prot · G90972 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag menar att den grundläggande skillnaden mellan de nyliberalaidéerna och de socialdemokratiska värderingarna är synen på välfärdspolitikenoch hur den skall organiseras. Det är synen på den offentliga sektorn, synen på degemensamma ansträngningarna för att lösa problemen, skapa social utjämning isamhället, skapa ökad rättvisa. Jag lade mycket noga märke till att i framstod skattetrycket och den offentliga verksamhetenenbart som en belastning. Detta är rätt häpnadsväckande, eftersom vi ju alla ärså starkt medvetna om att hela den offentliga verksamheten egentligen är en endastor solidaritetshandling oss alla emellan för livets olika skeden och för deolika grupper som råkar illa ut. Till Margö vill jag bara säga att löftet omdelpensioneringen står kvar. Löftet var att förbättringen skall ske undervalperioden, och den har just inletts. Sedan vill jag inte gå in på de olika insatserna förbarnfamiljerna. Har vi nu ett tillfälle att tillsammans överlägga i lugnaformer, så tycker jag att vi också skall göra det och inte låsa fast oss i deolika ståndpunkter som vi har. Jag ser fram emot att få föra dessa diskussionernär vi ses allesammans . Då får vi se vad vi kan komma fram till.Jag tror att om vi släpper en del av de låsningar och den prestige vi har. såskall vi kunna enas om en del grundsatser inom familjepolitikens område som kanvara utvecklande. Om de sedan inte kan slå igenom , så kan de i varjefall vara utvecklande -det är min övertygelse. 91 Förstevice talman () replik: Herr talman! Den offentliga sektornär våra gemensamma ansträngningar för att lösa problemen, säger statsrådetLindqvist. Självfallet är det så. och självfallet måste våra gemensammaansträngningar då inriktas på att lösa de problem som är allvarliga. Resursernamåste inriktas på de mest behövande. Visst är det sä. att skattetrycket inteenbart är en belastning. Jag har aldrig påstått att det bara skulle vara enbelastning. Men jag lade ner en hel del möda på att försöka visa att växandedelar av de offentliga utgifterna går till sådan subventionerad service som iförsta hand kommer väletablerade, välutbildade, välavlönade till godo, och detkallar jag icke för en solidarisk handling. Vi behöver höga skatter - visst behöver vi det. Men dåskall de inriktas i första hand på de mest angelägna ändamålen, inte på - somtyvärr ofta blir fallet - dem som kanske har förmågan att skrika högst. När det gäller de borgerliga åren vill jag lägga tillnågra exempel, utöver vad anförde. Föräldraförsäkringen, BengtLindqvist, utvidgades från . Det var minsann ingen urholkning . Det var en realförbättring för de sämre ställda på . Vi införde flerbarnstilläggen,som har betytt mycket för flerbarnsfamiljerna och som socialdemokraterna i dagglädjande nog äntligen är med på. Låt oss komma ihåg att vi under de borgerliga årendrabbades av en höjning av oljenotan på . Självfallet hadedet djupgående konsekvenser för det enskilda hushållets standard och förfolkhushållet i dess helhet. När det gäller inkomstbortfallsprincipen som grund förföräldraförsäkringen vill jag säga: Tänk om, ! Se litet närmarepå hur föräldraförsäkringen slår och vilka enorma orättvisor som skulleinrymmas om man byggde vidare på denna princip. Jag sade att beloppen skullekunna variera . för ett enda barn. Och det kanmånga gånger vara slumpen som avgör om man får det ena eller det andra. Om enförälder som stannar hemma får ett nytt barn inom , dåutgår samma föräldrapenning sorn för det första barnet. Skulle barnet däremotfödas , erhåller man bara garantibeloppet. Och det finns tusensådana exempel att dra fram och visa. Oändligt mycket rättvisare och bättre ärdet att i stället bygga på en vårdnadsersättning som ger alla familjer likamöjligheter. 92DANIEL TARSCHYS (fp) replik: Jag beskrev de borgerliga åren som ensocialpolitisk blomstringsperiod och då välfärdssamhället effektivtförsvarades. sade att han trodde att många inte kände igen sigi den beskrivningen. Nej, det tror jag det, som ni har gått på och gettfelaktiga beskrivningar av utvecklingen! Om man tittar på vad som verkligen hände, finner man attunder den här perioden försvarades välfärdssamhället effektivt. Under den härperioden fick pensionärerna högre levnadsstandard, inga fyraprocentigaurholkningar. fördubblade vi antalet platser ibarnomsorgen. Vi byggde ut föräldraförsäkringen kraftigt, som IngegerdTroedsson just sade. Vi gjorde en massa olika reformer, över hela detsocialpolitiska fältet. Jag skulle vilja påstå att reformtakten var högre underden här perioden än den var tidigare och den har varit . känner självfallet väl till vad som händepå det handikap-politiska området, där reformtakten verkligen var hög under denhär perioden. Det är precis som jag sade alldeles . att under den härperioden av begränsad tillväxt var det inte i de enskilda fickorna som pengarnahamnade. Det var inte de disponibla inkomsterna som ökade, utan det var justden offentliga välfärden som fick den lilla tillväxt som fanns. Det var där vibyggde ut, och det är det ni klagar över när ni säger att realinkomsterna minskade.Det var just solidariteten, välfärden, de principer som /86:72 Lindqvistannars vältaligt talar för, som försvarades . Jag tyckeratt det vore pä tiden att ni erkände detta och slutade med den fullkomligtmissvisande beskrivningen av de borgerliga regeringsåren som en förfallsperiodför välfärdssamhället. Tvärtom, det var en period när välfärdssamhälleteffektivt försvarades. 93 MARGÖ (vpk) replik: Jag konstaterar att det är omöjligt även att få ett besked från regeringen om när den tänker återställadelpensionen. Pengarna finns i fonden, det är vi överens om, men ändå kommerinte regeringen med förslaget. Alltså är det ett annat skäl än pengar som göratt man inte återställer delpensionen, och vilket skäl det är får vi inte redapå. Vi har inte heller fått något besked från regeringen omvilka förslag den har att komma med till förbättringar för barnfamiljerna. Detfanns inte i budgetförslaget, och säger att han inte vill säganågonting förrän han har haft överläggningar med oppositionen. Såvitt jag vet är vpk det enda oppositionspartiet när detgäller fördelningspolitiken. Socialdemokraterna och borgarna är ju ganskaöverens. Ni vill bägge ta pengar från kommunerna. Visserligen tar borgarnanågra miljarder mera. men principen är ni överens om, att kommunerna har godekonomi och kan betala. Borgarna vill sänka arvs-, gävo- ochförmögenhetsskatten, och vad jag förstår är regeringen också inne på detankarna. Vpk är det enda parti som kräver en annan omfördelning avtillgångarna i det här landet. Vi kan inte ställa upp på att man gör en omfördelningbara mellan dem som har barn och dem som inte har barn. Rapporter från socialbyråerna runt om i landet visar attett stort antal nya socialbidragstagare är ensamma människor. Det är inteenbart barnfamiljer som behöver socialhjälp utan också ensamma lågavlönade, ochbland dem finns en hel del frånskilda män med underhållsbidrag. Man har noteratpå socialbyråerna att den gruppen har ökat. Alltså kan man inte bara göra en omfördelning mellanfamiljer utan barn och familjer med barn. Det måste ske en omfördelning fränhögavlönade och kapitalet till förmån för de mindre välbeställda. , vipartier som representerar arbetarrörelsen, igen väcka förhoppningar hos demänniskor som röstade på oss om en rättvis fördelningspolitik! Det är möjligtatt den uppgörelsen är socialdemokratins sista chans att visa att man står förarbetarrörelsens värderingar när det gäller fördelningspolitiken. Jag tvingas uppehålla mig litet vid densocialpolitiska blomstringsperiod som enligt och andra inföllmellan och 1982. Jag hade inte tänkt göra det. Det var den period då arbetslösheten sköt i höjden, då dethistoriskt sett största raset vi någonsin bevittnat inträffade i statensfinanser, ett ras som innebar att praktiskt taget alla kurvor pekade åt felhall. Detta innebar i sig det största hotet mot den svenska välfärden som vinågonsin upplevt i detta land. Bakom detta måste ha legat - utöver de problem som fanns iinledningsskedet med oljekris och sådant - en ideologiskt annorlunda syn påden offentliga sektorns uppgifter. Man hade en strävan att föra över resursertill enskilda människor och försvaga gemensamma insatser genom den offentligasektorn. På slutet av bekände man färg tydligt. Då fick vi seförslag om införande av karensdagar inom sjukförsäkringen, ett förändratbasbelopp för pensionerna som successivt skulle ha urholkat dem. Vi fick enförsämring av arbetslöshetsersättningen, tandvårdsförsäkringen osv. Denna listaskulle jag kunna göra mycket lång, herr talman. Så mycketvar alltså den sociala värd. När det nu gäller förhandlingarna, eller som jag föredraratt säga överläggningarna, eftersom vi inte har formellaförhandlingsmöjligheter, mellan oss och oppositionen , skulle detvara fel av mig att nu presentera förslag från socialdemokratin och regeringen,när vi inte gjort detta i budgeten. Vi menaratt här finns en möjlighet för ossatt slå oss ned vid samma bord och diskutera fram de förbättringar som enligtvår uppfattning bör genomföras. Då bör inte en part. nämligen regeringen, låsaupp sig. Jag tror det är klara fördelar för barnfamiljerna att vi går in idiskussionerna på detta sätt. Jag tror att det gagnar oss både på kort sikt ochjag hoppas på litet om vi kan lösa upp en del av de knutar somfinns i den familjepolitiska debatten och som egentligen har funnits där i merän ett årtionde. Tredje vice talmannen anmälde att förste vice talmanIngegerd och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 95EVERT (): Jag blir litet orolig över den diskussion somförts härpå slutet om överläggningarna närdet gäller barnfamiljerna ochfamiljepolitiken. Den fråga jag tycker att man bör ställa till företrädarna förde olika partierna är: Hur öppna är ni när ni går in i dessa förhandlingar? Omde motioner som framlagts utgör sista budet blir ju dessa överläggningar heltmeningslösa. När vi går in i dessa överläggningar, somsocialministern föredrar att kalla dem, måste det ske med rätt öppna sinnen, såatt vi är beredda att både ge och ta för att komma fram till en förbättring avbarnfamiljernas situation. Denna förbättring är ju enligt allas meningnödvändig. Det är ett par saker jag skulle vilja säga i denna debatt,en direkt övergripande politisk notering. Jag tror inte att jag har varit med om en såöverbalanserad budget som det förslag vi har framför oss . om inte omfunnits. Om inte ordet om funnes, skulle vi kanske ha över 20 sköna miljarderatt röra oss med. De räntor på 71 miljarder som vi måste betala på skulderreducerar nämligen inkomstsidan och gör att det blir ett minus på 49 miljarderi budgeten. Om vi alltså inte hade haft dessa stora räntekostnader - vi vet istort sett hur de har uppstått och under vilken period samt att defortsätteratt öka därför att vi trots allt måste låna till räntorna-skulle viha haft helt andra möjlighetertill en större fördelningspolitisk rättvisa. Det avgörande för socialdemokratisk politik är att bevaravälfärden och arbeta för en rättvis fördelningspolitik. Situationen harfaktiskt varit den att vi under de år som vi varit i regeringsställning fåttklara av en del budgetfrågor. Det ställer särskilda krav på vår politik, somalla vet och förstår. Låginkomsttagarna har förlorat, som upprepats här mångagånger, ungefär en månadslön . Det är mycket pengar för den enskilde.Det resulterar naturligtvis i att det blir fler som söker sig tillsocialnämnderna. Men vad är det vi hör från årets avtalsrörelse? Jo, när LOvill satsa pä en solidarisk lönepolitik och på låginkomsttagarna, då torpederarSAF detta. Vi vet alltså inte om det kan bli en satsning på låginkomsttagarna,som ju måste till för att vi skall klara fördelningspolitiken, eftersom lönenändå är grunden för människornas välstånd. Om löneklyftorna fortsätter att öka,vilket de uppenbarligen gjort, och om man sedan med stor emfas talar om att minskamarginalskatterna, dvs. det som i realiteten handlar om skatt efter bärkraft,dä kan man inte heller korrigera det hela. Hyrorna går upp. När man summerarallt detta är det inte svårt att förstå att klyftorna mellan människorna ökaroch att det kan gä fel när det gäller fördelningspolitiken. Det som vi nu i första hand måste ta itu med ärfamiljepolitiken. En analys av behovet av socialbidrag kommer också att ge ossindikationer på hur vi skall handla framöver. Den första delrapporten frånanalysgruppen skall komma ut . När den ligger på bordetutgår jag ifrån att vi måste ta ett nästa steg för att se hur vi kan klara avdetta att människorna måste gå till få socialbidrag. Jag hade tänkt att också säga något om socialtjänstensmäl. Jag vill, herr talman, understryka hur viktigt det är att socialtjänstensmålparagraf i en kärv ekonomisk situation då vi har många socialbidragstagareverkligen får gälla - respekt för den enskilde, solidaritet och jämlikhet. Detär mål som vi vill starkt understryka. en sak som jag har uppmärksammat både i den härdebatten och tidigare, nämligen den diskrepans som tydligen finns mellan å enasidan kds, och och å andra sidan . När manlyssnade på blev det alldeles klart att när den ena av tvåmakar går ut i arbetslivet finns det så mycket tröskeleffekter att manegentligen inte tjänar på det. Det är vad säger - . Ja, men vad blir det då av diskussionen om att det är såstora orättvisor mellan dem som är hemma hos sina barn och dem som går ut iarbetslivet, när de i själva verket enligt linje förlorar eller ivarje fall inte vinner särskilt mycket på att gå ut? Jag tror att i varje fall på den punkten hargjort oss den tjänsten att tala om för de andra - även om det inte har skettdirekt - att det i själva verket nog är en ganska bra jämställdhet mellan demsom är hemma och dem som går ut i arbetslivet. Det tycker jag i stort sett mankan vara tacksam för. Vad vi vill göra nu är allom bekant. Vi vill bygga utföräldraförsäkringen och bygga ut barnomsorgen och på det viset skapa jämlikheti samhället. Till slut skulle jag också ha velat säga några ord tillMargö , som inte är i kammaren nu men som har frågatsocialministern; 7 protokoll 1985/86:72-73 Varför färvi ingen tidtabell när det gäller delpensionen? Jag vet inte hur mänga gångervi har svarat på den frågan. Den kommer , och den är såvittjag vet inte . 96 () replik: frågade hur öppna vi är när vinu går in i överläggningar om barnfamiljernas ekonomi. Ja, vi kan ju inte tävlai öppenhet med socialdemokraterna. Det går inte, för socialdemokraterna har iflera år inte haft något program för hur de vill stödja barnfamiljernasekonomi. Vi har däremot länge haft ett sådant program. Vi presenterade detförra året , vi presenterade det i valrörelsen och vipresenterar det . Vid inget av dessa tillfällen har socialdemokraterna haftnågot program för vad de vill göra för att förbättra barnfamiljernas ekonomi -öppenheten är total. Men vi kommer med våra konkreta förslag och hoppassjälvfallet att de vinner gehör. Han sade att vi har enöverbalanserad budget. Den bistra sanningen är ju den att det är 49 miljarderminus. Han sade: Vi vet varifrån statsskuldräntorna kommer. Men vet viverkligen det? Jag är inte säker på den saken. Tittarman närmare pä de där statsskuldräntorna kan man konstatera att hälften kommerfrån lån upptagna av socialdemokratiska regeringar. Hälften - det är inte allsnågot slags kvarglömt bagage från den borgerliga regeringsperioden, som manofta beskriver saken. Men även om vi ser på de län som togs upp under denborgerliga regeringsperioden, är det intressant att komma ihåg vilken politiksocialdemokraterna drev . Var det så att de försökte få enstarkare budget, att de ville ta ner budgetunderskotten? så var det intealls. Så länge jag kan minnas och så länge jag har varit med i den här kammarenhar socialdemokraterna föreslagit större budgetunderskott. När vi med olikabesparingar försökt se till att budgetunderskotten skulle krympa så att viskulle slippa de räntor som vi nu dras med, ja, dä fick vi oavbrutet ovett frånsocialdemokraterna för vad som kallades för "förtorkad besparingspolitik".Det som alldeles sade var felaktigt var förslag som avsågatt minska budgetunderskotten och därmed minska de räntor som vi nu dras med. har socialdemokraterna alltså konsekvent ståttför en svagare budgetpolitik än t. ex. . Vi har konsekventstått för en starkare budgetpolitik. Med vår politik hade statsskuldräntornainte varit det problem som de är. Till slut fick jag inte riktigt klart för mig hur EvertSvensson ser på tröskeleffekterna och marginaleffekterna. Jag hoppas att haninte menade att det är bra som det är, utan jag hoppas att han delar denuppfattning som LO. den socialdemokratiska partikongressen och uttryckt, nämligen att marginaleffekterna måste bekämpas. Vad vi saknar i den socialdemokratiska politiken är stegetfrån principerna till praktiken. Det är bra att man från olika hållprincipiellt har uppfattningen attmarginaleffekterna skall bekämpas. Men vi väntar på de konkreta förslagen. 97 () replik: Man upphör inte att förvåna sig över EvertSvenssons sätt att argumentera - det är så motsägelsefullt. Ni måste ju ändåbestämma hur ni vill ha det. Å ena sidan hävdar och andrasocialdemokrater att budgetunderskottet var för stort. Å andra sidan angriperni de borgerliga regeringarna därför att det inte gjordes tillräckligt. Menlika litet som den nuvarande regeringen kan ta äran av attoljepriserna.sjunker, lika litet kunde den borgerliga regeringen påverka dehöga oljepriserna då. Beträffande öppenhet vill jag säga: Vi vet inte vadsocialdemokraterna kommer med. Men vi har lagt våra förslag - de finns ipartimotioner. Det var ett märkligt uttalande gjorde islutet av anförandet. Han sade ungefär att det råder full jämställdhet mellandem som är hemma och sköter barn och dem som går ut i arbetslivet - orden föllfaktiskt så. Om har den uppfattningen, då förstår jag att haninte på något sätt vill medverka till en förändring. 98 () replik: Om jag sagt "full jämställdhet" tarjag tillbaka ordet "full". Det kan ju vara litet svårt med de exaktasiffrorna. Jag konstaterade att för sin del säger attmarginaleffekterna är så stora i fråga om det tillskott som uppstår genom attnågon i en familj går ut och arbetar extra, att det inte lönar sig.Konsekvensen av det måste bli att det egentligen är lika bra att vara hemma -då får man ut det på annat sätt. Och om man följer den linjen kan man intehävda - vilket kds, och gör - att det är sä oerhört storaskillnader mellan den ena familjetypen och den andra. Det var detta jag ville påpeka.Det finns en diskrepans i uppfattningen på den här punkten inom det borgerligablocket, om jag får kalla det block i detta sammanhang. Jag tyckte att jag ville tä upp frågan om öppenheten. Ommotionerna innebär sista ordet i dessa förhandlingar, då blir det ju svårt. Vihar inte lagt något bud - det är sant. Men vi har sagt alt vi vill haöverläggningar. Jag vill också påpeka att den största barnbidragshöjningsom vi någonsin haft, den skedde , . Det säger väl ändå någonting. Beträffande skulderna: Det är klartatt också vi har ett ansvar för de skulder som uppstod och den politik somfördes. Men det är ju alldeles klart att underskottet i budgeten sköt i höjdenunder och att vi sedan också fått låna till de räntor som vi måstebetala för dessa skulder. Och det tål väl ändå, herr talman, sägas att det varde borgerliga som regerade och inte socialdemokraterna. 99DANIEL TARSCHYS (fp) replik: har rätt i att enbarnbidragshöjning har genomförts, men mönstret under den socialdemokratiskaperioden har varit detsamma: vi har föreslagit en politik sominnebär en bättre situationför barnfamiljerna, medan socialdemokraterna har tvekat, satt klackarna ibacken och till slut givit efter. Så var det när den förra barnbidragshöjningenkom till stånd. kunde man inte längre göra motstånd, och man gavefter. är det samma förhållande: vi har envetet drivit kravetpå en bättre situation för barnfamiljerna. Socialdemokraterna har ståtttomhänta och gick ut i valrörelsen utan ett enda förslag på den här punkten,men de kommer och säger att de gärna vill föra samtal. Naturligtvis skall vigöra det, och det finns inför dessa samtal mycket intressant att läsa i vårmotion, som jag hoppas kan leda till konkreta resultat. Vad sedan gäller upplåningen är det så, som här har sagts,att vi hade en internationell ekonomisk nedgång, varvidupplåningen sköt i höjden inte bara här i utan i alla jämförbaraländer. var de offentliga finanserna i balans i nästan alla länder iEuropa. hade alla länder underskott. Vi följde alltså ett mönster somstämmer för praktiskt taget hela OECD-området - möjligen med undantag förSchweiz och , som hade speciella förhållanden. I alla andra länder händeprecis samma saker under den ekonomiska nedgångsperioden. Vi gjorde olika försök att sanera statsfinanserna. Deförslag som vi lade fram mötte socialdemokratiskt motstånd. Man förhånadebesparingarna och man försvarade konsekvent en svagarebudgetpolitik. Vi lade grunden för den förbättring av statsfinansernasom sedan har kunnat fullföljas under en förmånlig konjunktur med minskandeinflation och sjunkande oljepriser. När socialdemokraterna nu har surfat på högkonjunkturenoch lyckats få fram ett bättre ekonomiskt läge än vad vi hade under dessa svåraår är det alltså ingenting som partiet kan ta åt sig äran för. Det är enförbättring som har inträffat i hela vår omvärld. Det är samma sak med denoffentliga upplåningen. Också den har i ett stort antal länder kunnat sjunkalinder därför att högkonjunkturen helt enkelt har givit bättreekonomiska villkor för regeringarna. Det har gjorts försök att se upplåningspolitiken somideologiskt orienterad, syftande till att diskreditera den offentliga sektorn.Det var också konspirationsteoretiska tolkning, men den äralltså gripen ur luften. Hur ogrundad den är kan man se om man jämför Sverigemed andra länder, där precis samma utveckling ägt rum. oavsett om det varit socialdemokratereller borgerliga partier som suttit vid makten. 100RUNE () replik: behöver inte göra någradjupgående studier för att finna att den familjetyp som har den sämstaekonomiska situationen är den där det finns endast en inkomsttagare i familjen.Jag tror att är medveten om detta, men att han inte vill erkännadet just vid detta fillfälle. När det sedan gäller talet om den störstabarnbidragshöjningen är det riktigt, , att den var störst ipengar räknat. Men man får se det i relation till att barnfamiljerna undertiden hade fått vidkännas den största försämring som dittills hadeskett. De hade inte fått uppleva en så storförsämring som under de båda år som socialdemokraterna haderegerat. 101 () replik: Jag undrar vem i regeringen som under de sex årensatte klackarna i marken och höll tillbaka förbättringarna för barnfamiljerna.Det fanns olika förslag och tankar, men det blev svårare för barnfamiljernaunder . Det kom ingen höjning av barnbidragen. Det är väl, herr talman, inte så illa att vi har höjtbarnbidragen som vi har bakom oss och att vi nu är beredda atthöja dem igen. Diskussionen pågår, och vi kan gemensamt konstatera attdet finns en vilja att åstadkomma förändringar - liksom det gjorde under denförra perioden - och det borde väl vara en alldeles utmärkt utgångspunkt för desamtal som skall följa. Det skulle kunna bli en lång diskussion om statsskulden,men jag vill bara säga; Vi har dock haft tider av svårigheter . Jag harvarit med under många perioder, och vi har under den tiden haft olikafinansministrar. Samtliga har varit oerhört noga med att debet och kreditskulle gå ihop. Av den finansminister vi hade innan vi bytte regering ,, var det nästan omöjligt att få ut en enda krona om den intekunde täckas med inkomster. Det var så att han såg till att hantjänade några kronor när det var fråga om utgifter och förändringar iskattesystemet. Men, som också socialministern sade, det är klart att vikände en väldigt stor rädsla för att skulderna skulle innebära att de sämstställda i samhället fick betala kostnaderna för dem.