prot · G90932 · 1985-12-31 00:00:00 — Läroplanens föreskrifter och servicematerialger stöd för en bra och engagerad fredsundervisning. Att helheten blir sakligoch allsidig är ett ansvar för såväl lärare som skolledning och skolstyrelse. Reservation 2 gäller språkgymnasier m.m., och även denfrågan har behandlats i ett tidigare betänkande. Individuella timplanejämkningar, som det här är fråga om,förekommer i specialidrott och i estetiska ämnen. De ger möjlighet förvissa skolor att erbjuda eleverna en jämkad timplan med högst fem veckotimmarper årskurs. Vissa restriktioner i valen kan dock vara nödvändiga, bl. a. föratt förhindra att elever väljer bort ämnen som krävs för allmän eller särskildbehörighet. I behandlingen av propositionen om en gymnasieskola iutveckHng hade utbildningsutskottet att ta ställning till en utökadförsöksverksamhet med timplanejämkningar för bl.a. språk och matematik.Utskottsmajoriteten menade då att en elevs speciaHntresse, förutom idrott ellerett estetiskt ämne, väl kan tillmötesgås utan särskild jämkning av timplanen.Möjligheter för eleverna att utvecklas utifrån sina anlag och speciellaförutsättningar kan ges genom det varierande utbud av studievägar som redanfinns i gymnasieskolan. Den språkintresserade eleven har exempelvis på denhumanistiska linjen större möjHghet till språkstudier än på andra Hnjer, Likasåfår den matematikintresserade eleven som väljer en naturvetenskaplig eller4-årig teknisk linje mycket mera matematik än de som väljer en annan linje. Jag vill också erinra om de möjligheter till fördjupningsom temastudier och specialarbete erbjuder. Temastudier innebär ju att en delav undervisningen i olika ämnen sammanförs till längre arbetspass, varsinnehåll man på den enskilda skolan kanfatta beslut om, Imotion 1984/85:1899 behandlas möjligheten att få kunskaper i andra språk än devästeuropeiska. Utskottet delar helt motionärens uppfattning om vikten av attkunna erbjuda sådan undervisning, inte minst med tanke på våra viktigakulturella och kommersieHa förbindelser med länder också utanför . Påhumanistisk linje finns det - precis som sade i sitt anförande -möjligheter att studera sådant språk. Det är närmast de praktiskaproblemen som starkt begränsar dessa möjligheter. Störreorter borde ha möjlighet att med hjälp av lärarkrafter inom högskolan breddautbudet i den riktning som motionären önskar, och det bör ankomma på utbildningshuvudmannenatt ta de initiativ som behövs i detta sammanhang. Med det anförda ber jag att få yrka bifall tiH utskottets hemställan påsamtliga punkter, vilket också innebär avslag på reservationerna 1, 2 och 3, Anf.149 (): Jag vill bara säga några ord när det gäller fredsundervisningen.Utskottsmajoriteten har faktiskt missat hela poängen med vad vi viH ha sagt ivår motion, som vi gärna hade sett att utskottet hade tillstyrkt. Jag antar har missat denna poäng därför att man är missledd av SÖ:s material. Vadvi verkligen vill understryka är frihetens betydelse för en varaktig fred.Frihet är en fråga som inte kan jämställas med fred, utveckling och demänskliga rättigheterna så som görs i SÖ-materialet, utan frihet är denöverordnade förutsättningen för att fred skall råda i världen och för attrespekten för de mänskliga rättigheterna skall kunna upprätthållas. Vi är faktiskt inte ensamma om att tycka så. Jag skulle vilja rådaframför allt utskottets ledamöter att ta del av vad som finns att läsa i detnummer av Skolledaren som kom oss till hända . Där finns en hel sidamed kommentarmaterial av , som är svensklärare vidLundellska skolan i , Han har många sanningar att säga om det materialsom har gett ut. Jag rekommenderar utskottets ledamöter attläsa det. Anf.150 (); Jag har läst materialet och tycker att det är alldeles utmärkt. Men detstår knappast i överensstämmelse med tankarna i läroplansbeslutet att riksdagenskall ge detaljerade anvisningar om undervisningens innehåll. Läroplanen ochSÖ:s kommentarmaterial ger bra förutsättningar för fredsundervisningen i våraskolor. Det är sedan upp till lärare, skolledning och skolstyrelse att se tillatt helheten blir saklig och allsidig. Överläggningen varhärmed avslutad. Mom. 4 (skolansfredsundervisning) Utskottetshemställan bifölls med 241 röster mot 63 för reservation 1 av Per m, fl,2 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 8(matematik- och språkgymnasier) Först biträddes reservation 3 av m, fl -som ställdes mot reservation 2 av Per m, fl, - med acklamation. Härefter bifölls utskottets hemställan med 161 röster mot81 för reservation 3 av m, fl, 59 ledamöter avstod från attrösta. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 1985/86:3 omvissa högskolefrågor, 151 (): I utbildningsutskottets betänkande nr 3 tasupp till behandling ett antal högskolefrågor som har aktualiseratsmotionsvägen. De berör en rad skilda ämnen. Utskottet redovisar emellertidriksdagens principiella inställning, och det finns anledning att erinra om den. Det är en upprepning av vad som har sagts vid riksmötena1982/83 och 1984/85. Enligt vad som då framkom finns det tre olika nivåer. Den första nivån är den som har att fatta beslutom. Där ger regeringen bemyndigande att inrätta allmännautbildningslinjer och påbyggnadslinjer till dem. ger riktlinjer försjälva utbildningen när linjerna inrättas. Det är också som gerriktHnjer om när ändringar införs och när linjer upphör. Den andra nivån gäller UHÄ, som har att fastställa de meradetaljerade planerna. Den tredje nivån gäller det lokala planet, därlinjenämnderna har att fastställa lokala planer och kursplaner. Mot denna bakgrund, herr talman, är det uppenbart attutskottet inte har velat bifalla en rad av de motionsyrkanden som finns här.Riksdagen ger sig alltså inte in på detaljfrågorna. Jag vill, herr talman, beröra två aktuella principieHafrågor som är upptagna i reservationerna. Den första gäller en fri och ospärradsektor inom det filosofiska fakultetsområdet. Det är en centermotion av UHaTilländer och som har aktualiserat denna reservation. Detsynsätt som motionärerna har ligger helt i Hnje med det som vi inom moderatasamhngspartiet har förfäktat . Vi har länge efterlyst en fri ochospärrad sektor på det filosofiska området, och vi har länge ifrågasattHnjernas roll - vi liksom också det stora flertalet av alla dem som ärverksamma inom högskole- och universitetsområdet. Därför har det varit lätt föross att i en reservation yrka bifall till motionen. I reservationen erinras om de möjligheter som redan nufinns tHl en förenklad antagning vad gäller de enstaka kurserna. Vår slutsatsblir att man skall låta varje högskola och universitet ta ett direkt ansvar förutbildningen inom de filosofiska fakultetsområdena. Detta förutsätter också ettnytt anslagssystemliksom också ett antagningssystem som formellt bör utformas så att det gynnaren fri och ospärrad sektor. Det förvånar en aning att det finns en särskild center-och folkpartireservation. Folkpartister och centerpartister är uppenbarligeninte beredda att biträda centermotionen. De talar allmänt om att de vill ha enstörre flexibilitet. Friare tillträde till utbildningen på det filosofiskaområdet bör övervägas. Detta vill man ge regeringen till känna. Det finns anledning, herr talman, att efterlysa en klararemarkering från centersidan och från folkpartisidan för en ändring av denuvarande avarterna som vi har på det filosofiska utbildningsområdet. Den andra principieHa fråga som berörs gäller enmellanexamen. När den första forskningspolitiska propositionen lades på riksdagensbord 1978/79 av den dåvarande folkpartiregeringen fanns det iutbildningsutskottet en gemensam center- och moderatreservation till förmån fören centermotion om införande av en särskild mellanexamen eller åtminstone enutredning om problemet. 1982/83 motionerade moderata samhngspartiet om justinförande av en mellanexamen som skulle utgöra en särskild examen och intebara vara en etapp i forskarutbildningen. Denna Hnje har vi konsekventfullföljt. Vi har föreslagit att en ny mellanexamen skulle kunna benämnaslicentiatexamen. Men, invänder man, vi har ju möjlighet att avläggalicentiatexamen. Vi har det på det tekniska området, på det teologiska områdetoch på det filosofiska området. Först kom den naturvetenskapligt-matematiskafil.lic.-examen. Vi har 1985 också fått möjlighet att avlägga fil,Hc,-examen på det humanistiska området. En motsvarande examen inrättadesdessförinnan på det samhällsvetenskapliga området. Gemensamt för alla dessa examina äremellertid att de är etappexamina. Det står i högskoleförordningens 8 kap. 7 a §; "Forskarutbildning skall om det är ändamålsenligt ochmöjligt anordnas så, att utbildningen kan gås igenom i etapper." I de föreskrifter som utfärdats för de ohka licentiatexaminafinns det klart och tydligt understruket, i enlighet med högskoleförordningen,att det är fråga om etappexamina och ingenting annat. Enligt vårt förmenande, och enligt den ståndpunkt vi helatiden har hävdat, är detta inte tillräckligt. Det behövs en mellanexamen mellanden akademiska grundutbildningen och doktorsexamen, en mellanexamen som är heltfristående - en avslutad utbildning, som inte enbart är inriktad på enuniversitets- eller forskarkarriär. Det finns ett klart behov av denna meHanexamenbland ingenjörer, tekniker, administratörer och lärare på gymnasienivå. Sedan är det en helt annan sak, att om man är skickligutformar man naturligtvis en sådan licentiatexamen som både kan utgöra en etappi forskarutbildningen och vara just en fristående examen. Detta bör kunna skeutan alltför stora åthävor. Mot denna bakgrund, herr talman, yrkar jag bifall tillreservationerna 1 och 3, 152LARS (): Den viktigaste stridsfrågan i dettabetänkande rör den fria sektorn, dvs, frågan om det i högskolan skall finnasnågra linjer och kurser som man har rätt att studera på om man uppfyller deallmänna behörighetsvillkoren. Den här debatten har pågått . 1975 avskaffades denfria sektorn första gången, och argumenten har i stort settvarit desamma. Det som har gjort att debatten ändå tHlförts ett visstspänningsmoment har varit att under de här tio åren ändratståndpunkt fyra gånger. Jag vill ändå diskutera de argument som förekommit idebatten. Om inte annat kan jag ju som ny här i kammaren få anlägga en delsynpunkter på dem. I förstone kan det förefalla vara en mycket omvälvande ochlångtgående princip att alla som skulle vilja skulle ha rätt till en plats ihögskolan. Ur den centrala planeringsmyndighetens perspektiv är det också enmycket vederstygglig princip. I sin anslagsframstäUan skriver universitets-och högskoleämbetet att det system som fanns var ettosannolikt generöst system, som mycket kraftigt skulle öka kostnaderna förhögskolan. Jag tror att farhågorna för en mycket dramatisk ökning avtillströmningen till högskolorna, om man införde en fri sektor, är överdrivna.När systemet prövades 1977-1979 behövdes inte så väldiga tillskott. Även omantalet studenter som kommer in tack vare en fri sektor skulle bli relativtstort, rör det sig om ganska billiga utbildningar. Vi har också andra spärrar i systemet.Arbetsmarknadsutsikterna är en sådan spärr, de studiesociala förutsättningarnai då studiemedlens värde gröps ur alltmer är tyvärr också en spärr. Omstudierna på en ospärrad linje i några fall kan vara ett alternativ tillarbetslöshet innebär de inte ur samhällsekonomisk synpunkt någon ökadbelastning. För dem som administrerar utbildningssystemet på högskolankan ett system med fritt tillträde naturligtvis innebära att man ibland, närtillströmningen blir oväntat stor, måste improvisera framlösningar. Men med tanke på att de ämnen som det gäller sällan kräverlaboratorieutrustningar eller andra speciallokaler, tror jag inte heller attdet problemet behöver bli särskilt stort. Vi har från sida varit beredda att ta denågot ökade kostnaderna och riskerna att det uppstår administrativaproblem därför att vi anser att det systemet har så stora både principiella ochpraktiska fördelar. Först och främst är det viktigt att individernas egnapreferenser skall väga tungt när utbildningssystemet, linjerna och kursernadimensioneras. Det är som sagt en överdrift att säga att det system som fanns1977-1979 var osannoHkt generöst, men säg gärna att vi tycker att man skallvara generös mot den individ som vill studera och finner att hans eller hennesönskemål inte råkar stämma med de planeringsramar som myndigheterna i sinallvishet har faststäHt, Att en person vill fördjupa sina kunskaper inom ettvisst område är för oss i sig ett skäl att försöka göra det möjligt, I vissafall, t, ex, när det gäller dyra utbildningar, är det inte alltid möjligt. Mendet skulle vara möjligt i fler fall än utan att det gav upphov till någraorimliga 1985/86:3220 november 1985 Det talas ibland om att en fri sektor skulle ge ökaderisker för att människor utbildas för arbetslöshet. Enligt min mening byggerdet resonemanget på en överdriven tillit till de centralaplaneringsinstansernas förmåga att se in . Resonemanget antyder juatt de som fått plats på en spärrad utbildning på något sätt var garanteradeanställningar direkt efter utbildningens slut, men tyvärr vet vi att det intealls är så. Sannolikt går tusentals studenter på spärrade utbildningarutan att de för den skull kommer att kunna få någon anställning omedelbartefter utbildningens slut. Det är tvärtom mycket som tyder på att studenternasjälva är väl så sensibla och flexibla framtidsbedömare som experterna på UHÄ,Så snart arbetsmarknadsutsikterna för studerande på en linje mörknar, märks enminskad tillströmning av sökande. Tandläkarutbildningen är ettexempel. Det andra argumentet för en fri sektor, förutom respektenför individernas egna preferenser, är att byråkratin kring antagningen skullekunna minskas. På flera linjer och kurser leder en lång ochkomplicerad antagningsprocess fram till att alla sökande får plats. Om mankunde frigöra resurser från antagningssystemet genom att minska byråkratin,skuHe dessa resurser i stället kunna tillföras utbildningen. För studenternavore det mycket värt om de slapp det krångel, de blanketter och det väntande itelefonköer osv. som det nuvarande antagningssystemet för med sig. Som de centerpartister vilka i har väckt enmotion i denna fråga så riktigt påpekar skulle problemen i de flesta fallsannolikt bli mycket små, eftersom det är svårt att fylla fleraav de utbildningar som skulle ligga i en fri sektor. Jag skall villigt medge att frågan om en fri sektor ocksåhar en teknisk dimension, som är komplicerad. Jag är för min del inte säker påatt just det system och den storlek som man valde 1977 skulle vara den bästamodellen . Av det skälet skulle det vara oerhört värdefullt om den översynav dimensionerings- och planeringssystemet som skall komma till stånd kundefå utgå från att det finns en politisk vilja att återinföra ett fritt eller,som vi säger i folkparti- och centerreservationer, "friare"tillträde. Att avbyråkratisera högskolan och erkänna attkunskapsinhämtande har ett värde i sig och inte bara som en yrkesförberedelsevore en viktig förbättring av högskolan. Därför är det glädjande att tanken attsystemet bör förändras mot ett friare tillträde inom delar av högskolan vinnerfler anhängare. Det är positivt att nu närmar sig den ståndpunktsom man intog i en motion 1975 och i ett riksdagsbeslut och att manfjärmar sig från den ståndpunkt som man intog i riksdagsbeslut och 1978, I samband med bytet på utbildningsministerposten sadestatsministern vid presskonferensen att han hade en känsla av att det fanns ettutrymme för att avbyråkratisera högskolan. Jag hoppas verkligen att vi i bredpoHtisk enighet skall kunna genomföra sådana reformer under de närmaste åren.Att öppna vissa linjer och kurser för ett fritt tillträde skulle vara en mycketbra början på en sådan ny väg i den socialdemokratiska poHtiken. Jag hoppasalltså att vi , även om det inte blir eller i morgon, i bred politiskenighet skall kunna genomföra den reform som ett Prot. 1985/86:32 friare tillträde skulle innebära. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 2till utbildningsutskottets betänkande. 153 (); I detta betänkande har sammanförts ett antal viktiga frågor somaktualiserades i motioner under den allmänna motionstiden och som behandlasförst . I många motioner behandlas detaljer i högskolornas verksamhet vilkaär av den art att vi med den nu gällande beslutsordningen inte haft möjlighetatt gå in närmare på dem i utskottsbehandlingen, eftersom de enskildahögskoleenheterna i sådana frågor har självbestämmanderätt. Ettviktigt område som utskottet däremot kommenterar närmare ärjämstäHdhetsfrågorna, som har tagits upp bl. a. i en centermotion. Utskottetredovisar att UHÄ arbetat med ett jämställdhetsprogram och att man nu aviseraten utvärdering av detta. Utskottet understryker också vikten av attjämstäHdhetsfrågorna drivs vidare på ett kraftfullt sätt. Enannan viktig fråga som också har aktualiserats genom en centermotion är den somhar debatterats mest , nämligen frågan om en fri, ospärradsektor. Utskottet anser sig inte vara berett att ta hela det radikala grepp sommotionärerna tänker sig. Man måste nämligen överväga vilka ekonomiska och/ellerkvalitetsmässiga konsekvenser det skulle få om man införde en helt fri,ospärrad sektor. Men självfallet är det viktigt att avbyråkratisera högskolanoch minska det krångel som ibland blir en följd av det linjesystem vi har. ILars anförande kunde vi höra historiens vingslag när han gjorde enanalys av ståndpunkter. Jag viH gärna understryka att det är ganskarimligt att man efter att det linjesystemet har tillämpats under ett årtionde,som det här rör sig om, gör en utvärdering och att man sedan försöker ta varapå det som är bra i systemet och göra sig kvitt de nackdelar som det harskapat, I kommittémotion om högskolefrågor tog vi därför uppförslaget om en utvärdering av linjesystemet och framhöll att denna utvärderingborde leda fram till ett smidigare och mera flexibelt system, i vilket Hnjernafanns kvar men vilket gavs en mera studierådgivande roll på flera områden, Idetta system skulle studenterna få betydligt större möjligheter att självautforma sin studiegång i högskolan. Jag tror att en sådan förändring är ennaturlig följd av de erfarenheter vi har fått av hur linjesystemet harfungerat, nämligen att det har bHvit alltför stelbent ochbyråkratiskt. Som vi ser det är det naturligt och logiskt att försöka kommafram till någonting som är mindre stelbent och mindre byråkratiskt, utan attdärmed göra rent hus med de möjligheter till stöd och vägledning som ettlinjesystem kan skapa. Det är aHtså inte fråga om några radikalafrontförändringar från sida, utan det är fråga om att vi i gammal godcentertradition lär av erfarenheterna och försöker att successivt reformeraockså högskolan. Jag tror att det är viktigt att göra det, gemensamma folkparti- och centerreservationen följer vi nu upp den linjesom uttalade sig för i sin kommittémotion och efterlyser en utvärderingav linjesystemet i syfte att få ett friare system än det vi har . Det är,precis som också underströk, ett mycket viktigt led i arbetetpå att få en mindre byråkratisk högskola. Jag vill med dessa ordyrka bifall till reservation 2, 154 BO (vpk); brukar av och till med stor hettadiskutera kollektivanslutningsfrågor. De borgerliga partiernas engagemangbrukar i första hand gälla kollektivanslutning till pohtiskt parti, I frågan omkollektivanslutning till kyrkan förhåller sig de flesta borgerhga ledamöterganska tysta. Och i fråga om studenternas kollektivanslutning tillstudentkårerna förenas tyvärr borgerliga och socialdemokrater i försvaret fördenna anomali. Vpk är principiell motståndare till kollektivanslutning -under alla omständigheter. Därför upprepar vi nu kravet på att kårobligatorietskall avskaffas för våra studenter. En del av de uppgifter som åvilarstudentkårerna bör övertas av stat och kommun. Andra uppgifter bör ligga påfackliga organisationer. Anslutning till studentkårerna bör ske på frivilligbasis. Hur orimligt det nuvarande systemet fungerar skall jagbelysa med ett konkret exempel. beslöt fullmäktige istudentkåren i - vald av 1 400 röstande medlemmar - att anslå 3 000 kr.till de strejkande brittiska gruvarbetarna. Ett litet fåtal studerande överklagade denna finasolidaritetshandling. Universitets- och högskoleämbetet gav de klagande rättoch rev upp beslutet. Detta visar hur elementära demokratiska principer sätts urspel genom det nuvarande systemet. anser jag visserligen att UHÄ handladeuppåt väggarna fel och att studentkåren också med nuvarande regler har kompetensatt fatta ett sådant beslut som studentkåren gjorde i . Men icke destomindre belyser det inträffade att kårobligatoriet är övermoget och måsteavskaffas. Jag vill i detta sammanhang gärna ställa enfråga kanske speciellt till . Vi är ju gamla studentpolitiker fråndet glada 60-talet, och vi vet ju Htet grand hur det här fungerar. Vad som ärintressant är att faktiskt inte bara de radikala studenterna, vpk-studenter ochandra, instämmer i kravet på att kårobligatoriet skall avskaffas, utan det görockså den moderata studentföreningen. Det skulle vara roligt om andra moderata representanter här i kammaren ville förena sig medvpk-reservationen. Jag yrkar alltså bifall till reservation 4. Kammaren beslöt att förhandHngarnaskulle fortsättas vid morgondagens sammanträde. 25 § Anf.155 : Jag får meddela att på morgondagens föredragningslistauppförs justitieutskottets betänkande 7 främst bland två gånger bordlagdaärenden. 26 § Kammaren åtskildeskl.