prot · G90911 · 1985-12-31 00:00:00 — FörbHr skatterna höga - enligt regeringens hittillsvarandepolitik blir de ännu högre - förblir också arbetslösheten hög, ja, den kan t.o. m. komma att öka kraftigt. Oftaär det dessutom den totala marginaleffekten till följd av skatter, avtrappadebostadsbidrag och ibland progressiva daghemsavgifter som gör att marginaleffektenblir större för industriarbetaren än för läkaren. Jaghörde i inledningen av dagens debatt säga att det är viktigtatt vi pressar ned marginaleffekterna för vanliga inkomsttagare. Det kan skegenom att man minskar betydelsen av bostadsbidrag - antingen genom att man ökarkostnaderna för dem drastiskt eller genom att man minskar bostadsbidragen somsådana - eller genom att man sänker marginalskatten för vanliga inkomsttagare.För att man skall få ned de samlade marginaleffekterna är det viktigt att mansänker skatten för vanliga inkomsttagare. Vimoderater står fast vid de förslag vi lade fram . De allra flestaheltidsarbetande skall, enligt vår uppfattning, ha högst marginalskatt ochfå behålla av inkomst och löneökning, och ingen skall ha högremarginalskatt än . Genom att inflationsskyddet återinförs tillåts inteinflationen att smyghöja skatteuttaget eller marginalskattesatsen. Vi anser attden statiiga inkomstskatten bör avskaffas utom för de allra högstainkomsterna. Med nuvarande kommunalskattesatser skulle marginalskatten inormala inkomstlägen då bli . Vilkaeffekter detta skulle ha på tillväxttakten och möjligheten att garanteravälstånd och trygghet kan var och en inse, men uppenbarhgen inte densocialdemokratiska regeringen, som dock sannolikt är mer låst av den ideologiska nödvändighetenatt förespråka en stor offentlig verksamhet och därmed höga skatter. Skattesystemetmåste reformeras så att man vid beskattningen tar hänsyn till hur många somskall leva på inkomsten. Det är orimligt att försörjningsbördan inte allsfinns med i bilden när man skall räkna fram skatten för enskilda familjer.Genom grundavdrag för barn skapas rättvisa mellan olika familjer somdet blir möjligt även för barnfamiljer att leva på sin lön. Vi kan få nedantalet familjer som är beroende av socialbidrag. Kostnaderna för de kommunalasocialbidragen kommer därmed att minska. En statiig utredning kommer uppenbarligen att lägga framförslag om ändrade regler för den kommunala skatteutjämningen.Skatteutjämningen syftar till att ge olika kommuner likartade förutsättningaroavsett skillnader i bl. a. skatteunderlag och åldersstruktur. Trots detnuvarande skatteutjämningssystemet är skillnaderna i utdebiteringalltför stora. För en normalinkomsttagare kan det röra sig om en skillnad påuppemot . beroende på vilken kommun han bor i. Mot den bakgrunden kandet bli aktuellt att såväl ändra reglerna för skatteutjämningen som att ökaanslaget för detta ändamål. Det får i så fall kompenseras genom minskning av despecialdestinerade bidragen till kommunerna. Det är emellertid viktigt att setill att det bara blir skillnader i förutsättningar som utjämnas och inte närdet gäller konsekvenserna av olika ambitionsnivå i kommunerna. Något annatskulle vara orättvist mot medborgarna i kommunerna - det skulle dessutominkräkta på den kommunala självstyrelsen. Det kan för oss moderater inte blifråga om att permanenta straffbeskattningen av vissa kommuner. Sammanfattningsvis,herr talman; Skattepolitiken är oerhört central när det gäller möjligheternaatt förbättra den svenska ekonomin och att få bukt med lönekostnadsutvecklingenoch därmed också förbättra vår konkurrenskraft eller hålla den på en bra nivå.Genom sänkta skatter kan vi få fart på tillväxten i ekonomin. Enskildamänniskor får större valfrihet och rörelsefrihet. Genom att vi utformarskattesystemet så att hänsyn tas till försörjningsbördan blir det möjligtockså för barnfamiljer att leva på sin lön. Anf, 19 (): Det är på något sätt betecknande för dagens situation, att när vi nuhar kommit till skatteavsnittet i den allmänpolitiska debatten är det den nyelöneministern som skall föra debatten å regeringens vägnar. Innanjag går in på sakfrågorna vill jag gärna gratulera tillutnämningen. Jag vill inte påstå att vår bekantskap är av detallra djupaste slaget, men vi har i alla fall haft tillfälle både att sysslamed utredningsarbete tillsammans och att debattera utanför den här salen, Minaerfarenheter från dessa tillfällen är enbart goda, varför jag tror attstatsministern faktiskt här har träffat ett gott val. Denhär debatten är ju till för att granska regeringens handlande. Jagskall huvudsakligen uppehålla mig kring skatteområdet. Det är också här somsambandet med den nye löneministern kommer in i bilden på ett mycket markantsätt. innanriksdagen åtskildes för sommaruppehållet - påpekade jag här i kammaren attregeringen själv genom sin envisa skattehöjningspolitik skapat en'mycketbesvärlig situation inför nästa avtalsrörelse. En hel del av de mest besvärligaknäckfrågor som nu får ta sig an handlar just om skatter.Paradoxalt nog kommer en del av löneministerns huvudvärk att ha sin grund iskattehöjningsbeslut som han själv i sin tidigare verksamhet påfinansdepartementet varit delaktig i tillkomsten av. Låt mig lämnaen kortfattad redogörelse för det aktuella läget, Allaerinrar sig säkert att regeringen redan inför den förra avtalsrörelsen -då detalltså gällde årets löner - tvingades till kosmetiska åtgärder i form av utformad s, k, skatterabatt. Syftet med denna var ju att garanterareallönehöjning för löntagarna. Huruvida detta mål kommer att uppnås är långtifrån klart. Vadsom är fullständigt klart är däremot att skatterabatten inte kommer attunderlätta den kommande avtalsrörelsen. Skatterabatten var,förhoppningsvis, en engångsföreteelse. Kvar av den finns endast någrahundratusental deltidsanställda - främst kvinnor - som skall betala tillbakahuvuddelen av skatterabatten i form av efterskatt. Prisökningarna,som skatterabatten skulle kompensera för, försvinner däremot inte. Enligt denmultiplikationsmetod som jag försökt lansera här i kammaren - man tagerregeringens inflationsmål och multiplicerar det med två - torde de närmastkomma att uppgå till i stället för beräknade 3, Hursom helst, kvar finns de i alla fall, och löntagarna kommer givetvis att viljaha fortsatt kompensation för årets prisökningar, TiH detta kommer såavtalsårets prisökningar, som naturligtvis också utlöser lönekrav. Genom attregeringen inte stått för den uppgörelse som träffades om inkomstskatten hardenna höjts i förhållande till överenskommelsen - , i ökat skattetryckper hushåll, visade tidigare i sitt anförande här. För 1986resulterar den försämring, som regeringen vidtagit genom att slopa inflationsskyddet,i en skatteökning på ca , för en industriarbetare. Fastighetsskattenhöjs till det dubbla , Därmed förlorar en genomsnittlig boende i villaytterligare en summa som motsvarar ungefär avdragsrätten förfackföreningsavgifter. Det här är litet konstigt, ty när denna avdragsrättinfördes motiverades den med att den var nödvändig för att det skulle gå attträffa ett avtal för det aktuella inkomståret. Fastighetsskattensinförande innebär att en genomsnittlig LO-medlem som bor i villa på radförlorar en summa ungefär motsvarande vad avdragsrätten förfackföreningsavgiften har gett i lättnad. Vidare kommentarer torde välvara onödiga då det gäller verkningarna av den skattepolitik som regeringenfört under den gångna mandatperioden. Den har ju varit någonting som jag skullevilja kalla för skicklig eller listig. Fastighetsskatten, som jag nämnde,kommer att få betalas i form av efterskatt av de skattskyldiga, ochden kommer att få betalas preliminärt också när den har fördubblats. Tillde komplikationer som jag räknat upp skall naturligtvis också läggas alla andraskattehöjningar som regeringen genomdrivit . Inte minstför dem som är beroende av bilen för att ta sig till jobbet är de upprepadeskattehöjningarna mycket kännbara. Regeringens åtgärder på skatteområdet har sannerligen inteunderlättat de kommande förhandlingarna. Till detta kommer att regeringensekonomiska politik inte - vilket påvisade här i går - stärkertilltron till regeringens vilja att bekämpa inflationen. Man kan givetvis talahur mycket som helst om sina ambitioner i den riktningen. Men fattar man intede erforderHga besluten då det gäller den ekonomiska politiken utan i ställetavskaffar inflationsskyddet i skatteskalorna, raserar man självfallet dennatilltro. Jag har sagt det förut, men det finnsförvisso anledning att upprepa det; Skall regeringen lyckas skapa denna tilltrotill viljan att bekämpa inflationen, är en av de logiska åtgärderna attinflationsskydda skatteskalorna fullt ut. Ett sådant beslut skapar fasta normeratt förhandla utifrån, och det är enligt mening just vad visaknar. Det måste finnas en långsiktig och någorlunda stabil linje iskattepolitiken. Det har talats om en tidsinställd bomb isamband med årets avtalsrörelse. Det ligger förvisso mycket i detta resonemang.Som jag påpekat har också tyvärr regeringen bidragit med mycket av sprängmedleti denna. Finansministern lämnade tidigare här inget besked. Det vore därförintressant om löneministern kunde anlägga en annorlunda stil vid sitt förstaframträdande här i kammaren och lätta litet på förlåten vad gäller hurregeringen har tänkt sig att desarmera denna bomb, så att förhandlingarna kanföras i hamn. Jag avvaktar med intresse de besked som tänkerlämna när han om äntrar talarstolen. Skattepolitikens utformning bestämmer i höggrad utvecklingen i vårt land . Det är därför vi frånfolkpartiets sida fäster så stor vikt vid att skatterna stimulerar tillinsatser i samhället. Det måste löna sig att arbeta, tryckte i sitt anförande här i går. Han påpekade också hur viktigt det är att viinte stirrar oss blinda på skatteskalorna och skatteuttaget då det gäller enliten grupp med höga inkomster. Det förhåller sig ju faktiskt på det sättet attäven om vi klär av denna grupp inpå bara livet, får vi inte i samhälletresurser som i något mera märkbar grad kan förbättra för folket som helhet. Istället förstärker vi ytterligare problem som vi redan har tillräckligt av. Detär inte flera särlagar av den typ som gäller exempelvis för utiändska forskaresom kan lösa problemen för oss. Det är väl naturligt om det är lönerörelsenoch därmed inkomstutvecklingen för löntagarna som ligger i blickpunkten. Mendet finns ju andra grupper i samhället för vilka regeringens åtgärder ter sigminst lika viktiga. Jag tänker då bl. a. på landets hundratusentalssmåföretagare. Risken för vilda strejker och skadeståndens roll i dettasammanhang har ju diskuterats ganska livligt . En del harkrävt mycket höga skadestånd. Jag skulle kanske vilja föra ner den debatten påett mera mänskligt plan. I det sammanhanget skulle jag vilja ställa ett parfrågor till löneministern mot bakgrund av några beslut på bl. a. skatteområdetsom ni socialdemokrater drivit igenom. Förarbetstagarna har ni sänkt maximiskadeståndet tiH . På arbetsgivarsidan har ni däremot avskaffat avdragsrättenoch därmed på ett dramatiskt sätt skärpt skadestånden. Detta omöjliggör enrättvis straffut- Prot,1985/86:11 mätning,men detta är en annan debatt. Löntagarna fick skatterabatt. Småföretagarna och en delandra grupper fick ingenting. Löntagarna fick avdragsrätt för fackföreningsavgift. Försmåföretagarna slopar ni möjligheten till överlåtelse genom egendomslivräntor,inför ränta på bilförmån - helt orimHga bestämmelser - och försämrarnedskrivningsmöjligheterna när det gäller lager. Ni lägger på demlöntagarfondsavgifter. Hur tror löneministern att landets småföretagare uppfattardenna ensidighet? Hur tror löneministern att en sådan inställning påverkarföretagsetable-ring och därmed framåtskridandet i vårt land? vill jag säga några ord om BoLundgrens inledning. Han sade att det inte räcker att sänka marginalskattenbara för dem som tjänar , utan även industriarbetarna bör fåmarginalskattesänkningar. Ja, det tycker vi i också. Vi är alltsåtotalt överens om det långsiktiga målet, men det är om möjligheterna attgenomföra detta i det statsfinansiella läge som vi nu befinner oss i som vihela tiden har tvistat. Där skiljer sig våra bedömningar åt. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar, 20 BO () repHk; Det är bra att vi är överens omrörelseriktningen i skattepolitiken. Jag tycker också att det är bra attfolkpartiet menar att man skall sänka marginalskatten även för industriarbetareoch vanliga inkomsttagare. Det går inte nu på grund av det statsfinansiellaläget, säger . Frågan är: Kan man inte möjligen tänka Htetomvänt? Om man skall kunna få fart på ekonomin och få en mera balanseradavtalsrörelse, är det då inte just de breda löntagargrupperna, de vanligaindustriarbetarna, som i första hand skall bli föremål för delsskattesänkningar, dels skattesatssänkningar-vilket är det viktigaste när detgäller tillväxttakten? Har vi råd att låta bli att sänka skatten för vanligainkomsttagare och begränsa sänkningen till de grupper som ligger över 125 000kr. i årsinkomst - som i och för sig också har problem, det är vi överens om. Jag noterade som sagt vad tog upp isitt första anförande, nämligen att vi snabbt måste komma till rätta med defamiljer som Hgger i den s. k. fattigdomsfällan. Då finns det bara tvåmöjligheter; antingen sänker man marginalskatterna, eller också höjer manbostadsbidragen kraftigt, för att minska avtrappningsgraden, vilket kostarmycket pengar - eller också slopar man bostadsbidragen för ganska många, vilketfår en hel del andra konsekvenser. Det här är ytterligare ett skäl för attvanliga inkomsttagare faktiskt behöver sänkt marginalskatt. Och det kan inte vänta. Det är möjligen det som skiljeross åt, att ni uppenbarligen är beredda att vänta med detta. 21 () replik; Det är ju så att ni moderater föreslår en större sänkning avgrundavdraget än vad vi gör. Detta är inte en sänkning av skatten som gynnardem som tjänar litet. Jag konstaterar bara att vi också föreslår en sänkning avgrundavdraget, och det gör vi för att få medel för att kunna finansiera vissasaker som vi vill genomföra på det sociala området. Justdärför att vi behöver ta i bruk de resurser som finns för att skapa en starkareekonomi, menar vi att vi inte kan klara detta just . Som sagt: Vi skiljer ossåt i den bedömningen. Anf.22 BO () repHk; Det är min förhoppning, mot bakgrund av vad sade i sittanförande om vikten av att få en bra och lugn utveckling på avtalsmarknaden,att vi också kan bli överens om att vanliga inkomsttagare behöver sänkt skatt. Jagfog inte upp frågan om grundavdrag, schablonavdrag, skattereduktion förfackföreningsavgift och annat, men det är klart att vi moderater menar att manfaktiskt av rent fördelningsmässiga skäl inte kan sänka skatten bara förmänniskor med höga inkomster. Man måste sänka den även för vanHgainkomsttagare. Vi kan inte acceptera att så många människor får höjd skatt somfolkpartiets förslag faktiskt leder till: drygt 4 miljoner människor. Vi troratt detta försvårar en avtalsrörelse. Man måste faktiskt sänka skatten förvanliga inkomsttagare. Anf.23 () repHk: Det var just det jag berörde i hela mitt anförande. Det kanske inte såmycket gäller att sänka skatten. Vi har inte lovat att göra det annat än i formav vissa justeringar. Det gäller som sagt att undvika de höjningar som nukommer för att kunna klara avtalsrörelsen. Det gäller t. ex, att undvika attinflationen ytterligare höjer skatterna eller, som vi var överens om och gicktill val på, att motarbeta villaskatten och ta bort den för vanliga människor. Detär just skatter av den typen som är kolossalt kännbara för vanliga människor.Vi vill börja med dem, och sedan följer vi gärna med. Men vi gör det som sagtinte på det sättet att vi vill ha ett svagare budgetutfall. Vi menar att det ärväldigt angeläget att se till att man klarar av budgetunderskottet, samtidigtsom vi vill skapa den dynamiska utveckling som efterlyser. 24 (): När man lyssnat till årets valrörelse och även till denna debatt ärbilden av socialdemokraternas framtida skattepolitik fortfarande oklar.Fortfarande tycks inte socialdemokraterna vara beredda att förverkliga denskattereform som de 1981-1982 ställde sig helt bakom. Även om finansministerFeldt då och då antyder att han vid fastställande av skattereglerna för 1987kan tänka sig en uppräkning av basenheten, är bilden av socialdemokraternaslinje i skattefrågan väldigt oklar. Trots attsocialdemokraterna valrörelse gång på gång ställde frågan omcentern stod fast vid skatteuppgörelsen och vi självfallet svarade ja, handladesocialdemokraterna själva tvärtemot. Det första socialdemokraterna gjordeefter regeringsövertagandet var att bryta överenskommelsen och ensidigt göraförändringar rakt emot vad man tidigare varit överens om. Vart syftar socialdemokraterna med sin nya linje iskattepolitiken? Skall skattepolitiken användas som ett lockbete för att skaffafler medlemmar till facket, som ett lockbete i valrörelsen eller för att påannat sätt gynna vissa grupper? Har socialdemokraterna släppt sin tidigareinställning i fråga om likabehandling i skattesystemet? Socialdemokraternas skattepolitik har gått ut på att ge vissa grupper speciella skatteförmåner. Såvar det , och så var det . Skatterabatten på 600 kr.uteslöt pensionärer och småföretagare. Det nya schablonavdraget utestängerlikaså småföretagare och pensionärer och är mycket orättvist mot människor sompendlar, som bosatt sig utanför de stora tätorterna och tvingas använda bilensom transportmedel till och från arbetet. Den som har tur att ha nära tillarbetsplatsen kan erhålla ett schablonavdrag på . även om han inte harnågra direkta kostnader för inkomstens förvärvande inkl. resor. Den som däremothar mer än . i kostnader för inkomstens förvärvande och arbetsresor fåringen del av fördelarna med det nya schablonavdraget. Med det höga skatteuttag vi har i är det nära nogutmanande att göra skattesystemet så slumpartat som beslutet innebar.Det är också ett bevis för vilket ointresse och vilken nonchalans man visarpensionärer och egenföretagare. I pressen har skildrats exempel på hurpensionärer genom nu nämnda ändringar och genom slopande av indexuppräkningenkommer att få skärpt skatt på mellan någon hundralapp och . Med andra ord: Genom slopande av indexuppräkningen skärps skatteuttagettill staten för alla. Någon får fördelar genom schablonavdraget, men förpensionärer och småföretagare finns inget annat att vänta avsocialdemokraternas skattepolitik än en skärpt skatt . Tyvärr kom detta aldrig fram i den politiska debatten förevalet. Endast slog fast, att en skattesänkning måste ta hänsyn ocksåtill dem som har låga inkomster. Vi står nu inför en ny avtalsuppgörelse, och somtidigare efterlyser arbetsmarknadens parter hur det skall bli, inte minst ifråga om skattepolitiken. Vad kommer regeringen att göra med skattepoHtikenoch med den skatteskärpning som socialdemokraterna genomdrivit för ?Skall man komma med en ny skatterabatt, som en högre skatt träder ikraft generellt? Vore det inte bättre att hålla fast vid överenskommelsen ochbehandla alla inkomsttagare på ett likvärdigt sätt? Om socialdemokraterna hade fasthållit vidskatteuppgörelsen, hade vi sluppit orättvisorna för pensionärer och småföretagare,och arbetsmarknadens parter hade haft klara förutsättningar att utgå ifrån. står fast i sin syn på den framtidaskattepolitiken och anser fortfarande att man som en första etapp börförverkliga skatteöverenskommelsens målsättning. Sedan kan man gå vidare, omekonomiska resurser finns, för att ytterligare sänka den statligainkomstskatten. dennautformas på ett sådant sätt att låginkomsttagarna blir delaktiga av skattesänkningarna. Ett av de mest stötande inslagen i dagens skattesystem ärden bristande samordningen mellan skatteregler och bidragsregler på den socialasidan. har krävt att åtgärder vidtas för att åstadkomma enbättre samordning. Nog borde även regeringen inse att åtgärder är nödvändiga.Detta är en fråga som jag hoppas att man från sida kommeratt ägna större uppmärksamhet. Det är egentligen på det sociala området som mankan visa på de mest orimliga effekterna när det gäller hur en löneökning påolika sätt reduceras. Kommunalskatten är för de allra flesta, för avinkomsttagarna, den största direkta skatten. Detta glöms ofta bort i debatten.Kom också ihåg att en sänkning av kommunalskatten med en krona ger en sänkningav skatten på hela inkomsten. En sänkning av marginalskatten ger däremot ensänkning av skatten på inkomsten inom ett särskilt skikt, oftast gäller kravetett skikt där av inkomsttagarna finns. Kommunalskattenär också orättvis genom att den kan skilja . mellan olika kommuner. Vi klarar aldrig av en total utjämning av kommunalskatten,men en del bör vi kunna klara genom att bygga vidare påskatteutjämningssystemet, begränsa de specialdestinerade bidragen och ökabidragen via skatteutjämning. Därmed uppnås också större rättvisa ochsjälvständighet för kommunerna. En grupp som har behandlats särskilt illa avsocialdemokraterna i regeringsställning är småföretagare och jordbrukare. Dehar inte fått del av skattesänkningen. Däremot har de fått känna av höjd ränta,minskade avskrivningsmöjligheter och betydande eftersläpningar iprissättningen. Än mer utmanande blev regeringspolitiken när statsministern idebatten i går ställde kravet på jordbrukarna att vara mer återhållsamma medprisstegringar på livsmedel. Vi har - det erkänns av de allra flesta - ettrationellt jordbruk, och vi har en jordbrukarkår som för sitt eget arbete, sinakapitalkostnader och alla produktionsmedel inkl. maskiner får ett belopp somknappast är så stort som den skatt som staten tar ut via moms. Det är verkligen att visa sin ovilja mot jordbrukarna närman blundar för allt annat och riktar sin kritik och sina krav mot endastjordbrukarna. Varför inte ställa samma krav på handeln, distributionen ochandra mellanhänder? Varför bara rikta krav till den lilla grupp somjordbrukarna utgör? I vissa fall skulle priset på den färdiga varan knappastbehöva ändras om jordbrukarna hade skänkt råvaran. Jordbrukets organisationer har krävt att investeringsreservenskall släppas fri. Det skulle vara intressant om löneministern och biträdandefinansministern ville säga hur regeringen har tänkt behandla den frågan. Migveterligt har inget besked lämnats på denna punkt. Tillsist ett par ord med anledning av . Det var inget direkt nytt som framkom, utan det var ettåterupprepande av den syn som har haft. Jag har vid andratillfällen deklarerat att vi har en annan uppfattning när det gäller en ändringav grundavdraget, men jag anser mig nödsakad att även i denna debatt deklareradetta. 4 protokoll 1985/86:11-12 Det kan inte vara rimligt att finansiera en reform genomatt minska ett grundavdrag och därmed skärpa skatten för alla. Det innebär, somjag har sagt tidigare, en skatteskärpning för alla på den kommunala sidan med . så fort man har gått över gränsen . När vi finansierar en reform via staten sker det med enprogressiv skatteskala. Om vi finansierar en reform via uttag på den kommunalasidan, där skatten är proportionell, och dessutom tar bort det lilla fria beloppsom finns i botten och som är avsett att ge de lägsta inkomsttagarna en visslindring i beskattningen, är det direkt de lägsta inkomsttagarna som får denstörsta skatteskärpningen. Det kan jag inte acceptera. Har vi råd att sänka skatten för de största grupperna?frågade . Jag vill ställa en motfråga: Har de som har de lägstainkomsterna bättre råd att betala dagens skatt än de som har de högsta? EnHgtmin mening kan man inte bortse ifrån att en skattereform, liksom denskatteöverenskommelse som träffades 1981, måste ha till syfte att ta hänsyntill alla inkomsttagare och icke utelämna dem som har de lägsta inkomsterna. Anf, 25 BOLUNDGREN (m) replik: Våra förslag om en reformeradinkomstbeskattning har två syften. Det ena är att genom sänkta marginalskatterför framför allt vanliga inkomsttagare skapa bättre "tillväxtmotorer"i den svenska ekonomin och att genom minskade marginaleffekter undvika attmänniskor hamnar i fattigdomsfällan.