prot · G909154 · 1985-12-31 00:00:00 — Detgäller inte bara stockholmare utan det gäller även i hög grad riksdagsmän frånandra delar av landet. Den försiktighet som länge har präglat förändringsarbeteti borde nu få vika för mer radikala och genomgripande reformer. Vaddet ytterst handlar om är ställning i det svenska samhället. Qm vitar grundlagen på allvar är den första statsmakten. Vi skall stiftalagar, vi skall besluta om statliga skatter, och vi skall bestämma hur statensmedel skall användas. Vi skall granska rikets styrelse och förvaltning. Mendessa uppgifter fyller vi inte särskilt väl eftersom vi arbetar ineffektivt ochmed otillräckliga resurser. Låt migpeka på tre punkter. För det första: Vi har att pröva regeringenspropositioner. Men de ynka veckor som vi har på oss att studera hundratals,ibland tusentals, sidor räcker ofta inte för en seriös granskning. Vi har inteden kvalificerade hjälp på partikanslierna som vi skulle behöva för att trängain i många svåra och viktiga frågor. Därför blir prövning avregeringsförslag ofta en halvmesyr. För det andra: De partimotioner som vi producerar har oftaen generande låg kvalitet. Oppositionspartierna har helt enkelt för klenaresurser för att utarbeta konsistenta och väl genomtänkta motförslag tillregeringens politik. Detta är olyckligt för demokratin, och det kan leda fillytterst besvärande tempoförluster när regeringsskiften inträffar. Det tar dåbetydande tid innan den nya regeringen har en hållbar politik. Det har vi settmånga exempel på i det förflutna. För det tredje: Den granskning av rikets styrelse ochförvaltning som grundlagen ålägger har i stort sett stannat påpapperet. Vi har visserligen en dechargedebatt om formella fel ochbrister i regeringens ämbetsutövning, men själva innehållet i regeringensämbetsutövning, som alla 16 utskott borde granska fortlöpande, behandlas intei några särskilda debatter. Detta är ett av flera exempel på att 1974 årsregeringsform ännu inte har slagit igenom och att vi fortfarande arbetar efterde principer som gällde , då inte hade någon annangranskningsuppgift i förhållande till regeringen än att undersöka just deformella aspekterna. Dechargedebatten är ett arv från tiden före parlamentarismen.Med den doktrin vi nu hyllar - att regeringen är ansvarig inför -borde alla fackutskott ägna sig åt granskning av innehållet iregeringspolitiken, men det förutsätter självfallet helt andra resurser än devi har och en helt annan organisation av utskottens arbete. I den motion som och jag har väckt har viinskränkt oss till att föreslå två konkreta förändringar, en blygsam och enlitet mer långtgående. Den lilla förändringen är att vi borde undvika attvotera på kvällstid. Vi har som riksdagsledamöter många kvällar upptagna avengagemang utanför arbetsformer, m. m. arbetsformer, m. m. riksdagen:Partimöten, konferenser, sammanträffanden med intressegrupper och mycketannat. Att vi därutöver skall blockera ytterligare ett antal kvällar med attvänta på voteringar är faktiskt orimligt. Jag tror att alla har intresse av en reglerad arbetstid,av att få överblick och av att den planlöshet som råder upphör. börvi ha bestämda tider för voteringar. Ett första steg bör vara att vi friläggerkvällarna från voteringar, så att vi inte har voteringar annat än . Den andra frågan gäller hjälp av sekreterare och annankvalificerad assistans. Här måste vi äntligen komma fram till en planmässigutbyggnad. Förvaltningsstyrelsen pekar på det gamla vanliga problemet att detinte finns lokaler. Detproblemet mötte vi redan på . Då fick vi,närdet blev ont om lokaler, flytta ut en del funktioner i som intenödvändigtvis måste ligga i samma hus som kammaren. Vi får väl göra på sammavis här om det saknas lokaler. Det är nödvändigt att vi har sådana resurser attriksdagen kan fullfölja sina konstitutionella uppgifter. har besvarat vårmotion med en skrivning som jag uppfattar som välvillig och sänder i vägmotionen till folkstyrelsekommittén, som sägs vara inriktad på snabba resultat.Jag skall mot den bakgrunden inte yrka bifall till motionen utan bara uttryckaförhoppningen att det konstruktiva missnöje som råder skall leda tillhandfasta reformer. Jag var glad över att höra ge stöd åtliknande tankar . Jag var också glad över att höra BirgitFriggebo och Margö utbyta kloka tankar. Åven gjordeett bra inlägg när han påminde om tidigare reformförslag. Jag saknadei hans inlägg en påminnelse om utomordentligt kloka förslag om öppnahearingar i en motion signerad . Jaghoppas att kommer tillbaka med det förslaget. 149 () replik: Jag har försökt att vara ett föredöme i kvällgenom att inte begära några extra repliker, men det bör inte missuppfattas. Jagtycker att flera av de inlägg som här har gjorts är bra. Även MargöIngvardssons inlägg, som företräder en yngre opinions synpunkter, innehöllsådant som vi bör lyssna till. Vi står inför förändringar på det här området, och jag ärmedveten om att det finns ett tryck från kammaren att vi nu måste göra ganskaomfattande förändringar. kommer attredovisa ett mycket omfattande material, som visar - vilket också BirgitFriggebo betonade - att även äldre ledamöter har förstått behovet avförändringar när de har summerat sina erfarenheter. Vi är alltså mycket öppnaför de här synpunkterna. Fortsätt med er konstruktiva kritik! Den är välkommenutifrån synpunkt. 150DANIEL TARSCHYS (fp) replik: Jag vill bara uttrycka min uppskattning avvad just sade. Jag tror att det här inte är en fråga som skiljerolika åldrar. inte enfråga som skiljer människor från olika bostadsorter, utan allariksdagsledamöter har intresse av att arbete blir mer effektivt, attvi kan utföra vårt uppdrag bättre än nu och att vi kan företräda väljarna såväl att de blir nöjda med vad vi gör här i . Jag tror att vi alla ärmedvetna om att dagens arbetsformer inte låter oss göra det. Vi har alla ettgemensamt intresse av att göra bättre och ge en starkareställning i det svenska samhället. Anf.151 (): satt jag själv med i ochbehandlade frågan om arbetsformer. Det är ett kärt ämne, somföljaktligen är återkommande. Då lyckades vi i motsats till mångagånger tidigare enas om en del nyheter - på försök förstås. Vi skrev också attförsöksverksamheten i första hand skulle pågå under detta . Nyheternavar inte revolutionerande, men syftet var gott - litet roligare och snabbaredebatter under frågestunderna bl. har vi försökt , och om jag läser utskottetsutvärdering rätt tycks det råda enighet om att provet inte blev så lysande.Själv behövde jag inte för att inse alla nackdelarna med en endafrågestund och dessutom så sent som kl. 3 . Debatten blevvarken livligare eller snabbare, snarare tvärtom. Som enda exempel kan jagnämna att det senaste frågesvaret, som jag fick, hade jag fått vänta över treveckor på. Det var därför som jag motionerade om att denbeslutade försöksverksamheten borde upphöra möjligt under vårsessionen.Nu är vårsessionen alldeles strax slut, och då kommer svaret. Att det skullekomma först nu beror kanske på den av utskottsordföranden åberopadekonservatismen och trögrörligheten i huset. Det anade jag kanske också ijanuari. Men jag kunde inte ana att slutsatsen skulle bli så motsägelsefull.Man håller med mig, men håller ändå ut ännu längre. Jag citerar ur betänkandet:"De svårigheter som uppkommit med det nya frågeinstitutet medföremellertid enligt utskottets mening att försöket inte bör fortsättas någonlängre tid i dess nuvarande form." Det betyder fakfiskt att utskottetsäger, att eftersom det är svårigheter bör dessa förlängas bara . Detär, herr talman, inte bara konservativt och trögrörligt utan också ovanligt absurt.Beslutsamhetens friska hy, som för en gångs skull fanns , har gåttöver i eftertankens kränka blekhet. Men eftertanken leder tyvärr intenågonstans. Jag vet att det i detta hus inte finnsnågonting heligare än enighet i frågor som rör våra arbetsformer. Därför skalljag inte begära votering om min motion. Utskottet har ju i sin allvishetlovat att ytterligare bereda frågan. Jag noterar med en viss glädje ochfillfredsställelse att de tre punkter som utskottsordföranden skisseradeändringar i rör precis de saker som jag har tagit upp i min motion. Jag tyckeratt utskottet kunde ha lagt fram sina förslag före i stället för attförlänga lagstiftningsarbetet. Jag slutar med att säga att jag kommer att hålla tummarnaför er, och i mitt inre citerar jag ; "Hur lätt gårhändelsernas rätta mening först upp för eftertanken med försening." 152OLLE () replik: Jag tycker att det är som representerar denverkliga konservatismen i dessa frågor. Ett bifall till hennes motion innebärnämligen en återgång till den gamla ordningen. Det blir inte möjligt förriksdagsmän att ställa frågor och få svar . Den gamlaordningen ansågs inte heller särskilt bra när den fanns. Vi har öppnatmöjligheten för nya reformer och förbättringar på detta område. Det tycker jagvisar mer av förändringsvilja än av konservatism. Men såvitt jag förstår kommervi till slut att bli överens. 153 () replik: härfråganär jagrent reaktionär. Jag tycker nämligen, i motsats till utskottets ordförande, attden gamla ordningen åtminstone var bättre än den som råder. Men jag önskarer lycka till med att hitta en tredje. 154ALF (): diskuterades i kammaren fråganom skilda valdagar och överrepresentation i valsystemet. Statsminister gjorde då följande påstående; val är socialdemokratinunderrepresenterad i denna kammare på grund av fiffel med den nuvarandeförfattningen. Så sade han. Statsministern har fel på två punkter i denna mening. Fördet första är socialdemokratin inte underrepresenterad utan överrepresenterad idenna kammare. För det andra har det inte förekommit något fiffel med författningen. Om en strikt proportionell rättvisa skulle ha gällt vidfördelningen av mandat, så skulle socialdemokraterna ha fått 157mandat. Men genom att genom spärregeln inte erhåller mandat fårsocialdemokraterna 159 mandat. Det är inte underrepresentation utan överrepresentationenligt matematikens enkla lagar! Fiffla med den nuvarande författningen går naturligtvisinte. Ett sådant fiffel skulle ha undanröjts av regeringsrätt ochvalprövningsnämnd. En konstitution är till sin karaktär en ramlag för detpolitiska livet. Att denna ramlag medger valsamverkan i de allmänna valenmellan politiska partier är lika självklart som att de i har rätt attsamverka i valet till olika organ. I samband med riksdagensbiståndsdebatt sade en socialdemokratisk ledamotföljande: Fiffel kan ju inte något vara som man gör offentligt. Fiffel är någotman försöker dölja. Det är en bra definition på fiffel. Låt mig bara konstateraatt valsamverkan mellan kds och skedde i öppen och offentligdager. Har det möjligen undgått regeringskansHet? Nej, det har det naturligtvisinte. Socialdemokraterna har självfallet rätt att ogilla valsamverkan. Men dehar sannerligen ingen ex cathedra-rätt att tolka grundlagen. Införande av skilda valdagar är av stor vikt. Somsituationen utvecklats tenderar de lokala frågorna att skjutas i bakgrunden förde riksdagspolitiska. Man kan se många exempel på att valutslaget på lokal nivåinte är relevant i förhållande till de lokala insatserna. Oduglighet ochpassivitet lokalt kan gynnas avatt partiet har framgång i riksdagsvalet och vice versa. Det är nyttigt för demokratin och för det politiskaintresset att man i skilda val kan lägga tyngdpunkten på något skilda delar avverksamheten, skrev förre chefredaktören för (s), EwertSöderberg, i . Jag tycker det är en utmärkt sammanfattning avargumenten bakom kravet på skilda valdagar. En vitaliserad lokal demokratiförutsätter att betoningen kan läggas på de lokala frågorna. Det är minförhoppning att folkstyrelsekommittén kan komma överens om detta utan alltförmånga ultimativa krav från socialdemokratin. I min motion K218 pekar jag på de abrupta effekterna avden nuvarande mandatfördelningstekniken, där valsedelsbeteckningar med mindreän av rösterna ställs utan mandat i . Tröskel- ellerfalluckeeffekterna är klart orimliga. En stor del av befolkningen kan i ettogynnsamt läge helt bli utan representation i . Systemet med4-procentsspärren vid fördelning av mandaten bör avvecklas. Det bör ocksåpåpekas att man skulle slippa alltför kraftiga marginaleffekter imandatfördelningen, om nuvarande riksspärr på ersattes med enintrappningsskala, som kunde börja vid förslagsvis eller eventuellt vidnågot lägre nivå. Ett sådant system skulle göra valsystemet smidigare ochleda till en ökning av demokratins intensitet och effektivitet. Även på dennapunkt hoppas jag att folkstyrelsekommittén med öppna ögon och utan låsningarkan lägga fram förändringar som motverkar den "kartellisering avfolkstyrelsefunktionen" som statsvetarna pekar på i den avkommittén utgivna . arbetsformer, m. m. 155 () replik: Jag tycker nog att AlfSvensson, när han polemiserar mot en icke här närvarande, nämligenstatsministern, borde vara litet mera noggrann med sina uppgifter. uppgav att socialdemokraterna är överrepresenterade i förhållande tillexempelvis miljöparfiet. Den överrepresentationen delar socialdemokraterna medalla partier som passerat 4-procentsgränsen, även med . Då talar jag ompartibeteckningen . Till hör även , Också äröverrepresenterad i förhållande till . 156ALF () replik; Jag tycker knappast att behövergöra så stor affär av att inte är närvarande. upp i den nu åberopade frågestunden den valsamverkan som ägt rum mellancenterpartiet och kds. I den frågestunden, det vet väldigt väl,kunde varken någon centerpartist eller jag blanda sig i meningsutbytet. Detfick bara äga rum mellan och . Men det hindradeinte från att rejält hälsa på oss i denna frågestund.. Som jag sade går det alltså med hjälp av en spärregel attfå fler mandat än vad man direkt skulle få om absolut proportionalitet skulleråda. Jag är på det klara med att alla partier har nytta av det. Men det varjust därför att en socialdemokrat talade om en underrepresentation som jagnaturligtvis apostroferade en socialdemokrat. Prot.1985/86:154 Anf. 157 () replik: 28 maj1986 Herr talman! Jag missunnar inte AlfSvensson att här efteråt kommentera Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. den debattsom ägde rum mellan och . Jag bara noterade attAlf kom med inkorrekta uppgifter. 158 () replik: Om anser att det är ett axiomatt det skall finnas en spärr på och att den med en naturlags nödvändighetmåste finnas med när man talar om överrepresentation eller underrepresentation,då kan man måhända drista sig till att tala om att uppgifter är inkorrekta. Menom man talar om att vi sitter här som representanter för folket och man ändåmåste betrakta en spärr som en inskränkning av den direkta representationen,då tycker jag att mina uppgifter i allra högsta grad kan karakteriseras somkorrekta. 159 Tredje vice talman (): Herrtalman! Jag begärde ordet när haft sitt sista inlägg, närmastför att säga att jag instämde i det han sade. har han lämnat kammaren, såhan kan inte glädjas åt detta vid det här tillfället. Jag hoppas att han gördet när han läser protokollet. Det var kloka ord han sade i sitt sistaanförande. Det gäller här alltså hans sista anförande, inte hans första. Jag har under den debatt som förts blivit fylld avstor optimism. Jag utgår från att alla partier, som också är representerade ifolkstyrelsekommittén, helhjärtat kommer att sluta upp kring de mångårigareformkrav som ställt i denna kommitté och som, om de genomfördes,radikalt skulle förbättra arbetsformer. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslutet redovisas efter behandlingen av justifieutskottetsbetänkande 37,) Kammaren övergår nu till att debattera justitieutskottetsbetänkande 35 om anslag till utredningar m. m. Detstraffrättsliga påföljdssystemet m. m. 161BJÖRN KÖRLOF (m); Bakom denna något gråa och tråkiga titel påjustitieutskottets betänkande nr 33 döljer sig ett flertal frågor som har attgöra med det straffrättsliga påföljdssystemets utformning och innehåll. Det harväckts en mängd motioner som belyser både partiernas och enskilda ledamöterssynpunkter på principerna om straffrättens grunder och utformning. Att man kan avhållas från att göra något genom hot ombestraffning är straffrättens uppenbart obestridliga utgångspunkt. Denna tankehar säkerligen ett mycket fast underlag i det allmänna rättsmedvetandet, ochden är ursprunget till den straffrättsteori som brukar kallas förallmänprevention. Den allmänpreventiva teorin har tre olika beståndsdelar.Den första är den självklara tanke som jag gav uttryck åt, nämligen attmänniskor låter bli att begå brott på grund av det obehag som de då kanutsättas för. Det leder i sin tur till en andra konsekvens, nämligen attbrott skall bestraffas. Det förutsätter en hög upptäcktsrisk, dvs. ettpolisväsende och att alla vi samhällsmedborgare hjälper polisen i dess arbete.Det förutsätter också en effektiv och säker lagföring, där lika brott ledertill lika påföljd och snabb och konsekvent straffverkställighet. Kan man upprätthålla en sådan kriminalpolitik, når manlångsiktigt allmänpreventionens mål, nämligen en normbildning i samhället därbrottsliga beteenden i sig av alla upplevs som klandervärda och förkastligaoch som leder till att man låter bli att begå brott. Allmänpreventionens yttersta tanke är att man intestraffar därför att brottslingen är moraliskt klandervärd, utan för att brottetskall framstå som klandervärt genom att man straffar brottslingen. Straffetförhindrar på detta sätt på lång sikt brott hos alla, genom att beteendetsförkastlighet inpräntas. Den svenska bygger emellertid i sina grunderpå en annan idé, nämligen den individualpreventiva tanken förenad med något sombrukar kallas för behandlingstanken. Enligt denna idé fäster man avseende vidden individ som redan har begått ett brott, och påföljden - en för varjeindivid tillrättalagd vård eller behandling - förutsätts fungera så att denneinte upprepar beteendet. Individualpreventiva tänkesätt leder fill olika påföljd förlika brott. Det innebär, i vart fall delvis, att individen inte görs heltansvarig för sina gärningar, utan dessa antas bero på sociala, psykiska ellerfysiska brister hos individen, vilka går att avhjälpa med stöd, vård ochbehandling. Individualpreventionen och behandlingstanken har desenaste åren utsatts för en delvis mycket hårdhänt kritik i den svenskastraffrättsliga debatten. Vi moderater, herr talman, häri mycket instämt idenna kritik. Vi menaratt vår brottsbalk i grunden skall präglas av ett allmänpreventivtsynsätt. Det hindrar inte att vi vet att väldigt många av de individer sombegår brott också har brister i sin sociala, psykiska och kanske också fysiskabakgrund och att de i flera hänseenden är i behov av hjälp och stöd, mångagånger även av vård. Men det är ingen straffrättslig fråga, utan det handlarhär om att vi alla måste ge vårt stöd och avhjälpa dessa brister, hosbrottslingar lika väl som hos alla andra människor i samhället. Låt mig, herr talman, i detta sammanhang undanröja den vanföreställningsom mycket ofta förknippas med allmänprevention. är attallmänprevention förutsätter eller t. o. m. innebär hårda och långa straff. Såär inte alls fallet. Allmänprevention förutsätter endast att upptäcktsrisken ärhög, att man reagerar, att man straffar konsekvent, att påföljden inträffarkort tid efter brottet och att påföljden faktiskt innebär ett obehag. Kortsagt: Allmänprevention innebär att straffrätten fungerar förutsebart och konsekvent. framlagda betänkandeinnebär på många punkter ett glädjande uppvaknande från det motstridande ochirrationella idéunderlag som präglar den svenska . Vimoderater har i vår första reservation i detta betänkande velat Det straffrättsliga påföljdssystemet m. tn. Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. understrykavikten av att allmänprevention blir riktningsgivande för utformningen avbrottsbalken med anledning av straffrättskommitténs betänkande. Våra övriga reservationer till dettabetänkande är egentligen bara klara logiska konsekvenser av det jag hittillshar sagt. Vår hårda kritik av de regler om villkorlig frigivning somregeringen införde har inte på någon punkt rubbats. Inteheller fängelsestraffkommitténs förslag om obligatorisk villkorlig frigivningefter två tredjedels strafftid är acceptabelt från våra utgångspunkter. Det måste rimligen vara så att det av domstolen utdömdastraffet skall avtjänas. Annars kommer ju de egentliga rättsverkningarna av enstraffdom att helt väsentligt skilja sig från vad domen enligt sin lydelse gårut på. Det går inte att skapa trovärdighet för en straffrätt som fungerar såinkonsekvent. Om vi kan komma överens om att strafftiderna blir för långa genomde av domstolarna utdömda straffen, då får vi här i bekväma oss tillatt i lagstiftningen dra ner straffskalorna, vilket principiellt alls inte ärfrämmande för ett allmänpreventivt tänkande. Men det måste vara konsekvens ivår lagstiftning. Påföljden villkorlig dom har vissa fördelar,framför allt när det gäller en förstagångsförbrytelse av lindrigare art, som avdomstolen kan bedömas som en engångsföreteelse. Men om villkorlig dom döms utflera gånger mot samma individ, uppfattas självfallet detta bådeav allmänheten och av den enskilde inte som en reaktion på ett brott utan somatt rättsväsendet över huvud taget inte reagerar. Enligt moderaternasuppfattning bör domstolen i vart fall bestämma hur långt fängelsestraffgärningen förtjänar, men medge ett villkorat anstånd med verkställigheten. Vidåterfall i brott skall fängelsestraffet verkställas. Då får denvillkorliga domen den lydelse och den verkan som avsetts. Enligt vår mening bör också påföljden skyddstillsyn gesett mer pregnant innehåll genom att den dömde verkligen får en intensivövervakning. a. av detta skäl kunde vi inte medverka till den inbesparingav tjänster inom frivården som kammaren diskuterade för sedan. En mycket stor del av brottsligheten i vårtland utgörs av återfall i brott. Det är fråga om individer som gång på gångåterfaller i brott. Jag erkänner gärna att det är förenat med storaprincipiella svårigheter att finna rimliga och adekvata påföljder för upprepadåterfallsbrottslighet. Men helt klart är att den nuvarande ordningen, med imånga fall ingen reaktion alls vid återfall i brott under skyddstillsyn, intekan fortgå. Vid återfall i brott måste enligt vår mening skyddstillsynsdomenundanröjas och ersättas av en mer kännbar påföljd. Från alla borgerliga partier upprepar vi återigen vårtkrav på att intrång och stöld i ett hem regelmässigt skall anses som grovstöld. Skyddet för hemfriden och integriteten för de enskilda medborgarna måstefå ett starkare värn i . Det är egendomligt att socialdemokraternainte vill gå oss till mötes här. I stället har de via bevissäkringslagen iskattelagstiftningen givit staten mycket långtgående befogenheter att tränga ini enskildas hem utan att ens allvarlig brottsmisstanke föreligger. Brott motenskild tycks man från socialdemokratiskt håll inte se med större allvar än till varje pris tillförsäkrar staten medel att utkräva skatt frånmedborgarna. Med det sagda yrkarjag bifall till reservationerna 1, 2, 6, 8 Prot. 1985/86:154 och 9 i justitieutskottets betänkande nr 35. 162 (): Qm något uttryck kan vara både praktiskt ochspännande, kortfattat men ändå inrymma mycket är det uttrycket m. m. I det här betänkandet, som enligt sin överskrift handlar om anslag tillutredningar m.m., är det alltså reservationsanslaget på 19,5 miljoner tillutredningar som tar den minsta texten, medan så viktiga frågor som strafftidenslängd, villkorlig frigivning, preskriptionstiden för häleri, uppbörd av böteroch skydd för uppgiftslämnare inryms under den samlande beteckningen "m.m.". Alla sådana frågor tilldrar sig av naturliga skäl alltid ett stortintresse i justitieutskottet. Låt mig också inledningsvis nämna att ett enigt utskottvisseriigen har avstyrkt bifall till en motion som behandlar uppbörd avdomstolsböter och som kommer med det .självklara kravet att den som harbötfällts av domstol skall ha möjlighet att frivilligt snabbt få betala böternautan att behöva vänta på indrivning av kronofogden.