prot · G909124 · 1985-12-31 00:00:00 — Vidare handlar vårt program om att undvika onödigt krångeloch begränsa uppgiftslämnandet samt om att slå vakt om näringsfriheten, som utsätts för ständiga attacker, I detta avseende finns det skäl att varasärskilt uppmärksam. Ett system med etableringskontroll i olika skepnader, därpolitiker, myndigheter, ja till och med konkurrenter skall avgöra vilka företagsom behövs och var de skall få finnas, sätter den fria konkurrensen ur spel. Slutligen, herr talman: Den som i våra reservationer letarefter omfattande löften om nya statliga bidrag till småföretagen kommer att blibesviken. Vi tror inte att det är rätt väg att gå. Vi vill i stället generelltförbättra de villkor som våra småföretag lever under. Jag yrkar bifall till de reservationer somfolkpartiet undertecknat. 42ELVING (): Inriktningen av näringspolitiken harbetydelse för hela samhällsutvecklingen. Den påverkar den ekonomiskautvecklingen och strukturen inom näringslivet och därmed människornas vardag,miljö och bosättning. Den påverkar också möjligheterna att uppnå sådana målsättningarsom t, ex, regional balans och sysselsättning i alla delar av vårt land. Prot.1985/86:124 Därför är det inte ointressant hur statens åtgärder inomnäringspolitiken . utformas, jj.. i-i. I det betänkande som vi nudiskuterar tas upp bara en del av de åtgärder som behövsför att skapa en positiv näringslivsutveckling. Det är viktigt att komma ihågatt flera politikområden måste samverka för att åstadkomma ett fungerandenäringsliv. Åtgärder behövs inom skatteområdet, utbildningen och forskningenliksom inom det trafikpolitiska området - för att nu bara nämna några exempel. Samhällets uppgift måste vara att stödja och stimuleratill förnyelse och utveckling av företag - inte att detaljstyra ochcentraldirigera. Enligt uppfattning skall näringspolitikeninriktas på att skapa ett decentraliserat näringsliv med mångfald och med frikonkurrens inom de gränser som en marknadsekonomi med sociala och miljömässigahänsyn ger. Den nuvarande utvecklingen inom näringslivet är inte bra.Den starka koncentration som pågår inom näringslivet skapar klyftor mellanolika företagstyper, mellan ägargrupper och mellan regioner. Det behövs en serie av åtgärder för att förhindra försattkoncentration inom näringslivet. Åtgärderna måste omfatta såväl ägandet somlokaliseringen av olika företag, upplever vi hur det ena småföretaget efter det andraköps upp av storföretag, investmentbolag eller företag där ägarna inte ensfinns inom landets gränser, I vissa fall agerar också statliga företag för attlägga under sig intressanta småföretag som har utvecklingsbara produkter ochaffärsidéer. Denna utveckling mot en fortsatt koncentration ärallvarlig och måste brytas. Men det kan inte ske genom att man - somsocialdemokraterna har gjort - inför löntagarfonder. De kollektivalöntagarfonderna är ett inslag i näringspolitiken som aldrig kanacceptera. Näringslivet är beroende av friskt, riskvilligtkapitaltillskott. Löntagarfonderna har inte inneburit att friskt kapitaltillförts näringslivet, I stället har medlen gått till de tidigare kapitalägarnagenom akfieköp pä börsen. Fondsystemet har också inneburit att småframgångsrika företag - och därmed potentiellt sysselsättningsskapande - hardränerats på kapital, som antingen placerats i statsskulden eller tillförtskapitalintensiva företag, I sådana företag är sysselsättningsökningen pertillförd krona mycket ofta låg. Löntagarfonderna har vidare medverkat till ettökat korsvist ägande och en förstärkt maktkoncentration i näringslivet. Det ären utveckling som vi från sida aldrig kan acceptera. Socialdemokraterna brukar i högtidliga sammanhang tala omatt man vill bryta koncentrationen i näringslivet. Men varför medverkar man dåtill att stärka den koncentration som löntagarfonderna ju faktiskt leder till?Det bör lämpligen socialdemokraternas företrädare i denna debatt klargöra. Socialdemokraterna har - i motsats till - oftapräglats av en övertro på centralistiska och storskaliga lösningar inomnäringslivet. Exemplen på detta är många, och tittar vi i backspegeln kan vi seflera felaktiga satsningar. Inslag som löntagarfonder är bara ett exempel. Det behövs en nyorientering inomnäringspolitiken. Det är dags för regeringen att inse att centralstyrning,storskalighet och nya koncentrationer inte skapar den näringslivsstruktur sombehövs för en posifivnäringsutveckling över hela landet. Småföretagens roll i näringslivet måste uppmärksammasbetydligt mer av regering, riksdag, statliga myndigheter och olikaintresseorganisationer. kommer ofta småföretagen i skuggan av de storaföretagen -1, ex. de som dominerar . Ändå är detsmåföretagen som utgör förutsättningen för att heta näringslivet skall fungera. Omkring en miljon anställda finns i företag medmindre än 200 anställda. Dessa företag har, tillsammans med egenföretagarna, ensärskilt stor betydelse när det gäller möjligheterna att skapa regional ochinomregio-nal balans. Småföretagen är nödvändiga för att åstadkomma en annannäringslivsutveckling än den som präglar regioner som utsätts förfolkomflyttning och avfolkning, I en offensiv och framtidsinriktad närings- ochindustripolitik har småföretagen en strategisk betydelse. De spelar enavgörande roll för möjligheterna att skapa arbete åt människorna och attutveckla industri, service och nya affärsidéer. Frän sida ser vi just småföretagsamhetensom en avgörande resurs för att ta till vara nytänkande och utveckling inomnäringslivet. Jag beklagar att socialdemokraterna inte intar samma ståndpunkt.Och jag beklagar även att socialdemokraterna inte har insett att små ochmedelstora företag är av vital betydelse för utvecklingen av somindustrinafion. Småföretagens roll kan aldrig överskattas, men för att deskall bli den hållfasta länken i näringslivet behövs det åtgärder som är ägnadeatt stimulera till utveckling, inte avveckling, av småföretagen. För det första är småföretagen nyskapande. Utveckling ochkreativitet är utmärkande för de mindre företagen, men då får intelöntagarfonder, byråkrati och ett orimligt skattesystem sätta krokben. För det andra är många orter runt om i landet beroende avde små företagens möjligheter till utveckling. Det är utveckling ochsysselsättning i dessa företag som ger möjlighet till utkomst för mångamänniskor och som också ofta är grunden för den offentliga sektorn. För det tredje är tillkomsten av småföretag ennödvändighet för att vända den negativa utvecklingen inom de bygder som i dagriskerar att avfolkas. De stora företagen kan inte på samma sätt somsmåföretagen skapa en decentraliserad näringslivsstruktur. Det är mot den här bakgrunden som vi från i olikamotioner har lämnat förslag till åtgärder för att skapa en ny inriktning avnäringspolitiken. Vi har exempelvis föreslagit en omfördelning av kostnadernaför de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna till förmån för offensiva närings-och regionalpolitiska satsningar. Denna omfördelning tillsammans med förändradeskatteregler, ökat stöd till utvecklingsfonderna, teknisk forskning ochutveckling m.m. kommer enligt vår mening att ge ett ökat antal arbetstillfälleni småföretagen. Dessutom medverkar den till att förbättra företagsklimatet ilandet. Centernsförslag till åtgärder kan sammanfattas i följande punkter: Vi vill ha sänkt arbetsgivaravgift med 5 procentenheterför egenföretagare och de 15 först anställda i varje företag. Vi vill ha slopadbeskattning av i företag arbetande kapital. Prot.1985/86:124 Vi vill ha fribelopp för egenavgifterna på en inkomst upptill ett basbelopp. eftersom denna ändå inte ärpensionsgrundande. Vi vill ha enklare administrativa regler vid nyföretagande.Vi vill att STU och utvecklingsfonderna skall prioritera småföretagen. Med det anförda yrkar jag bifall till reservationerna2,4,8,9, 10 och 11 i det betänkande som vi nu behandlar. 43JÖRN (vpk): Man kan fråga sig vad det är som avgörindustrins och näringslivets utveckling. Av de borgerliga teoretikerna brukarman få veta att den är beroende av ett fritt spel, av fritt verkandeproduktionsfaktorer. Det som man kallar konsumenternas efterfrågan är dä detsom ytterst styr hela denna process. Detta är nu en alltigenom falskverklighetsbild. Med den tilltagande kapitalkoncentrationen har man fåttinte en efterfrå-gestyrd ekonomi utan en i alltför hög grad utbudsstyrdekonomi. Det är inte resultatet av några djävulska konspirationer från statenoch den offentliga sektorn eller den offentliga byråkratin. Det är i stället ensedan många år automatiskt verkande process i riktning mot att framför allt deprivata storföretagen försöker styra marknaden så mycket som möjligt, försökerupphäva och bekämpa den konkurrens som de i många sammanhang annars ideologisktbekänner sig till. Det är signifikativt för de borgerliga talarna att allmäntklaga över byråkratins stora faror och över centralstyrningen. Man slänger denhär typen av fraser omkring sig för att ge en bild av att det över näringslivetfinns en tung sektor av byråkrater, som försöker skaffa sig makt övernäringslivet. Så är det inte alls. Den statliga administrationens inflytandesom styrande faktor i det ekonomiska livet är ytterst marginellt i . Detfinns kapitalistiska länder där inflytandet är mycket större, t. ex. ,Någon egentlig centralstyrning av näringslivet förekommer över huvud taget intehär i , T, o, m. när det gäller sådana ingrepp och styrningsmekanismersom åtminstone i vissa borgerliga kretsar brukar betraktas som lovvärda,exempelvis regionalpolitiken, måste man säga att administrationens inflytandei hög grad är marginellt. Det är inte alls tillräckligt starkt för att vändaden tendens till koncentration som spontant finns i det ekonomiska livet och iden privata kapitalismen. Det privata näringslivet är dessutom mycket angeläget om,som jag nämnde, att på alla sätt begränsa konkurrensen ochproduktionsfaktorernas fria spel. Det sker dels genom direkta ansträngningar,dels genom automatiskt verkande tendenser i det ekonomiska systemet. Enbartunder 1984 ingicks här i 190 avtal mellan olika företag, som gick ut påatt de skulle begränsa konkurrensen eller skapa olika typer av karteller. Deföretag som ingick i dessa karteller, olika producenter, skulle förbinda sigatt inte konkurrera med varandra: Jag skall inte konkurrera med dig på detområdet och du skall inte konkurrera med mig på det området. Jag förbinder migatt icke göra si eller så. Det finns alltså ett omfattande och växande nät av ingreppi detta produktionsfaktorernas spel, som klart talar för en tendens till privat regleringsekonomi.Hela idealiseringen av den fria konkurrensen är liksom ett högtidstal som manhåller i kammare, men den saknar helt motsvarighet i verkligheten.Tvärtom är näringslivets starkaste strävan just att koncentrera kapital,upphäva konkurrensen, upphäva produktionsfaktorernas fria spel där så ärmöjligt och där man tjänar på det. Det är naturligt att den här typen av administrativa avtalmellan olika företag också skapar en byråkrati. Jag tror att om man gjorde enverklig analys av var byråkratin är som värst, skulle man inte alls finna attden var som värst inom den statliga administrationen. Det skulle vara oerhörtintressant att få en ordentlig genomlysning av den mycket omfattande privatabyråkrati som utvecklas ute i näringslivet. Då skulle man också ta in en analysav effekterna på de fria idéerna, på de personliga initiativen av att man harsådana auktoritära ledningsprinciper, framför allt på de stora företagen. Detär så oerhört svårt för de lägre nivåerna i en stor koncern att nå fram tillsin koncernledning med nya eller avvikande uppfattningar, helt enkelt därföratt hela styrelseskicket i de stora företagen är auktoritärt. Det är en form avdiktatur. Det är ett odemokratiskt styrelseskick. Det är en toppstyrning.Följaktligen utövar det naturligtvis ett starkt hämmande inflytande pånytänkande och nya idéer. Det är en liten krets av mäktiga människor -mäktigamän kan vi väl säga rent ut - som på något sätt håller i alla trådar och somofta inte precis är i den allra mest skapande åldern av en människas liv, utandär makt och stabilitet i maktpositionen i och för sig är viktigare än nyaidéer. En annan sådan här faktor som också tenderar att snedvridade i teorin verkande marknadsmekanismerna är det allt starkare inflytandet inomdet internationella näringslivet av icke kommersiella faktorer, sådant somstyrs av politiska överväganden. Jag tänker speciellt pä de militära behov, somi väldigt hög grad påverkar teknologin och den praktiska applikationen av teknologiskainnovationer. Man kan säga att den teknologiska utvecklingen i ,som indirekt framför allt styrs via , styrs mycket mer av militära hänsyn änav privatekonomiska eller av de tillämpande företagens politik. De är heltenkelt beroende av denna typ av teknologi, som har utvecklats styrd av denmilitära rustningssektorns behov. Nåväl, efter dessa mindre preludier skall jag gå in litetgrand pä vad det är för tendenser som, om man iakttar svenskt näringsliv ,kan sägas varade dominerande. Är det bra tendenser, och - om det inte är bratendenser- kan man göra någonting för att vända dem? En tendens med starkt genomslag är det man kallartransnationalisering, framför allt i form av utflyttning av svenskt kapital ochsvenska företag till andra länder. Denna utflyttning har på ett märkbart sätttilltagit under den socialdemokratiska regeringen. Det har i och för sig inteså mycket att göra med vilken regering vi har, utan det har mer att göra medatt det har varit en fördelaktig konjunktur och att det har ackumulerats mycketkapital. Det har lett till en transnationalisering, dvs. att framför allt destora företagen har byggt upp starka positioner utomlands. Detta påverkarnaturligtvis i hög grad tillväxten här i . Men det medför en annan, på långsikt rätt farlig, tendens.Transnationali-seringen, där de stora koncernerna sprider olika delar av sintillverkning till olikaländer för att sedan kombinera dem till färdiga produkter, leder till att maninom ett land, framför allt då ett mindre land som , tenderar att fåallt fler tomrum i den industriella ekonomin. Man får tomma sektorer, där detinte bedrivs någon fillverkning därför att den är flyttad till ett annat land. Om vi sätter det i kombination med en annan sak, nämligenvad som är det viktigaste i den industriella tekniken i vårt tidsskede, finnervi att det är den ökade betydelsen av att producera hela system, hela storakombinationer. Man gör inte längre enskilda produkter såsom verkstadsmaskiner,verktyg eller sådant, utan man producerar i allt större utsträckning helasystem, hela industrianläggningar, hela trafiksystem osv. Att kunna göra dettapå ett effektivt och bra sätt är en viktig organisatorisk uppgift. Det ärsjälva organiserandet av sammansättningen av systemet som därvidlag är detväsentliga för att konkurrera och nå god effektivitet. För att kunna göra detmåste man helst ha de olika delarna av systemproduktionen nära varandra. Detblir allt svårare och krångligare om vi har tomrum, dvs. att man bara gör ensak i varje land. Det tjänar kanske det privata företaget eller koncernen på -pä kort sikt - men för den nationella ekonomin är det ogynnsamt därför att detskapar beroende och leder i grunden och på lång sikt till ekonomiskineffektivitet, svårighet att hänga med i produktionen av systemen. Det är i den situationen befinner sig , och viskall fatta beslut om att skapa ytterligare tomrum i svenskindustri genom att lägga ned det sista nybyggnadsvarvet för civilahandelsfartyg i landet, ytterligare ett nytt stort tomrum som kommer attförsvåra möjligheten att bygga system. Detta leder också till att man får en kunskap som är meraindelad i fack, i stället för att vara vad den borde i en avancerad industriellekonomi: en kunskap som strävar efter ökad bredd att kombinera olikakunskapsområden med varandra. Lika väl som den materiella tillverkningenbehöver kombineras för att man skall kunna bygga system och nya typer avkomplicerade industriella produkter behöver också kunskapen stimuleras de olikakunskapsfacken emellan. Men har man tomrum och bräscher inom den industriellastrukturen, vilket vi tenderar att få pä grund av transnationalisering, blirockså kunskapen mera fackinriktad, mera begränsad, och det är en nackdel pålång sikt. Vi står också inför en teknologisk omvälvning, som delvisredan har börjat och som har den tendensen att den till skillnad frän tidigareteknologiska omvälvningar har en mycket större förmåga att slå ut mänskligtarbete. Denna nya teknologi - jag tänker nu på mikroelektroniken framför allt-styrs i mycket hög grad till sin utformning och sina tendenser av deninternationella rustningsindustrin. Det är militära behov som i första hand hardrivit fram den. Den skulle kunna tillämpas i andra former om civila behov hadefått styra den, men så är det nu inte, Den civila sektorn har blivit beroendeav de applikationer som den militära har forskat fram och drivit fram. Det ärdär de stora pengarna har funnits. Det är framför allt där forskningsresursernahar funnits. Nåväl, denna koncentration och transnationalisering fårytterligare en effekt, som vi kan se mycket tydligt inför våra ögon . Detär att vissa regioner i landet lämnas åsido och kommer på efterkälken i denutveckling- en.Investeringarna tenderar att koncentreras till några få storstadsregioner,framför allt Stockholms- och och naturligtvis till deintresseområden utomlands där de stora industriella koncernerna i landet ärverksamma, de som blir allt mindre svenska och alltmer transnationella. Det kanleda till en farlig ökning av den regionala obalansen - hela regioner råkar istagnafion och hamnar i ett läge där den kroniska arbetslösheten, specielltbland de unga som växer upp där, blir ett stående socialt problem.som manaldrig riktigt kommer ifrån. Vi har - för att tala med de borgerliga - ingencentralstyrning här i landet som effektivt motverkar denna regionalaavfolkning. Vad kan då sättas emot sådana tendenser för att i ställetbevara allsidigheten, det breda kunnandet, möjligheterna att kombinera olika typerav kompetens i tillverkning och i kunnande så att man kan öka effektiviteten iekonomin och forma industrin så att den kan möta den nya tidens krav? Som viser det måste något göras för att här i bygga upp en industriellsektor, som inte är beroende av och underkastad de destruktiva tendenser jaghär har talat om. Vad jag förstår finns det bara en organisatorisk ram inomvilken något sådant kan ske, som kan garantera en sådan grad av frihet ochoberoende, en nationellt självständig industriell utveckling - jag tänker då påen samhällelig ram. Inom en samhällelig ram kan detta å andra sidan ske påolika sätt. Man kan naturligtvis bestämma att staten, regeringen eller någotämbetsverk skall besluta hur en sådan nationellt självständig industrisektorskall byggas upp med hjälp av offentligt kapital, som finns i t, ex,AP-fonderna eller de nya löntagarfonderna. Men dä får vi också verkligen encentraliserad struktur, en struktur som är okänslig. Det är inte säkert att detär särskilt bra. Men man skulle också kunna tänka sig detta samhälleligaindustrialiseringsprogram i en helt annan form. Man skulle kunna tänka sig ensektor där alla som arbetar inom näringslivet verkligen kunde ha ettdemokratiskt inflytande, där man hade avskaffat de auktoritäraledningsprinciperna och där den skapande förmågan hos folket pä verkstadsgolvetoch folket på kontoren togs om hand, där de hade den avgörande makten och kundedelta i besluten, där de kunde tillämpa sina kunskaper och sina erfarenheteroch tillföra detta nationella industrialiseringsprogram dem. Denna nya sektorav nationellt självständig industri skulle som sagt ta vara pä tidens tendenseri stället för att som utarma landet på industriell kompetensgenom transnationaliseringen, den regionala utarmningen och de allt störreluckor i den industriella kompetensen som skapas genom transnationaliseringenoch den överdrivna specialiseringen. De tankarna för kommunisterna fram i en avsina reservationer. Vi är övertygade om den absoluta nödvändigheten av attSverige, om landet vill bevara sin ekonomiska och politiska självständighet,skapar en sådan sektor som är oberoende av de stora transnationella bolagen.Där skulle folkets flertal fortfarande kunna ha ett rimligt inflytande över vadsom händer och sker i ekonomin - det har de inte . De är bara brickor i destora företagens spel. Då skulle man också kunna använda löntagarfonderna, intesom de används nu -för att förstärka det privata näringslivetskoncentrationstenden- 1985/86:12423 april 1986 ser, somkritikerna från med mycket stor rätt påpekat - utan för att bygga uppen demokratiskt styrd industrisektor och näringssektor. Man skulle framför alltkunna använda dem för att styra initiativ och företagsamhet frän denna nyasjälvständiga, nationella, demokratiskt styrda industrisektor till de regionerdär sådana insatser verkligen behövs. Då skulle löntagarfonderna få en annananknytning till människorna ute i regionerna -de skulle inte vara organ somförde pengar bort frän hemorten och regionen utan organ som styrdes avmänniskorna själva och som användes för att bygga upp bygden, för att brytastagnationen och bekämpa arbetslösheten. Låt mig kort kommentera den i sädana här debatter alltvanligare borgerliga propagandan mot vad man kallar offentliga monopol. Dennapropaganda har naturligtvis den bakgrunden att det privata näringslivet,speciellt många storföretag, har intresse för att tränga sig in och göraaffärer när det gäller sådant som kommunen och staten har haftansvaret för. Då förtjänar det att erinras om, att när det i i fråga ombl. a. skolan, socialpolitiken och gatu- och vägväsendet har blivit ettoffentligt ansvar, ett samhälleligt ansvar, har orsaken varit just den att manhar insett att det finns en mängd saker i ett civiliserat och kultiveratsamhälle som icke kan bedrivas på bara kommersiell basis för att man skall fåstörsta möjliga vinst. Det finns faktiskt verksamheter som måste skötas pågrundval av en högre form av ansvar. När de borgerliga säger att de villavskaffa de offentliga monopolen är att märka att de borgerliga ju inte allsvill bryta någon maktkoncentration. Tvärtom vill de borgerliga minska folketsmakt. Låt oss tänka efter hur det förhåller sig inom t. ex. denkommunala sektorn. Vad är det som är så viktigt med de kommunalaverksamheterna? Jo, först och främst har vi någonting som kallasoffentlighetsprincipen, dvs. medborgarna är av grundlag garanteradefull insikt i vad som händer. De har rätt att fä på bordet handlingar om beslutsom har fattats rörande den offentliga sektorn och de kommunala verksamheterna.Det finns en insyn och en medborgerlig kontroll från massmediernas och vanligamedborgares sida, vilket icke finns inom det privata näringslivet. ex. att man har blivit orättvist behandlad genom ett kommunalt beslut, harman rätt att överklaga och få saken prövad i högre instans. Man har enrättsgaranti, och i sista hand kan man gå till justitieombudsmanoch begära att JO granskar om de offentliga tjänstemännen har handlat rätt.Detta är viktiga medborgerliga och demokratiska rättigheter, men den dagen viöverför någon del av eller annan samhällelig sektor till privataaffärsföretag, är det slut med den typen av demokratiska fri- och rättigheter.Då gäller ingen offentlighetsprincip, dä gäller bara hemlighetsmakeriet ochden stängda dörren. Då finns det ingen medborgerlig insyn, ingen rätt attöverklaga ett orättvist beslut, då sitter man i saxen, då har man avskaffat dedemokratiska och medborgerliga fri- och rättigheterna inom en viktigsamhällssektor. Det är intressant att konstatera med vilken frenesi deborgerliga partierna i de yttersta av driver just denna tes, sominnebär ett angrepp pä demokratin och ett minskande av de demokratiska fri- ochrättigheterna, detta i då allt fler faktorer talar för att de mångamänniskorna nu äntligen måste utsträcka sitt demokratiska inflytande icke baraöver den politiskasektorn utan också, äntligen, över den ekonomiska - såsom Prot. 1985/86:124 arbetarrörelsens pionjärer en gäng tänkte,