prot · G90916 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:16 Förhandlingarna leddes av förste vice talmannen. 1 § Kompletteringsval till utskott 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Socialdemokratiska rikdagsgruppen har som suppleant ifinans- och utrikesutskotten anmält , som inträtt som ersättareför , Vidare har socialdemokratiska riksdagsgruppen somsuppleant i försvarsutskottet under ledighet anmält hansersättare , Förste vice talmannen förklarade valda till suppleant i finansutskottet () suppleant i utrikesutskottet () suppleant i försvarsutskottet () 2 § Justerades protokollen för den 15 innevarande månad. 3 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Härmed anhåller jag om ledighet från riksdagsarbetet undertiden - , Skäl; enskild angelägenhet, Kammaren biföll denna anhållan, 73 Förste vice talmannen anmäldeatt (vpk) skulle tjänstgöra somersättare för , 6 protokoll 1985/86:13-16 Om rätten till offentlig försvarare i brottmål 4 § Meddelande om svar på interpellation 1985/86:26 Jag vill meddela att jag inte inom den föreskrivna tidenkommer att besvara interpellation 1985/86:26 av , om förstärktbevakning av naturvårdsintressena i vattenmål. Jag har kommit Dverens medinterpellanten om att interpellationen skall besvaras fredagen den 8 november1985, Anledningen till dröjsmålet är dels att vissa sakupplysningar som jag harvelat ha för att besvara interpellationen inte har varit möjliga att få i sådantid att svaret kunde ha lämnats , dels att det därefter inte har varitmöjligt att inom den föreskrivna tiden finna då både interpellanten ochjag kan närvara i kammaren. 5§ Svar på interpellation 1985/86:7 om rätten till offentlig försvarare ibrottmål har frågat mig hur jag bedömerutvecklingen efter lagändringarna , då förutsättningarna föratt få offentlig försvarare i brottmål ändrades, och om jag avser att vidta någonåtgärd för att förbättra möjligheterna för en tilltalad att få offentligförsvarare. Bakgrunden till reformen var att offentliga försvarareförordnades i allt större utsträckning. Domstolarna förordnade inte sällanoffentlig försvarare i mål av enkel beskaffenhet. Det förekom t.o.m. attoffentlig försvarare förordnades främst i kurativt syfte utan att det fannsbehov av försvarare från rättslig synpunkt. Denna utveckling har bidragit tillden mycket kraftiga ökning av samhällets kostnader för rättshjälp i brottmålsom ägde rum före reformen. Som framhåller var syftet med reformenatt återföra praxis till den nivå som gällde tidigare. Lagändringarna innebaratt förutsättningarna för att få offentlig försvarare skärptes något ochsamtidigt gjordes mer preciserade. Syftet med ändringarna var att vi - i rättssäkerhetensintresse - skulle använda rättsväsendets resurser där de bäst behövs. Ändringarna har fört med sig att antaletförsvararförordnanden har gått ner, och det på sina håll kraftigt. I den allmänna debatten har ibland hävdats att dettaskulle innebära att rättssäkerheten allmänt sett har minskat. Jag är inteberedd att utan vidare skriva under på det. Även den nya lagstiftningen ger,rätt tillämpad, alla dem som verkligen behöver det rätt till offentligförsvarare. Men tillämpningen varierar avsevärt mellan olika domstolaroch mellan olika delar av landet. Liksom anser jag att dennaojämna rättstillämpning är oroväckande. Den skulle kunna tyda på att de nyareglerna på sina håll tillämpas på ett sätt som från rättssäkerhetssynpunktinte är tillfredsställande. trorjag att den ojämna rättstillämpningen till en del kan förklaras med att ocksåbrottsligheten företer regionala variationer. Även polisens prioriteringar ifråga om övervakningsresurser och brottsutredningar kan medföra skillnader iolika delar av landet. Också skillnader i fråga om åtalspraxis kan spela in. Pådetta liksom på andra områden gäller vidare att man inte kan vänta sig att nyaregler i ett inledningsskede skall tillämpas på ett helt likartat sätt av alladomare. På den punkten hoppas jag, liksom , att vissaavgöranden av högsta domstolen skall förbättra situationen. Skillnaderna i tillämpningen av de nya reglerna förefallerändå så pass stora, att det finns skäl att redan nu göra en utvärdering av denya reglerna. En förberedande undersökning pågår redan inomjustitiedepartementet. Dessutom ämnar jag uppdra åt domstolsverketatt fördjupa denna undersökning. Det idealiska vore naturligtvis om samhället kunde bekostaoffentliga försvarare åt alla som misstänks eller åtalas för brott. Jag troratt alla är ense om att detta av olika skäl är omöjligt. Någonstans måste en gräns. Man kan naturligtvis diskutera var gränsen skall gå. Jaganser fortfarande att reglerna är utformade på ett sätt som borde medge attrimliga anspråk blir tillgodosedda. Jag vill dock än en gång understryka att jag är bereddtill en omprövning om det skulle visa sig att enskilda människors rättssäkerhethar satts i fara. Prot, 1985/86:16 Om rätten till offentlig försvarare i brottmål 4HANS (): Det är bra att justitieministern redan nu gören utvärdering av de nya reglerna om rätten till offentlig försvarare och inomkort uppdrar åt att göra en fördjupad undersökning. Det är ocksåvärdefullt att justitieministern är beredd till en omprövning av reglerna. Över en tredjedel av dem som dömdes till fängelsei tingsrätt stod utan offentlig försvarare. En genomgång som företagits av avde mål där huvudpåföljden blev fängelse ger vid handen att, andelen dömda utanoffentlig försvarare nu ökat kraftigt, från till ,Denna ökning är särskilt anmärkningsvärd med hänsyn till att antalet förordnadeoffentliga försvarare var extremt högt. Det framgår av den statistikjag redovisat i min interpellation. Föreliggande siffrorför första halvåret1985 är också redovisade i interpellationen. De tyder på att situationen kankomma att ytterligare försämras under innevarande år när det gäller rätten tilloffentlig försvarare. Skillnaderna i tillämpning av bestämmelserna i olika delarav landet är, som både justitieministern och jag konstaterat, alltför stora ochoroväckande ur rättssäkerhetssynpunkt. I Nedre hovrättsområde varinte utan offentlig försvarare i mål där huvudpåföljden varfängelse. Det är en ökning . Men även i Skåne-Blekingehovrättsområde var ökningen nästan lika stor eller . Då lagändringarna genomfördes angavs att reglerna irättegångsbalken endast skärptes något. Besparingarna genom skärpningarnaberäknades till omkring 5 milj. kr./år. Kostnaderna för offentliga försvarareuppgick till 92 milj. kr. Minskningen av antalet offentligaförsvarare synes ha blivit större än vad som förutsågs. Om rätten till offentlig försvarare i brottmål Informationen om möjligheterna att få offentlig försvarareär otillräcklig. Detta gäller i än högre grad om möjligheterna till rådgivningi mål av detta slag inom den allmänna rättshjälpens ram. Genom denna rådgivningkan den misstänkte eller tilltalade få råd och hjälp, bl. a. med att hosdomstolen framföra de särskilda skäl som föreligger för att en offentligförsvarare skall förordnas när detta inte sker direkt på rättens initiativ. Det behövs ytterligare åtgärder för att domstolarna,polisen och åklagarna skall lämna mer information om dessa möjligheter. Då lagändringarna genomfördes gjorde tidskriftenDomstolsverket informerar en knapphändig och ofullständig redogörelse för denya reglerna, vilket kan vara en av förklaringarna till bristerna irättstillämpningen. Högsta domstolens prejudikat i tre olika fall under åren1984 och 1985 har emellertid varit klargörande och i två fall lett till att dentilltalade fått offentlig försvarare, vilket underinstanserna avslagit. Men detkan ändå finnas anledning till att ordna med överläggningar med landetschefsdomare för att få belysning och förbättring av situationen. Det finns tecken som tyder på att tingsrätternasfängelsedomar, där offentlig försvarare saknas, i ökad utsträckningöverklagats. Det har då visat sig vara möjligt att i hovrätten få offentligförsvarare i ett avsevärt antal fall då man inte haft det i tingsrätten. Jaghar själv tagit del av domar där hovrätterna efter förordnande av offentligförsvarare ändrat fängelsestraff till annan mildare påföljd. Det kan vara såatt försvarareinsatser här haft betydelse för utgången. Hela denna fråga behöversärskilt undersökas av . Följden av nuvarande bestämmelser kanvara en onödig belastning på rättsväsendets resurser. Det är angeläget att genomför den avjustitieministern aviserade undersökningen möjligt. Inom departementetbör därefter erforderlig utredning i övrigt kunna göras om förbättrade regler.Det är önskvärt att förslag härom kan framläggas som regeringen iövrigt framlägger nytt förslag på grundval av rättshjälpskommitténsföreliggande och kommande betänkande beträffande andra rättshjälpsfrågor. Av allt att döma har en icke acceptabel försvagning avrättssäkerheten ägt rum då det gäller rätten till offentlig försvarare. Dennuvarande gränsdragningen synes vara alltför snäv. Om ekonomiska skäl skullelägga avgörande hinder i vägen, är det bättre att man inte avstår från att görabehövliga utvidgningar av rätten till offentlig försvarare utan i ställetskärper återbetalningsreglerna något. Det är ett samhällsintresse - inte främst ettadvokatintresse -att den enskilde får se en bättre lösning av frågan om rättentill försvarare i brottmål. Likheten inför lagen kräver att en betryggandeordning finns. 5GUNILLA (); Ungefär som den här interpellationenframställdes hade jag ställt en fråga i samma ämne. De nya regler somförsöksvis tillämpas beträffande interpellationer och frågor här i riksdagenmedförde dock att min fråga förföll, och därför utnyttjar jag nu möjlighetenatt delta i denna interpellationsdebatt. Min frågalöd; "Avser justitieministern att vidta åtgärder för att förbättra möjligheterna för dem somriskerar fängelsestraff att få tillgång till biträde i domstol?" Fråganvar således snarlik den som framställdes i interpellationen. Skillnaden var denatt min fråga begränsades till tilltalade som riskerar fängelse som påföljd,dvs. dem som kan få mindre än sex månaders fängelse -fortfarande gäller ju atten anhållen eller häktad, liksom den som kan påräkna minst sex månadersfängelse, har rätt till offentlig försvarare. Anledningentill min fråga är farhågan att rättssäkerheten är på väg att urholkas. Detfinns en uppenbar risk att människor som riskerar att sättas i fängelseinte kan hävda sin rätt, inte kan klargöra omständigheter som talar till derasförmån. på väg att få en rättssäkerhet bara för rika som har råd att betala en egenförsvarare? Det är oroande att var tredje person som dömdes till fängelse år1984 fick klara sig utan försvarare. Erfarna domare hävdar att det ofta underdomstolsprocessen framkommer förhållanden som komplicerar målet. Med enoffentlig försvarare skulle fakta lättare komma fram. Skälettill de ändrade reglerna om rätt till offentlig försvarare är detstatsfinansiella läget. Visst måste vi ta vara på alla möjligheter att minskastatens utgifter. Det sker också inom rättsväsendet. Men någonstans går engräns som vi inte får överskrida, om vi skall kunna upprätthålla rättssäkerhetoch rättstrygghet. Utvecklingen när det gäller rätten till offentlig försvarareger oss anledning att ställa frågan om vi inte har kommit över denna gräns.Därför ser jag det som positivt att det, som framgår av justitieministernssvar, nu pågår en förberedande undersökning inom och attdet kommer att uppdras åt att fördjupa denna undersökning. Genomdetta kan vi få besked om effekterna av de ändrade reglerna och, om så visarsig nödvändigt, ändra på reglerna, så att rättssäkerheten kan upprätthållas. Detframgår också av justitieministerns svar att han för sin del är beredd till enomprövning, om det skulle visa sig att enskilda människors rättssäkerhet harsatts i fara. Jag tackar för det svaret. Omrätten till offentlig försvarare i brottmål 6 BENGTHARDING (): Rättssäkerheten är ett mycket mångfasetterat begrepp. Den innefattarflera delmoment, bl. a. att man skall ha tillgång till rättslig hjälp när manhar behov av det. Det inkluderar naturligtvis biträde av offentlig försvarare ibrottmål. Det är uppenbarligen en mycket viktig rättighet för den enskildesskydd. Dennuvarande situationen på detta område visar att utvecklingen är oroväckande,just på det sätt som är beskrivet av interpellanten. Det har ocksåjustitieministern insett. Det har även antytts, och jag tror att det är enriktig bedömning av interpellanten, att det under innevarande år finns risk fören fortgående försämring av denna utveckling. Problemenberor enligt min uppfattning på två saker. Den första är själva regelsystemet.Den andra är den ojämna, och jag vill påstå otillfredsställande, tillämpningenav regelsystemet. Idet svar som vi här har fått av justitieministern underskattas i viss månfrågans betydelse från rättssäkerhetssynpunkt. Jag tycker att jag har fått stödi detta mitt påstående av en partibroder till justitieministern, nämligen Om rätten till offentlig försvarare i brottmål Hans GöranFranck, som faktiskt poängterade detta. Jag menar ändå att det svar som justitieministern här harlämnat inger vissa förhoppningar. Men de aviserade åtgärderna får inteförhalas, bl. a. med hänsyn till att det, som här har sagts, pågår enförsämring när det gäller denna rättssäkerhetsfråga. Risken för rättsförlusterunder ett utdraget utredningsförfarande kan inte uteslutas. Därmed skulleockså det kända ordspråket "Medan gräset gror dör kon" besannas. Min bedömning är att rättssäkerheten är ovärderlig. Ändåmåste den finansieras i statsbudgeten. Ytterst är detta alltså enkostnadsfråga, och utrymmet för nya resurser är begränsat. Budgetunderskottetär sådant att det krävs besparingar, och sådana har i många omgångarsignalerats av regeringen. Jag menar dock att det är orimligt att börja skäraned på denna budgetpost - och jag hoppas att regeringen aldrig kommer fram tillden synpunkten. Om så skulle ske, måste naturligtvis andra åtgärder tillgripas.Rättssäkerheten får inte bli en plånboksfråga. Jag hoppas att mitt svar till var etttillfyllestgörande svar också på den fråga som till följd av denya debattreglerna inte fick ställa men som hon på ett elegant sätt ändåfick fram i sitt inlägg. Vi för här en viktig debatt i en angelägen fråga. Jag villerinra i varje fall och om att de var med ochantog de regler som vi nu diskuterar. Det var ett enigt justitieutskott somstod bakom dem. Men det är ändå viktigt att frågan diskuteras. Jag har naturligtvis tillgång till Advokatsamfundetssiffror. Jag har analyserat dem så långt det har gått . Jag menaremellertid att man inte kan stanna vid att bara se på siffrorna, utan man måstegå bakom dem och studera enskilda mål för att bilda sig en säker uppfattning omhuruvida rättssäkerheten verkligen har äventyrats, vilka åtgärder man i så falllämpligen bör sätta in och hur en eventuell ny lagstiftning i så fall börutformas. Jag sade i mitt svar att den nya lagstiftningen, rätt tillämpad,enligt min uppfattning ger alla dem som verkligen behöver det rätt tilloffentlig försvarare. Jag erinrade också om svårigheterna att i ettinledningsskede få till stånd en enhetlig tillämpning av nya regler. Den debattsom har förts här och i andra sammanhang tror jag kan bidra till engynnsam utveckling av den fortsatta rättstillämpningen. talade om ett domarmöte. Jag kan berättaatt samtliga lagmän för tingsrätter och länsrätter samt en del andra högadomare skall samlas till ett möte . Jag föreställer mig attdetta är en fråga som man kommer att dryfta sinsemellan vid det mötet, och detser jag positivt på. vill jag säga till att jagdelar hans uppfattning när det gäller kunskapen om rätt till rådgivning, som ären del av rättshjälpen vid sidan av rätten till offentlig försvarare. Kunskapenom den rätten är kanske inte tillräcklig, och det kan på den punkten finnas ettutrymme för informationsinsatser från sida. Jag kommer att taupp ett samtal härom med ledningen för verket. 8 HANS (): Det är riktigt att det var ett enigt utskott som stod bakom detbetänkande som låg till grund för beslutet om de nya reglerna. Men jag villsamtidigt säga att man bedömde det som angeläget med en noggrann uppföljning avhur det hela skulle komma att utfalla. Det fanns en tveksamhet redan då, menstatsfinansiella skäl fick spela en kanske alltför stor roll. har enuppföljning skett på olika håll av tillämpningen, och när man servarningssignalerna lysa är det angeläget att man tar initiativ, vilket ju ocksåkommer att göras. Jagvill vidare säga att det är viktigt att understryka att man verkligen måstestudera de regler och förarbeten som finns liksom de avgöranden i högstadomstolen som förekommit. Det har faktiskt i alltför stor utsträckningförekommit avslag på begäran om offentlig försvarare när detta inte varitriktigt. Det har lett till att man avkunnat domar utan att offentlig försvarareförordnats, men också till, som jag nämnde i mitt första inlägg, överklagandendär rättelse skett. Slutligen,fru talman, vill jag säga att detta med rådgivningen är viktigt. Man kan ju fårådgivning . Det är då inte bara fråga om att få råd om självaåtalet, utan en rådgivning skall också kunna ges om den bevisning someventuellt skall kunna åberopas och om den viktiga frågan huruvida man skallkunna framföra särskilda skäl för förordnande av offentlig försvarare. Inomramen för denna rådgivning bör en advokat kunna hjälpa till med att formuleraen skrivelse där de speciella skälen framförs. Omrätten till offentlig försvarare i brottmål 9 BENGTHARDING (): Vi har kommit in på lagens tillämpning men också en eventuellförändring av lagen. Det är kanske mest av allt en tillämpning av lagen detgäller. Budgetsituationen talar ju sitt tydliga språk. Vad det handlar om ärmest en omprioritering inom den ram som finns när det gäller resurser. Då ärdet viktigt att man prioriterar rätt, att man framför allt försöker satsa på desärskilt svaga grupperna i rättssamhället. Det gäller också att särskilt tänkapå de fall där den enskildes rätt har kommit i kläm eller hotas av detallmänna. Vadman sedan särskilt kommer att fundera över är det som vi uppenbarligen börjarbli överens om, nämligen en annan och kanske bättre och bredare tillämpning avsjälva rådgivningssystemet. Vad som här är viktigt är de mål som man kan varaöverens om. Det ena målet är att det skall vara rättslig hjälp bara i sådanafall där det verkligen behövs - inte i fler. Det andra målet är att det skallvara sådan hjälp i den omfattning som behövs - inte mer. skulledet kanske kunna räcka med en bred rådgivning. Det är, fru talman, en avvägningsom måste göras. Den är ofrånkomlig. Den är inte omöjlig, även om den ärgrannlaga. Överläggningenvar härmed avslutad. Om översyn av sexualbrottslagstiftningen 6 §Svar på interpellation 1985/86:8 om översyn av sexualbrottslagstiftningen har frågat mig om jag är beredd att tainitiativ till att ändra bestämmelser om sexualbrott.Interpellationen har föranletts av ett fall som ännu inte har prövats slutligti domstol. Offret var medvetslöst när hon utsattes för sexuella övergrepp, ochbrottet har rubricerats som sexuellt utnyttjande och inte som våldtäkt. IngaLantz säger att det är egenartat att själva hjälplöshetstillståndet skall ansesvara skäl för en - som hon menar - mildare brottsrubricering. Lagstiftningen om sexualbrott ändrades så sent som den 1juli 1984 efter ett långvarigt och omfattande utredningsarbete i tvåkommittéer, ett arbete som uppmärksammades mycket i den allmänna debatten.Lagstiftningen hade länge släpat efter och grundade sig på en förlegadkvinnosyn. Lagen skulle därför anpassas till moderna värderingar. Att sexueHt utnyttja en person som är medvetslös har inteheller tidigare bestraffats som våldtäkt i annat fall än när gärningsmannensjälv har framkallat medvetslösheten. Inte underutredningsarbetet eller riksdagsbehandlingen har det diskuterats att utvidgavåldtäktsbegreppet till andra fall när någon förgriper sig på den som ärmedvetslös. Att sexuellt förgripa sig på en människa som inte kanförsvara sig är ett mycket allvarligt brott som väcker berättigad harm ochavsky. Detsamma gäller åtskilliga andra övergrepp som behandlats ibrottsbalkens kapitel om sexualbrott. I olika paragrafer straffbeläggsexempelvis att tilltvinga sig samlag genom våld, att göra det genomutpressning, att sexuellt utnyttja den som är psykiskt utvecklingsstörd, att hasexuellt umgänge med barn och tvinga någon till prostitution. Dessa brottstyper har olika beteckningar och skildastraffskalor, men det går inte att enbart på den grunden hävda att den enaformen av övergrepp är grövre än den andra. Hur grovt brottet är beror påomständigheterna i det särskilda fallet. Självfallet skulle det vara möjligt att föra samman dessaolika brottstyper, eller vissa av dem, under en gemensam beteckning. Enligt minmening skulle det dock försämra lagens överskådlighet. Det skulle också avvikafrån systematik. Att man i genomgående har valt attge olika typfall särskilda beteckningar beror bl. a. på att man vill att en lagskall vara enkel att läsa och förstå. Jag menar också att man inte bör fästaavgörande vikt vid själva brottsbenämningen. Det väsentliga är att man i detsärskilda fallet kan bestämma en rimlig påföljd med hänsyn till gärningensstraffvärde. Och det menar jag är väl möjligt. kan sexuellt utnyttjande vara mindre straffvärt änvåldtäkt. kan det med hänsyn till omständigheterna vara mer straffvärt,bl. a. i fall som är särskilt plågsamma eller förnedrande för kvinnan. Omgärningsmannen eller gärningsmännen utövar våld kan de givetvis ocksådömas för våldet och därmed få samma maximistraff som vid våldtäkt eller, ommisshandeln är grov, till ännu högre straff. Sammanfattningsvisvill jag säga följande. Jag delar till fullo och andras avsky och harmöver bl. a. brottet sexuellt utnyttjande. Den lagstiftning som vi talar om haremellertid gällt bara . Att en ändring skulle behövas då detgäller övergrepp när offret är medvetslöst hävdades inte under det långa ochgrundliga utredningsarbetet före lagstiftningen. Det uppmärksammade menförhoppningsvis ovanliga fall som har föranlett interpellation har -som jag sade - ännu inte behandlats färdigt. Jag försäkrar att jag noga kommer att följatillämpningen av den nya sexualbrottslagen. Enbart på det underlag som finns anser jag dock att någon justering av lagen inte ärnödvändig. Om översyn av sexual-brottslagstiftn ingen 11INGA (vpk): En 17-årig flicka våldtogs i avett gäng pojkar. Flickan var medvetslös och kunde inte försvara sig. Eftersomflickan inte var "försatt i vanmakt" kunde brottsrubriceringen"sexuellt utnyttjande" användas i stället för "våldtäkt"eller "grov våldtäkt" vilket det faktiskt var fråga om. När lagen stiftades var det inte meningen att offretstillstånd skulle kunna få betydelse för vilken brottsrubricering som skullekunna användas. Piteåfallet visar att vid ett hjälplöshetstillstånd kan offreti praktiken utsättas för den form av grovt våld som är lika allvarlig som detvåld som omtalas i lagens 1 § andra stycket, dvs, den grova våldtäktens form.För rättsmedvetandet är det egenartat att själva hjälplöshetstillståndet skallanses vara förmildrande för gärningsmännen, I lagens 6 kap, 1 § stadgas att om brottet är grovt dömesför grov våldtäkt till fängelse, lägst två och högst . Vid bedömandet avom brottet är grovt skall särskilt beaktas om våldet var livsfarligt eller omdet medförde allvarlig skada eller sjukdom eller om gärningsmannen på annatsätt .visat särskild råhet. Att detta var fallet kan man med säkerhet konstatera iPiteåfallet, Men eftersom offret inte var försatt i vanmakt, så blev detsexuellt utnyttjande. Detta tycker jag är upprörande. Det centrala måste varaatt offret med våld har utsatts för sexuellt övergrepp av den värsta sorten. Som ett tillägg vill jag citera sexualbrottskommitténsbedömning av grov våldtäkt. Uttalandet står på s. 75 i utredningens betänkande: "När det gäller att avgöra om ett våldtäktsbrott ärgrovt bör man i första hand beakta vilka skador handlingen medfört för offret.Sålunda bör det vara grov våldtäkt om gärningsmannen utövat våld som varlivsfarligt.