prot · G90993 · 1985-12-31 00:00:00 — För övrigt tänker jag inte kommentera frågorna omprocentsiffrorna i opinionerna. Jag tycker att verkligheten skall fä tala i detlånga loppet, och jag är full av tillförsikt, Bo Södersfen. Det finns varaktigaoch långsiktiga problem här i landet som inte kan lösas med mera kapitalismeller undfallenhef mot kapitalet. Det mäste till en socialisfisk utveckling,och jag tycker att vårt parti är utomordentligt väl skickat att delta i denutvecklingen. 22 BO () replik: Herr falmani Först några ord till iHallstahammar. Jag tycker inte att det är någon större mening med att härförsöka käbbla om siffror i budgetberäkningar hit eller dit. Men det ärofrånkomligen så, att vpk dels vill ha ökade löner, dels'vill ha en kraftigtexpanderande offenflig sektor. Ni vill praktiskt taget inte ha några som helstbesparingar. Det gär inte att komma ifrån aft ni för en rent populistisk linje,som skulle få katastrofala följder för svensk ekonomi och svenska löntagare omden sattes i sjön. kan naturligtvis infe förneka att det ärunder socialdemokratisk ledning som har avreglerat den svenskakreditmarknaden. Detta med valutareglering är intressant. Danmarkavskaffade sin valutareglering, trodde att det skulle gä fint och körde på.Man fick ett underskott i sin bytesbalans på . Det ärfullständigt korrekt, som säger, att man finansierade det hela med attsälja kronoobligationer fill tyskar för 30 miljarder, som innebar ett visstpositivt kapitalinflöde. Men det är ändå en oerhört farlig politik - det år densom har lett fill aft man nu måste föra en mycket hård åtstramningspolifik medkraftig höjning av moms och punktskatt. Det var därför som statsministerSchluter tvangs ombilda sin regering. Det allra mest intressanta i dennadebatt är borgerlighetens samlade tystnad. var mycket debattgladnyss. men nu tycks han ha drabbats av tunghäfta. Det mest centrala som har hänti den internationella ekonomin, nämligen dollarfallef och de sjunkandeoljepriserna, samt vilka ekonomisk-politiska konsekvenser som bör utlösas av desjunkande oljepriserna har och de andra företrädarna förborgerligheten infe ett ord att säga om. Anf.23 () replik: Det intressanta med fallet och detsom kan vara till vägledning för oss är att man där har satt i gång en snabbtillväxt som har gett en stor import, som har lett till ett underskott ibytesbalansen. densituationen genom en upplåning utomlands, som har kunnat genomföras med ettsjunkande ränteläge. Man hargjort det genom att öppna möjligheter förvalufautlänningar att köpa danska obligationer. När regeringen tog över från 1982 var den danska räntenivån pä statsobligationer . är dennere under hälften av detta och även under den svenska räntenivån. En orsak äralltså avvecklingen av valufaregleringen, och en annan är aft tillhördet europeiska monetära systemet. Defta gör att omvärlden kan ha förtroende förden danska politiken - man vet att det i infe kan genomföraskonkurrensdevalveringar i samma syfte som i utan att manklarar det trots svårigheterna i dansk ekonomi. Detta är av så stort intresse att infe baramekaniskt, därför att det är en borgerlig regering som genomför detta i ensituafion som mycket liknar den svenska, skall avfärda det och säga att det ärfarligt. Visst kan det vara farligt, nämligen om man inte har förstånd attsköta sin ekonomiska polifik. Men det är precis lika farligt för . 1 ochmed att vi har åtagit oss att hälla en fast valutakurs har vi också ålagt ossaff inte föra en avvikande ekonomisk politik, som skulle betyda t. ex. ensnabbare kostnadsutveckling i än i omvärlden. Det är vi som har dessabekymmer, inte . sade aff vi infe hade uppehållit oss mycketvid den förändrade situafion som oljeprisfallef medför. Jag var inne pä deträtt mycket i mitt anförande, men jag skall säga ytterligare något. Man kan infe, som finansministern gjorde i gär, tafillintäkf att och överväger eller redan har genomförthöjningar av oljeskatten för att vi prompt skall göra det här i . Detviktiga för oss är vad som sker i de stora länderna - i Storbritannien.Västtyskland och . Där finns inga tecken på att man skall höja oljeskaften.När vi då gör det innebär det att vi frivilligt tar på oss en kostnadsfördyringför vårt näringsliv. Vill man höja oljeskatten av energipolitiska skäl - inteför att finansiera barnbidrag eller vad det kan vara-måste man av kostnadshänsyn se till att sänka någon annan skaft som drabbar produktionen, sä att viinte försätter oss i ett sämre konkurrensläge gentemot omvärlden. 24HANS i (vpk) replik; Jagskall inte säga sä mycket, men jag skullegärna vilja att förde ner debatten på en strikt saklig nivå ochbedömde vad jag har sagt och vad som finns i våra motioner. Vi har faktiskt kritiserat inflafionsteorin såsom denframförs av SAF, borgerliga krafter och fill viss del även av regeringen ochsagt aft andra saker än lönerna har stor betydelse. Det har lagts framundersökningar som t. o. m. visar att vinstutvecklingen har haft en avgörandebetydelse vad gäller inflationsutvecklingen . Vid sidan av det har vi sagt aft det behövs en jämnlöneutveckling för de anställda. De skall fä del av det samladeproduktionsvärde som de är med och skapar. Det är bra för statens finanser,därför att skatter och inkomster ökar. Man fär den vägen möjlighet aft skyddaoch kanske också utveckla den offentliga sektorn. Sedan harvi sagt aft det måste tillföras ytterligare medel för att utveckla denoffentliga sektorn, för den har oerhört stor betydelse när det gäller aff skapanya jobb och rättvis fördelning. De förslag som parti nu läggerfram, som undan för undan begränsar den offentliga sektorns inkomster på effmycket starkt sätt, kommer oavsett vad ni säger i ord och oavsett vad niskriver i era handlingar att försämra möjligheten att behålla den offenfligasektorns kvalitet. Det kommer att bädda för en privatisering, kanske ensönderdelning och en utförsäljning av delar av den offentliga sektorn. Det ärden alternativa utvecklingen till den jag förespråkar. Då tycker jag att denutveckling som vpk föreslår i sina motioner och som jag nämnt i mitt anförandeär bra mycket bättre. 25 BO () replik: i vill dels hakraftigt ökade löner, dels ha mer resurser till den offentliga sektorn. Det härvore utmärkt, bara vi hade råd med det. Det har vi infe. Det är inte någonegendomlig puritanism eller konstighef som gör att vi föreslär besparingar förkommunerna. Det är enbart därför att vi har ärvt en ekonomi som är i kraftigobalans och för aft vi måste fä ned budgetunderskottet. Det var allt jag sade;aft vpk:s politik infe är förenlig med en sanering av budgefunderskotfef, ensanering av den svenska ekonomin. försöker säga aft en valufareglering inte ärsärskilt farlig. Men han kan aldrig komma runt följande grundläggande faktum.Vi har en privat utlandsskuld på 150 miljarder. Öppnar vi alla dörrar kan denåterbetalas pä mycket kort fid. Då hamnar vi i en situation som skulle varafullständigt ohållbar för den svenska ekonomin. Vi skulle säkert också pä kortsikt, precis som danskarna, kunna sälja svenska kronoobligationer och fä ettkortsikfigt kapitalinflöde. Det är bara det aft kontrollen över följderna avvär egen ekonomiska polifik minskar. Det här är mycket mer komplicerat än vadLars vill försöka göra det till. När ni själva saft iregeringsställning gjorde ni inte ett dugg för att avskaffa valutaregleringen. Men den stora svära frågan, som enbart undviker,är: Vad skall vi göra med effekterna av de fallande oljepriserna? Skall vi baralåta dem gå vidare till konsumenterna för att blomma ut i en ökad privatkonsumtion? Eller skall vi använda detta gyllene fillfälle till att dra in,infe allt, men kanske något i alla fall för att därigenom bidra till att pä detmest smärtfria sätt som tänkas kan försöka fä ned budgetunderskottet och återfåbalansen i den svenska ekonomin? Det tiger de borgerliga om. Jag fär numeddela aft anslag har uppsatts om kvällsplenum. Vi skall diskutera landets ekonomi iskuggan av en stor sorg, en smärtsam förlust. Många människor frågar sigoroligt hur defta kommer att påverka vär ekonomiska politik, vad som kommeratt hända. Lät mig försöka ge ett besked till alla som ställer dessafrågor. Jag vill göra det genom att till en början hänvisa till vad när han valdes fill socialdemokratins ordförande. "För oerhört mänga människor i det här landetrepresenterar partiet en trygghet. Kanske ibland lite grämelerad och vardaglig.Men med en fasthet i grundvärderingarna och i det praktiska handlandet somskapat förtroende. Detta förtroende och denna trygghet är helt enkelt en vikfigdel av mänga människors tillvaro. Partiefs politik kan därför i sina huvudlinjer intekännetecknas av tvära kast. Det kräver redan respekten för de människor somgivit partiet sitt stöd. Den mäste vara ett flöde som binder samman medframtiden. Pä den vägen ska vi fortsätta." Det är så också . Men i som denna äransvaret icke blott socialdemokratins. Vi upplever just nu hur mycket det ärsom förenar oss över partipolitiska strider, över skilda intressen iskattepolitiken och avtalsrörelsen. Vi känner alla att vi delar större värdensom oväntat och brutalt kan sättas på spel. Ansvaret vilar därför på oss alla. På regeringen,oppositionen, moderata samlingspartiet, , ochvänsterpartiet kommunisterna. På arbetsmarknadens parter. ,, och . Pä var och en av oss. Det vore också bra om vi kunde vara litet mindrerättfärdiga och litet mindre säkra pä vår sak. Ingen av oss har till alla delarrätt. Alla gör fel. Här sitter inget parfi, här finns ingenorganisation, som äger den absoluta sanningen eller den absoluta rätten, ingensom kan göra anspråk på aft resten av nationen eller resten av arbetsmarknadenskall underordna sig det ena eller andra särintresset. varje parti och varje organisation inse att hur storoch stark man än må vara, hur stora resurser man än har, hur hängiven man än äri sin egen uppfattning, sä representerar man ändå blott en del av nationen, denmå vara stor eller liten, som helhet är vi alla tillsammantagna. Det ärden helheten som borde komma till uttryck också i arbete. En stark ekonomi med hög sysselsättning, lågaprisstegringar och balans i utrikesaffärerna utgör en nödvändig grund för atthävda de värden, som det demokratiska välfärdssamhället representerar. Inriktningen av den ekonomiska politiken ligger därförfast. Den tredje vägens ekonomiska politik har visat sig vara framgångsrik ochmåste fullföljas. De ekonomiska obalanserna har visserligen minskat väsentligt,men de har inte försvunnit. Det är regeringens fasta föresats aft fortsätta päden inslagna vägen för aff uppnå balans i den svenska ekonomin vid fullsysselsättning och god tillväxt. som ligger framför oss är de ekonomiskautsikterna nu i flera viktiga avseenden gynnsammare än när finansplanenpresenterades . De sjunkande oljepriserna och nedgången idollarkursen medför aft prognoserna för tillväxten i industriländerna kanrevideras upp. Även för den svenska ekonomin har den gynnsammareinternationella utvecklingen positiva effekter. De sjunkande oljepriserna bör,om de blir bestående, medföra aff vi kan komma aff registrera ett överskott påbytesbalansen . Inflationen bör också bli väsentligt lägre än vi räknademed när finansplanen skrevs . Sysselsättningsläget är generellt sett gott - i februarilåg arbetslösheten på en lägre nivå än vid motsvarande fid , ochefterfrågan på arbetskraft tycks hålla i sig. finns det mångaområden i landet där arbetslösheten är oroande hög. Men det finns bara en vägatt komma till rätta med de regionala problemen pä arbetsmarknaden: att vioförtrutet arbetar för större tillväxt i hela samhällsekonomin. Den lägre internationella inflationen skärper kravet päaff vi förmår att hålla vår egen pris- och kostnadsutveckling i schack, I viktigakonkurrentländer som och pekar nuprognoserna pä en inflation i är och nästa är. För OECD-området somhelhet ser prisstegringarna ut att komma ned till , Vad gäller vår egen prisutveckling uttalade jag ifinansplanen att det borde vara möjligt att komma ned i en inflation på . Den utveckling som därefter har noterats för oljepriser och dollarkursgör det motiverat att revidera den prognosen till . Jag noterade att sade att konsumentprisindexi januari steg , Jag kan upplysa om att enligt vad jag är underrättad omhar prisnivån legat stilla, I finansplanen redovisade jag också det löneantagande somlåg fill grund för prognoserna. Eftersom det inte fanns några nya löneavtalutgick jag beräkningsmässigt frän de effekter som följer av redan slutna avtaloch en viss löneglidning , Beräknat på det sättet innebär det attlönerna kan väntas stiga med i genomsnitt i är. Den revidering avprisprognosen som det nu är rimligt att göra leder till slutsatsen att det börbli en icke oväsentlig reallöneökning för löntagarna i är redan vid enlönehöjning på i genomsnitt . Med den löneökningstakfen bör vi också efterde förändringar som har skett av valutakurserna i stort seff kunna bevarakonkurrenskraften i vår indusfri. De borgerliga talarna i den här debatten tycks också deanse aft det gär bättre för , Man utgårfrånaft vi kommer aff faen bättretillväxt, lägre inflation och lägre budgetunderskott. Men man beskriver det påett litet lustigt sätt: Ingenfing av det som händer i och sominnebär förbättringar är resultatet av vad vi har gjort själva - allting är ettresultat av vad som händer i vår omvärld. angreps jag mycket hårt av samma talareför aft dollarkursen steg, för att det säg ut som om den internationellakonjunkturen skulle svikta och läget på arbetsmarknaden därmed försämras. Dengången värdet alltså regeringens fel att dollarkursen steg och inflationenökade, aft den internationella konjunkturen säg uf att gå ned och därmedhota'vår sysselsättning. Man kan bara beklaga att det finns så litetutrymme för generositet i den politiska debatten, I regeringens ekonomisk-politiska strategi spelarbudgetpolitiken en central roll, Budgetsaldots utveckling är naturligtvis intenågot mäl i sig. Dess betydelse ligger i de konsekvenser för tillväxt,sysselsättning, inflation, ränteläge och kapitalbildning som en viss utvecklingav saldof leder fill. Under en rad år utmärktes vår ekonomi av en betydandebrist på sparande,, som fog sig uttryck i fallande investeringar och ökatunderskott i ufrikesaffä- Eftersom sparandet minskat mest viabudgetunderskottet måste det ökas i första hand genom att detta underskottfortsätter aft gä ned. Det är bara på det sättet som det nödvändiga utrymmetkan skapas för att öka investeringarna, reparera bytesbalansen och fä utrymmeför höjda reallöner, Defta är motiven för den budgetpolitik som regeringenfört. Den har också lett till att underskottet minskat väsenfligt. Räknat somandel av bruttonationalprodukten har det statliga budgetunderskottetreducerats från /innevarande budgetår. Detförslag till budget /87 som regeringen lade fram innebär attunderskottet skulle gå ned ytterligare till nivån , Dessa resultat har nätts pä tre vägar. Den ökadeekonomiska tillväxten fill följd av bättre konkurrenskraft och livligarevärldshandel , ett skattetryck som hållits i stort sett oförändratsamt ett träget gnetande och sparande på utgiftssidan. hävdas det att några egentliga ansträngningar infegjorts för att bringa utgiftsutvecklingen under kontroll. Det är riktigt att viinte gjort de dramatiska, och enligt vär mening bäde onödiga och orättvisa,ingrepp i välfärdssystemet som stundom föreslagits. Men likväl har trenden förde statliga utgifterna brutits pä eff mycket påtagligt sätt under senare är. Destatliga utgifterna exkl, räntor minskar realt sett med i genomsnitt perär /83 -1986/87, att jämföra med en ökning på per årunder den närmast föregående fyraärsperioden. De senaste årens för många överraskande framgångsrikabudgetpolitik, som successivt fört oss bort från det stafsfinansiellaperspektiv som bara säg närmast okontrollerbarf ut, färemellertid inte leda fill aft vi nu förlorar de mera långsiktiga målen ursikte. Dessa kräver att budgetpolitiken förs vidare med samma konsekvens ochfasthet som gett de positiva resultat vi har uppnått, I annat fall skulle pånytt den kapitalbildning hotas som är nödvändig för den ekonomiska fillväxten.Och på kort sikt skulle det bli svårt eller omöjligt att fortsätta att pressaner räntan till mera normala nivåer. Följderna för tillväxten, inflationen ochframför allt sysselsättningen skulle bli klart negafiva. Utöver dessa skäl för en fortsatt stram budgetpolitikkräver även fördelningshänsyn att budgetpolitiken förblir stram. Sedan mittenav har reallönernas andel av resursutrymmet i vårt land pressatstillbaka kraftigt. Det är först som dennautveckling hejdats och vänts i en uppgång. Det var därför högst naturligt inte minst på löntagarhåll prioriterade en utveckling med ökade reallöneroch ökad konsumtion, när avvägningen mellan privat och offenflig konsumtiondiskuterades i samband med långtidsutredning. Regeringen och en stor del av anslöt sig tilldenna bedömning i den behandlade proposifionen om den ekonomiskapolifiken på medelfristig sikt. Som riktmärke angavs då att den offentligakonsumtionen borde öka per är under resten av 1980-falet. Därvidskulle den stafliga konsumtionen minska i volym och denkommunala öka . Det är i defta sammanhang värt att notera attlöntagarorganisationerna i årets avtalsrörelse lägger stor vikt vid att man iår uppnår en ökning av medlemmarnas realinkomst efter skatt. sänkningarnaunder är defta också fullt naturligt. Men det ställer upp mycketklara restriktioner för den förda budgetpolitiken, om det samhällsekonomiskautrymmet inte skall överintecknas. Ett studium av oppositionspartiernas budgetförslag ger vidhanden att denna inriktning av budgetpolitiken har ett betydande stöd här iriksdagen. Visserligen finns det skillnader i de enskilda partiernasinställning till hur den erforderliga stramheten skall åstadkommas och hurlångt den skall sträcka sig. Jag vill därför uttrycka förhoppningen att detskall bli möjligt att skapa majoriteter i de olika sakfrågorna, somsäkerställer att den stramhet som karakteriserar budgetförslaget inte gårförlorad i riksdagsbehandlingen. Enligt regeringens uppfattning är det avavgörande vikt aft finansutskottets riktlinjer för budgetpolitiken följs. Detta innebär att om man i något av utskottanser att ett regeringsförslag om utgiffsbegränsningar inte bör genomföras, såmåste utskottet finna andra former för att spara på utgiftssidan. För våra möjligheter att nå balans isamhällsekonomin och skapa utrymme för höjda reallöner spelar denkommunala ekonomins utveckling en avgörande roll. Kommunsektorns inkomster kommer aft öka kraftigt nästa är- . Tillsammans med låga kostnadsökningar ger detta kommunerna generelltsett ett mycket gott finansiellt läge . Allt tyder på att defta kommeratt i huvudsak bestå också . Det var mot den bakgrunden som regeringen i åretsbudgetproposition föreslog ett antal åtgärder för aft begränsa ökningen avstatens bidrag till ett antal kommunala verksamheter. Syftet med dessa förslagär infe att den kommunala verksamheten på de berörda områdena skall skäras ner.Regeringens uppfattning är att kommuner och landsting generellt sett hartillräckliga finansiella resurser för att klara en fortsatt service på enkvalitativt god nivå. Däremot bör tillväxten av den kommunala konsumtionenbegränsas i enlighet med vad jag sagt och beslutat, omutrymme skall finnas för höjda reallöner. Jag har noterat att de borgerliga partierna i singemensamma reservation till finansutskottets betänkande vill gå 3 å 4 miljarderkronor längre i indragningar från kommuner och landsting än vad regeringenföreslagit. 1 budgetpropositionens finansplan gav även regeringen besked om attytterligare ätgärder kunde väntas, som påverkar kommunernas finansiella läge. I gär presenterade regeringen sina förslag om enskattereform . Jag skall återkomma till denna reform. Men idetta sammanhang bör noteras att den innebär ett skattebortfall för kommunernamed ca 4 miljarder sammanlagt . Regeringen har tidigare meddelat att det infe blir möjligtatt i vår lägga fram försk g om reformering av systemet för kommunalskatteutjämning. Däremot kommer förslag i kompletteringspropositionen om hurkostnadsökningen för det existerande systemet skall finansieras och omfortsatt utjämning av de mest extrema skillnaderna i den kommunalautdebiteringen. Avsikten är aft förslag om eff reformerat system förskatteufjämning skall kunna föreläggas . Enligt debedömningar som kan göras kommer kommunsektorn totalt sett attha ett finansiellt överskott är 1987. troligen också , även med hänsyntagen till det inkomstbortfall som skattereformen leder till. Men det sfärockså klart att det finansiella läget varierar ganska kraftigt mellan enskildakommuner och landsting. Eftersom det inte är regeringens uppfattning att statengenom sina åtgärder skall tvinga kommunerna till vare sig skatfehöjninglareller drastiska nedskärningar av verksamheten, kommer vi att ikompletteringsproposifio-nen föreslå en kraftig ökning av medlen för extraskatteufjämning, så att kommuner och landsting med finansiella svårigheter kanfå stöd. Dessutom kommer regeringen att ge kommuner och landsting i sädanasituationer möjlighet aft få loss de pengar som är frysta på s. k.likviditetskonton i . hade vi här i en särskilddebatt om välfärdens fördelning i . Vi var då ganska eniga om att deekonomiska klyftorna ökat i och aft det bl. a. inneburit att effväxande antal människor inte när upp till en skälig levnadsstandard, samtidigtsom en annan grupp kunnat kraftigt berika sig på den ekonomiska kris vi harhaft. En större överföring till barnfamiljerna och höjda realinkomster för debreda folkgrupperna krävdes allmänt för att minska dessa orättvisor. Regeringen lade i går fram tre propositioner som har ettsådant syfte. Vi föreslår en ny, kraftig höjning av barnbidragen och enomfattande skattereform, som innebär påtagliga skattesänkningar i allainkomstlägen . Skattereformen innebär också att löftetom högst marginalskatt för av inkomsttagarna bör kunna infrias.Reformen är dessutom uppbyggd så, aft den leder till väsentliga förenklingar avvårt skaftesystem. De krav som ställs pä skattesystemet är stora och iblandmotstridiga. Man kräver aft det skall förändras bäde till gagn för de lägreinkomsttagarna och fill lättnader av marginalskatterna för högre inkomster. Detförslag regeringen lägger fram har inriktats på aft nå båda dessa resultat. Enbetydelsefull effekt av skattereformen är således att det vid rimligaantaganden om den ekonomiska utvecklingen i stort blir möjligt att ökareallönerna efter skaft med både 1987 och 1988 för praktiskttaget alla löntagare. kommer marginalskatterna att sänkas i de flestainkomstlägen. Detta har uppnåtts genom att en stor del avskaftesänkningen sker genom sänkt kommunalskatt. Det ger alla inkomsttagare enpåtaglig skatfeläffnad. Den statliga inkomstskatten sänks också, ochskafteskalan förenklas kraftigt. Den får endast fyra mycket breda skafteklassermot fio klasser. Vid en utdebitering på . och upp fill . Denhögsta marginalskatten blir i fortsättningen . De förslag regeringen presenterade i går innebär enöverföring till barnfamiljerna via höjda barnbidrag och studiebidrag på 2,5miljarder kronor. Genom skattereformen sänks inkomstskatterna med 6,3miljarder, varav ca 2,5 miljarder utgör en real sänkning av skaftenivån, sedanhänsyn tagits fill inflafionen. Eftersom skattereformen sker över två är iungefär lika stora steg, medan barnbidrag etc. höjs , tillförssvenska folket således näsfan 4 miljarder i ökad real köpkraft . För att minska de sfatsfinansiella och realekonomiskaeffekterna av denna köpkraftsförstärkning föresläs också vissa skattehöjningar:höjd skatt på olja och en fördubbling av omsättningsskaften på aktier. Höjningen av oljeskatfen är ändå främst mofiverad avenergipolitiska skäl. Om priset på råolja, som legat kringeller t. o. m. per fat, skulle stabiliseras på nivån 20 dollarper fat, kan priset på eldningsolja i beräknas falla med ca . har tidigare i sina energipolitiska beslututtalat att den avser att hålla det reala oljepriset uppe, om nödvändigt genomhöjd oljeskatf.