prot · G909163 · 1985-12-31 00:00:00 — 8 protokoll 1985/86:163-164 Den ekonomiska politiken, m.m. mellankretsar och lägen, där lekfullheten hade sin plats, och sådana där den kundeuppfattas som osäkerhet om den egna ståndpunkten eller svängning underinflytande av stämningar." Och Wigforss avslutade: "Det är möjligt att de harrätt som menar att han inte riktigt passade in i det svenska politiskaklimatet. Slutsatsen är inte med nödvändighet att det är som helst bordevarit annorlunda." Detta sade alltså om , och jaghar citerat det när jag nu avtackat för vår korta gemensamma tidsom partiledare. Under det gångna riksdagsåret har vi haftmånga och långa debatter här i kammaren. Tonfallet har ibland varit hårt. menvi har kunnat komma fram till beslut och till en politik som varit till gagnför vårt folk och vårt land. är det att gå ut till den väntande ochalltid lika efterlängtade svenska sommaren. Men det är inte barariksdagsarbetet som tar paus. Skolorna har sina avslutningar, och semesternhägrar för dem som är ute i arbetslivet. Innan vi skiljsåt vill jag passa påatt säga några ord om vad vi har att komma tillbaka till med nya krafter närkvällarna börjar bli mörka igen. För utvecklingen står ju aldrig stilla, ävenom vi stannar upp ett slag och njuter av att vara lediga. tar vi ett litet steg in , en framtidsom vi vill kunna se an med tillförsikt. Vi vill ha ett samhälle där alla harett arbete, men också ett arbetsliv som befriar och inte förslavar oss. jobbsom gör oss tryggare, som känns meningsfulla och som skapar gemenskap mellanarbetskamrater, arbetstider som inte kramar orken och musten ur oss utan lämnarlust och tid över för annat, ett utbildningssystem som tar vara pä det bästa hos ossoch som ger oss chansen att komma igen senare i livet. en offentlig sektor som är lyhörd för varje enskildsamhällsmedborgares behov och som ger samma goda vård och service till alla.oavsett betalningsförmåga. ett demokratiskt samhälle, präglat av aktning förmänniskan, där allas åsikter räknas och alla får komma till tals, ett samhälle som handskas varligt med miljön, som vet attfriska skogar och sjöar, ren luft och levande hav är en omistlig del av vårvälfärd. ett samhälle som genom solidaritet och gemensamt ansvarger alla samma goda chanser att förverkliga just sina drömmar om det godalivet. ettsamhälle där hindren är få och möjligheterna många. Det samhället blir aldrig färdigt. Människor kommerständigt att ställas inför nya utmaningar. De ungdomar som de närmaste dagarnalämnar skolan vill kunna fortsätta ut i en levande och trygg värld. Men de villinte möta det stillastående och det slutgiltiga. Varje ny generation måste fåforma sitt samhälle, bygga vidare på det som är bra och spänna sina krafter föratt bryta nya vägar. Varje individ måste få göra sina egna upplevelser i livet.Det är en del av vår frihet. Men friheten blir ju så bräcklig och skör om var och enbara ser till sitt eget bästa. Ingen människa orkar helt på egen hand bana sinegen stig. Och vi korsar varandras vägar. Saknas solidariteten, blirvarje möte hotfullt, varje människa en rival, ja, kanske t, o, m. en fiende.Bygger vi däremot påsolidariteten, då blir just korsvägarna de ställen dit vi gärna söker Prot.1985/86:163 oss. där vi upplever våra bästa stunder. Den ekonomiska politiken, m. rn. Den gångna våren har inneburit stora påfrestningar ochskapat oro hos oss alla. Men oron skall inte få oss på knä. Den skall inte fåoss att förlora tron på det goda vi har byggt upp. Vi skall inte låtauppgivenhet och modlöshet förlama oss. Vi skall fatta de beslut som krävs ochvidta de åtgärder som behövs. Vi skall värna demokratin och det öppnasamhället. Vi skall slå vakt om en god miljö. Vi skall med fasthet ochkonsekvens driva vidare en politik för att en gång för alla ta vårt land ur denekonomiska krisen. För att detta skall lyckas räcker det inte med en politiksom utformas här i eller i regeringen. Det krävs också att deenskilda människorna tar sitt ansvar för - i vardagen, på jobbet och inaturen. Men livet består lyckligtvis inte bara av arbete, pliktoch ansvar. Livet är också rätten att då och då koppla av, att skjuta upp tillmorgondagen det vi faktiskt inte behöver göra . Och skall vi alltså tavara på de soliga dagarna och njuta av de ljusa långa kvällarna. Vi skall unnaoss en skön sommar. 58 (): Den finansiella situationen i kommunsektornhar successivt förstärkts . Kommunernas likviditet är generelltsett mycket god även om det finns undantag. Ökningen av de kommunala intäkternaberäknas bli och 9. ja kanske t,o,m, 1987. Dessa inkomstökningarinnebär stora riskerför att den kommunala volymexpansio-nen blir alltförkraftig om inga åtgärder vidtas. Mot denna bakgrund föreslog regeringen ibudgetpropositionen att statsbidragen till kommunerna skulle minskamed ca för , Vi moderater ansåg att dessabesparingar inte var tillräckligt omfattande och att regeringen skulle varatvungen att återkomma med ytterligare nedskärningar. Vi varnade också för attåtstramningsförslag som kom sent skulle försvåra det kommunala arbetet. Vitycker att det är rimligt att kommuner och landsting får reda påolika åtstramningsåtgärder, sä att den kommunala administrationen hinneranpassa sig efter dem. Regeringens taktik att successivt och i svåröverskådligaformer genomföra finansiella indragningar försvårar för kommunerna att planeraverksamheten på ett riktigt sätt. Regeringen har återkommit tillkompletteringspropositionen med en rad förslag till åtstramningar på detkommunala området. Två tredjedelar av effekten av en höjning av det kommunalagrundavdraget med , föreslås minska kommunernas skatteunderlag 1987.Därutöver föreslås bl, a. att skatteutjämningsavgiften. som 1986 uppgår till 14öre per skattekrona, höjs med till per skattekrona. Enbart dennahöjning beräknas inbringa över 900 milj, kr. Eftersom regeringens förslag om minskade statsbidrag tilllärarlönerna inte fick majoritet I föreslås nu att en avgift om 13öre per skattekrona tas ut pä primärkominunernas skatteunderlag. Den avgiftenberäknas inbringa ca 600 milj, kr. Sammantaget beräknasskatteutjämningsavgiften därför inbringa från kom- Den ekonomiska politiken, m. m. Totalt uppgår de åtgärder som regeringen nu föreslår,tillsammans med de åtgärder som föreslagits , till ca 6 miljarderkronor . Dessutom tillkommer en engångseffekt för omläggningen avavräkningssys-temet för KBT på . Den sammanlagdaindragningen gentemot kommunsektorn uppgår därför till hela 7,7 miljarderkronor. Vi moderater tycker att det är bra att regeringen harbörjat att spara på den kommunala sektorn. Men det är förvånande attsocialdemokraterna så snabbt har bytt fot i den här frågan. Det förslag som vii dag skall diskutera är väsentligt större än dem som regeringen förde fram ibudgetpropositionen , och de är också mycket större än dem somvi i moderata samlingspartiet förde fram i valrörelsen. Vi hälsar naturligtvisden socialdemokratiska tillnyktringen på den här punkten medtillfredsställelse, men vi noterar att socialdemokraterna har utvecklat en rentut sagt häpnadsväckande retorik vad gäller åtstramningar på den kommunalasektorn. Före valet hävdades det att de moderata besparingarna påkommunsektorn, som uppgick till , skulle fä förödandekonsekvenser för den kommunala verksamheten. Detta gällde tydligen bara underförutsättning att det var moderata samlingspartiet som föreslog sådanaåtgärder. hävdas från regeringens sida att indragningar från kommunerna intehar någon effekt alls. Att vi talar om väsentligt större indragningar änför nämns inte med ett enda ord. Moderata samlingspartiet anser inte att den åtstramningsom regeringen totalt lägger på kommunsektorn är för stor. Vi har inte heller någotatt invända mot omläggningen av KBT eller nedskärningarna av statsbidragen. Vigodtar dock inte att kommunernas skatteunderlag minskas genom ett höjtkommunalt grundavdrag. Vi motsätter oss också alla höjningar av skatteutjämningsavgiftenoch föreslår i stället att de som tas ut slopas. Följaktligenmotsätter vi oss den särskilda avgift på , per skattekrona förprimärkommunerna och . per skattekrona för landstingskommunerna somutskottsmajoriteten föreslår skall tas ut , Det är ju så, herr talman, att kommuner och landstingdisponerar över stora resurser. Möjligheterna att genom oförändrade ramarge enbra service till medborgarna är därför mycket goda. Vi moderater förespråkardärför nolltillväxt i den kommunala sektorn. Att minska kommunernas volymökningär i dagens läge angeläget inte minst för att därigenom skapa utrymme för enökning av reallönerna. Att hejda den kommunala expansionen genom indragning avfinansiella skäl är emellertid bara halva vägen. Ett lika viktigt steg är etttemporärt kommunalt skattestopp för att hindra kommunerna att fortsättaexpandera genom ökad beskattning av medborgarna. Tyvärr avvisar regeringen ettkommunalt skattestopp, vilket kan leda till skattehöjningar för kommunernaredan nästa år. Genom en god ekonomisk förvaltning och omprioriteringarkan en ökad service ges inom oförändrade totalramar för kommunerna.Det är mot den bakgrunden som vi moderater föreslår ett kommunalt skattestopp.Vi anser nämligen att om de kommunala monopolen bryts upp och privatiseringaroch entreprenader utnyttjas i större omfattning, kan man göra storavinster på den kommunala sidan. styrs den kommunala verksamheten i stor utsträckningav en statlig reglering och av olika bidragsbestämmelser. Enligt våruppfattning är detta ett medvetet inslag i en socialdemokratisk politik, somgår ut på att hindra kommunerna från att ha alltför hög grad av självstyre. Deförsök med frikommuner och den begränsade avreglering som har skett har endastmarginellt påverkat kommunernas beslutskompetens trots allt vad regeringensäger. Skall det vara möjligt att få en god verksamhet, måste denstatliga styrningen av den kommunala verksamheten radikalt minska. Våråtstramning gentemot kommunerna sker därför genom minskade specialdestineradestatsbidrag. Därigenom är det möjligt att uppnå en verklig decentralisering avbesluten och en anpassning till de lokala förhållandena. Vi moderater anser att ett program för den kommunalaekonomin bör bygga på fyra hörnstenar. För det första måste, som jag sade, den kommunalatillväxten upphöra. Socialdemokraterna har ju tidigare angett som mål att denkommunala ekonomin skall växa . är man nere på om året.Men här liksom annorstädes på det ekonomisk-politiska området spelar det inteså stor roll vilka mål man sätter upp, när de i verkligheten alltidöverträffas. I det sammanhanget betyder det alltid ett negativt utfall församhällsekonomin. För det andra är, som jag sade, ett lagstadgat kommunaltskattestopp en hörnsten i den kommunala ekonomin. Ytterligare skattehöjningarskulle motverka arbetet med att återställa balansen i de offentliga finanserna.Risken är uppenbar, mot bakgrund av den pågående lönerörelsen, att vi fårskattehöjningar som följd av kommande löneökningar. För det tredje bör de specialdestinerade statsbidragentill kommunerna i huvudsak avvecklas. De innebär inte någotställningstagande för att de verksamheter som bidragen är knutna till skallpåverkas till sin omfattning eller utformning. I stället rör det sig om enteknik för att begränsa kommunernas finasiella ramar. Skattestopp och minskadestatsbidrag förutsätter en långtgående avveckling av den statliga detaljregleringsom styr den kommunala verksamheten. Kommunerna måste ges större frihet attsjälva förfoga över sina inkomster och besluta om sina utgifter. Staten fårnaturligtvis inte heller i fortsättningen ålägga kommunerna nya kostnadskrävandeuppgifter. Inom den ram skattestoppet anger kan enligt min uppfattningkommunernas frihet att bestämma över sin verksamhet vidgas genom att man i ökadutsträckning avgiftsfinansierar tjänster som kommunerna erbjuder. För det fjärde och slutligen är vi medvetna om att enavveckling av de specialdestinerade statsbidragen ökar den kommunalaskatteutjämningens betydelse för framför allt kommuner med svagt skatteunderlagoch högt kostnadsläge. När statsbidragen minskas kan därför utjämningen behövages ett ännu större utrymme än . Vi beklagar därför att ett nytt skatteutjämningssysteminte kan tillämpas 1988 som vi önskar. Men i väntan på det nyaskatteutjämningssystemet Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. godtar viden höjning av skatteutjämningsbidragen som regeringen föreslår för detkommande året. Av de besparingar som regeringen föreslår godtar vi 1,6miljarder kronor. Men vi vidhåller att kompensationen för borttagandet av denkommunala beskattningen av juridiska personer skall avskaffas, vilket beräknasge . Därutöver föreslår vi att statsbidragenminskas med . Däremot föreslår vi. som jag harsagt, att den skatteutjämningsavgift med som tas ut avskaffas. Detinnebär en förbättring för kommunerna med nästan . Det äratt gå motsatt väg mot regeringen, som i stället vill ta in hela 2.7 miljarderkronor i skatteutjämningsavgift. Skatteutjämningsavgiften innebär enligt våruppfattningen onödig rundgång- i form av allt högre bidrag och en allt högrebeskattning av kommunerna. Även om vi från oppositionens sida kan kännaoss relativt nöjda med den socialdemokratiska besparingens storlek, anser vimoderater att socialdemokraterna gör detta på fel sätt. Vi skulle i stället haföredragit att man hade fortsatt på den väg som man angav i budgetpropositionen. inskränker socialdemokraterna både skatteunderlaget ocholika avgifter. Socialdemokraterna hjälper till med rundgången genom att förstbetala ut bidrag och sedan ta tillbaka det i form av avgifter päskatteunderlaget. Enligt vår uppfattning ökar det rundgången i ekonomin, ochdet kan uppfattas som en skatt på kommunerna. Vad är det för mening med attexempelvis ge kommunerna 100 miljarder och tatillbaka 50 miljarder? Med det socialdemokratiska systemet får kommunerna enautomatisk åtstramning också vid stigande inflation. Vi måste, enligt min mening, minska statsbidragen, så attkommunerna i större utsträckning fär ta ansvaret för den egna ekonomin.Finansdepartementets egen rapport, DSF 1986:7 om effekter av statsbidrag tillkommunerna, visar tydligt att man främjar en effektiv resursfördelning, omstatsbidragen - i synnerhet de specialdestinerade statsbidragen - tas bort. Men, herr talman, inget förslag är dock helt neutralt. Närdet gäller de kommuner som kan hamna i en besvärlig situation till följd avvåra förslag föreslår vi ett särskilt stöd på 225 milj. kr. Det beloppet ärlika stort som regeringens extra skatteutjämningsbidrag. Däremot accepterar viinte regeringens förslag om en permanent på några Stockholmskommuneratt utbetalas till kommuner som har hög skattesats. Vi finner det rent principvidrigt att, som föreslås, ta uten progressiv avgift av tre kommuner med hög skattekraft och låga skattesatserför att sedan skicka dessa medel till vissa andra kommuner - som inte har svagskattekraft men som har särskilt hög primärkommunal utdebitering. Det betyderatt man bestraffar kommuner som har vinnlagt sig om en rationell kommunalverksamhet och låg skatt och att man belönar andra kommuner som mycket väl kanha god skattekraft men som är ekonomiskt vidlyftiga. Den ofrånkomliga effektenblir att alla kommuner - oavsett om de har låg eller hög debitering - finnerdet meningslöst att anstränga sig för att hålla skatten nere. Socialdemokraternavill tydligen att kommunalskatten skall vara likformigt hög i alla kommuner. ,herr talman! En förutsättning för de moderata förslagen om Den ekonomiska politiken, m. m. minskade statsbidrag och om skattestopp är att det sker enomfattande Prot. 1985/86:163 avreglering av statliga föreskrifter ochbidragsbestämmelser för kommuner- nas och landstingskommunernasdel. anser vi, bör ett så stort antal specialdestineradestatsbidrag som möjligt ersättas med ett allmänt kommunalt bidrag. Detta skallske som de här statsbidragens detaljregleringar ochbidragsbestämmelser avvecklas. Vi står fast vid vårt krav att regeringenskyndsamt bör utreda möjligheten att slå samman specialdestinerade statsbidragtill ett allmänt bidrag som kan fördelas på likartat sätt som despecialdestinerade statsbidragen. Framtida besparingar på statens stöd tillkommunerna bör ske genom minskningar av detta bidrag, inte genom en skatt påkommunerna som leder till en meningslös rundgång. Med det anfördayrkar jag bifall till alla de reservationer vid finansutskottets betänkande nr29 som moderata företrädare står bakom. Anf.59 (): De kommunalekonomiska frågorna och den ekonomiskautvecklingen i kommuner och landsting är en mycket viktig del av den ekonomiskapolitiken. Jag vill därför något redovisa bakgrunden till folkpartietsställningstaganden, och jag skall gå . växte kommunerna med . Därefter har expansionen dämpats något, men den har även under1980-talet varit . Även kommer den, enligt denreviderade finansplanen, att bli . I realiteten har ökningen tyvärrvarit större än i prognosen, och man kan befara att den blir . Detta stämmer tyvärr mycket dåligt med vad som borde gällaom den svenska ekonomin skall utvecklas mot en balanserad situation. De ekonomiska förutsättningarna för att nå en sådanbalanserad utveckling analyserades långtidsutredning. togställning till denna , I beslut ingick ett krav på attden kommunala expansionen skulle begränsas till högst procent . Iverkligheten blev expansionen, som jag sade, både 1985 och enligt prognosernaför mer än dubbelt så stor. Även den privata konsumtionen har för övrigtökat mycket mer än vad långtidsutredningen angav som förutsättning, ochresultatet av detta är att det inte har blivit tillräckligt med resurser kvarför investeringsökning och exportökning. Detta betyder att den svenska ekonomin inte har rört sig irätt riktning utan tvärtom har hållit sig fast i en obalanserad situation, meden för liten industrisektor och en för stor offentlig sektor. I storutsträckning beror detta på att kommunerna har tillåtits öka för hastigt. Regeringens oförmåga eller ovilja att hålla tillbakakommunerna har bidragit till att den svenska ekonomin fortfarande dras meddessa stora strukturella obalanser. Detta har också bidragit till att iår och troligen nästa är kommer att ha en lägre tillväxt än de flesta andrajämförbara länder. Den analys, herr talman, som gjordes av 1984 årslångtidsutredning är i stora delar fortfarande giltig, men självfallet måsteden justeras, då två av åren i prognosen har förflutit. Långtidsutredningenvisade att för att nå ekonomisk balans skulle ungefär 1985/86:1635 juni 1986 Den ekonomiska politiken, m. m. entredjedel av resursökningen avsättas för investeringsökning och ungefär entredjedel för exportökning. Den resterande tredjedelen kunde användas förkonsumtionsökning, och enligt beslut - som alla partier utom vpkstod bakom - skulle merparten därav gå till ökning av den privata konsumtionenoch alltså en mindre del till ökning av den kommunala konsumtionen. Om man delar upp den väntade tillväxten för framtiden idessa olika tredjedelar och om man är av den uppfattningen att detär viktigt med en ökning av medborgarnas reallöner, blir det inte så mycketkvar för kommunerna. Det blir i själva verket kvar något mer än 0,5 %volymökning . Om man skulle låta kommunerna växa snabbare än denna halvaprocent betyder det att det ofelbart blir mindre kvar, antingen för denkonkurrensutsatta sektorn eller för en reallöneökning. Det finns många tecken,inte minst i den pågående avtalsrörelsen, som klart visar att medborgarnahellre vill ha reallöneökningar. har under en följd av år föreslagitbegränsningar i den kommunala expansionen just för att ge utrymme för denkonkurrensutsatta sektorn och för reallöneökningar för löntagarna. Socialdemokraternapåstod så sent som att detta inte alls behövdes - tydligenskulle man få extra resurser någonstans ifrån. Tvärtom framförde deuppfattningen att de begränsningar som föreslog skulle få orättvisafördelningseffekter. har de uppenbarligen insett att detta var fel, och dehar närmat sig förslag. Det är i och för sig bra att regeringen nuvidtar besparingsåtgärder gentemot kommunerna, men det är inte bra att förstsäga en sak och sedan göra tvärtemot. Jag tror att det är mångasocialdemokratiska kommunal- och landstingspolitiker som minns valrörelsen ochkänner sig svikna. För att begränsa den kommunala expansionentill litet drygt en halv procent krävs det indragningar från kommuneroch landsting i pengar räknat på för kalenderåret1987. har därför föreslagit indragningar av just den storleken. Detär något mer än vad vi föreslogi januari. Ökningen beror på att prognoserna förkommunernas skatteinkomster nu visar att skatteinkomsterna ökar mer änman trodde . Det beror också på att den automatiska kostnadsökningenunder 1987 kan väntas bli något mindre än vi trodde . Eftersom vimenar att den reala analysen, som gett ett utrymme på drygt en halv procent, ärden som bör styra kommunernas expansionstakt, föreslår vi nu något störreindragningar i pengar räknat just för att den litet drygt halva procenten skallkunna realiseras i form av en konsumtionsökning som är likvärdig medden vi föreslog . Den metod för indragning som föreslår är ocksådensamma som vi förespråkat under en följd av år. Vi vill successivt göra omdet kommunala skatteutjämningssystemet till ett inomkommunalt system, genom attlåta kommunerna själva betala skatteutjämningsbidragen. Det systemet gäller förde kyrkliga församlingarna. Vi föreslår därför en avgift på kommunernasskatteunderlag med per skattekrona för landstingskommunerna och med 60öre per skattekrona för primärkommunerna. Anledningentill att primärkommunernas expansion bör hållas tillbaka något merän landstingens är de förändringar som sker i befolkningensålderssammansättning. Som alla vet blir antalet skolbarn något färre ochantalet äldre blir något fler. Det innebär att landstingen, som har huvudansvaretför sjukvården inom äldreomsorgen, måste få expandera mer än primärkommunerna.Denna prioritering av landstingens omsorg hänger naturligtvis också samman medfolkpartiets krav på utbyggnadsprogram för att ge rätt till ett eget rum inomlångvården. Jag beklagar att socialdemokraterna inte vill medverkatill prioriteringen av landstingens äldreomsorg. Men det stämmer i och för sigrelativt väl överens med det socialdemokratiska motståndet mot ett program förrätt till eget rum, som har visat sig i flera socialistiskt styrda landstingoch även har nämnts tidigare i debatten här i kammaren. Vi i föreslår också, liksom tidigare, attkommunsektorn 1987 inte skall få någon kompensation för slopandet av denkommunala företagsbeskattningen. har utskottsmajoriteten också föreslagit en avgift pådet kommunala skatteunderlaget. Den blir emellertid för liten, och den har ävenett progressivt inslag som inte kan acceptera. Det är den s, k.Robin Hood-skatten, som också tog avstånd från, vilken tar pengarfrån , och för att ge till ett antal primärkommuner somav olika skäl har en hög skattesats. I anser vi att utjämningsbidragbör baseras på skattekraft och inte på utdebiteringen. Vi avvisar därför dennaRobin Hood-skatt, liksom de extra bidrag till de kommuner som enligtregeringens förslag skulle få dessa pengar. Vi vill därför avsätta 285 milj.kr. i extra skatteutjämningsbidrag att fördela till de kommuner och landstingsom kan komma att få särskilda problem. En del av regeringens förslag till indragningar frånkommunsektorn är en följd av höjningen av det kommunala grundavdraget iinkomstbeskattningen. Som framgått av kammarens debatt för några dagar sedanom inkomstbeskattningen anser vi i att det viktigaste i fråga ominkomstbeskattningen är att sänka marginalskatterna och att återinförainflationsskyddet, och vi avvisar därför regeringens förslag på denna punkt. Jag vill också något beröra frågan om despecialdestinerade bidragen till kommunsektorn.