prot · G909151 · 1985-12-31 00:00:00 — Det är troligen så som försvarsministern säger attreglerna är sådana att man kan ta ett ansvar lokalt. Frågan är om man gör det.Till stor del hänger detta samman med det att de andra uppgifter befälet har ifredstid tar så mycket tid att krigsuppgiften blir lidande på det. Den som ärbataljonschef eller kompanichef måste få ägna mycket tid åt attförbereda sitt eget förband, naturligtvis främst inför grundutbildning ochrepetitionsövningar. Successivt, allteftersom det händer saker, måste krigsförbandschefenfä reda på det. Det finns t. ex. rapporter om att man säger att utgåendemateriel tas bort ur mobiliseringsförråden, men innan den nya materielen kommerkan det sedan dröja månader eller ännu mer. Det har t. o. m. hänt att man haftrepövningar då materielen inte funnits. Sådant skullenaturligtvis inte inträffa om den ansvarige - i det här fallet kompani- ellerbataljonschefen-fick en förfrågan. Han skulle naturligtvis säga: Ta bort dengamla materielen men först när den nya har kommit. Som en grundregel kan man säga att ju mer ansvar manlägger på de chefer som skall hantera förbanden i krig, desto bättre fungerardet. försvarsministernsoch min ambition här är densamma. I mycket är det en Prot. 1985/86:151fråga om kreativitet och ansvarstagande och att verkligen ge ett ansvarlokalt. Om betygsättningen i orienteringsämnena inom Överläggningenvar härmed avslutad. 12 § Svarpå interpellation 1985/86:213 om betygsättningen i orienteringsämnena inomgrundskolan Per har frågat migdelsom jag ser någotskäl att frångå den utgångspunkt för betygsättningen i orienteringsämnen somriksdagen tidigare uttalat, dels på vilket sätt kommer att fåmöjlighet att utöva inflytande över principerna för betygsättningen i dessaämnen. En rapport från () rörandeundervisningen i orienteringsämnen i inkom tillutbildningsdepartementet . I rapporten föreslår SÖ bl. a. attundervisningen i orienteringsämnen på högstadiet med början /89enbart skall styras av Mål och riktlinjer samt kursplaner läroplan(Lgr 80). I konsekvens härmed föreslår SÖ att endast sammanfattande betyg iorienteringsämnen skall ges med början /90. SÖ:s förslag bereds inomutbildningsdepartementet. Sedan beredningen avslutats avser jag att föreslåregeringen att för redovisa sin principiella uppfattning omundervisningen i orienteringsämnen och därmed också ge tillfälle attta ställning i frågan. Avgörande för reglerna för betygsättningar bör vara hurundervisningen utformas. I avvaktan på att regeringen gör en samlad redovisningav hur undervisningen i orienteringsämnen bör organiseras är jag därför inteberedd att särskilt gå in på frågan om reglerna för betygsättning. 61 PER (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på mina båda interpellationsfrågor. Blockbetygen har alltså återigen hamnat i centrum förskoldebatten, och detta på utomordentligt goda grunder. Denna fråga handlarvisserligen till synes först och främst om betygsättningen, men under denligger också frågor som gäller kunskapssyn och inte minst respekt för lärarnasfrihet att tillsammans med eleverna avgöra hur uppläggningen av undervisningenbör gestaltas. har alltså föreslagit attgeografi, historia, samhällskunskap och religion resp. fysik, kemi, biologi ochteknik i fortsättningen inte skall bedömas enskilt. En samordnad bedömningskall tvingas fram till ett SO-betyg resp. NO-betyg. Många med mig tror attdetta i realiteten är slutet för de i blocken ingående ämnena. Argumenteringenbakom förslaget förefaller bekräfta detta. Undervisning och betygsättning i enskilda ämnen beskrivsofta av blocktankens förespråkare som antikverad. Undervisningen skall istället för i ämnen ske i begripliga och överblickbara helheter, som det brukarheta. Om betygsättningen i orienteringsämnena inotn Tankenbakom detta sätt att resonera förefaller vara att verkligheten inte längre gåratt beskriva i de ämnestermer som nedärvd kunskap och erfarenhet har skapat.Det låter ibland t. o.m. som om ämnen vore någonting annat än verkligheten, hurman nu kan få det till detta! För vad är ämnen om inte just olika sätt att beskrivaen och samma verklighet! Historia diskuterar verkligheten utifråntidsperspektivet, geografin utifrån ytperspek-tivet, etc. Vadblockförespråkarna måste mena är att dagens lärare och skolledningar var och enpå sitt ställe skulle sitta inne med en så mycket mer insiktsfull metod attbeskriva verkligheten än den som ämnena representerar. Det får, fru talman,föriåtas mig om jag inte tror att detta är sant. För säkerhets skull är det bäst att här inskjuta ettförtydligande. Samverkan mellan olika ämnen är också med en klar ämnesstrukturnaturlig och självklar. Stoffet skall givetvis ordnas så i olika ämnen attundervisningen inte blir svåröverskådlig för eleverna. Så har lärare emellertidalltid betett sig, och så kommer de också att bete sig, omskolöverheten lämnar dem i fred. har, fru talman, för sin del understrukit attbetygsättningen skall ske på grundval av hur undervisningen faktiskt läggs upp.Vad regeringen genom statsrådet nu säger är att man bekräftar dennautgångspunkt för betygsättningen. Det är ett intressant medgivande. Hurintressant detta medgivande är beror emellertid på vad regeringen avser medbeskedet att man nu ser över undervisningens utformning. Skälet till att dettamoment i statsrådet svar är avgörande är att det är undervisningensuppläggning som uppenbarligen såväl enligt regeringens mening som enligtriksdagens uttalande skall vara utgångspunkten. Läroplanen för sin del anger att undervisningensuppläggning är en exklusiv rättighet för dem som faktiskt är verksamma inomskolan. På sida efter sida i läroplanen understryks att det är lärare ochelever som har att välja mellan en blockuppläggning och en ämnesvisuppläggning. Med detta uttalande i ryggen jämte uttalande om attbetygsättningen skall baseras på hur undervisningen faktiskt äger rum finns detingen grund för att tvinga fram en betygsättning i block - kort och gott därföratt det inte finns någon grund för att tvinga fram undervisning i block. Det ena av de två villkor som alltså behöveruppfyllas för att man även skall kunna sätta betyg i varje enskiltämne är regeringen uppenbarligen beredd att infria. Frågan är då hur det är meddet andra villkoret. Där blir följdfrågan till oundvikligen:Kan vi lita på att regeringen vid översynen av hur undervisningen skall läggasupp inte kommer att föreslå att ändra på de delar av läroplanen som överlämnar bestämmandet över undervisningens uppläggning till elever och lärarepå den enskilda skolan? År svaret på denna fråga ja, kommer också betygsättningi varje enskilt ämne att vara möjlig efter 1990-talets ingång, vilket många idenna kammare och även utanför densamma hoppas att är bereddatt förespråka. Till den interpellationsfråga som Per Unckelhar ställt vill jag bara göra den ytterligare kommentaren att Per Unckelfaktiskt får vänta med att föra denna diskussion till dess att regeringen harberett förslaget från . Sanningen är ju den attskolöverstyrelsen har diskuterat denna fråga och redovisat ärendet tillregeringen i en handling, som kom in , Per har iskolöverstyrelsens styrelse haft möjlighet att ta ställning och utveckla sinaståndpunkter, innan jag ens har fått denna handling. innan jagfick den, frågar i en interpellation vad jag tycker om den handlingsom skall komma från . Det tyder på en hög tilltrotill effektivitet när det gäller att svara påfrågor. Med all respekt för frågaren har jag funnit det rimligtatt departementet får chansen till en beredning, där vi tar ställning. Vi skalläven ta del av vad Per i styrelse har anfört. Viskall väga in olika aspekter. Jag tycker att Per i långa stycken, bl. a.i en tidningsartikel , har gjort en förtjänstfull genomgång avproblemet. Jag förstår inte allt vad han säger. När han påstår att ämnen isjälva verket alltid är olika sätt att beskriva en och samma verklighet, kanjag inte tycka att det är en heltäckande formulering. Det är möjligt att PerUnckel tycker att det alltid är exakt samma saker som beskrivs i olika ämnen.Jag tycker inte så. Jag är inte riktigt på det klara med vad han menar med attgeografi alltid handlar om ytperspektiv. Sådant skall vi fundera över och vägasamman, och sedan får vi tillfälle att föra en sakdebatt, när vi för riksdagenredovisar vårt ställningstagande. Om betygsättningen i orienteringsämnena inom 63PER (): Låt mig beträffande den del av frågesvaret somhandlade om vem det är som till slut kommer att bestämma tacka för attriksdagen kommer att få delta i beslutet om betygens framtid. Jag tror attdetta kommer att vara välgörande. Skälet, fru talman, till att man inte riktigt som BengtGöransson i sakfrågan kan fly in i beredningsprocessär att han redan i den del av sitt svar som han faktiskt var beredd att lämnanu enligt min mening också är beredd att ha en utgångspunkt för det fortsatta beredningsarbetetsom icke motsvaras av den utgångspunkt har tagit. säger nämligen i det papper som BengtGöransson till synes inte vill ta ställning till, vilket han ändå till en delgör, att alldeles oavsett undervisningens uppläggning kräver läroplanen, så somden formulerades 1980, att blockbetyg införs. Som jag redovisat både i dentidningsartikel refererat till och i mitt anförande för ettlitet ögonblick sedan, står det emellertid uttryckligen i läroplanen att det ärlärare och elever som själva har att ta ställning till hur undervisningen skallorganiseras. Om man därtill lägger utgångspunkt attdet är det sätt på vilket undervisningen faktiskt har bedrivits som skall varaavgörande för betygsättningen, leder det mig fill slutsatsen att dessa bådavillkor inte gärna Om betygsättningen i orienteringsämnena inom kan ledanågon annanstans än till att blockbetyg i tvingande form inte kommer attförordas av regeringen. Det enda sätt på vilket regeringen kan tvinga framblockbetyg och vidhälla utgångspunkten att det är undervisningens uppläggningsom skall vara avgörande är att ta bort möjligheterna för lärare och elever attbestämma att undervisningen skall ske i deras skola i ämnen. Därför kvarstår frågan, fru talman: regeringenverkligen tänka sig att ta bort möjligheten för lärare och elever vid denenskilda skolan att själva bestämma undervisningens uppläggning? För ärregeringen beredd att göra det, är det stora saker som uppenbarligen kan komina att innehålla. På denna punkt bordeväl kunna ge kammaren besked, när han varit vänlig nog att gekammaren besked om det första av de båda villkor som anger hur det blir medbetygsättningen . 64ELISABETH (): nämnde beredningstiden innanvi skulle ha ett förslag på bord. Låt mig då påminna vad som kan synas vara ett par detaljer - men jag anser inte att det ärnågra detaljer. Det finns svagpresterande elever som har ett starkt ämne,ett starkt intresse. Med betyg i alla ämnen finns det möjlighet attpremiera detta, att använda sig av betygen som uppmuntran, något som måstefinnas, speciellt för de svagpresterande eleverna. Om man studerar utan ämnesgränser, vilket risken är storför med blockläsning utan betyg, och sedan kanske går igenom entvåårig gymnasieutbildning, tror att man i den situationen kanidentifiera klara ämnesgränser? Det finns ju också en internationell aspekt påden här frågan. Om de åtgärder vidtas som vi fruktar att ni avseratt göra såsmåningom, när beredningstiden är över, är jag rädd för att det är åtgärder somfjärmar oss från det internationella forskarsamhället. Instämmer med mig i den farhågan? Ochinstämmer i den första synpunkten, nämligen att möjligheten attsätta betyg i enstaka ämnen är till stor fördel för dem som är starka i någotämne men som för övrigt är svaga? I mitt svar till Per - det som PerUnckel kallar det första villkoret - säger jag att avgörande regel förbetygsättningen bör vara hur undervisningen utformas. Det är i själva verketinget nytt besked. Det var en av de allra första frågorna som jag hademöjlighet att ta ställning till vid mitt inträde i regeringen. Att Per Unckelinte minns det kan naturligtvis bero på att jag uttryckte mig suddigt elleroklart, och det får jag då be både Per och kammarens ledamöter om ursäktför-jag vågar inte i det stycket misstro Per minne. Den andra delen handlar om vad beredningen skall uppnå.Den beredning vi företar i skall ta ställning tillvilka föreskrifter som skall gälla för undervisningen framöver. Vi skall dåpröva alla de 'synpunktersom kommit fram, och vi kommer att göra det mycket ingående. Jag är i detstycket inte beredd att i förväg ge besked vilka slutsatser vi kan komma till.Jag föredrar att ta del av och lyssna på alla synpunkter som kommer fram, inkl.dem som Per framfört i styrelse och dem som ElisabethFleetwood framfört här. 66 PER (): Jag minns mycket väl att , några månader efter sitt tillträde som statsråd, gav besked att förhans egen del gällde då, som senare bekräftade, att undervisningensuppläggning skulle vara avgörande för betygsättningen. Detta är utmärkt. Skälet till att vi nu för denna debatt är att denmyndighet till vilken givit uppdraget att fundera över dessaspörsmål har sagt det rakt motsatta. Den säger att alldeles oavsett hurundervisningen i skolan bedrivs ger blotta det faktum att orienteringsämnenasmål är angivna sammanhållet nog grund för att hävda att betygsättningen skallske i block. Den meningen strider mot vad harsagt. Den strider mot vad har sagt. Den strider också motvad lärare och elever ute på skolorna hävdar vara sunt förnuftoch vettig politik. Då menar jag, , att det vore väl rim ochreson i att nu klarlägga saken. Den oro som människor känner över att intekunna utnyttja betygsättningen på det rättvisande sätt som bl. a. ElisabethFleetwood här talade om, den oron skulle man kunna slåundan med omedelbar verkan. Man behöver bara bekräfta att regeringen står fastvid den uppfattning som den har haft, och att den inte är beredd attta bort den möjlighet som vi var ense om här i 1979/80, närläroplanen fastställdes, nämligen att det ytterst är lärare och elever som haratt avgöra hur undervisningen bäst skall bedrivas. Skulle kunnakosta på sig detta besked, skulle vi kunna slippa åtskilligt av den uppslitandebetygsdebatt som annars är alldeles nödvändig. Så viktig uppfattar människorute i skolorna att möjligheten att bedöma eleverna rättvist faktiskt är. Låt mig ytterligare bara konstatera att om PerUnckel ville bestämma sig var han skall föra debatten om dessa frågor - somledamot av styrelse eller här i kammaren - skulle vi sparaåtskilligt av debatfid. Jag har påpekat att jag hade hans interpellation den 30april, någon eller innan jag fick förslaget från skolöverstyrelsendär Per haft tillfälle att delta. Jag tycker att det faktiskt är rimligt att departementetoch det ansvariga statsrådet får chansen att överväga även majoritetenssynpunkter, innan ställning tas till huruvida man skall vara beredd attfillmötesgå reservanterna. Överläggningen var härmed avslutad. Om betygsättningen i orienteringsämnena inom 5 protokoll 1985/86:151 Om den kommunala indelningen för 13 §Svar på interpellation 1985/86:194 om den kommunala indelningen för Västervikskommun har ställt följande frågor till mig: År regeringensnej till delning av ett principiellt avståndstagande tillkommundelningen - oavsett vilka skäl som kan föreligga? att kammarkollegiets förslag till avslag förutsatte andraförändringar för att vitalisera den kommunala demokratin? det vara i enlighet med demokratiska principer att förvägra enmycket stark opinion en utredning om eventuell kommundelning? Beträffande den första frågan vill jag hänvisa tillgällande lagregler om de skäl och förutsättningar som skall föreligga för atten indelningsändring skall få ske. Det fordras bl. a. synnerliga skäl för attbesluta om en delning mot kommunens vilja. Regeringen följer dessa regler. När det gäller den andra frågan vill jag säga följande.Kammarkollegiet gjorde i sitt avslagsbeslut den bedömningen att enbartkornrnunaldemokra-tiska skäl inte kunde vara tillräckliga för att motivera endelning mot kommunens vilja. Kollegiet hänvisade till de möjligheter att stärkademokratin som finns bl. a. genom att inrätta lokala organ mednämndfunktioner. Kammarkollegiets bedömning överensstämmer med uttalanden somregeringen och har gjort i förarbetena till indelningslagen och iandra sammanhang. Jag anser emellertid inte att avslagsbeslutet förutsatte attsådana förändringar verkligen kom till stånd. Det är en fråga som måste avgörasav kommunen. Svaret på den tredje frågan är att det inte kan varaförsvarbart att besluta om en kostsam utredning i delningsfrågan i ett läge dådet är uppenbart att förutsättningar för en delning saknas. 69 (): Jag ber att få tacka civilministern för svaretpå min interpellation. Jag är emellertid inte nöjd med svaret - och jag tror attdetta ocksä gäller för dem i som länge har arbetat för attgöra det möjligt för de tio norra kommundelarna att bilda egen kommun. Om jag inte minns fel hade vi tidigare ungefär 225 000kommunala förtroendemän i det här landet. Antalet minskade efter kommunsammanslagningarnatill 45 000. Detta betydde naturligtvis att kommundelar långt uti periferinfick färre förtroendevalda; man fjärmades från besluten. En majoritet av de tio kommundelarna i fråga - varav deflesta tidigare var egna kommuner-har, såvitt jag kan se, själva en önskan attbli självständiga igen. Däremot finns det inom den del av kornmunsom består av centralorten majoritet för att icke dela på kommunen.Jag tror att det när man begärde en utredning också var såatt 39 gick emot och 36 var för en utredning om delning. Jag tycker att dettaär en mycket stark minoritet. Jag har inte lyckats få fram hur det låg till,men det hade varit intressantatt få veta hur det hade förhållit sig när det gäller för eller emot i dessatio norra kommundelar. Man känner sig i de aktuella kommundelarna långt bort frånbeslutsfattarna. Från kommunens sida sägs att Tjusts kommun skulle bli förliten. Det är av våra kommuner som har den storlek som Tjustskommun skulle komma att få. Och det finns som är mindre. Jag kandärför inte se att storleken skulle vara något hinder. Det skulle bli en meralätthanteriig kommun. är till ytan oerhört omfattande. Dettainnebär naturligtvis en sämre lokal- och personkännedom än vad som skulle kunnabli fallet om man delade kommunen i två. För många av invånarna i de norra kommundelarnauppfattades kommunsammanslagningen som en stor besvikelse. eftersammanslagningen reagerade man också. Man tycker att man egentligen bara harupplevt höjda skatter och höjda avgifter. Man har inte sett så mycket av detgoda som skulle följa med kommunsammanslagningen. Eftersom jag vistas i den här kommunen och har gjort detvartenda år sedan jag föddes, har jag personlig erfarenhet av hur många det ärsom har dragit sig tillbaka från politisk verksamhet. De säger att man inte nårända fram. Det gjorde vi . Det lönar sig inte. Det är naturligtvis svårtocksä för de aktiva politikerna, de som har ansvaret, att nå alla människoroch aktivera dem i frågor som gäller deras egen kommundel. Jag skulle vilja fråga : Är det bra att antaletpersoner som är engagerade i lokala politiska frågor minskar, såsom vi faktisktkan säga att här har blivit fallet, speciellt vad beträffar den egnakommundelens politiska utveckling? Jag skulle vilja utvidga frågan ochtillägga: Tror att det är positivt för politikeranseendet överhuvud taget att minoriteter pä detta sätt känner sig överkörda? Bortser intemajoriteten från sitt demokratiska ansvar när den säger att den inte ens villgå med på en utredning? En utredning är för dyr, säger i sitt svar.Ja, men kan det inte i längden bli dyrare att känna motstånd från människor ikommundelar som man dock har ansvaret för? Jag tror att en folkomröstning skulle kunna återställaintresset i de här kommunerna och definitivt ge svar på frågan: Skall manarbeta vidare i dessa kommuner, eller skall man säga att opinionen skall läggasig tyst, därför att det här inte finns någon majoritet? Min uppfattning ärklar. Jag tror att en folkomröstning från demokratins synpunkt vore välkommen. Om den ko/nmtinala indelningen för 70ARNE i (s): Det är med en avsevärd förvåning jag harnoterat frågeställningar i interpellationen. Jag ärövertygad om att om hade studerat de bakomliggandeförhållandena och den opinion som finns, hade den här interpellationen inteblivit ställd. Jag ifrågasätter faktiskt motiv förinterpellationen. Man måste titta litet tillbaka i tiden, t. o. m. så långt somkommunreformen 1952, och studera förhållandena då. Man måste kanske också sättasig in i de diskussioner som förekom inför kommunreformen och sammanläggningen1971. Gör man det och också tar del av de enhälliga och samfällda beslut somfattades i de olika kommunerna, får man en annan bakgrund. Om den kommunala indelningen för Jag har haft förmånen att fungera dels sorn förtroendemani tillkomst, och tidigare i en del av densammanlagda kommunen, dels som kommunstyrelsens ordförande, sedermera som kommunfullmäktigesordförande. Jag vill därför påstå att jag känner till Opinionen. Hade den varitav den art som påstår, förmodar jag att jag hade förtdiskussionen i denna fråga på en annan nivå . Jag vill i motsats till hävda attintresset för kommundelning i inte är starkt, däremot mycketsvagt. Jag är medveten om att det finns grupperingar som av olika skäl kännersig missnöjda. Det har bildats en intresseförening i Tjusts kommun med en missnöjdkommunaltjänsteman i spetsen. Det går ju alltid att uppamma missnöje ochkverulans. - Det är vad jag tycker man håller på med. De informationer som man delgivit myndigheter harkontrollerats och prövats i den ordning som lagar och regler föreskriver. Närman 1978 i hade att ta ställning till enframställning om utredning om en delning, var röstsiffrorna 4823. Man avslogdärmed en motion. Sedermera har intresseföreningen gjort framställningar tillkammarkollegium vilka också prövats av regeringen. 1 de sammanhangen anfördeVästerviks kommun följande - jag citerar från det yttrande som då lämnades: "Kommunen är en näringsgeografisk enhet och Västervikär en naturlig centralort för det omland som utgöres av Västervikskommun. Till sin struktur är kommunen uppbyggd kring centralorten med orternaGamleby, Ankarsrum, och som serviceorter för dessa ortersOmland. En delning genom en politisk gräns som intresseföreningen föreslagitskulle medföra en försvagning av den näringsgeografiska enhet som kommunen utgör. Kommunen kan enligt kommunstyrelsens mening bäst ordna sinaangelägenheter och hävda sina intressen som en samlad enhet." Jag vill också säga till att under dediskussioner som förekom med för Tjusts kommun har jag åmina egna och mitt partis vägnar inbjudit till debatt, om det är någonting somman ansett vara förbisett i den kommunala hanteringen, men jag har ännu intefått något gensvar. Jag föreställer mig därför att viljan till en sådan debattsaknas. Jag skall svara på de frågor som har ställtsav , men jag vill också ge några principiella synpunkter påfrågan om kommunindelning. På den första frågan - Är det rätt att fatta beslut mot enopinion? - vill jag svara att regeringen har att göra en bedömning medutgångspunkt i den lagstiftning som finns. Låt mig hänvisa till det yttrandesom kammarkollegiet har gjort. Man skrev till regeringen och sade att denbedömning man gör är att varken den berörda kommundelen eller kommunen i desshelhet eller allmänintresset skulle vinna på att man gjorde en kommundelning. Jag vill också erinra om kommunindelningslagensbestämmelser, som talar om "synnerliga skäl". Regeringens bedömningär att det inte är i enlighet med den praxis som utvecklats på detta område attföreta en kommundel- Detär alltså den sakliga utgångspunkt vi har haft. Låt mig så gå in på den andra frågan, om antaletledamöter, som har minskat i samband med kommunindelningsreformerna. När jagkom in i regeringen , fick jag motta en mycket omfattandeutvärdering av kommunindelningsreformerna. Det var någon av de tidigareborgerliga regeringarna som hade fattat beslut om att låta göra en sådan. Manhade kopplat in de statsvetenskapliga institutionerna vid de flestauniversiteten.