prot · G90931 · 1985-12-31 00:00:00 — Däremot avvisar vi tanken på att begränsa parternas allmännablockadrätt. Ett annat moment där det föreligger reservation från folkpartietär vetorätten vid entreprenader. Visserligen har parterna överenskommit attfölja utvecklingen på entreprenadområdet, men det som har inträffat de senastemånaderna ger anledning till uppstramning. , , hargranskat ett fall och i en särskild skrivelse till regeringen framhållit attMBL-förfarande inte bör få användas för att försvåra verksamheten för företag,om det inte finns fog för veto. Regeringen å sin sida ser ut att ta mycketallvarligt på NO:s påpekande och har i sitt svar sagt att NO bör följautvecklingen i syfte att verka för bättre förutsättningar för enmansföre-tagensnäringsutövning på entreprenadområdet. Det är överraskande för att inte säganedslående att en facklig part agerar så, att det ser ut att få till följd attseriösa enmansföretaga-re hindras från att verka på marknaden. På den härpunkten behöver MBL justeras, så att här angivna missförhållanden kanundanröjas. Jag yrkar alltså bifall till reservationerna 5 och 6. Den s, k, 200-kronorsregeln kan sägas vara en långlidandets historia. Med tanke på att det snart är dettaskadeståndsbelopp infördes torde det vara det enda som undgått inflationenshärjningar. ringsmedelvid brott mot lag och avtal torde det vara ganska begränsat. Det har mera ettsymbolvärde. Vid riksdagsbehandlingen om MBL beslöt , låtvara med hjälp, att det s. k. tak som 200-kronorsregeln utgör skulletas bort. Men uttalade på dåvarande borgerliga regeringensförslag att de fall där högre skadestånd skulle utdömas skulle vara begränsadetill ytterst få. Erfarenheten kom också att visa att det var ytterst få gångersom . dömdes ut av arbetsdomstolen. Socialdemokraterna hadeunder invändningar, Hvligt påhejade främst av LO. Eftersocialdemokraternas återkomst till kanslihuset 1982 kom det ett förslag sominnebar att denna 200-kronorsregel återinfördes. uttalade regeringenmed stöd att högre skadeståndsbelopp än . skulle kunna utdömasvid allvarligare förseelser. Dessutom uttalade utskottet och att manfortfarande kan tillgripa avsked som en sista utväg när åtgärder för attbilägga en konflikt visar sig verkningslösa. Då utskottet hade att behandla den här frågan förekom detsjälvfallet funderingar om huruvida "med eller utan tak" i realiteteninnebär någon skillnad. Juridiska experter, bl. a. från arbetsdomstolen,uttalade vid en utskottsutfrågning att det är närmast omöjligt att i förvägavgöra skillnaderna meHan de bägge modellerna. Här kan man verkligen tala om stridom påvens skägg, I utskottet har vi från folkpartihåll bedömt att det skulleröra sig om en alltför liten skillnad och att det närmast är en sinkadus vilketman väljer - att stödja utskottet eller reservanterna. Folkpartietsriksdagsgrupp har dock vid överläggning kommit till slutsatsen att man börvidhålla den principiella uppfattningen att ha ett s. k. tak, vilket innebäratt riksdagsgruppen stöder reservation 9, Vpk vidhåller i denna fråga sin tidigare grundinställning,nämligen att någon form av korrigering för att hävda arbetsfreden inte skallmedges. Därför har ju kommunisterna alltid yrkat avslag på alla former av skadestånd,som skulle kunna medverka till att det upprätthålls arbetsfred och att lag ochavtal följs. Det känns, herr talman, ändå välgörande att inget annat partieller de fackliga organisationerna ställer upp bakom det synsätt somkommunisterna här , precis som förut, pläderar för, I reservationerna 14 och 15, som jag yrkar bifall till,tas den negativa föreningsrätten och MBL i kommuner och landsting upp. Vi har iSverige en positiv föreningsrätt, dvs, rätt att fritt ansluta sig till ochtHlhöra en förening. Detta finns inskrivet i grundlagen liksom också i MBL, Ifolkpartiets partimotion har vi tiH förra preciserat ståndpunkten atträtten att tillhöra en förening borde följa rätten att slippa tillhöra enförening. Det kan sägas att också har gjort en sådantolkning. På grund av en bristfällig lagstiftning är det alltså möjligt attvägra medlem i facklig organisation utträde. Rätten till arbete, liksom denenskildes lagstadgade rättigheter på arbetsplatsen, får aldrig göras beroendeav om den enskilde arbetstagaren är medlem i fackHg organisation eller ej.Medlemskapet måste vara den enskildes angelägenhet. Därför är införandet avorganisationsklausuler i kollektivavtal en form av yrkesförbud, och detinnebär ingrepp i den enskildes integritet och ett avsteg från gängse rättsligaprinciper. Organisationsklausulernahar tillämpats , låt vara att de har reducerats i antal, mendenna märkliga rest bör mönstras ut. Den negativa föreningsrätten bör alltsågaranteras i lag, innebärande också ett förbud mot organisationsklausuler. Närdet gäller MBL i kommuner och landsting gjorde en hemställan tillregeringen om att få gränsen mellan politisk demokrati och fackligkompetens klarlagd. Socialdemokraterna i var negativa, trots attpartivännerna i biträdde kravet på översyn. Densocialdemokratiska regeringen har inte åtgärdat denna tidigarebeställning, och därför kvarstår behovet av detta utredningsarbete. Grundtankarna i MBL ifrågasätts inte, och det allra mesta i tillämpningen har stor tyngd och god bärighet. De förändringar som här föreslås från sida innebär att denna grundsyn inte rubbas. I ett dynamiskt och föränderligt samhälle måste det läggas in kontrollstationer, där tidigare lagregler förutsättningslöst kan ses över och anpassas tiH en smidig hantering. MBL har kommit för att stanna. Det finns ingen väg tillbaka.Medbestämmande är också en fråga om arbetsmiljö och livskvalitet. 4 (); Reglerna på arbetsrättens område måste syfta till att skapaeffektivitet och rationalitet i arbetslivet. Bestämmelser och regler som ledertill byråkrati och bekymmer i planering och verkställighet måste vi varaobservanta mot. Det är mycket viktigt att anställda i näringsliv ochförvaltning positivt kan tillföra besluten kunskaper och erfarenheter. Meningenmed medbestämmandet är faktiskt medbestämmande och inte ett formellttillämpande av vissa regler. Både medbestämmandelagstiftningen (MBL) ochlagstiftningen om anställningsskydd (LAS) har på nacken, ochdet är nu enligt mening dags för en viss översyn, där gjordaerfarenheter kan beaktas. IMBL görs t. ex. ingen åtskillnad mellan stora och små företag. I småföretagenär oftast medbestämmandet väl utvecklat. Anställda i småföretag kan oftastlätt följa och påverka vad som händer och sker i företaget. Centraliseringeninom fackföreningsrörelsen gör att avståndet från den Hlla arbetsplatsen facklig förtroendeman kan vara mycket långt. Förhandlings- ochinformationsskyldighet enligt MBL skall ändå fullgöras med en i principfrämmande person, när facklig förtroendeman saknas på arbetsplatsen. Enligtcenterpartiets mening bör det vara möjligt att i småföretag tillämpa ensärordning utan byråkrati men med ett reellt medbestämmande från de anställda. Vihar därför vid upprepade tillfällen påpekat att MBL i små företag skulle kunnatillämpas så, att inledande information och förhandling kan ske direkt med deanställda i företaget. Det som då hänt rapporteras skriftiigen tillvederbörande fackliga organisation. , då eventuell reaktionavvaktas, bör arbetsgivarens skyldigheter enligt MBL anses vara uppfyllda,Respittiden bör lämpligen kunna bestämmas i samråd med de anställda iföretaget. Jag yrkar bifall tillreservation 3, som begär en översyn av MBL som tar sikte påatt stärka de lokalt anställdas inflytande genom ett decentraliserat ochsmidigt beslutsfattande. I begärd utredning bör också övervägas attarbetsgivarens familj - dvs. i stort sett alla egenföretagare - skall undantasfrån . Reservation 5 tar upp problemet med att vetorättsreglernai MBL av fackliga organisationer ibland används för att stoppa även seriösaentreprenörers verksamhet. Vi föreslår därför en översyn och ändring av MBL,så att seriösa entreprenörer ej längre skall kunna råka ut för onödigastörningar i sin verksamhet på grund av att vetorättsregler används på ett ickeavsett sätt. I reservation 6 hävdas att blockad mot enmansföretag är enomotiverad facklig stridsåtgärd, som därför bör kunna förbjudas i MBL. Jag yrkarbifall till reservation 6 och till reservation 9. I reservation 14 behandlas den viktiga gränsdragningenmellan demokrati och medbestämmande. Jag måste säga att jag är förvånadöver att den socialdemokratiska regeringen och den socialistiskariksdagsmajoriteten nonchalerar den viktiga kommunala demokratin. När densocialdemokratiska majoriteten i såväl Kommunförbundets somLandstingsförbundets styrelser tillsammans med minoriteten,centern-folkpartiet-moderaterna, enhälligt begär en utredning som skall hatill uppgift att se över den besvärliga gränsdragningen mellan kommunaldemokrati och medbestämmande, så gör man det för att man är oroad över ensammanblandning av politisk beslutskompetens och fackligmedbestämmanderätt. Det är verkligt förvånande att socialdemokraterna iregering och riksdag inte är lyhörda och . beredda att tillmötesgå denna önskanom klara gränsdragningsregler. Det gäller en översyn som bl. a. önskas avsocialdemokratiska kommunal- och landstingsledamöter, alltså av dem som stårmitt i det vardagliga arbetet. Jag yrkarbifall till reservation 14. yrkar också bifall till reservation 15. Denpositiva föreningsrätten innebär en rätt för var och en att fritt ansluta sigtill en förening. Det borde då vara självklart att utan hinder också kunna gåur en förening. yrkar jag bifall till reservation 18. yrkar i sin motion på en översyn av förhandlingssystemet utifrånsenare års erfarenheter. Samhället blir alltmer komplicerat och sårbart. Mångakonflikter drabbar inte motparten, utan mer tredje man. Sammanfattningsvistorde man kunna säga att alla i vårt land skulle ha vunnit på att senare årskonflikter hade kunnat undvikas. Det är ett starkt motiv för en allsidigöversyn av dagens s.k. förhandlingssystem. yrkar bifall tillreservationerna 3,5,6,9,14,15 och 18. Anf.5 (vpk): I arbetslivet både syns och upplevssamhällets motsättningar klart och tydligt. Trots de senaste årens merpåtagliga medbestämmande och samarbetsanda syns det klart vilka som styr ochbestämmer i företag och verksamheter. 1 denna arbetsköparmakts anda känner sigde flesta anställda tämligen maktlösa. Men olika modeller för att dölja dennaverklighet förekommer. Man försöker ge den enskilde medarbetaren, som detnumera heter, ett sken av inflytande genom allehanda samförståndsgrupper och,det allrasenaste, de importerade japanska kvalitetscirklarna. Partiernas positioner i förhållande till arbetslivetavslöjar också direkt deras intresse och position i samhällslivet. ,.som i val kan gå ut och säga att man skall ha en lön som det går att leva på,söker när det gäller arbetslivets utformning med all kraft se till att deanställda inte kan öka sina löner. Liknande inställning finns hos de tvä andraborgerliga partierna. Socialdemokraterna som arbetarparti underordnar tydligenhelt arbetarnas inflytande under uppgiften att bereda vägen för en effektivkapitalism. Man underordnar alltså hela arbetarrörelsens möjligheter att hävdasina intressen 'Under denna kapitalism, som skall slåss på sin världsmarknad.Det är ett val som man gör. Kvar står bara kommunisterna, som påallvar tar upp de arbetandes villkor och kräver demokratiska rättigheter iarbetslivet. Det gör vi för att motverka den diktatoriska § 32, som sades varaborta 1976 men som genom sitt väsen av ägandemakt lever kvar i arbetslivet. Beslutet var en följd av en lång utveckling där dearbetande krävt makt över sina arbetsvillkor, en makt som alltid harmotarbetats av arbetsköparna och de borgerliga partierna. Socialdemokraternasom då hade - och fortfarande har -som huvudmål att ha en stabil kapitalism attreformera i, eller kanske inte ens det utan bara att regera i, fortsatte singamla klassamarbetslinje och satte i sjön en arbetsrättslag somman sade skulle utvidga demokratin i samhället till att gälla arbetsplatserna.Industriell demokrati talade man om. Uttalanden om hur arbetslivet skulleförändras till de arbetandes förmån formligen flödade ur de socialdemokratiskaagitatorerna. Förväntningarna på lagen var naturligtvis stora. kan vi konstatera attarbetslivet genomgått en snabb förändring. Industrier och verksamheter anpassastill internationella villkor, elektroniken förändrar arbetsuppgifter ochmaktsystem, både i industrin och i den offentliga verksamheten. Utslagningenoch utsorteringen från arbetslivet fortgår i snabb takt, arbetsmiljön försämraspå vissa områden i samma takt som den förbättras på andra, asbesten finns kvar.utbildningsklyftorna slår igenom i arbetslivet, löneklyftorna ökar, inte barai samhället som helhet utan även pä den enskilda arbetsplatsen. De äldre harunder fått tacka och gå vid 58,3 års ålder. De som 1976 talade omden ökade arbetstillfredsställelsen måste vara mycket besvikna. Maktenfinns fortfarande hos arbetsköparna, och den är starkare och mer koncentreradän när MBL togs 1976. SAF har gått till motoffensiv och drivit igenom sinideologiska profil i arbetslivet och i övrigt samhällsliv. MBL har alltså inte blivit den hävstång till ökatinflytande eller bestämmande för de anställda och deras fackligaorganisationer som den skulle ha kunnat vara. De fackliga organisationernasbristande möjligheter att påverka, framför allt lokalt, har visat sig imängder av fall. Vi har i reservationen pekat på att det blev som vi sade 1976beträffande lagens 11 §. Företagarnaägarna talar bara om för fackföreningarnavad de redan beslutat sig för att göra. Det finns många exempel på detta inomarbetsmarknaden : , stålindustrin, varven och LKABliksom i samband med införande av ny teknik. Det finns exempel inom denoffentliga verksamheten på att de fackliga organisationerna blivit överkörda.Lagen Man kan t, o, m, säga att lagen har hjälpt till att nedrusta denfackliga aktiviteten. Därför anser vi i vpk att det är dags för en utvärderingav MBL. Man borde fundera över om MBL har påverkat fackföreningarnassjälvständighet och möjligheter att som partsföreträdare utforma självständigaalternativ. Har dessa möjligheter förbättrats eller försämrats? Har arbetarnasinflytande och makt vidgats eller har arbetsköparsidan genom sinsamarbetsideologi flyttat fram sina positioner? Vilka nya sociala dimensionerhar tillförts arbetslivet med MBL? Hur har de arbetande kunnat påverkaarbetslivets effektivitets-och teknikutveckling? Det ärfrågor som behöver ett svar. Beslutet om MBL föregicks av omfattande strejker på1960-talet, inom Metall, inom gruvindustrin, hos hamn- och skogsarbetarna. Ettkrav som ställdes var att § 32 om makten i företagen skulle avskaffas. Isamband med detta uppkom hos LO- och SAP-ledningarna insikten om nödvändighetenav en förnyelse av klassamarbetspolitiken. Saltsjöbadsanda måsteersättas med 1970-talets, sade dåvarande LO-ordföranden . När MBL infördes hade redan Svenska arbetsgivareföreningensina planer klara. formulerade SAF de mål som egentligen är de som gäller: Ökad effektivitet och produktivitet samt arbetstillfredsställelseför de anställda i den mån målsättningen inte strider mot de överordnadeeffektivitets- och produktivitetskraven. Det var viktigt att formulera målen sä att de uppfattadespå samma sätt av arbetsgivaren och de anställda. Det var nödvändigt att lära deanställda vad målen innebar. Man skulle ha företagsanpassade samarbetsformer.Ja, SAF hade ett rejält försprång när MBL sattes i sjön. Men det var inte detta som den kämpande arbetarklassenhade förväntat sig att MBL skulle innebära. Man hade förväntat sig någontinghelt annat. Illusionerna spreds av många i debatten. Men ett enkelt studium avvad MBL-reformen egentligen avsåg visar att honnörsordet var samarbete. Deanställda skulle ha inflytande i arbetslivet och tillföras nya sociala dimensioner.Samtidigt talades om effektivitet och om att parterna skulle fylla ramarna i §32 och i MBL med ett innehåll som är förenligt med effektivitet och smidighet ibeslutsfattandet hos företag och myndigheter. Man kan läsa dessa utgångspunkter för medbestämmandelagenmånga gånger. Är inte motiven medbestämmandelag skrämmande likadem som hade färdiga ? De avtal som senareslutits på arbetsmarknaden har ju som grund både denna lag och SAF:shuvudlinje. Naturligtvis var en del socialdemokrater mycket irriteradeöver att kommunisterna ställde sig kritiskt.Arbetsmarknadsutskottets nuvarande ordförande sade attvänsterpartiet kommunisternas reservationer innebar ställningstaganden som överhuvud taget inte är förenliga med vårt lands ekonomiska system. Eftersomlagförslaget är baserat på det faktum att det skall tillämpas i vårt samhällefinns det ingen anledning att gå in på vpk;s reservationer, sade . Förhållandenaär väl ungefär desamma , när man skall bemöta de förslagsom vpk framfört i utskottet. Det som föreslås är inte förenligt med våraförhållanden, har man sagt. Vad var det då som var så oförenligt medförhållandena, om vi ser till de arbetande? Gällde det detta att de skulle hademokratiska rättigheter i arbetslivet, att förhandlingsrätten skulle varasådan att inte bara arbetsgivarna beslutar i sista hand, att man skulle hafullständig informationsrätt, att strejkrätten inte skulle vara förenad medfredsplikt, att man skulle ha vetorätt i flera frågor som var av stort intresseför de arbetande, bl. a. i fråga om tekniken, att man skulle kunna solidariserasig med strejkande arbetare på andra håll eller att arbetsgivaren inte skullekunna tillgripa lockout? lockout tyckte för resten dåvarandeLO-ordföranden att det hela var för vittgående. Det är alltså detta som enligt ochsocialdemokratin 1976 och även inte är förenligt med vårt samhällssystem.Jag måste fråga socialdemokraterna: Hur vill ni egentligen ha samhällssystemeti förlängningen? Vill ni någonsin förändra samhällssystemet? Detta är denfråga som måste ställas. Vi ansåg 1976 inte att hela lagen enbart var dålig. Viansåg att förbättringarna i fråga om förhandlingsrätten och informationsrätteninnebar framgångar. Men det hela var inte tillräckligt. Kritiken gickegentligen ut på att de arbetande var i avsaknad av rättigheter av den typ somarbetsgivarnas entreprenadveto utgör. Det fanns flera socialdemokrater som tyckte att det varbesvärligt på . försökte sprida illusioner och sade den2 : "behandlar vi den nya lagen om medbestämmande.Den gamla § 32 skall försvinna till historien. Arbetare och tjänstemän skall fåvara med och bestämma i företagen, i den offentliga förvaltningen, i stat,kommun och landsting. Det är en historisk dag." Vad av allt detta har förverkligats ? Varåterfinns de historiska vingslagen från detta uttalande av statsministern anno1976? De arbetande skulle alltså få bestämma i företagen. Det ärså långt från dagens verklighet som tänkas kan! Socialdemokratin och statsministern var 1976 irriteradeöver vpk:s agitation om klassamarbetet, och statsministern sade: "kommer åter samma agitation. kommerdet säkert att vara omöjligt för kommunisterna att säga vad de nu säger. Tylöntagarna kommer att finna att lagen står på deras sida." Det varalltså ytterligare ett uttalande av . Hur blev det? Vad har löntagarna sagt om MBL? Man hartalat om "tutan", om maktlösheten och om strukturomvandlingen, därman inte haft någonting att sätta emot. Det var alltså inte särskilt mycketsanning som låg bakom uttalandena, när statsminister ansåg att han medförvissning kunde sia om framtiden. Ordföranden i dåvarande inrikesutskottet, ,riktade sig till min partikollega , som då förde vpk;s talan, ochyttrade: "sade på en punkt i sitt anförande attvissa saker i lagförslaget är bra, men han slutade med att förklara attmedbestämmandelagen inte är något instrument för arbetstagarna att förbättrasin situation. , låt oss återkomma till den om tio eller femtonår. 2 protokoll 1985/86:31-32 det är visom har rätt, när vi säger att det förhåller sig precis tvärtom." Det kanske är farligt att göra den här typen av uttalandenframöver. Uttalandena visar också illusionsmakeriet 1976. Så nog är det rimligtatt göra en utvärdering med utgångspunkt i vad som kanske låg till grund närman ändrade lagen. Vi kräver alltså en utvärdering av MBL med utgång från defyra punkter jag har presenterat. Utskottet gör inga försök att svara när visäger att det har skett förändringar på fyra punkter utan avfärdar detta ochmenar att det är alldeles fel. Man svarar inte ens på frågan omfackföreningarnas självständighet har ökat eller minskat, om det vi påstår ärrätt eller fel, eller om det har blivit som det var tänkt. Det gjordes ju vissauttalanden . Utskottet svarar inte på frågan om de arbetandes inflytandeoch makt har ökat eller inte. Vad är de nya sociala dimensionerna i arbetslivetför någonting, , som det talades så stort om 1976? Har man kunnatpåverka arbetslivets effektivitet och den tekniska utvecklingen på någotavgörande sätt? Hederligheten fordrar väl att man hade svarat något på dessafrågor. Från talarstolen har sagts att det råder en ganska bredenighet i de här frågorna, och det gör det också. Mellan socialdemokratin ochde borgerliga partierna är det bara fråga om vilken teknik man vill använda församarbetet. är ivrigast att nå enighet. Det som kanske är mestutmanande på är sätt att se [)å den här frågan. Medden utveckling vi har haft inom arbetslivet har fåttigenom en del av sina krav, trots att de inte har varit i regeringsställning påett tag. Socialdemokraterna ger efter för det som driver. Menmoderaternas utgångspunkt måste ju vara absolut felaktig. Man säger att det är de fackliga organisationerna som harfått makt och att det har handlat om samverkan mellan likvärdigaparter men att arbetstagarorganisationerna nu har en avgörande dominans. Varfinns denna avgörande dominans i verkligheten? De ståndskall som ibland kanhöras i uttalanden kan väl inte kallas för avgörande dominans? Att de arbetandei dag upplever att både regeringen och SAF hunsar fackförbundens ledare visarväl inte heller pä någon avgörande dominans? Vad är detta påstående till för? kastar sig sedan återigen över de fackligaorganisationernas som de menar oerhörda inflytande, vilket omfattar mycket merän förhållanden i arbetslivet. Jag har dock aldrig märkt någon större reaktionfrån de borgerliga, och speciellt inte från , mot kapitaletsoerhörda inflytande eller mot SAF:s kampanjer och demonstrationer. Oavsettvilken regering som väljs sitter samma företagsherrar kvar. Vi har sammahandelsförbindelser med utlandet genom deras kanaler. Dessa personer väljs juinte. Vad finns det över huvud taget för grund för att kasta sig över defackliga organisationerna? säger att det är den enskilde individensställning som skall stärkas. Man visar från moderat sida förakt för att deenskilda, de som inte äger någonting, i en sammanslutning kan vara starka. Manvisar förakt mot varje form av sammanslutning. Den enda möjlighet man somenskild har mot denna stora kapitalmakt är att sluta sig samman, och den kastarmoderaterna sig nu över. Det finns ju bara ett förslag pä bord somvärnar om denenskilde individen, och det gäller t. ex. lokal vetorätt för de anställda ochderas lokala fackliga organisationer samt lokal strejkrätt. Men då avslöjar sigmoderaterna och säger att de inte var det man hade tänkt sig. Den enskildeindividen skulle gynnas enbart för att kunna underordnas den storakapitalmakten. En viktig fråga för oss är att strejkförbudet skallutmönstras. Strejkförbudet är felaktigt. Tag som exempel den senaste strejken,den bland de städerskor som är i ;s tjänst, och som städar i det företagjag är anställd vid, . En oresonlig arbetsköpare såg i detta fall till attstäderskorna tvingades strejka för att hävda sina intressen. De strejkande är så starka och har ett så omfattande stödatt de inte blir avskedade. Men de skulle kunna bli det enligt lagen, trots attde mänskligt sett har rätt. Därför är fredspliktsbestämmelserna alldelesfelaktiga. Orsaken till strejkerna är helt andra än vad lagstiftarnatänkt på. Det handlar i regel om att oresonliga arbetsköpare inte tillgodoserrättmätiga krav frän de arbetande.