prot · G90972 · 1985-12-31 00:00:00 — Vi i anser dock att en förutsättningslösundersökning av möjligheterna till avreglering bör komma till stånd. Vi troratt i varje fall åtskilliga förenklingar är möjliga. Utgångspunkten för inställning tilljordbruksnäringen är att den skall ha förutsättningar för en lönsam produktion.Enskilt ägda familjejordburk bör vara den dominerande ägarformen. De ekonomiska förutsättningarna för svenskt lantbruk har istort sett varit tillfredsställande , Mendärefter har betydande svårigheter uppstått. När staten i bojan av 1970-talet-efter en aktion från des,k, Skärholmsfru-arna - beslöt att införa subventioner på baslivsmedel,förändrades den balans som fanns mellan produktionen av animalier ochkonsumtionen. Efterfrågan ökade och lantbrukarna stimulerades till ökadproduktion, bl, a, genom statliga lånegarantier. När produktionsapparaten - ihuvudsak lånefinansierad - var utbyggd, sjönk efterfrågan kraftigt. Orsakenhärtill var en allmänt försämrad ekonomi åstadkommen av oljechocker, en djuplågkonjunktur och omstruktureringsbehov inom basnäringarna. För att minskastatens utgifter beslöt man att avveckla huvuddelen av subventionerna, vilketytterligare minskade efterfrågan. Det kan synas som om vi i villspäda på jordbrukets problem när vi föreslår att återstående mjölksubventioneravvecklas , vilket innebär att mjölken fr, o, m, början avnästa budgetår skulle bli ca dyrare per liter och år. Men detta förslagär kopplat till en familjereform som går ut på att höja den ekonomiskastandarden för barnfamiljerna - som är de största mjölkkonsumenterna -betydligtmer än mjölken ökar i pris. Beräkningar av pris- och inkomstelasti-citetenvisar att en omläggning inte bör föranleda någon större konsumtionsminskning.Vi i anser att det är principiellt felaktigt att genom subventionerstyra konsumtionen. Den prispress som råder när det gäller animalier harlett till att överskotten har börjat minska. Fortsätter denna utveckling, kanbalansen vara återställd . Vi har ca för mycket åkerjord, men det pågår en intensiv forskning för att utveckla en nyproduktion med överskottsarealen som bas, vilken kan leda till ett genombrottunder den närmaste femårsperioden. Vi i anser därför att det finnsskäl att tills vidare behålla nuvarande åkerareal. har beslutat att samhället under en femårsperiodskall ta delansvar för exportförlusterna på spannmål. För /86rör det sig om , och enligt beräknar skall detta kosta samhället 160 milj.kr. vill regeringen, som i har redovisat, gå ifrånbeslutet om 40 %.Vi i folkparfiet står dock fast vid de beslut som har fattats. Det finns goda skäl för att samhället tar ett delansvarför spannmålsöverskottet. Svenska folket vill behålla nuvarande öppnalandskap, som vi vet har stor betydelse för folksjälen. De läkande ochstimulerande miljöer som öppna landskap, skogar och vattendrag erbjuder äromistliga för stressade nutidsmänniskor. Turismen ökar och bedöms få en mycket stor betydelse förvårt land . Vår vackra natur och vårt välskötta kulturlandskap är engrundförutsättning för denna näring. Bönderna gör en betydelsefull landskapsvårdandeinsats. Det har förekommit en intensivmassmediedebatt om kvaliteten på våra livsmedel och om modernaproduktionsmetoder. Prispressen på lantbruket har lett till ökadkemikalieanvändning och en storskalig animalieproduktion. där det finns inslagav djurhållning som förhindrar djuren att få utlopp för sina naturligabeteenden. Det är värdefullt att det förs en debatt på detta område och attmiljö- och naturvårdsaspekterna tillmäts större betydelse. Jag har hela mittliv umgåtts med lantbrukare, och jag törs hävda att de har en genuin känsla fördjur, miljö och natur. Om samhället, som anger de ekonomiska ramarna förlantbruket, ger bönderna möjlighet att minska mängden växtnäring ochbekämpningsmedel och återgå till en naturenligare djurhållning kommer det attske. Jag kan i detta sammanhang, herr talman, inte avhållamig/från att något uppehålla mig vid de osakliga massmediepåhopp på lantbrukaresom har förekommit . Jag vill ta upp ett exempel. Jag har i min hand en kopia av en skrivelse som professornvid , , har tillställt TT, Han medverkadeför vid det s, k, försöksledarmötet i och talade omhögavkastande mjölkkor och sjukdomsrisker. Därvid varnade han för s. k.löpmageförskjutning, en sjukdom som är ovanlig i men som ökatutomlands. Genom inslag i fick allmänheten dock den uppfattningenatt sjukdomen var vanlig hos svenska kor. Jag citerar avslutningen på hansbrev: "Den efterföljande diskussionen gav mig anledning atttro att alla i salen hade uppfattat min positiva syn och optimistiskaframtidstro, alla utom en -radios reporter. Att man kan få ett referatav min problemanalys till en larmrapport om hur illa ställt det är medmjölkkornas hälsosituation vittnar än en gång om den skrämmandesensationslystnad och den bristande vilja/förmåga till objektivitet, sommassmedia så har demonstrerat i den senaste tidens livligadjuretiska debatt och som utlöst närmast hysteriska reaktioner hos allmänheten. Att min i ärlig omsorg om mjölkkor ochmjölkproducenter och min i positiv anda uttalade mening skulle kunna vantolkaspä ett sådant sätt att officianten i radios morgonandakt iförtvivlan frågar hur han kan tillåta människorna att ge korna så mycketkraftfoder, att deras löpmagar måste sys fast. hade jag inte i min vildastefantasi kunnat föreställa mig. Jag måste fråga: Finns det ingen yrkesetik förjournalister? Om den finns, gäller den inte ekoredaktionens reportrar? Från TT har man meddelat professor att hanstillrättaläggande inte är journalistiskt intressant, varför det inte föranledernågon åtgärd. Det är inte svårt att förstå att lantbrukarkåren blir upprörd ochmår illa av sådan journalistik, som tyvärr inte har varit ovanlig i dessasammanhang. har i likhet med övriga borgerliga partierbegärt en översyn av jordförvärvslagen. Vi anser bl. a. att lantbruksnämndernaför ensidigt har varit inriktade på storleksrationalisering, vilket har medförtatt antalet gårdar kraftigt minskat och landsbygden avfolkats. Med hänsyn tillatt man på de mindre gårdarna - som ofta drivs som deltids- eller somkombinafions-jordbruk - använder mindre konstgödsel och besprutningsmedel,bidrar de i mindre omfattning till det kostsamma livsmedelsöverskottet.Småjordbruken i mellanbygder och skogsbygder har ofta stor regional betydelse.Om de tillåts att leva vidare kan ungdomar med intresse för jordbruk få"känna sig fram" utan att sätta sig i så stora skulder somheltidslantbruk för med sig. anser att det finns starka skäl att vidjordbruksförhandlingarna återgå till kompensation för fördyring avproduktionsmedel, baserad på s. k. PM-index, och att även de årligauppräkningarna av Norrlandsstödet skall grundas härpå. anser vidareatt avgifter som har tagits in på handelsgödsel inte skall finansieraskogsforskningen. Får jag avslutningsvis, herr talman, uttrycka denförhoppningen att regeringen omprövar beslutet att frångå ett 40-procentigtstöd till spannmålsöverskottet. Annars kommer lantbrukskonkurserna att öka änmer. Det skapar stora sociala problem, eftersom de även går ut över boendet.Familjer måste bryta upp och omplanteras i okänd miljö. Familjejordbruket ochlevande landsbygder tillför samhället sä mycken livskvalitet att jordbruketverkligen är värt stödet pä för kompensation av förluster på spannmålsexport. 35Tredje vice talman (); Det är utomordentligt förvånande att på detjordbruks- och livsmedelspolitiska avsnittet under den allmänpolitiskadebatten, som vi nu diskuterar, inte finns någon socialdemokratisk företrädareanmäld - inte jordbruksministern, inte ens hans närmaste man ijordbruksdepartementet, ingen socialdemokrat från jordbruksutskottet, ingen avde många socialdemokratiska motionärerna, som har motionerat omjordbrukspolitiken. Till min glädje ser jag en förutvarande jordbruksminister,, som lyssnare. Jag hälsar honom välkommen! Jag vill erinra om att 1985 demonstrerade 20 000 böndermot den förda jordbrukspolitiken, utan synbart resultat. Den ekonomiska kriseni jordbruket 1986 är lika svår som krisen var . Jordbrukarna seringen tröst. Däremot erfar de nya pålagor. Uppenbara feltolkningar av riksdagsbeslutgör den ekonomiska situationen ännu svårare för jordbrukarna. Så sent som i går uppmanade statsministern dessutomjordbrukarna att vara återhållsamma med prishöjningar - en uppmaning som varonödig. Hans regering har gjort vad som göras kan för att i prakfikense till att ekonomin försämras även i de mest rationella företagen. självklartatt en sådan jordbrukspolitik skapar pessimism. liksom är utbudet avjordbruksfastigheter stort, och det är inte bara konkursdrabbade gårdar somsalubjuds. Nej, salubjuds gärdar där ägaren och en ny generation, som mantänkt skulle ta vid, har insett att en fortsatt drift av gärden bara betyderosäkerhet, ständigt ökade arbetsinsatser av hela familjen och fortsatt storskuldsättning. Man ger helt enkelt upp inför de villkor somjordbruksproduktionen nu har i landet. Det är viktigt att påpeka att de som ger upp ärduktiga, välutbildade jordbrukare och att de salubjudna fastigheterna ärvälrationaliserade och välmekaniserade företag med utomordentligt högavkastning. De företag som skulle bli starka visar sig vara de svaga. Frågan ärom vi inte bevittnar den socialdemokratiska jordbrukspolitikens fiasko. Vi som har varit med om jordbrukspolitiken sedan 1930- och1940-talen kommer ihåg hur man exempelvis beskrev hur jordbruketskulle utformas för att vara bra för landet och för konsumenterna. Ett exempelpå detta är följande citat: "Endast jordbruket är ett reservat för enföråldrad produktionsform, för en småföretagsamhet som står konsumenternadyrt. Vi vet att det går att producera livsmedel billigare, att det går attindustrialisera jordbruksnäringen. I stora 'fläskfabriker' kan vi producerafläsk billigare, och tack vare en mer industrialiserad produktion kan vi i dagköpa kyckling till ett någorlunda hyfsat pris." De här orden återfinns i en socialdemokratisk valtidningfrän 1966. Författare var dåvarande jordbruksministern . Artikelnspeglar den syn på jordbruket som då rådde inom det regerande partiet. Ävenvissa kretsar där utanför hade samma uppfattning. Ledstjärnan var stordrift ochspecialisering. Det här är viktigt att komma ihåg när nu debattens vågorgår allt högre om livsmedlens kvalitet och djurens miljö. Drömmarna om densaliggörande stordriften börjar blekna, men kraven på en fortsatt snabbrationalisering av jordbruket består. Kravet på att tillämpa modern teknikfinns kvar. I den debatt som då fördes fanns inga tankar om etiskakrav som måste uppfyllas på djursidan, det fanns över huvud taget inga tankarom att produktion-förädling hade ett samband med transportavstånd eller attfärskheten hos varor var ett kvalitetsmått. Tvärtom kunde man ta del av ensocialdemokratisk motion från de skånska riksdagsledamöterna som oförblommeratsjöng stordriftens höga visa; uppenbarligen var dessa ledamöter rädda att 1977års jordbrukspolitiska beslut skulle sätta stopp för stordriften. Följaktligenskrev man i motionen följande: "Vi menar att vissa företeelser inom den avden borgerliga regeringen utformade jordbrukspolitiken - som fått somenda övergripande mål att tillförsäkra jordbrukets utövare en god inkomst -ingeroro för framtiden. Beslut som träffats inom regeringsapparatenhar förstärkt denna oro till följd av det klara uppsåtet att i första handtillgodose företagarintresset från en snäv utgångspunkt och ej en fortsattrationell utveckling, till fromma även för konsumenterna och samhället." Från denna utgångspunkt kläder man då sin rädsla i ord ochmenar att det av regeringen framlagda förslaget till strukturstöd, som gynnadede mindre leverantörerna, var en fara för att de stora höns- och svinfabrikernaskulle få Och i motionen fortsatte man: "Inom den svenskaanimalieproduktionen har specialiserade företag i betydande utsträckning kommitatt svara för framställning av våra livsmedel. Som vi beskrivit inledningsvishar specialproduktion inom denna sektor stor omfattning i . Särskilt inomfjäderfä- och äggproduktionen har stordriftens fördelar kommit till uttryck,vilket medför det ur konsumentsynpunkt värdefulla att produkterna fått en högoch jämn kvalitet. som är sä stora att förpackning ochmarknadsföring kan ske direkt från företaget har också den avgjorda fördelenatt varan är absolut färsk när den går ut i handeln. Utvecklingen av specialiserade större företag harsjälvfallet inte kunnat ske helt problemfritt. Genom de stränga krav som numeraställs ur miljövårds- och djurskyddssynpunkt har dock de olägenheter i form avmiljöstörningar som inledningsvis gett sig till känna numera övervunnits. Genomatt de större företagen är lättkontrollerade och har bättre resurser attuppfylla de av myndigheter ställda kraven, torde en produktion i denna form urmånga synpunkter vara att föredra." Motionenvar undertecknad av samtliga riksdagsledamöter från . Nej, här fanns inga farhågor vare sig för miljön eller föratt djuren pressades till en produktion långt över det normala. Här frågadesinte om denna produktionsform innebar en exploatering av djurens produktionsförmåga.Det frågades inte om det var självklart att snabb tillväxt och nästan dagligvarpning är friskhetstecken eller om det inte var något fel näreffektivitetsjakten drivit fram en teknik som ofta gjorde det nödvändigt attkupera svansen pä grisarna och kapa näbben på hönsen. Man frågade inte hellerom det var anledning att tveka inför en teknik där skelettskador blev alltvanligare och salmonellainfektioner nästan omöjliga att komma fill rätta med. Man hade bortsett från riskerna beträffande livsmedlenskvalitet i vid mening. Produktionsteknik som förutsätter kontinuerlig insats avmedicinska preparat, omfattande bruk av kemiska medel och konserveringsmedeloch obrutna kylkedjor är inte bara sårbar - den tillför också livsmedelskedjannya, oförutsedda risker. Allt detta hade man förbisett i förlitan på atttekniken löser alla problem. uppträder nya hotbilder. Den nya gentekniken uppfattasav mänga som ett vetenskapligt genombrott av samma dignitet sommikroelektroniken och datalogin. Det är också uppenbart att om det blir frittfram för laborerandet med arvsmassan inom flora och fauna, om vetenskapsmännenfritt får leka , då fär vi ännu svårare att hantera utvecklingen. Mot den här bakgrunden kan man ställa frågan: Vad menadestatsministern när han i valrörelsen gav till känna att ägg efter frittpickande höns var godare än burfågelägg? Det var ett inlägg som var ägnat attförvåna, eftersom det gjordes efter det att hade fattatett beslut om en ny livsmedelspolitik, en livsmedelspolitik som inte talade omvådorna av kvalitetsförsämring på grund av stordriftsproduktion men enlivsmedelspolitik som var signerad av statsministern och jordbruksministern.Nej, allt var vid det gamla efter beslutet, till augusti , Kanske upptäckte statsministern att det fanns en växande opinionför kvalitet och kanskevar utspelet ett oblygt inmutningsförsök. Sedan valet har inte regeringen men väl massmedia -seriöst och oseriöst -försökt spegla livsmedelsdebatten med tonvikt påmatkvalitet och produktionsbetingelser. Men inte kan man påstå att regeringenmed anledning av statsministerns uttalande tagit initiativ till en omprövningav den nu förda jordbruks- och livsmedelspolitiken! Nej, det nya i det socialdemokratiska tänkandet stårmöjligen vice statsminister för. Han uttryckte ilantbruksradion en personlig önskan om en återgång till ett mer småskaligtjordbruk. Och när reportern påpekade att detta i så fall verkligen var en storomprövning av den socialdemokratiska jordbrukspolitiken svarade , det är en stor förändring i förhållande till , Det varett utomordentligt glädjande svar. Jag har försökt studera de motioner som lämnats in nu i årom jordbruk och livsmedelskvalitet för att se om vice statsministern har någotstöd i den socialdemokratiska riksdagsgruppen. Och förvisso har han det. Så härskriver och andra socialdemokratiska riksdagsmän från Dalarna:Något måste göras nu för att återskapa framtidstron hos de människor som finnsi glesbygderna och hos dem som arbetar inom jordbruksnäringen. Detta är mer änen jordbrukspolitisk fråga. Det är både en regional- och en kulturpolitiskfråga. Sju skånska socialdemokrater konstaterar , 1986, attarbetet med en långsiktig livsmedelspolitik har knappast ens inletts. Den långt drivna rationaliseringen i jordbruket kommer attleda till utarmning och förstörelse av våra jordar, vatten och kulturlandskap,säger två andra socialdemokrater, ,Jordbrukare och uppfödare kan med viss rätt försvara sina metoder med att detvingats fram av hårda krav från statsmakterna. Jag ser, ärade kammarledamöter, med stor spänning fram motden behandling som dessa motioner kommer att få i jordbruksutskottet undervåren. Och jag försäkrar att finns det en ärlig vilja till ett omtänkande hossocialdemokraterna, så kommer de att i jordbruksutskottet och i mötasav många öppna händer. Men jag kan också försäkra att vi nogsamt kommer att setill att de motioner som har väckts och de yttranden som har fällts i den härriktningen inte bara får vara tomma ord, att det inte bara är en stundensingivelse därför att debatten nu råkar föras på det här sättet som gjort har väckt dessa motioner. Jag hoppas att den debatt som statsministern startadeunder valrörelsen, genom att hylla ägg av pickande höns som godare änburfågelägg, skall leda till en ny och humanare syn på både jorden, djuren ochbönderna. 36Förste vice talman (): Herr talman! I en uppmärksammadartikelserie i gav sin syn påtillståndet i det svenska samhället. Han avslutade en av sina artiklar så här;"Jag tycker mig minnas att det i den grå forntiden var en av vänsternsönskedrömmar att befria människorna ur deras omyndighet. Hur det kommer sig attdyrkan av staten i flera länder, och fruktar jag även , har blivitvänsterns trosbekännelse, medan lusten attbestämma själv har blivit till själva inbegreppet av borgerlig förstockelse,har jag egentligen aldrig riktigt förstått," Ser man på utvecklingen i , är detförvisso svårt att förstå hur socialdemokraterna, i opposition och iregeringsställning, målmedvetet motsätter sig de flesta försök att, för atttala med Enzensberger, "befria människorna ur deras omyndighet", attge dem möjlighet att bestämma mer över sin vardag, och inte minst att kunnaleva på sina inkomster. Inte nog med att socialdemokraterna fortsätter den förindividernas integritet och självbestämmande djupt kränkandekollektivanslutningen. Inte nog med att socialdemokraterna slår vakt ommonopolet i etern och motverkar mångfald. Den socialdemokratiska regeringensinsatser har dessutom i skrämmande utsträckning inriktats på att göra detsvårare - inte lättare - för människor med låga och vanliga inkomster att väljaläkare, sjukvård, barnomsorg, boende, utbildning för sig själva och sina barn,trots den stora betydelse detta har för människornas vardag. De kollektivaalternativen gynnas alltmer ensidigt och allt kraftigare, något som reser kravpå allt högre skatter för alla. Därigenom begränsas ytterligare valfriheten förbetalningssvaga grupper. Med urholkad valfrihet urholkas i många fall ocksåtryggheten, möjligheten att ta ansvar. Låt mig redan från början en gång för alla slå fast attdet inte är något fel på barnomsorg, på allmännyttans hyreslägenheter,på landstingens sjukvård, på kommunens skolor eller annan service, för dem somtycker att de alternativen är,bäst. Men det är fel, det är upprörande, att alltfler av rent ekonomiska orsaker tvingas använda sig av allmännyttanshyreslägenheter, av kommunernas barnomsorg, av landstingens sjukvård, av dekommunala skolorna, även om de föredrar andra alternativ, som i verkligheten t,o, m, kostar mindre. Det är inte minst fel, ja upprörande, att allt fler som ärfriska och har hyggliga jobb och som inget högre önskar skall förmenas rättenoch möjligheten att kunna försörja sig själva och de sina. Detta gäller i daginte bara allt fler barnfamiljer utan också en växande skara förvärvsarbetandeutan barn. Den svenska arbetskraftskostnaden ligger vid sidan av den norskai toppen i , Men nästan exakt av en industriarbetares verkligabruttolön beräknas försvinna i form av löneskatter, inkomstskatter, momsoch andra indirekta skatter. Det innebär en ökning av skattetrycket förindustriarbetaren med , Och när endast en tredjedel avindustriarbetarens verkliga arbetsersättning står till hans fria förfogande, ärdet inte att undra på att behovet av socialbidrag ökar och att en fjärdedel avyrkesaktiva barnfamiljer beräknas ligga under norm för skäliglevnadsnivå. Och med ökat socialbidragsberoende följer också mindre möjligheteratt av egen kraft påverka sin situation. Fattigfällan slår igen. Men, säger kanske vän av ordning, hur kan det här kommasig? höjdes ju barnbidragen mer än tidigare, ochsocialhuvudtiteln visar att utbetalningarna av barnbidrag stigit med , Detta är sant. Vad som däremot inte framkommer eller över huvudtaget nämns med ett enda ord är att detta ökade stöd till helt övervägande delbetalats av barnfamiljerna själva genom skattehöjningar. Sedan 1982 års val harskattehöjningarna i genomsnitt varit mer än dubbelt så stora sombarnbidragsökningarna. För en genomsnittlig barnfamilj har skatterna stigit" med runt . Resultatet av åtgärderna har blivit ett ännu störrebidragsberoende, en ännu större utsatthet. Och inte nog med det. De rekordhöga skattehöjningarna harmedfört kompensatoriska löneökningskrav, som försvagar vår konkurrensförmågaoch riskerar medföra ökad utslagning och ökad arbetslöshet. Vadtillväxten beträffar är sämst i klassen. Utan tillväxt blirförhållandet i vårt land alltmer en huggsexa om en oförändrat liten kaka, därförbättring för en grupp alltid måste följas av en försämring för en annan, medoro och motsättningar grupper emellan som självklar följd. Jag vill därför hävda att lägre och arbetsvänligareskatter är den i särklass viktigaste investeringen för framtiden. Ingen annaninvestering skulle betyda lika mycket för tillväxt och välfärd. Jagvill också hävda att väl utformade skattesänkningar med tyngdpunkten lagd ivanliga inkomstlägen, som vi föreslår, och där hänsyn också tas tillförsörjningsbörda är den i särklass viktigaste sociala reformen i värt landjust . Den skulle få djupgående betydelse för att stärka människorssjälvkänsla, trygghet, oberoende och framtidstro. Inför de familjepolitiska överläggningar som statsrådetLindqvist inbjudit till skulle jag därför vilja fråga: Hur ser statsrådet påmålsättningen för familjepolitiken? Skall strävan vara att göra det möjligt förallt fler att leva på sin lön, när skatten är dragen? Eller är målsättningentvärtom att göra allt fler beroende av stöd och bidrag frän det allmännas sida? Jag vill ställa en fråga när det gäller de inkomstprövadebostadsbidragen med deras allvarliga marginalskatteeffekter för de hushåll somallra bäst behöver en inkomstförstärkning; Är ambitionen att begränsa eller attöka behovet av dem? Jag ställer dessa frågor också från en annan utgångspunkt.Alltför länge har från socialdemokratisk sida hävdats att de höga och snabbtväxande skatterna har varit en förutsättning för solidariteten med svagaregrupper. Men visar den ena utredningen efter den andra att deoffentliga utgifterna i betydande utsträckning kommit de redan väletablerade,välutbildade och välavlönade till del. Det må gälla vuxenutbildningen, fritid,motion/idrott, kulturell verksamhet eller statsrådet eget ansvarsområde,den kommunala barnomsorgen, Alla får vara med och betala genom allt tyngreskatter, inte minst de som har låga eller vanliga inkomster, men förmånernatillfaller i stor utsträckning inte de mest behövande. Barnomsorgsstödet är det utan jämförelse störstafamiljepolitiska stödet. Det är också det som innehåller de störstafördelningspolitiska orättvisorna, "Den offentliga servicen på dettaområde tenderar att i oproportionerlig utsträckning gynna tjänstemannafamiljermed högre inkomster och god utbildning" skrev , ÖstraSmålands chefredaktör .