prot · G90928 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:28 Förhandlingarna leddes av förste vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för den 7 innevarande månad. 2 § Förste vice talmannen anmäldeatt fr. o. m, skulle dels () tjänstgöra somersättare för , dels () tjänstgöra som ersättareför . 3 § Meddelande om svar på interpellation 1985/86:34 1 Arbetsmarknadsminister : Frutalman! Den interpellation som ställt till statsrådetBengt om vidgade möjligheter för handikappade att få arbete på denöppna arbetsmarknaden kommer att besvaras av mig på grund avatt interpellanten inte kunde ta emot svaret . 4 § Svar på interpellation 1985/86:32 omarbetsmarknadspolitiken 2 Arbetsmarknadsminister : Frutalman! har i en interpellation ställt ett antal frågor till migom arbetsmarknadspolitiken. När beräknar regeringen uppnå målet öppenarbetslöshet? 2, Hur omfattande kommer försämringenav situationen på arbetsmarkna den att bli ? Vilkakonsekvenser får detta för arbetsmarknadspolitikens inriktning? Vilka åtgärderavser regeringen vidta för att åstadkomma en tillräckligt snabb ökning avantalet jobb på den reguljära arbetsmarknaden? 5, Inom vilkaområden på arbetsmarknaden kan den nödvändiga sysselsättningen väntas ske? 6, Vilkaalternativ har regeringen i beredskap om sysselsättningstillväxten på denreguljära arbetsmarknaden blir otillräcklig? Prot,1985/86:28 Låt mig först beröra vad tar upp i sinbakgrundsbeskrivning i interpellationen. Jag delar inte den distinktion som där görs mellan riktigaoch underförstått mindre riktiga jobb. Min skarpa invändning är som alltidbehandlingen av de personer som berörs av de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna, preciserar inte vilka åtgärder han åsyftar isina räkneexempel. Men låt mig som så tidigare få understryka attde drygt 50 000 arbetshandikappade och tidigare långtidsarbetslösa, som i dagmed hjälp av exempelvis lönebidrag och rekryteringsstöd har anställning påarbetsmarknaden som ett resultat av arbetsförmedlingens insatser, har heltvanliga jobb. Det rör sig intp om några konstlade jobb. En stor del av ökningenav de arbetsmarknadspolitiska insatserna har riktats tillarbetshandikappade och långtidsarbetslösa, som utan dessa åtgärder i många fallskulle ha stått utanför arbetskraften. Till vilken kategori åtgärder Wittbom räknararbetsmarknadsutbildningen framgår inte heller, men jag har trott att vi iregeringen och varit eniga om att arbetsmarknadsutbildningenförstärker den arbetslöses möjligheter att få arbete. Vi kimde budgetåret1984/85 notera de bästa placeringsresuhaten någonsin efter AMU. Särskilt storvar förbättringen för dem som hade gått i kurser med inriktning mottillverkningsindustrin. av dem som fullföljde sådan utbildning hade jobbefter - mot vid bottennoteringen 1982. Till en del berodde ökningen på industrikonjunkturen. Mentill inte ringa del hängde förbättringen samman med att kurserna har förändratsoch bättre svarar mot marknadens efterfrågan. Det är uppmuntrande! Om jag förstår räknestycke korrekt innebärhans synsätt att ju mer framgångsrik man är i ansträngningarna att medarbetsmarknadspolitikens hjälp ge människor fasta arbeten på den öppnaarbetsmarknaden, desto högre blir arbetslösheten och desto lägre blirsysselsättningen. Utvecklingen på arbetsmarknaden måsteockså ses mot bakgrund av den starka försämring som skedde i början av1980-talet, ökade antalet arbetslösa med ,Och sysselsättningen minskade i någonsin under de 25år vi har haft arbetskraftsundersökningar. Jag anser att det är uppenbart atten stor del av de problem med arbetslöshet och långtidsarbetslöshet som vi hafti senare kan hänföras till den utvecklingen, Wittboms första fråga är felställd. Regeringen har inteansett det meningsfullt att precisera ambitionerna på sysselsättningsområdet ien enda siffra. Däremot har långtidsutredningen gjort detta i sina beräkningar.Sysselsättningen är och förblir det viktigaste målet för regeringens politik.Självfallet måste strävan vara att komma bort från all annan arbetslöshet änvad vi brukar kalla friktionsarbetslöshet. har vi successivtlyckats pressa ned arbetslösheten till . Jämfört med situationeni med en arbetslöshet på 20 miljoner människor eller är redan dettaett stort steg på vägen. Jag tror det finns förutsättningar att nå målet arbete åtalla. Men det kräver att vi konsekvent och uthålligt håller fast vid denstrategi vi arbetat . Då kan de goda resultat viuppnått befästas och ytterligare förstärkas. När det gäller frågorna 2-4 får jag hänvisa till denproposition med förslag till tilläggsbudget som lades på bord för envecka sedan. Där lämnades en redogörelse för regeringens syn på behovet avåtgärder. När det sedan gäller utvecklingen i stort skerför närvarande inom ramen för budgetarbetet en prövning av vilka behov som kanuppkomma och hur dessa skall mötas. Jag känner mig styrkt i det arbetet av om de arbetslösa. Den kontrasterar starkt mot moderata samlingspartietsargumentation under valrörelsen. Jag anser mig nu kunna räkna med ettkraftfuHt stöd för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. 3BENGT WITTBOM (m); Jag får börja med att tackaarbetsmarknadsministern för svaret på min interpellation; jag kanske snarareborde tacka för den utomordentligt raljanta och polemiska debattartikel som haröversänts till mig som svar på interpellationen. I interpellationen har jag försökt beskriva den mycketoroande utvecklingen på arbetsmarknaden, med hög arbetslöshet och ett växandeantal människor som blir beroende av socialbidrag för att klara sin situation.Det har arbetsmarknadsministern knappast alls berört i svaret. I stället väljerhon som vanligt att vika undan från huvudfrågorna och ägna sig åt ett eget valtämne. Jag vill säga att så får det inte gå till.Interpellationer är till för att svaras på, inte för att nonchaleras ochraljeras med. Jag tycker att arbetsmarknadsministern borde känna att detför hennes del är påkallat med särskilt stor försiktighet. Det är det därföratt i rollen som arbetsmarknadsminister ju inte har fulltförtroende från alla håll. Man kan redovisa att t. ex. , SSUoch TCO har ställt krav på en särskild sysselsättningsminister i regeringen.Detta föranledde att här i än en gång slåfast att det är som skall företräda regeringens samladesysselsättningspolitiska strategi. Jag tycker arbetsmarknadsministernsinterpellationssvar visar att hon inte riktigt förmår motsvara de kravstatsministern ställer. Arbetsmarknadsministern väljer - det har . med egna ord i en artikel i - attägna sig åt en begränsad del av sin svåra men viktiga uppgift.Arbetsmarknadspolitik för stunden får ersätta sysselsättningspolitik förframtiden. Jag vill säga: Så kan vi inte ha det iframtiden, vare sig vi i oppositionen eller ni i regeringen. Jag tycker attAnna-Greta skall försöka växa i kostymen och göra det så snabbt sommöjligt. Vi går in i en sämre konjunktur, och vi gör det med sämstatänkbara arbetsmarknadsmässiga förutsättningar. På toppen av en högkonjunkturoch med en stor devalvering i ryggen har vi 20 000 fler människor i öppenarbetslöshet och i korta AMS-åtgärder än vi hade det utpräglade ,Det 2-procentsmål för den öppna arbetslösheten som har förekommit i ett stortantal dokument som regeringen presenterat i vill nuarbetsmarknadsministern inte kännas vid längre. Prot,1985/86:28 hänvisar på ett allmänt sätt till entredje vägens politik, och hon säger sig tro att den skall bli framgångsrik.Det förvånar, , eftersom alla hittillsvarande prognoser sompresenterats för utvecklingen faktiskt redovisar enutomordentligt stor risk för ökad öppen arbetslöshet, ökad total arbetslöshetoch ett stagnerande antal nya jobb. Med 20 000-30 000 nya arbetssökande som söker sig ut påarbetsmarknaden måste regeringen ge svar på frågan var dessamänniskor skall få sina jobb. Industriexpansion räcker inte ens under de mestgynnsamma omständigheterna. Den offentliga sektorn kan inte påta sig den häruppgiften, för då förvärras obalanserna i vår ekonomi. Och för socialdemokratinär det omöjligt att släppa fram en helhjärtad satsning på expansion i en privattjänstesektor - det talar mot själva grundidéerna. Arbetsmarknadsministern hänvisar i sitt svar till dentilläggsbudget som smögs fram i . Vi har ivrigt letatefter svaren i den, och jag måste fråga: Är det regeringens förslag ombegränsade försök med arbetsförmedlingsnämnder i frikommunerna som är svaretnär det gäller de hotande sysselsättningsproblemen 1986-1987? Eller är det de40 nya lokaliseringsmiljonerna till storföretaget i ? Det är väldet enda som det kan vara - det är ju de punkter i tilläggsbudgeten somfaktiskt berör sysselsättningsläget. Detta är inget svar, . Fråga 4 i mininterpellation är obesvarad. Jag förstår varför ni har svårt att svara. Det ärnaturligtvis därför att ni inte har någon samlad sysselsättningspolitiskstrategi. Ni har sagt nej till det mesta av de förslag som lagts fram iriksdagen och som skulle kunna förbättra möjligheterna till fler riktiga jobboch lägre arbetslöshet; lärlingsutbildning, nya initiativ till service- ochtjänstejobb, lägre skatte- och avgiftsbörda för små företag, en rimligarvsbeskattning som gör att företagarna och jobben stannar i . Allt dettaoch mycket annat har ni sagt nej till. Vad säger ni då ja till? Ja, det vet vi inte.Arbetsmarknadsministern slutar svaret på interpellationen med att uttrycka sinförhoppning om ett stöd för de förslag som hon kommer att lägga i riksdagen.Jag vill då, fru talman, säga följande. Tag fram de hemliga utredningarna, !Redovisa problemen med rekryteringsstödet i så skall ni få stöd!Redovisa den utredning som visar att inlåsningseffekterna för ungdomar iungdomslag som faktiskt ökat deras arbetslöshetstider är ett problem. Lägg framdet i , så skall ni få stöd. Till slut, fru talman: fram förslag om höjdamedlemsavgifter för medlemmarna i arbetslöshetskassorna, i syfte att sparapengar, och se till att de resurser som vi kan avdela förarbetsmarknadspolitiken ägnas åt dem som bäst behöver dem - då skall ni fåstöd, ! Redovisa den politik som ni har, så skall vi värdera den.Och jag är alldeles övertygad om att om ni gör en öppen redovisning och slutaratt stoppa utredningar, som inte passar, i byrålådorna, då kommer vi att kunnakomma fram till gemensamma beslut. 4INGVAR i (c): Helt naturligt försvarararbetsmarknadsministern sitt revir. Det finns inte några som helst orosmoln vidhorisonten. De försvann , när arbetsmarknadsministern trädde till.Om det nu existerar några problem, så härstammar de . Hur länge skall arbetsmarknadsministern skylla på andra?Vågar inte arbetsmarknadsministern ta ansvaret för sin egen politik? Jag vill påminna om att det 1980 fanns 4 320 000 personeri arbetskraften, att antalet arbetslösa var 88 000, att 75 000 var sysselsattai arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Således stod 163 000 personer utanför denreguljära arbetsmarknaden. 1982, i en mycket djup lågkonjunktur, stod 238 000personer utan riktiga jobb. 1982 gick socialdemokraterna till val på parollen att man skulle slå vaktom den fulla sysselsättningen. 1 valmanifestet skrev socialdemokraterna: sysselsättningen är den främsta hörnstenen i vårt krisprogram. 1 sammavalmanifest står att läsa att befinner sig i djup kris, djupare ännågonsin . Detta, fru talman, var enligt socialdemokraternautgångsläget när arbetsmarknadsministern trädde till. Hur ser dåutvecklingen ut ? Efter den stora devalveringen kom även en internationellhögkonjunktur. Detta bidrog självfallet till förbättrade förutsättningar.Samtidigt steg inflationen och räntan, vilket tillsammans med en fortsattskattehöjarpolitik försvårade utvecklingen på arbetsmarknaden. Den ekonomiska politiken har inte skapat den stabilitetsom var nödvändig för att ge näringslivet och konsumenterna en lugnprisutveckling. Det är betydligt lönsammare att investera i statspappermed hög avkastning. Under årets valrörelse var socialdemokraternas budskap:Sverige är på rätt väg. Det behövde inte gå efter valet förränman såg att det mest var munväder. stod 285 000 personer utanför den ordinariearbetsmarknaden. Vi vet också att vi befinner oss på toppen avhögkonjunkturen. Några dramatiska förändringar är inte att vänta. Dessutomkommer tillväxten att bli obetydlig . För samtliga västligaindustriländer förutspår en tillväxt på . däremothamnar sist av , med en ökning på . Den lågatillväxten betyder att vi åter börjar tappa marknadsandelar på världsmarknaden.Detta, fru talman, påminner starkt om utvecklingen . Den låga tillväxten kommer självfallet att påverkasysselsättningen negativt. har konstaterat enavmattning . LO-ekonomerna gör den bedömningen attregeringens politik kommer att leda till ökad arbetslöshet. Arbetsmarknadsministerns svar på interpellationen tyderinte på att hon tar frågan på det allvar som situationen kräver. Arbetsmarknadsministernsutsträckta hand verkar inte leda till något hjärtligt handslag. har vid upprepade tillfällen pekat på behovet aven ny inriktning av arbetsmarknadspolitiken. Det gäller att kampen motarbetslösheten mera aktivt förs på flera fronter . Närings-, regional-och glesbygdspoliti- ken skalldrivas så, att den ger tillräckligt många arbetstillfällen utan behov avlångsiktigt samhällsstöd. Det skall finnas arbetstillfällen i alla delar avlandet. En politiksom underlättar för småföretagsamheten ger varaktiga jobb. Vi har föreslagit en sänkt arbetsgivaravgift med 5procentenheter för egenföretagare och de 15 först anställda i varje företagsamt en slopad beskattning av i företaget arbetande kapital. Vi vill anpassaarbetslagstift-ningen efter företagens situation och införa enklare regler vidnyföretagande. Det skall vara möjligt att skattefritt spara tilldet egnakapitalet vid nystartande av företag. Ungdomens introduktion på den ordinarie arbetsmarknadenbör underlättas genom en bättre anpassad gymnasieskola, lärlingsutbildning ochen ökad inriktning av ungdomslagsarbetena mot den privata sektorn. bör vi förändra ungdomsplatserna och ungdomslagentill yrkespraktiksplatser, där alla aktuella ungdomar mellan fåren gedigen start ute i arbetslivet. Vi bör också utöka möjligheten att inom det privatanäringslivet anställa handikappade, bl.a. genom höjda lönebidrag. Detta är några åtgärder som föreslårför att skapa fler arbetstillfällen. Om arbetsmarknadsministern på någon punktkunde samtycka vore det en framgång, inte bara för de arbetslösa utan även förhela vårt land. Låt mig först försöka förklara varför vi iregeringen inte har ansett det meningsfullt att ange målsättningen för vårsysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik genom att redovisa en siffra, enarbetslöshetssiffra på t. ex. eller något annat. Det kan vara nödvändigtatt ha en sådan när man gör vissa ekonomiska beräkningar, och därför är detsjälvklart att långtidsutredningen redovisar ett procenttal förarbetslösheten. Arbetslöshetstalen i sig själva är däremot, vilket ocksåBengt Wittbom vet, en ganska dålig beskrivning av hur det står till påarbetsmarknaden. Man kan ha låga arbetslöshetstal men ändå ha en väldigt stor,dold arbetslöshet. Vi hade länge låga arbetslöshetstal, som ettmycket stort antal kvinnor fick finna sig i att drabbas av arbetsmarknadens"dragspelseffekt". Det var kvinnor som i själva verket var doltarbetslösa och som accepterade den rollen. De gör de inte . Om man skall mäta utvecklingen på arbetsmarknaden måsteman göra det genom att studera den på ett mer djupgående sätt och inte baragenom att utgå från en enda sifferuppgift. Som jag sade i mitt interpellationssvar är vår målsättningnär det gäller arbetslösheten att komma fram till en situation där bara denarbetslöshet som är praktiskt omöjlig att komma åt finns kvar, nämligen den s.k. friktionsarbetslösheten, som uppstår därför att människor är på väg tilleller från anställningar eller på väg ut som nya på arbetsmarknaden. Vidare vill jag säga att jag återigen vänder mig mot bådedet sätt att räkna och det sätt att redovisa som och i använder. sade att 285 000 människor ärutanför den Ja, den siffran får man om man räknar in alla dem som harsysselsättning genom våra arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Men då inkluderarman i siffran människor som , i en del fall i ända ,har haft fast arbete ute på företag, men som har ett handikapp och för vilkastaten därför går in och ger ett ekonomiskt bidrag till arbetsgivaren. Detbidraget kan i vissa fall vara ganska stort - om det är fråga omarbetsgivare inom statlig verksamhet - och i andra fall ganska litet, . Vi vet att arbetsmarknaden är hård för dem som har ettarbetshandikapp, att många arbetsgivare vägrar att ta på sig de merkostnadersom kan uppstå när företaget anställer en rullstolsbunden eller synskadadperson. Staten går då in och betalar en del av arbetsgivarens merkostnader,ibland hela merkostnaden. De människor det här gäller utför ett precis lika värdefulltarbete som någon riksdagsledamot. De har det arbetet år . Jag tyckerdet är genant att behöva stå i denna kammare och tala om, attdessa människor inte är arbetslösa. De skall inte räknas som arbetslösa. Jaghade hoppats att vi skulle kunna få att acceptera detsynsättet. Det förvånar mig att som representant förcenterpartiet nu sätter sig i samma båt som . Vi har fortfarande problem på arbetsmarknaden. Det har visagt i regeringsdeklarationen, och jag har personligen sagt det många gångerunder den här hösten. Det är speciellt två problem som oroar mig. Det första ärlångtidsarbetslösheten. Den har visserligen gått tillbaka under de senastemånaderna, men långsiktigt visar den en negativ utveckling. Det andra problemetär arbetslösheten bland ungdomar mellan . Beträffande demresonerar vi om särskilda åtgärder, och vi försöker komma fram tillförbättringar av de insatser som vi gör. Det är inte så, , att vi har några hemligautredningar. Vi lägger inte några utredningar i byrålådorna. Vi har ettfortgående arbete inom för att försöka förbättra de olikaåtgärderna och för att komma åt inte minst de långtidsarbetslösas problem. Fördet har vi också dragit i gång en rad olika verksamheter - både praktiskaförsök och utredningar. Får jag innan min taletid strax är slut säga att det itilläggsbudgeten inte finns något stort arbetsmarknadspolitiskt paket den härgången. Det är egentligen en bra beskrivning av hur vi bedömer arbetsmarknadenunder vintern och våren. Vi räknar nämligen med att storaarbetsmarknadspolitiska insatser inte skall behövas, eftersom utvecklingen påden ordinarie arbetsmarknaden är bra. Jag trodde att förstod attnär den utvecklingen är så gynnsam som den är nu så behöver vi inga nya storaarbetsmarknadspolitiska paket. Eftersom min taletid nu är slut ber jag att i ett senareinlägg få återkomma till ytterligare ett par saker som jag vill ta upp. 6BENGT WITTBOM (m): Låt oss slå fast, arbetsmarknadsministern, attden interpellation som jag framställt har två syften. Syftet med det första s. k. räknestycket är att redovisaen oroande utveckling, där fler och fler människor på ett eller annat sätt blirberoende av statens insatser för att klara sin försörjning under arbetslöshet. Syftet med det andra s. k. räknestycket i mininterpellation är att redovisa att vi faktiskt har lika stora arbetsmarknadsproblemvad gäller öppen arbetslöshet och antal människor i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder på toppen av högkonjunkturen 1985 som vi hade när konjunkturen nåddeett bottenläge det utpräglade . Detta ärsom sagt syftet med räknestyckena. Vi är överens om - det har vi moderater visat i vårbudget- och anslagshantering - att handikappade människor som har svårt att pånormala villkor komma ut på arbetsmarknaden skall ha stöd och hjälp. Det ärjust därför vi många har föreslagit en reformering av lönebidragssystemet,så att systemet kan anpassas till enskilda människors problem och intebegränsas av vilka arbetsgivare man eventuellt söker jobb hos. Arbetsmarknadsministern väljer fortfarande att prata omhur det är nu och undviker att tala om hur det kommer att bli 1986 och 1987.Det finns många som har uttryckt sin mening i dessa frågor, och de är oroadeöver den ökande arbetslösheten. Enskilda människor som kommer att söka jobb denärmaste åren ställer sig frågan; Var skall jag jobba någonstans? Var skall jagfinna jobb? Det gäller 20 000-30 000 människor . De får inget svar avAnna-Greta . Jag tycker att det är beklämmande att att diskutera en avgränsad fråga för att undvika att behöva tala om deframtida problemen. Det förefaller nästan som om är den endaav såväl ekonomer som politiker och andra involverade i arbetsmarknads- ochsysselsättningspolitiken som tror att vi inte kommer att få ökade problem underde närmaste åren, utan att vi kommer att klara det här. Inte ens Anna-GretaLeijons kollega finansministern tror det. Han har ju nu t. o. m. tagit tillbakaen del av de ljusa bilder som gavs under valrörelsen. Min fråga till är: Inser intearbetsmarknadsministern att arbetslösheten kommer att öka ?Vad tänker ni göra för att hindra det? Och vad tänker ni göra för de 20 000-30000 nya arbetssökande som vi kommer att ha ? Tala om för dem var ochinom vilka sektorer de skall finna sina jobb! 7INGVAR i (c); Jag är, , fullt medveten omdet riktiga och nödvändiga i att de handikappade får jobb genom samhälletsförsorg. Men vad jag har konstaterat är att de står utanför den öppnaarbetsmarknaden. Detta redovisas också i statistiken och är alltså ingenhemlighet. Jag hörde aldrig arbetsmarknadsministern iopposition särskilt ingående förklara de skillnader som hon nu tar upp. Då vardet "pang på" -det här var de siffror som existerade, och de var demest negativa som tänkas kunde. Jag tycker att det är synd att villsätta mig i något slags högerbur når jag hänvisar till dessa officiellasiffror. Att en minister som gärna skulle vilja ha samarbete gör så är, frutalman, mycket beklagansvärt. Lågkonjunkturen är i antågande, men det tycksarbetsmarknadsministern inte vara medveten om, och det är verkHgen allvarligt.Som sade far vår finansminister, som vill hålla lönerna nere,land och rike runt och förklarar hur illa det är ställt här i . Fackenär mycket förgrymmade på regeringen, och rosornas krig håller på att blomma utigen. För arbetsmarknadsministern existerar inte den verkHgheten. Men LO-ekonomernas rapport måste väl ändock göraAnna-Greta litet bekymrad - om hon nu inte vill tro på ,som ju inte utarbetas i , Det är allvarligt att tillväxten i vårt landbara blir medan den blir i i övrigt. Det är mångaarbetstillfällen som kommer att gå förlorade här. Anledningen till detta är attvi inte har tillräcklig konkurrenskraft. Trots devalveringarna tappar vimarknadsandelar ute på världsmarknaden. Det gör att vi kan komma att hamna iungefär samma situation som 1976, och det är allvarHgt. Det är beklagansvärt attarbetsmarknadsministern inte tar litet mera seriöst på dessa frågor. Låt mig först säga till iBengtsfors att det inte är jag som har satt honom i någon högerbur. Jagbeklagade att en del av förslag fickuppslutning från . Jag hoppas att är över. Tyvärr gör en delav inlägg mig litet orolig för framtiden. De arbetshandikappade som har ett lönebidrag - och alltsåfår en del av lönen betald av staten - men som jobbar ute på den privataarbetsmarknaden tiHhör också den öppna arbetsmarknaden. De haranstäHningstrygghet och lön, precis som alla andra på den öppnaarbetsmarknaden. Det är inte så att de står utanför den öppna arbetsmarknaden,. Jag är helt övertygad om att vi tyvärr under mycket långtid framöver kommer att få se de privata arbetsgivarna reagera precis som degör , dvs. säga nej till vissa arbet.ssökande. De säger i vissa fal! nejtill kvinnor, därför att de tycker att männen passar bättre. De säger väldigtofta nej till människor som har ett arbetshandikapp. Om vi då menar allvar medatt aHa verkligen skall ha rätt till arbete, finns det ingen annan väg änatt samhället betalar en del av lönen.