitiska debattpågår där det svenska kulturlivet står inför radikala ochavgörande förändringar. Genom kabel-TV, satellitsändningar, video, osv, hållervi på att översvämmas av en kommersiell massproducerad främmande kultur somsaknar varje form av nationella särdrag, är av nödvändighet utslätad ochförgrovad, förmedlar ett allmänt västerländskt ideal, värderingar ochlivsformer som inte appellerar till svenska folkets verklighet. Denpassivise-rar och syftar till att omvandla individer till konsumtionsfaktorer.Därför utgör den ett oerhört hot mot yttrandefriheten. I samma takt som dennakultur tillåts dominera hotas yttrandefriheten. Vpk anser att det är ytterst vikfigt att politikerna i tiduppmärksammar den här utvecklingen och skapar förutsättningar för att bemötaden - inte genom ingrepp, förbud eller murar mot den kommersiella kulturen, mengenom.att erbjuda alternativ och genom att maximalt utveckla det svenskafolkets kultur. Moralbegrepp, attityder och värderingar sominnefattas i begreppet kulturarv återspeglar de ekonomiska, sociala ochklassmässiga förhållandena i samhällsutvecklingen. Kulturarvet utgör den grundsom varjemänniska bygger och utvecklar sin personUghet och identitet på. Det handlar omindividuell identitet, dvs. känslan av att jag har ett visst värde -att jagduger något till - samt en känsla av självrespekt och självförtroende,medvetenheten om att höra samman med andra människor, att ha en gruppidentitetoch se sina livserfarenheter inramas av och ingå i en kollektiv historia, eninsikt om att ens liv har ett visst sammanhang med sådant som har hänttidigare. På den medvetenheten grundar sig självtilliten, känslan av egenvärde,lusten att pröva den egna förmågan för att bära vidare gruppens samladekunskaper och erfarenheter, styrkt av den samlade kraft som gruppen har.Medvetenheten består också av vetskapen om att en del av de egna problemen ochsvårigheterna inte är personliga utan härstammar från de villkor som helagruppen lever under. Vi anser att man inte nog kan understryka betydelsen avoch sambandet mellan det kulturella arvet och personlighets- ochidentitetsutvecklingen hos människorna. Endast genom en utvecklad personlighetoch självständigt tänkande blir det möjligt för människorna och framför allt förungdomen att kritiskt granska, utveckla, förkasta eller behålla ochkonstruktivt påverka sitt eget kulturella arv.