prot · G909163 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringen har med sin ""tredje vägenspolitik"" bidragit till en snabbare förmögenhetsomflyttning i vårtland än någon annan regering i modern tid. Om man på detta sätt försummarfördelningspolitiken, bygger man upp hos stora och växande folkgrupperkompensationsanspråk som är ofrånkomliga och som på sitt sätt ocksåurholkar och eroderar grunden för stabiliseringspolitiken. skall jag ge finansministern ett erkännande attregeringen dess bättre svängt. Man har lärt sig en del under resans gång och t.ex. accepterat Den ekonomiska politiken, m. m. centernsförslag om en höjning av det kommunala grundavdraget, som är en Prot.1985/86:163 viktig fördelningspolitisk insats på skatteområdet. Skattepolitikenspelar över huvud taget naturligtvis en nyckelroll ifördelningspolitiken. Jag skulle kunna sammanfatta ståndpunkt iskattepolitiken på följande sätt: För det första: skatten - likaför alla. Det kan ske genom en fortsatt höjning av det kommunala grundavdraget. För det andra: Eftersträva likvärdiga skatter i landetsolika kommuner. Den kommunala skatteutjämningen skall byggas ut efter rättvisaprinciper. För det tredje: Den statliga skatteskalan skallinflationsskyddas. Smyghöjning av skatten skall inte få ske. För det fjärde: Stimulera en extra ansträngning iarbetslivet. Marginalskatterna och marginaleffekterna skall sänkasytterligare. För det femte: Minska beskattningen av arbete. Öka skattenpå ändliga naturresurser. För det sjätte: Rättvisa skatteregler mellan olikabefolkningsgrupper utan diskriminering av pensionärer, småföretagare ochmänniskor med långa arbetsresor. Det är några centrala punkter i vår skattepolitik. Den centrala roll investeringarna spelar för vår framtidakonkurrenskraft och den tekniska och industriella utvecklingen är oomstridd.Därför är den låga investeringsbenägenheten och den höga realräntan oroandeinslag i vår ekonomiska utveckling. Det är av denna anledning som vi fråncenterns sida vill skynda på avvecklingen av valutaregleringen. Den fungerar som ett skyddsnät för ett högt ränteläge, som obetingat är det främstahindret för en ökad investeringsaktivitet. 1 utskottsinajoritetens kritik av centernsbudgetalternativ upprepas argumenten . Det är argument somockså finansministern använt. Det är emellertid en anmärkningsvärd förändringoch tillnyktring som inträtt i debatten. Man anklagar oss visserligen för attvi vill spara resurser på arbetsmarknadspolitikens område och i stället satsadem på en ökad aktivitet i småföretagarsektorn. Vi har hört dessa anklagelserförr, men erfarenheten visar att det är bättre både för landet och förmänniskorna att man får fasta arbeten i företag med framtidstro än tillfälligaberedskapsarbeten utan de långsiktiga perspektiven. Vi vet att det finns enbetydande potential inom småföretagen att öka sysselsättningen, om man barakänner en stimulans och en tillförsikt . Vårt förslag attanvända besparingar till att sänka arbetsgivaravgifterna skulle otvetydigt kompenserabortfallet av beredskapsarbeten. Finansministern har i ordalag som jag finner någotanmärkningsvärda anklagat för att lansera tanken på privata investeringskonton utan att överväga budgetkonsekvenserna av att svenska män och kvinnor skattemäs- sigt fördelaktigt skulle få spara 20 000. kr. enligt vårt förslag. Dethär har finansministern tagit till intäkt för att beskylla för att stå vidsidan av den ekonoiniska verkligheten. Det är en märklig beskyllning, som jag tycker att finansministern nu när lider mot sitt slut måste ta ställning till och ha behov av att ta tillbaka. Det är nämligen så attregeringen 19 Den ekonomiska politiken, m. m. lanseradesitt allemanssparande utan att göra några långsiktiga värderingar av debudgetmässiga konsekvenserna. Vi tycker det är en dålig sparform och villersätta allemanssparandet med privata investeringskonton. Men då är detplötsligt samhällsekonomiskt äventyrligt att lansera den sparformen. Vad är det förfel, herr finansminister, på tanken att geenskilda människor samma möjligheter som företag och institutioner att byggaupp ett eget kapital för att använda för t. ex. investeringar i ett eget företageller en egen fastighet? Svara på den frågan i dagens debatt! I reservation 12 redogör vi närmare för hur vi fullföljerde budgetalternativ vi framlade och där vissa förändringarhar skett, dock inte större än att vi fortfarande presenterar ettbudgetalternativ som i förhållande till regeringens förslag innebär ett med 1,5miljarder kronor minskat budgetunderskott. Detta säger emellertid inte allt om vårt budgetalternativ,eftersom det viktigaste egentligen är de omprioriteringar vi gör till förmånför fördelningspolitik och regionalpolitik. Därmed bygger vi i värtbudgetalternativ in en större säkerhetsmarginal inför förändringar i deninternationella ekonomin och svängningar i samhällsekonomin, en större hållfastheti budgetpolitiken. vilket är mycket angeläget. I reservation 16 slutligen tar vi upp densärskilda låneordningen i Nordiska investeringsbanken. Vi menar att den ocksåbör kunna användas för att finansiera ett gemensamt nordiskt program förmiljöförbättringar i och . Vi har mött invändningar fränövriga partier, att detta är utgifter av löpande karaktär, som alltså inte ärmöjliga att finansiera från den särskilda låneordningen i Nordiskainvesteringsbanken. Vi från har den bestämda uppfattningen attförbättringar av miljön av denna art är investeringar , minst likaviktiga som investeringar i produktionsanläggningar och andra samhällsnyttigaåtgärder. Jag ber med detta att få yrka bifall tillreservationerna 1. 7, 12 och 16. 5HANS i (vpk): Vi diskuterar den s.k.kompletteringspropositionen som lagts fram av regeringen som en uppföljning avden ekonomiska politik som presenterades . På den korta tid somförflutit har regeringens politik förskjutits ännu mer i riktningmot en underordning gentemot starka ekonoiniska maktcentra i vårt land och deintressen som de har av att hålla tillbaka lönerna, höja vinsterna i bolagenoch fritt få anviinda sitt kapital utan att ta det nödvändigasamhiillsansvaret. För svensk arbetarrörelse kan det inte vara en politik somleder rätt i det långa perspektivet - tvärtom. Ett understödjande avkapitalismens egna inneboende drivkrafter skapar möjligen ännu högre vinsterföi-bolagen, men utan att dessa används för det gemensammas bästa. Denutvecklingen borde bekämpas av regeringspartiet. Uppenbarligen vill socialdemokraterna med den tredje\'ägens politik försöka upprepa efterkrigsdecenniernas uppgång i ekonomin säatt man utan att röra vid de stora vinsterna och utan att störa kapitalägarnasplanering skall få utrymme för vissa reformer för folket. Man kan siiga attpolitiken inriktaspå en generell tillväxt inom kapitalismens ram. Man skall få""smulorna från den rike mannens bord"" att förvalta. Det är en ganska härd kritik. Men den är genomtänkt. Attkritikenär riktig märks inte minst på det stora stöd för de ekonomisk-politiskariktlinjerna som regeringen faktiskt får från de borgerliga partierna. Deklagar visserligen, för formens skull, och de hänvisar till yttreomständigheter som har hjälpt regeringen på traven, men de är mycket nöjda. Dethar yttrats av borgerliga företrädare själva att de skulle ha kunnat skrivastora delar av finansplanen. Särskilt nöjd lär man vara med löftena om att detskall bli lättnader i valutaregleringen, sä att de stora rikedomar som samlats underlåglöneåren i vårt land i större utsträckning skall kunna användas förutlandsinvesteringar. Det går bra för , säger regeringen i sinakommentarer till den ekonomiska politiken. Visst är det sant - men bara till enviss del. Under inflytande av omständigheter som mina företrädare i talarstolenhar nämnt -lägre dollarkurser, sänkta oljepriser, en förbättradvärldskonjunktur och lägre räntor - har regeringen kunna peka på resultat påvissa områden av den ekonomiska politiken. Jag finner ingen som helst anledning att försöka dölja detfaktum att den ekonomiska politiken har gett framgångar för exportindustrin,med påföljande mycket stora vinster i bolagen, ett minskande budgetunderskottoch en sänkt inflation. Vår inställning till den ekonomiska politiken är att dessaframgångar inte kan vara tillräckliga för att, som regeringen gör, berömma sigför den ekonomiska politiken i dess helhet och påstå att allt är väl. Som allavet finns det en spegelbild av de här framgångarna som inte är fullt lika vacker. - Industrintappar marknadsandelar på hemmamarknaden. Vissa bedömare vill hävda att detberor pä en ökande internationaliseringsgrad i produktionen. Andra säger attföretagen har prisat sig ut ur marknaden. - Den under långtid svaga reallöneutvecklingen har medfört försörjningsproblem för en stor delav befolkningen. Inte har väl socialdemokratin , i ljuset av deinternationella förutsättningarna för den ekonomiska politiken, glömtfördelningsdebatten , där man diskuterade den s.k. nyfattigdomenoch de ökande klasskillnaderna, som så klart kunde redovisas? Dessaförhållanden finns ju kvar. - Inte kan välsocialdemokraterna blunda för de tilltagande regionala problem som berördesmycket sakligt av och den kvardröjande ungdomsarbetslösheten? Det är juproblem med att skapa fasta jobb för nya, tillkommande generationer avarbetskraft. - Man kan inteheller blunda för att det till stor del är den kommunala sektorn som fått varamed och betala de minskande underskotten i statens budget, vilket har skapatekonomiska problem inte minst för kommunerna i de nya krisregionerna och i deredan klämda kommunerna. Om inte propagandan helt får taöverhanden borde även regeringspartiet erkänna dessa konkreta problem ochförsöka forma en politik för att lösa dem. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. För min del skulle jag vilja ställa några frågor medanledning av det s. k. goda ekonomiska läget. När, om inte nu - när det enligt alla uttalanden går braför - skall en politik för rättvis fördelning kunna inledas? När, om inte nu - när vinsterna är så höga i bolagen -skall en återfördelning av resurser till de sämst ställda och den gemensammasektorn kunna ske? Under olika regeringar har oerhörda ekonomiska tillgångaröverförts från de sämst ställda och den gemensamma sektorn till dem som redan haftdet gott och den privata sektorn, från de fattiga till de rika. Är man inteberedd att vända om , när det går så bra för och det finnsmöjligheter? När, om inte nu - när bolagen sväller av likviditeter -borde en politik för styrning av investeringar till viktiga utbyggnader inomolika samhällsområden ske? Är det inte nu som eftersatta regioner skulle kunnafå sin andel? Inte bör man väl underlätta för bolagen att föra ut medel förutlandsinvesteringar, så länge det investeras för litet här hemma? Att så skererkänns ju också i finansplanen. Man måste fråga sig, mot bakgrund av vinstutvecklingen,omsättnings- och värdeökningen på börsen, de kraftigt ökande likviditeterna ochden allmänt för kapitalägarna så goda ekonomiska utvecklingen: Hur bra måstedet gå för kapitalet innan regeringspartiet reagerar mot en sådan här politik?Hur bra måste det gå för kapitalet innan man är beredd att föreslå en politik ide arbetandes intresse, som på kan ta tag i och lösa de viktigaproblem som vi står inför? Svaret beror naturligtvis på i vilken gradsocialdemokraterna egentligen tror på något annat än en tillväxande kapitalismatt reformera i. Svaret beror naturligtvis också på i vilken grad de har någonannan strategi än att låta vinsterna växa på lönernas bekostnad i hopp om attkapitalets välvilja mot samhället skall utvecklas, att det skall bli smuloröver. Svaret beror också på vilken vikt man lägger vid den gemensamma sektornsutveckling och det värde som ligger däri, att socialt och samhällsekonomisktviktiga verksamheter kan utvecklas under kollektiv organisation förlångsiktiga samhällsekonomiska målsättningar. Den gemensamma sektorn skall, anser jag, inte bara tas ianspråk för att släta över eller rätta till felaktigheter i samhället, träda innär kapitalet sviker och lämnar sår efter sig på människor eller i miljön, utanden gemensamma sektorn bör vara en spjutspets i kampen för ett bättre samhälledär beroendet av storfinansens välvilja kan avvecklas. Den offentliga sektornsroll i den framtida ekonomiska utvecklingen är oerhört viktig. Utöver dessa ganska centrala och näraliggandefrågor inom den ekonomiska politikens ram skulle jag vilja ta upp ytterligareen fråga. Det gäller den tilltagande internationaliseringen av ekonomin och deföljder som den utvecklingen får för ett litet, redan starkt utlandsberoendeland som vårt. De tendenser som vi har sett tillstarkt ökande utlandsinvesteringar och ett förstärkt intresse från utländskaintressen att köpa upp svenska bolag och svenska aktier, är ett utslag av denökande internationalisering och specialisering som sker inomvärldskapitalismen. , strukturrationaliseringar och specialiseringar med regionalutarmning och bruksdöd som följd har varit vanliga inslag i vår nationellakapitalism , men speciellt . inleds ett skede där dessa samordningar ochrationaliseringar sker på internationell nivå, över nationsgränserna. Åtskilligabolag som köper upp svenska företag har en liknande produktion i hemlandet, ochspecialisering sker på resp. plats med avskedanden och större vinster somföljd. Till detta kommer det stora teknikberoende, främstgentemot , som vårt land har. Redan motsvaras en stor del av vårt lands produktion avvaror som är avsedda för den internationella marknaden. Men en mycket stor delav importen är också import av insatsvaror till just den industri somproducerar för export. Jag kan nämna transportmedelsindustrin som exempel på ensådan industri som har goda konjunkturer och en stor export men också en mycketstor import. Dessa tendenser kommer att förstärkas med en ökandeinternationaliseringsgrad i ekonomin. En ekonomisk politik som - om möjligt - kan bryta dettaallt starkare internationella beroende och styra utvecklingen i en annanriktning, vore viktig. Men den kan ju inte föras om man släpper fram kapitaletsegna krafter att verka efter eget huvud och dessutom underlättar för dem attföra kapital över gränserna. En politik och en strategi mot denna tilltagandeinternationalisering är naturligtvis mycket svår att åstadkomma, eftersom viredan är så starkt beroende. Jag tror inte att vi' kan uppnå ett oberoendeeller leva i något slags tomrum - det är inte det som det är fråga om. Men föratt bevara självständigheten i den ekonomiska politiken måste man vara på sinvakt mot de här tendenserna och inte underlätta transnationaliseringen ochutvecklingen i samband därmed. Vi måste i stället försöka styra utvecklingen,så att vi själva kan formulera vår ekonomiska politik efter våra förhållanden.Då kan man inte ytterligare underlätta att medel förs ur landet-så att manockså underlättar tilltagande internationalisering, specialisering ochutslagning av sysselsättning i vårt land. En spridning av handeln till fler länder än de starkastekapitalistiska industriländerna är en viktig åtgärd. En skärpt prövning av utlandsinvesteringaroch utländska uppköp utifrån samhällsekonomiska aspekter vore en annan. Frånmin utgångspunkt är det naturligare att skärpa valutaregleringens tillämpningän att avreglera valutalagstiftningen. Den inriktning av den ekonomiska politiken somvänsterpartiet kommunisterna föreslår och som finns redovisad i reservationertill dagens betänkanden om ekonomisk politik, ekonomi ochskattefrågor åren annan än den som regeringen föreslår. Vi anser att det nu ärviktigt att man tar upp kampen för de värden som produceras i samhället och med de politiska medel som står till buds måste verka för en användning avsamhällets samlade ekonoiniska resurser på ett riktigt sätt. Vi tror inte påkapitalets välvilja eller på att kapitalägarna går att muta till något slagssamhällsansvar genom ytterligare höjda vinster. Tvärtom, mycket vill ha Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m.m. mer,brukar man säga. Det gäller i högsta grad för dem som i första hand jagarprofiter. Vi föreslår ett nationellt industrialiseringsprogram föratt motverka den starka nedgång inom industrisysselsättningen som varit ettfaktum . Den tekniska utvecklingen måste ske i de anställdasintresse. Vinster av rationalisering och datorisering på arbetsplatserna kaninte bara släppas i väg i form av vinster i kapitalets fickor utan måsteutnyttjas för de anställdas möjligheter till arbete, till förkortad arbetstidoch till bättre förhållanden. Den gemensamma sektorn måste byggas ut, och det finnsmånga viktiga investeringsområden inom denna sektor som bör fyllas med konkretpolitik för arbete och utveckling. Kärnkraftenmåste avvecklas, och det sker inte gratis. Fördelningspolitiken måste skärpas till förmån för desämst ställda och till förmån för den gemensamma sektorn. Skattetrycket behöver inte öka särskilt mycket, men välomfördelas. Som alternativ till regeringens skatteförslag hävdar vi alltjämtoch med än större kraft att ett slopande av matmomsen är en av de bästareformer som man kan tänka sig. Vanligtvis brukar man försöka bemöta de kommunistiskaförslagen med att de innebär en orealistisk politik, en politik som man barakan föreslå i opposition. Men det är inte heller sant. Det är ett faktum att de problem som är spegelbilden avden tredje vägens politik måste lösas. Detta tror jag att företrädare förregeringspartiet inser vid en seriös diskussion. Finansministern uttrycker oroför investeringsutvecklingen. Han säger att man måste föra samtal med bolagenom investeringarna. Det är klart att man skall föra samtal med bolagen ominvesteringarna. Men vad gör man om det visar sig att de undan för undansviker sitt ansvar och inte investerar? håller medfinansministern men avfärdar våra medel till förmån för den generella politiksom socialdemokraterna står för. Ingen sann socialist kan vara nöjd med en utveckling därman låter stora problem bero. Ingen sann socialist kan väl heller vara nöjd medatt fördelning av arbetsresultat sker så orättvist som under nuvarandeförhållanden. Oron på arbetsmarknaden bekräftar att en sådan oro finns ute ilandet. För att bekämpa en kvarstående arbetslöshet, för att kunnamotverka en fortsatt regional utarmning, för att kunna få till stånd eninvesteringsstyrning till branscher och regioner som behöver utvecklas, för attkunna avveckla kärnkraften och för att lugnt och säkert kunna bygga ut dengemensamma sektorns viktiga delar behövs en bestämd politik som i långa styckentar strid med kapitalägarnas intressen och kortsiktiga vinstbegär. Därför har vi nu föreslagit att ett treårigt samhällsstyrtinvesteringsprogram skall utarbetas. Delar av företagens stora likviditeterkan användas för att finansiera programmet genom att indragningar tillstatskassan görs. När finansutskottet yrkar avslag på denna kommunistiskapolitik säger man: "Enligt utskottets mening kan man inte administrerabort arbetslösheten genom stelbenta, formaliserade program. ningarkominer att få snedvridande effekter på investeringsverksamheten och hämmaföretagens investeringsvilja, vilket skulle bromsa tillväxten och ånyo kunnaöka obalanserna i ekonomin." Utskottet säger att vår vilja till styrning avinvesteringar till utsatta områden och branscher snedvriderinvesteringsverksamheten. Den skulle vidare bromsa tillväxten och skapaobalanser. Då måste jag ställa frågan: Är det inte just de nuvarande obalanserna och denobalanserade tillväxt som sker i de heta regionerna men inte ute i landet ochden alltför låga investeringsviljan totalt, som är just snedvridande och somutlöst finansministerns oro och utskottets uttalande om vikten avinvesteringar? Jag anser det. Är det inte den okontrollerade tillväxten för profit somgjort att problemen är så stora som de är och att regionalpolitiken nu är ettav de hetaste ämnena att diskutera här i ? Jag anser det. Och kanjag inte förstå hur en politik som skulle motverka snedvridningarna och denfelaktiga investeringsnivån i sigskulle kunna vara snedvridande. Tvärtomskulle ju en sådan politik korrigera de snedvridningar som kommit till genomkapitalismens sätt att agera. Det räcker inte med att säga att det går bra för ,när så viktiga ekonoiniska och politiska problem kvarstår att lösa. Det är ju mot den bakgrunden som vi fört fram vår kritik,bl. a. mot löntagarfondernas användning. Vi vill se löntagarfondernas roll somen helt annan i den svenska ekonomin. Vi vill använda dem för enregionalpolitisk utveckling på ett mer aktivt sätt, och vi vill inte att de,som , placeras på börsen. När jag nämner löntagarfonder så är jag inne på ett områdedär de borgerliga är aktiva och föreslår att löntagarfonderna skall avskaffas.En granskning av de borgerliga partiernas politik visar att där finns ingentingatt finna för vare sig de människor som fått stå tillbaka ellerför den gemensamma sektorn och dess utveckling. Även om de borgerligapartierna, med litet olika variationer beroende på parti, är glada över attregeringspolitiken, som de säger, närmar sig deras.förslag, så är de borgerligapartierna självfallet inget alternativ för de människor som vill se enannorlunda utveckling, en socialistisk utveckling, och vill se rättvisanspolitik genomföras. De borgerliga partierna har på den ekonomiska politikensområde alltid framträtt, och framträder fortfarande, som kapitalets företrädareoch försvarare av första rang. Det var intressant att i tal få hörafolkpartiets lyriska beskrivning av marknadsekonomins funktioner. Min reflexionär att i detta monopolismens och internationaliseringens tidevarv passar deliberala idéerna mycket bättre in på torghandel och butiksägare i änpä storfinansen, som agerar för behärskande av monopol, internationalisering,transnationalisering och en politik som skapar stora problem för mindrenationers självständighet. beskrev regionalpolitiken på ett bra sätt. Det ärstora problem -det är en regional utarmning. Det är en alltför generelltillväxt som har premierats. Men goda idéer om lokal utveckling ochfördelning Den ekonomiska politiken, m. m. Prot.1985/86:163 motverkas ju aktivt av den kapitalism som själv så hårtförsvarar. \ \ ] Med dessa ord, herr talman, vrkar jag bifall tillsamtliga vpk-reservationer Denekonomiska poli- . . , , , , ' 1 finansutskottets betankande. tiken, m. m. 6 (): Det går bra för just . I proposition 1985/86:100 och i proposition 1985/86:150vill regeringen få fullmakt för att fullfölja den politik som såpåtagligt förbättrat de ekonomiska förutsättningarna för . Politikenbrukar kallas "'den tredje vägens politik"". har i sitt betänkande nr 30 om de allmännariktlinjerna för den ekonoiniska politiken och för budgetregleringen i alltväsentligt biträtt regeringens förslag i propositionerna. Jag vill.herr talman, yrka bifall till finansutskottets hemställan i alla delar. Anledningarna till att det ser ljust ut för justnu är inånga. Inte minst har den internationella konjunkturen gett oss enordentlig draghjälp. Resultatet kan utläsas på olika sätt. Vår betalningsbalans, som under de sex borgerliga årenutvecklades med våldsam hastighet mot en svår och djupgående kris -chef ansåg sig inför finansutskottet ha anledning att varnaför att skulle förlora sin förnämliga kreditvärdighet- bedöms åter ge ett ordentligt överskott. Förtroendet för den ekonomiska politik som förs i Sverigetycks vara solitt också utomlands. Ser på man valutasituationen denrapportvecka som slutade . finner man att valutainflödet då uppgicktill 1 439 milj. kr. Överskottet i vår handelsbalans under det första kvartalet1986 nådde upp till nära 9 000 miljoner. Vid regeringsskiftet fattades det mer än 80 000 milj.kr. i statens budget - när det gäller denna brist använde man sig då av sammabudgetbegrepp som . räknar man med ett underskott på knappa 42000 miljoner, vilket innebär att underskottet formellt reducerats till entredjedel av vad det var 1982. i relation till landets totala ekonomiskaresurser. Statens pris- och kartellnämnd bedömer i sin majrapportatt prisökningarna 15 maj 1986 har stannatvid .