prot · G90933 · 1985-12-31 00:00:00 — Detta förändrarnaturligtvis situationen betydligt, och bl. a. kommer frågan om anonymiteten ini bilden. Margö har tagit upp den här i debatten. Jag vill somutskottets vice ordförande inte ge något på hand därvidlag. Jag tycker att detvi skrivit i betänkandet kan vara tillräckligt. Men jag understryker samtidigtvad jag sagt, nämligen att det sker en ständig utveckling och att maninte från den ena dagen till den andra riktigt kan säga vilka åtgärder vi måstevidta. Låt mig emellertid till vpk säga: Är det inte litetfarligt att driva åsikten, att det inte finns någon anonymitet, att det äromöjligt att skydda personer och att det hela blir offentligt när vederbörandegår till en läkare? Att ge allmänheten detta intryck kan lätt få en verkan somär motsatt den man avser. har ju framhållit attidentitetsbeteckningen kan kodas vid provtagningen, och sedan föreligger det ensekretess utåt som skall vara Smittskyddslagen m. m. obruten.Vidare måste det finnas ett förtroende mellan den enskilde och läkaren. Vi fårinte heller bortse från att det är möjHgt att vända sig till ett annat sjukhusän det som ligger allra närmast. Provtagningen kan ju göras på ett annatställe. Vi har i utskottsbetänkandet understrukit detta med kodningen och dettamed sekretessen utåt. Får jag innan jag slutar ta upp en fråga som jag tycker ärmycket viktig, nämHgen frågan om smittvägarna. Vi möter här en väldig rädsla.Utskottsordföranden har ju också påpekat att dagspressen ständigt redovisaruttryck för denna rädsla. I dagens tidningar står det om att det funnits rädslaför att ta med en aidspatient på flygplan. Det bör då understrykas vad somskrivits i propositionen - jag förmodar att socialministern kommer att ta uppdetta i sitt anförande: "Dödligheten i sjukdomen är mycket hög mensmittsamheten är förhållandevis låg och sjukdomen fordrar särskilda smittvägar,t. ex. sexuellt umgänge. Vid vanliga sociala kontakter smittar den intealls." Detta skrevs , och jag har mig inte bekantatt det kommit fram något som talar emot det. Det är värt att understryka attdet eljest inte föreligger några risker, och det har vi också framhållit ibetänkandet. Med dessa ord vill jag tillstyrka utskottets hemställanoch avstyrka vpk;s motioner. Jag antar att vpk närmast vill poängtera att dettaär en stor och viktig fråga, men jag tycker att det knappast är nödvändigt avvpk. Frågan är uppe till behandling i allra högsta instans. Det arbetasfaktiskt med den dag och natt. 8MARGÖ (vpk) replik: tog upp frågan huruvida vi ivpk skapar oro eller inte genom att kräva anonymitetsskydd. Vi har lagt framvårt förslag för att skapa en bättre förutsättning för att människor skallkänna förtroende. Det handlar inte om anonymiteten inom sjukvården i stort. Vivet att sjukvårdspersonalen är bunden av sekretess. Det gäller alltså bara inför den behandlande jäkaren slipper uppge sin identitet vidprovtagningen. Det visar sig att det är oerhört viktigt. Redan nu kan vi märkaen nedgång i antalet personer som söker frivilligt test. Vårt förslag är alltså framlagt för att undanröjaorsakerna till oro hos människor. 9 () replik; Margö , vore det då inte bättre attunderstryka vad utskottet säger på denna punkt, nämligen att anonymiteten ärskyddad? 10 MARGÖ (vpk) replik: Det är just på grund av vad som står iutskottsbetänkandet som vi har skrivit vår reservation. Det står nämligen attden nya patientjournallagen icke ger utrymme för anonymitet i sjukvården. Detär därför vi tycker det är så oerhört viktigt att vi får anslutning tillreservation 1 i detta betänkande. 11 (): Synen på sjukdomen aids och riskerna har varit föremål för diskussiontidigare, och jag kan instämma i vad som sagts. Vi är alla medvetna om attdetta är en allvarlig sjukdom. Det är därför vi för denna debatt, och det ärockså därför som de åtgärder vi föreslår kommer att vidtas. Detbesvärliga i detta sammanhang är osäkerheten - osäkerheten om vilken väg som ärden mest effektiva och vilka effekter de olika förslagen får. Det förslag somnu ligger inom ramen för socialutskottets betänkande är en avvägning som gjorts.Vi har bedömt att detta är ett steg i rätt riktning för att komma till rättamed sjukdomen och för att förhindra fortsatt spridning i så stor utsträckningsom detta är möjligt. Jagskulle vilja understryka nödvändigheten av att regeringen, sedan beslutet ärfattat, verkligen intensivt följer denna fråga dag för dag och kontrollerareffekten av de åtgärder som är föreslagna. Egentligen är det kanske intenödvändigt att göra ett sådant påpekande därför att det är självklart, men jagvill ändå understryka det därför att vi för en ständig kamp . Framtill dess att regeringen i proposition lägger fram en ny smittskyddslag iriksdagen är det viktigt att vi får en redovisning av de effekter som det härbeslutet och tidigare fattade beslut har fått. På så vis har vi möjlighet attfortsätta med uppföljningsarbetet och åtgärderna i väntan på en kommandelagstiftning. Jagvill också peka på att det kanske kan bli nödvändigt att se över även annanlagstiftning. Vi arbetar i socialberedningen med LVM, lagen omvård av missbrukare, och det är alldeles klart att man måste ha medaidsproblemet i samband med de bedömningar som måste göras vid en översyn avdenna lagstiftning. Vi kan inte slå oss till ro utan måste på alla områden setill att vi kan begränsa de risker som är förenade med aidssjukdomen. Jagtror vidare att det är nödvändigt och angeläget att intensifiera informationentHl riskgrupperna, så att dessa verkligen bhr medvetna om riskemå. Kanske harvi vidare också - möjligen inom en ganska snar framtid - anledningatt med tanke på riskgrupperna narkomaner och prostituerade se överlagstiftning även vid sidan av LVM och sjukvårdslagstiftningen. JagviH också peka på nödvändigheten av att undanröja hinder inom vården; Om vi serpå vårdsektorn i stort finner vi nämligen att aidsproblemet har skapat helt nyafrågeställningar inom sjukvården, inom missbrukarvården och även inomkriminalvården. Vi måste analysera dessa frågeställningar och se till att detfinns förutsättningar och resurser för att klara de problem som uppkommer.Också den kurativa vården inom kommer att ställas inför helt nyaproblem och frågeställningar i samband med de olika sjukdomstillstånd som detgäller. JagviH, fm talman, peka på en annan viktig fråga, nämligen att olikapersonalkategorier i samband med sin yrkesutövning kan komma i beröring medaidssmittade. Utskottet har pekat på angelägenheten av att regeringen följerdenna fråga med uppmärksamhet. Vid sidan av dem som arbetar inom hälso- ochsjukvården tänker jag på poHsen samt på personal inom kriminalvården och inomsocialtjänsten. Man måste här verkHgen se till att Smittskyddslagen m. m. vissafrågeställningar blir klarlagda. Låt mig bara peka på en sådan fråga somsekretesslagstiftningen. Det är helt orimligt att t. ex. en polisman som harvarit i kontakt med en narkoman, vilken misstänks vara bärare av aidsvirus,efter att ha vänt sig till sjukhus inte får något besked huruvida vederbörandeär föremål för behandling för aids eller är smittad av HTLV-III-viruset.Polismannen i fråga kan då tiUsammans med sin familj få leva i ovisshet underflera månader utan att erhålla något besked från sjukhuset. Jag menar att ett sådant förhållande skapar onödig rädslaför sjukdomstillståndet och för kontakt med de människor som är smittade avHTLV-III. Jag förutsätter att regeringen är beredd att titta på en sådan fråga. Vi måste vara medvetna om att en sådan här rädsla finnsinom väldigt många yrkesgrupper . Vi hjälper inte de människor som arbetarinom dessa yrkesgrupper och inte heller dem som är smittade av sjukdomen genomatt inte vara öppna när det gäller redovisning inom ramen för sekretesslagstiftningen.Sådan information skall dock givetvis inte redovisas öppet, utan bara ges tilldem som är berörda i dessa sammanhang. Jag tror att det är nödvändigt att manverkligen sätter sig ned för att hitta vägar så att man kan motverka onödigrädsla som beror på osäkerhet i vissa kontakter som är nödvändiga i vårtsociala arbete. Jag skall inte ytterligare utvecklatankegångar i detta sammanhang. Jag ville peka på bl, a, den sista frågan somjag tog upp, eftersom vi i utskottsbetänkandet har förutsatt att regeringenverkligen beaktar dessa frågor i det fortsatta arbetet med aidsproblemet, Iövrigt ber jag att få yrka bifall till hemställan i utskottets betänkande. 12ROSA ÖSTH (c): Den fråga vi nu har att ta ställning tillgäller en ändring av smittskyddslagen. Denna ändring är en följd av regeringensbeslut att hänföra infektion av HTLV-III-virus till de veneriska sjukdomarna.Det handlar alltså om en mycket begränsad åtgärd mot aids, den sjukdom varskonsekvenser ter sig närmast omöjliga att överblicka, om vi inte snabbt ochradikalt kan göra något för att stoppa spridningen. Det har riktats invändningar mot att smittskyddslagen görstillämplig i det här sammanhanget. Man har menat att inslag av tvång inte ärförenliga med den vårdideologi som tillämpas inom hälso- och sjukvården och attde inkräktar på den enskildes integritet, osv. Men mot dessa invändningar måsteman ställa intresset av att kunna skydda människor från att bli smittade medett virus som, såvitt man nu vet, gör att man blir smittbärande under helaHvet, I många fall, man räknar med , leder smittan till ett sjukdomstillståndsom det inte finns något vaccin och inte heller något annat botemedel mot, ochi de allra flesta fall leder detta sjukdomstillstånd till döden. Vi har därförfrån inte haft något att invända mot propositionen ochsocialutskottets förslag. Vi har emellertid sagt, och jag upprepar det här, att vinaturligtvis förväntar oss ytterligare förslag från regeringen. Det beräknasatt vi har 4 000-5 000 smittade, och om vi får samma utveckling här somman har haft i flera andra länder kommer detta antal snabbt att mångdubblas. tänkbararesurser måste därför sättas in för att stoppa smittspridningen. Jag känner naturligtvis till att en hel del har uträttats,t, ex, när det gäller att göra blodprodukter som är avsedda för transfusionfria från smitta. Det har ju också förekommit information och rådgivning tillflera grupper. Från aidsdelegationen har man meddelat att insatser planeras, t.ex. utbildning av olika personalkategorier, kartiäggning avnarkotikamissbruket, m. m. Detta är naturligtvis bra. Men det rejäla krafttagetväntar vi fortfarande på. Som jag ser det är en av de viktigaste uppgifterna nu attsnabbt öka antalet vårdplatser främst för personer som intravenöst missbrukarnarkotika. Eftersom en stor del av denna gmpp också är smittad avHTLV-III-viruset, måste vårdplatserna vara utformade på ett sådant sätt att detär möjligt att tillämpa smittskyddslagen. Det är ju nödvändigt om det beslutsom vi skall fatta här skall få avsedd verkan. Från aidsdelegationen har det sagts att man har att bedömaangelägna resursbehov. Det är helt uppenbart att resursbehovet är stort när detgäller vårdplatser. Nästa steg måste bli att tillgodose detta behov. Det ärmycket cyniskt att man fortfarande, i det här läget, måste avvisa människor somsöker vård, människor som vet att de tillhör en riskgrupp och därför viH bh avmed sitt injiceringsberoende. I pressen har vi kunnat följa en ung kvinna som ärprostituerad och heroinmissbrukare. Vi har kunnat läsa om hennes och hennesfamiljs kamp för att få hjälp. Trots att hon är tvångsomhändertagen har hon idagarna rymt från det behandlingshem hon var intagen på. Hon har trots att honär aidssmittad rymt tillbaka tHl sina kunder på gatan. Behandlingshemmet ifråga har inte befogenheter att låsa in sina patienter. Enligt den vårdideologisom har tHlämpats skall man inte tillgripa tvång annat än iyttersta nödfall, och följaktligen har antalet platser där tvångsmetoder ärmöjliga starkt begränsats. Jag delar helt uppfattningen att tvång skaH tHlgripasendast i nödläge, men måste vi konstatera att vi har ett nödläge, och dåmåste det finnas platser som kan användas i det sammanhanget. Det kan ocksåvara riktigt att tillämpa behandhngsmetoder som används bara i undantagsfaH-jagtänker bl. a. på metadonbehandling. Jag hoppas att socialministern här senarekommer att redogöra för hur överläggningarna, som enligt vad jag vet har ägtrum med , har förlöpt. Som jag har sagt tidigare här i kammaren anser jag attstaten har det övergripande ansvaret för att de resurser som behövs tas fram.Jag skulle inte alls vara främmande för tanken att skulle beviljaextra anslag för detta. Det kan ändå bara handla om små pengar jämfört med densamhällskostnad det blir fråga om, om bara , ifall vi inte kan hejdasmittspridningen. Vi har ju ändå förmånen att bo i ett land där vi har envälutvecklad hälso- och sjukvård, en bra socialtjänst och en hög levnadsstandard.Vi borde stå väl rustade när det gäller att ge smittade och deras familjer denhjälp och det stöd de måste få. Vi borde ha bra fömtsättningar att stoppa aids.Därför, fru talman, är vi många som väntar oss att regeringen mycket snartlägger fram nya förslag, så att vi kan hävda att vi har läget under kontroll. Smittskyddslagen m. m. 2 protokoll 1985/86:33-36 Virussjukdomen aids.är ett mycket allvarligthot mot folkhälsan. Vi har konstaterat 39 fall av sjukdomen aids. Avdessa 39 personer har 20 dött. Vi räknar med att de smittades antal är mellan 3000 och 5 000. Det främsta vapnet i kampen för att hejda smittspridningenär information och upplysning. I regeringens aidsdelegation, som inrättades ivåras, samverkar myndigheter och organisationer på, som jag tycker, ett mycketeffektivt sätt. Jag kan försäkra att även om aidsdelegationenhar sammanträtt bara ungefär en gång fungerar den generalstab hanefterlyser genom aidsdelegationens presidium; vi bedriver ett mycket intensivtarbete också mellan delegationens sammanträden. Vi kan konstatera att vi i vårt land Hgger långt framme,om vi jämför med andra länder, vad beträffar både information till olikagrupper och praktiska åtgärder som provtagning och testning av blodbanker.Risken för smitta via t. ex. blodtransfusioner är nu mycket liten. Större delen av smittskyddsarbetet baseras påfrivillighet. Avsevärda summor har via epidemianslaget sedan flera år tillbakasatsats för att vi tillsammans med framför allt SBL och länslandsting skall kunna kartlägga omfattningen av smittspridningen och finnavägar för att motverka vidare smittspridning. För att visa med vilket allvar regeringen ser påutvecklingen och smittspridningen inom de värst drabbade grupperna har smittamed HTLV-III-virus från inkluderats bland de veneriskasjukdomarna i smittskyddskungörelsen. Den förändringen ger behandlande läkareökade resurser och skyldigheter gentemot den smittade och möjliggör försmittskyddsläkare och stadsepidemiolog att följa och vidta åtgärder motepidemins vidare spridning. har utfärdat föreskrifter om hursmittskyddslagen skall tillämpas. Alla som har anledning att misstänka att deär smittade är skyldiga att söka läkare för undersökning. De som visar sig varasmittade skall av läkare ges erforderligt stöd, uppmanas medverka till attkontakter som kan vara smittade söker vård och delges föreskrifter om sinlivsföring. Dessa sjukdomsfall skall anonymt anmälas tillsmittskyddsläkaren som grund för det epidemiologiska arbetet. De smittade somej följer behandlande läkares föreskrifter kan efter ett rättsligt förfarandeisoleras på sjukhus. Regeringen har ingen anledning att tro att tvång skallbehöva tillämpas mer än i vissa extrema fall. Erfarenheterna från tillämpningenav smittskyddslagen på andra veneriska sjukdomar har visat att de allra flestapatienter ställer upp frivilligt på provtagning och följer läkarnasföreskrifter. Smittskyddslagens 26 §, som i propositionen föreslås bli upphävd,stadgar bl. a. om fängelsestraff för den som har könsligt umgänge när han liderav eller misstänker att han lider av en venerisk sjukdom. Regeringen anserliksom aidsdelegationen att denna paragraf inte hör hemma i en modernsmittskyddslagstiftning. 1 det förslag till ny smittskyddslagstiftning som nuär ute på remiss har den ingen motsvarighet. Sedan regeringen överlämnade propositionen till riksdagenhar ett par oklarheter i smittskyddslagen uppmärksammats. att tablodprov mot patientens vilja för att avgöra om hon eller han är smittad med envenerisk sjukdom, dels rätten att kvarhålla, låsa in, HTLV-III-smittade påsjukhus. Utskottet föreslår en lagändring för att förtydligasmittskyddslagen på dessa punkter, en lagändring som gör helt klart att man harrätt att både, om det är nödvändigt, tvångsvis ta prover från den som ärmisstänkt för att bära smitta och att kvarhålla den som tvångsvis intagits påsjukhus. Jag anser att förarbetena till smittskyddslagen visar att detta varitlagstiftarnas mening, men jag är glad för att det ytterligare förtydligas. Smittskyddslagen måste med hänsyn till lägets allvarsnabbt bH ett effektivt hjälpmedel. Men trots att nästan 1 000 fall avHTLV-III-smitta konstaterats i landet, varav de flesta i , har endast32 fall anmälts till smittskyddsläkaren . Även med helt ändamålsenliglagstiftning tar det att utveckla en fungerande praxis. Beslutet atttillämpa den nuvarande smittskyddslagen är att betrakta som en tillfälliglösning. Arbetet i är inriktat på att en nysmittskyddslagstiftning skall kunna träda i kraft . Den snabba smittspridningen inom den grupp av personer somintravenöst missbrukar narkotika och bland de prostituerade och deras kundermåste hejdas. Situationen ställer nya krav på dem som arbetar inom narkomanvårdenoch inom , på narkomanvårdsläkarna, på polis och kriminalvård. Det här är en ny uppgift för dem. Det kan vara svårt fördem att nu beakta även smittskyddsaspekter i sin verksamhet, men det ärnödvändigt, och man skall inte glömma att det finns erfarenheter från många årav framgångsrikt smittskyddsarbete samlade hos andra yrkesgrupper. Dessaerfarenheter måste tas till vara, när vi skall försöka hejda smittspridningenbland och från de HTLV-III-smittade narkotikamissbrukarna. Narkomanvårdsläkarnaär nyckelpersoner i detta smittskyddsarbete. De har alltså att utfärda föreskrifterom livsföring till både gamla och nya fall bland sina patienter. De måstekontrollera att föreskrifterna följs och göra en anmälan till smittskyddsläkarenom de patienter som nonchalerar föreskrifterna. Denna procedur behöver inte ta lång tid.Narkomanvårdsläkaren kan t. ex. ställa kravet att en smittad återkommer påmycket täta kontroller. Man kan inte acceptera att läkare, som har smittadepatienter, inte anmäler detta till smittskyddsläkaren. Jag har erfarit att står i begrepp attutfärda föreskrifter bl, a. Om att läkarna är skyldiga att tillsmittskyddsläkaren rapportera även fall som diagnostiserats före den 1 november1985 och kalla dessa patienter till sig för att nu snabbt ge dem föreskrifter. Smittskyddsläkarna i sin tur har möjlighet att fattasnabba interimistiska beslut om isolering vid fall av uppenbar, farlignonchalans och fall där man kan räkna med att patienterna inte kommer att följanågra som helst föreskrifter om att avstå från drogbruk och prostitution. Jag är väl medveten om att den starka sekretessen inom t,ex, socialtjänst samt hälso- och sjukvård i vissa fall kan försvåra etteffektivt smittskyddsarbete. Det är bra med en sträng sekretess. Men om det ärså att lagen faktiskt motverkar sitt eget syfte, dvs. blir till men för den somskall skyddas, då är det Smittskyddslagen m. m. allvarligt.Regeringen följer utvecklingen, och om det visar sig att det finns anledning,är jag beredd att ta initiativ till nödvändiga förändringar. Jag tror att vi ändå skall ha klart för oss att det inte iförsta hand är med lagar av olika slag som vi kan hejda spridningen av aids ivårt land. Våra viktigaste medel är kunskap och förståelse om sjukdomen ochdess smittvägar, information till både utsatta grupper och allmänheten samt enberedskap för snabba och insiktsfulla åtgärder hos alla inblandade myndigheteroch organisationer. HTLV-III-infektionen är ett hot mot folkhälsan, men vi harhopp om att vi i detta lilla, välorganiserade land snabbt skall kunna fattariktiga beslut och därmed kunna minimera ökningen av antalet fall. Kampen mot aids, det kan jag försäkra, har hög prioritet iregeringskansHet, Genom arbetet inom aidsdelegationen och vid minaöverläggningar med kommuner och landsting kan jag konstatera att alla ansvarigagör samma prioritering. Det är, som det har sagts här, bråttom. Men om visamverkar tror jag vi har stora möjligheter att klara av situationen. Det är ialla fall den attityd jag möter vid de täta kontakter som jag har medsjukvårdshuvudmän och kommuner, DanielTarschys har ställt ett par frågor till mig. Den första gällde om aidsdelegationen i sitt arbete hardiskuterat fria kanyler till narkotikamissbrukare. Det har aidsdelegationengjort, och vi ställer oss avvisande. Vi tror inte att det har någon störreeffekt. Det är ofta så att heroinmissbrukare delar på en och samma spruta. Detfinns alltså ett mönster, och de bekräftar själva, när vi träffarnarkotikamissbrukare på behandlingshem, att en sådan åtgärd inte skulle hanågon större effekt. Det är ett mycket större antal aidssjuka och smittadepersoner i vårt grannland , Där har man fria sprutor, men man kan alltsåinte hävda att det skulle gé någon effekt. Av de olika staterna i är detelva stater som har förbud, andra har stränga bestämmelser om hur och när manfår använda sprutor. Vi känner till utvecklingen av aidsviruset i . Förnärvarande har aidsdelegationen inte funnit att vi har anledning att ändra påbestämmelsen på denna punkt. När det gäller information, utbildning och upplysning trorjag inte att vi inom något område så snabbt har utbildat personalkategorier,informerat allmänheten och över huvud taget alla dem som vi skall nå medinformation. Jag kan naturligtvis inte säga att det är tillräckhgt, men jag kanförsäkra kammarens ledamöter att det kommer ytterligare information. a. planeras längre fram är ett specieHt informationsmaterial till skolorna.Vi tror att det är mycket viktigt att nå ut till ungdomarna med information.Det har getts information och specialutbildning till sjukvårdspersonal,socialarbetare, poHs och dem som är anställda inom kriminalvård, osv. Vi skallnaturligtvis fortsätta på den inslagna vägen. Beträffande metadonfrågan, som tog upp, vill jagframhålla att det är riktigt att vi har haft överläggningar med representanterför läns landsting för att undersöka vilka möjligheter som finns föratt tillgodose behovet av utbyggnad, så att vi kan leva upp till det programsom regering och riksdag har ställt sig bakom, dvs. att man skallkunna ta emot 150 patienter.Vi förväntar oss att få information från om hur man tyckeratt detta på bästa sätt kan ske. Jag menar att såsom verksamheten nu bedrivs tar verkHgenregeringen, kommuner, landsting och alla de som är berörda krafttag för att viskall kunna komma till rätta med smittspridningen. Epidemin är redan här. Vimåste alltså sätta in alla tänkbara resurser - och det menar jag att vi gör ochkommer att göra - för att försöka att hindra en ökning av smittspridningen. Smittskyddslagen m. m. 14 MARGÖ (vpk) replik: Apropå tvånget i smittskyddslagstiftningengjorde socialministern en jämförelse med andra veneriska sjukdomar. Ja, honsade att erfarenheter av dessa sjukdomar visar att de flesta ställer uppfrivilHgt för vård och behandling. Jag befarar att förhållandet inte ärdetsamma när det gäller aids, för det stora problemet är ju att vi inte har någonbehandHng att erbjuda dem som ställer upp frivilligt. De kan alltså bara fåföreskrifter om hur de skall leva. Mot den bakgrunden finns det skäl som talarför att det kommer att bli aktuellt med tvångsingripanden, dvs. förvaring påsjukhus till dess att det inte längre föreligger risk för smittspridning. Det är ett kvalificerat ingripande i människors rättsligaförhållanden. Det är inte klarlagt hur länge inlåsningen skall vara, dvs. vemdet är som avgör när man inte längre sprider smitta. Är det läkaren, är detflera läkare eller är det en rättslig instans som kommer att avgöra det utifrånläkares utlåtande?