prot · G90971 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag tycker att en del av dem är bra, och jag skall inte gå in pådem. Men det finns en del fundamentala saker som man måste ta tag i om detskall bli någon nytändning. Vi har länge sagt att det var olyckligt att införagemensam valdag för riksdag och kommuner. Det är alldeles uppenbart attkommunernas problem kommer bort i valkampanjerna. Det blir ingen ordentligredovisning, inget ordentligt ansvarsutkrävande. Men socialdemokraterna harhittills inte velat vara med på någon förändring. Och de diskussioner som vihar i folkstyrelse-kommittén pä den här punkten går utomordentligt trögt. Detskulle vara intressant att höra civilministerns synpunkter på den viktigafrågan. som vi hade del i regeringsmakten delades enhel del kommuner, efter begäran av och fill stor tillfredsställelse för dekommuninvånare som kom att på det sättet finnas i mindre kommuner. Sådandelning är ett sätt att återskapa något av det som gick förlorat genomstorkommunrefor-men. Den socialdemokratiska regeringen har varit oerhörtrestriktiv, och man har direkt sagt att några kommundelningar skall det intebli tal om. Jag tycker att det är en rigid inställning. Det finns många exempelrunt om i vårt land pä kommuner som med fördel skulle kunna delas. Vi är ense om att vi måste försöka decentraliseraverksamheten i kommunerna. Det kan ske på olika sätt. Jag tror att det ärmycket vikfigt att vi, om vi fillskapar nya organ inom kommunerna i ettdecentraliserat system, ger dessa reella beslutsbefogenheter, naturligtvis inomgivna budgetramar. Jag tror också att det är mycket vikfigt om man skall kunnafå något folkligt engagemang att dessa nya organ - om vi kallar demkommundelsräd eller fullmäkfige eller något annat - återspeglar opinionen i deområden som de är satta över. Vi har länge krävt direktval fill de här organan,men det vill inte socialdemokraterna vara med om. I samband med den här utvecklingen har politikerrollenblivit svårare, inte minst för kommunalpolifikerna. Civilministern sade i sittinlägg att polifiker-rollen är viktig och betonade att demokratins väg skulleföljas i kampen mot onödig byråkrati. Vi skall komma ihåg att det inte bara är den statligabyråkratin som ställer till besvär. Vi har en omfattande byråkrati även på denfackliga sidan, som i mänga fall känns lika tryckande för den enskildamänniskan som den offentliga sektorns byråkrati. Det är sä många människorupplever det hela. Samtidigtsom civilministern tydligen tycker att man skall stärka poHfiker- rollen,vilket jag också anser är rikfigt, har han varit den främsta, och såvitt jagkan förstå nästan enda, drivkraften bakom beslutet att de fackligaorganisationerna skall ha tre representanter i varje nämnd. Det är ettbeslut som motvilligt har fattats av den socialistiska majoriteten här iriksdagen och som, det vill jag försäkra, inte har ett dugg gehör ute ikommunerna, inte ens bland socialdemokraterna. Jag skulle vilja fråga civilministern: att denna förstärkning av det fackliga inflytandet påpolitikernas bekostnad är ett sätt att betona politikerrollens vikt? Jag'skulle kunna fortsätta med en hel del frågor som berörkommunerna. Jag vill gärna understryka vad en del sagt tidigare, Jag tror attdet är viktigt att utgå från den enskilda människans önskemål ochbehov mer än frän vad som ter sig rationellt ur kollektivets synpunkt. Jumindre man kan bestämma uppifrån för de enskilda människorna, desto bättre ärdet. Barnomsorgen har diskuterats här i olika omgångar. Jagmåste säga att jag tycker det är mycket konstigt att man inte kan gebarnfamiljerna det förtroendet att själva få välja vilken omsorgsform som devill ha. Det kräver naturligtvis att man fördelar barnstödet på sådant sätt attföräldrarna får en reell valmöjlighet. Jag fattar inte att man kan hålla fastvid det oerhört orättvisa system som vi har . Detta är en punktdär det finns utrymme för omtänkande och öppning. Jag sade att en aspekt av den starka utbyggnaden avoffentliga sektorn är att många människor upplever att de inte klarar sig imyndighetsdjungeln. De är ängsliga för olika utslag av myndighetsaktiviteteroch tycker att de blivit felaktigt behandlade och inte får sinrätt. Och om de äntligen får sin rätt tar det många är och kan innebära likastor rättsförlust som att bli felaktigt behandlad. Om man inte känner till att denna stämning finns blandfolk - denna upplevelse av ett starkt samhälle - då vet man inte vad som rörsig i de breda folklagren. Då är det lätt - och det händer även för politiker -att skylla på förvaltningen. Man säger att det är rigida och hänsynslösaparagrafryttare som är orsaken till att misshälligheter och orättvisoruppkommer. Det kan naturligtvis vara så. I en så jättelik administration som vinumera har måste det naturligtvis finnas en och annan som inte sköter sinauppgifter. Men vi får också komma ihåg att vi har lagt påförvaltningen förfärligt mycket av uppgifter och särskilt undersenare är begränsat resurserna. Det går naturligtvis att spara ett par procentunder - men det går inte hur länge som helst, för då kommer man in iden vitala verksamheten. På många förvaltningar som jag har litet kännedom omsäger man: Vi klarar helt enkelt inte av uppgifterna, vi har inte folk, viorkar inte med dem. Jag erinrar mig när var ute på enrundresa och besökte en landshövding - jag skall inte säga vem, även om jagkunde göra det. Han samlade oss och sade; Ni fattar sä mycket beslut där uppe iriksdagen och regeringen utfärdar så mycket förordningar och myndigheterna såmycket tillämpningsföreskrifter att vi helt enkelt inte klarar av att se tillatt de följs. Vi får göra en sortering och säga: Detta skall vi följa ochverkställa, för det tycker vi är viktigt - det andra lägger vi åt sidan. Prot.1985/86:71 ställde han frågan till oss: Är det så ni vill ha det? Vill niatt det är vi som sitter 5 februari1986 ute i förvaltningen som skallbestämma vad som är gällande lag, eller är det ni Tii .......... i som skall göra det? Detta tycker jag är ettmemento. . .' '", ...... att VImåste ta itu med själva lagstiftningsproceduren och själva inriktningen Vi måste inrikta det på förenkling och, när vi tar nya bestämmelser,fråga oss; Är det ingenting av det redan gällande som vi kan Vi harfrån sida i en stor partimotion lagt en lång rad förslag i den här frågansom jag tyvärr inte kan redovisa . Vi menar att om vi skall få en rafionelloffentlig förvaltning, då måste vi börja med lagstiftningssystemet 64 HANS i (vpk) replik; Berfil Fiskesjö sade att vissa förespråkar enohejdad tillväxt av den offentliga sektorn och nämnde sedan mitt namn. Denslutsatsen drog han alltså när jag undrade varför kommuner och landsting intefår behålla de inkomster som flyter in till dem, så att de kan klarasysselsättningen och en utveckling av sina verksamheter. Det innebär ingenohejdad tillväxt. Jag kan däremot erkänna att vi i ett mer långsiktigtprogram har föreslagit att man skall bygga ut den samlade offentliga sektorn såatt det skapas 100 000 nya jobb . Det kommer att behövas.Industri-utveckhngen är inte sådan att vi kan räkna med att alla människor som kommerut pä arbetsmarknaden som ny arbetskraft kan sugas upp. Vi står inför enmonopoliserad och krisande kapitalism. Vi har också att vänta en omfattandeintroduktion av ny teknik, som kommer att ställa helt nya krav när det gällersysselsättningen och möjligheterna att skapa jobb för människor. Jag menar att den offentliga sektorn här har en mycketviktig uppgift. Det handlar då om en förnyelse i vid mening, inte bara när detgäller dess demokratiska innehåll, som har berörts i denna debatt, utan också beträffandeverksamhetsområdena. Den offentliga sektorn kan göra betydligt mer än . anställde kommuner och landsting 40 000människor när det var som värst. Jag tror att det nu är 4 000, ellernågot liknande, per är. Jag kanske har fel, men det är en siffra som jag harsett. Pengarna måste tas någonstans, sade . Hanfortsatte sedan; Vi har knappt råd med den offentliga sektorn. Han avslöjadedärigenom den borgerliga ideologin när det gäller den offentliga sektorn. Vi har i värt budgetförslag anvisat var pengarna skalltas. Det är den stora styrkan i den kommunistiska budgeten. Vi har visat varpengarna finns och hur man kan ta in dem, både i ett ettårsperspektiv och i ettflerårsperspektiv. däremot går den motsatta vägen. Enligt vad jag harfått mig föredraget ur partimotion vill sälja ut en del statligaföretag. var det som var på tapeten. Jag kanske kan fa bekräftat om det förslaget finns med också . Ni vill sälja ut statligaföretag för 3,5 miljarder och på så vis beröva samhället möjliga framtida inkomster, som skulle kunna hjälpa till att finansiera viktiga delar av den offentliga l'2 sektorn. Det är en oerhört storskillnad på den politiken och vår. 65BERTIL FISKESJÖ (c) replik; Tyvärr var det ett undanglidande svar somHans Petersson i gav. Vi har en offentlig sektor som om man räknar äventransfereringarna omsluter av bruttonafionalprodukten. Räknar man borttransfereringarna är det , i varje fall . Detta skall ändockfinansieras. Om vi tar bort resurser från den produktiva delen av det svenskasamhället, rycker vi undan grunden för en fortsatt önskvärd utbyggnad, kanskeockså av den offentliga sektorn. kan jag inte se att det finns någonannan möjlighet än att vi prioriterar produktionen i vårt land. Annars kommervi att halka efter och bli en andra rangens industrination. Harfärden i utförsbacken väl börjat, är det minsann inte så lätt att stoppa den. Det är naturligtvis mycket mindre viktigt att i statligregi ha sådan statlig verksamhet som inte är av servicekaraktär ellermyndighetsutövningskaraktär. Om vi verkligen vill slå vakt om de delar av denoffentliga sektorn som är av stor betydelse för medborgarna, fär vi göra oss avmed andra delar. Det är heller inget som säger att effektiviteten i skötselnskulle bli mindre därför att konkurrensen pä olika produktionsområden ökar. 66 HANS i (vpk) rephk: Jag vill ställa några frågor till BertilFiskesjö. Vilka resurser är det som tas bort från industriell produktion ochindustriell utveckling om den offentliga sektorn får behålla sina inkomstergenom skattemedel från just industriell produktion och löneutveckling? Närstaten förbättrade sitt budgetunderskott under förra budgetåret berodde det påhöjda löner och ökad produktion. De inkomsterna kommer till kommunerna med tvåårs fördröjning. Hur kan de pengarna förhindra en industriell utveckling därföratt de stannar inom den offentliga sektorn? Jag vill vidare fråga: Fattas det pengar förindustriproduktion, när börsvärdet har ökat fem gånger, när omsättningen påaktiebörsen har ökat elva gånger och när aktieköparna bjuder övervarandra på aktiebrev för att de förväntar en vinstutveckling ?Saknas det verkligen pengar när akfiebörsen har slagit världsrekord? Är detBertil Fiskesjös slutsats? Saknas det pengar i den privata sektorn, när det haröverförts mer än frän den offentliga sektorn och de lägstbemedlade till den privata sektorn och de rika ? Är arbetslösheten gratis? Kostar det inte samhälletnågonfing när ungdomar, äldre och andra som går ut och söker jobb inte fårnågot jobb? Är det inte en samhällsekonomisk vinst om de kan komma in i denoffentliga sektorns regi och producera social och ekonomisk nytta för helasamhället? Detta är några grundläggandeekonomiska frågor som borde tänka litet extra på i stället föratt falla direkt för sin egen borgerliga propaganda. 67BERTIL FISKESJÖ (c) replik: Jag vet inte vad det är för särskildpropaganda jag bedriver. Jag diskuterar bara läget i utifrån faktiskaförhållanden. Vill viytterligare öka den offentliga sektorn måste vi självfallet ta Vi vet att produkfionstillväxten i har varit mycket lägreän i våra konkurrentländer, att inflationen har varit dubbelt så hög och atträntan varit dubbelt så hög. Vi har inte någon särskilt gynnad situation i deninternationella konkurrensen, och varannan person som uppbär lön i vårt landarbetar på ett eller annat sätt åt exporten. Detta är realiteter som vi måstese i ögonen .T.o.m. sådana länder som har haft det så knepigt förut, somDanmark och , bör få en produkfionsutveckling som går snabbare än vår. Det finns vissa andra positiva drag i vår samhällsbild. Vihar lyckats hålla arbetslösheten nere bättre än andra länder, och det skall vinaturligtvis vara glada för, även om det inte är så stora skillnader i siffrorsom det ser ut i den formella redovisningen, eftersom vi inte räknar in dem somär sysselsatta utanför den öppna marknaden och genom samhällets försorg. Vi kan inte kommendera fram eller inrätta jobb utan att haen reell ekonomisk grund för att finansiera dem. Vägen går då över ett ökatbudgetunderskott och en lånefinansiering, och den vägen skall vi helst intebeträda. var en trevlig bekantskap attgöra i talarstolen här i . Han ställer först frågor och talar sedan omför mig hur jag inte skall svara på dem. Låt mig ändå göra några kommentarerufifrån mina egna synpunkter på de frågor ställde. Jag har föga respekt, , för den som görsvepande generaliseringar och säger att hela den offentliga sektorn fungerardåligt. Jag deltog tillsammans med i en diskussion omsjukvården med på . börjademed att säga att han icke kunde klaga på kvaliteten i vården, och han villeicke klaga på personalen. Han ville ha systemförändringar. Det var ett rejältbesked, i stället för att göra svepande omdömen om den offentliga sektorn ochmena att vår sjukvårdspersonal, våra lärare och andra skulle fungera dåligt.Jag vill också erinra om den undersökning som visar att förtroendet hos detsvenska folket är stort för den offentliga sektorn. tog upp frågan om RRV och generaldirektören.Låt mig säga att det är litet förvånande att en moderat, som brukar anklaga denoffentliga sektorn för att ha sä dålig rörlighet i sin chefspolitik och blandsin personal, anför krifik mot regeringen når den aktiverar sin chefspolitikoch står för personalrörlighet. Jag tror att vi framöver fär räkna med att detblir en ökad rörlighet bland de högre cheferna inom svensk statsförvaltning.Det skall icke missuppfattas att det, närenchefharsuttiti tolvår, behövs byte.Jag har också uppfattat diskussionen i verksledningskommittén så att man därvar överens över partigränserna om att det behövs en ökad rörlighet i svenskstatsförvaltning, inkl. chefsnivån. Får jag också säga till att bytet pågeneraldirektörsposten vad gäller RRV inte har något som helst samband med detförslag som verksledningskommittén framlägger. Ytterst är det den svenska som skall fattabeslut om revisionens principinriktning. Det föreligger ett förslag frånverksledningskommittén. Regeringenhar att studera yttrandena från remissinstanserna och förelägga enproposition. Det är som avgör hur man vill ha det på den här punkten. Frän regeringens sida har vi verkligen lyssnat på dendiskussion som förts om den enskildes integritet. Vi har inte tagit lätt på denkritik som har framförts. Jag tillhör dem som tror att mänga människor har enberättigad oro utifrån integritetssynpunkt. Jag vill nämna tre saker som regeringen gjort. För detförsta var jag med om att arbeta fram en ändring av sekretesslagen, nämligenatt uppgifter som insamlats för statistiska ändamål inte får användas för annatän framställning av statistik. Där var inte gränsen klar tidigare. Det tyckerjag är en vikfig förändring för att öka den enskildes integritet. Det kom för det andra upp en diskussion i anslutning tillfolk- och bostadsräkningen. Man frågade sig: Kommer den enskildes integritetatt tas till vara? Vi tog fasta på den oron. diskuterade frågan ochville ha en särskild kommission med företrädare för de politiska partierna.Regeringen har tillsatt en sådan, och genom den kan medborgarna få insyn ifolk- och bostadsräkningens arbete. För det tredje har vi haft en diskussion om personnumren.Det tog regeringen fasta på. Det sitter nu en särskild utredning - data- ochoffentlighetskommittén - som skall behandla den här frågan. De har även attöverväga åtgärder som skyddar den personliga integriteten. Låt mig kommentera fallet , somrycktes ifrån sin äldre hustru och placerades på ett annat sjukhem. Om det nuinte var så att mannen i fråga av medicinska skäl måste få vård på sjukhem,utan vi utgår frän att det var av några andra och helt oförklarliga skäl somhustru och man inte fick vistas tillsammans, så känner jag precis samma vredesom . Jag anser att detta är ett utslag av gammaltmyndighetstänkande. Det är rester av ett gammalt fattigsamhälle, där de gamlaskulle anpassas fill myndigheternas krav och inte tvärtom. Jag ställer intealls upp på det. Låt mig säga att det finns en generell förklaring till det somNic tog upp. läste jag igenom en undersökningsom SPRI hade gjort. Där visade det sig att ett förvånansvärt stort antal gamlamänniskor flyttades in på ålderdomshem och sjukhem utan att de själva hadebestämt det. Och när man analyserade varför fann man att det var barnen, som boddekvar i t. ex. norra , som var oroliga för sina föräldrar och menade attföräldrarna inte kunde bo kvar hemma. Barnen ringde alltså till myndigheternaoch bad dem se till att föräldrarna kom in på ålderdomshem, för det var myckettryggare för barnen. Sådant skall personalen naturligtvis inte ge vika för. Detär den enskilde, den gamle själv, som skall bestämma huruvida han eller honskall bo kvar hemma eller inte. Låt mig sedan säga till att min kritik omförändringar av välfärdssamhället inte gällde , utan den gälldemoderaternas krav på systemskifte i valrörelsen . Men det skulle ha känts sköntom Berfil Fiskesjö och andra centerpartister hade varit med på barrikaderna ochslagits om välfärdssamhället i valrörelsen. Låt mig också säga att jag inte talade enbart omförvaltningsorganisationen, utan jag talade också om demokratin och vikten avatt organisera samhället så att det bättre tjänar medborgarna. 10 protokoll 1985/86:70-71 Jag antecknade noggrant en rad saker som upp, och jag vill, herr talman, få kommentera några av dem. Först om demokratin. När jag var ny som civilministermöttes jag av en mycket stor utvärdering av kommunindelningsreformen. De flestauniversitet hade varit inkopplade, och utvärderingen omfattade - tror jag - 17volymer. Denna utvärdering visade entydigt att det var rätt att görakommunindelningsreformen. Jo, de större kommunerna hade fått bättreekonomiska resurser. Jag vet att , som kan dessa frågor, delaruppfattningen att demokrati inte bara är att diskutera, att sitta i någonstudiecirkel, utan demokrati är också att ha ekonomiska resurser och kraft attt. ex. i en kommun kunna lösa folks problem. På den punkten var utvärderingenom kommunindelningsreformen entydig, men - och där delar jag - vad man satte upp frågetecken för gällde det minskade antaletförtroendevalda och det långa avståndet gentemot medborgarna, dvs. brister iden kommunala demokratin. Detta föranledde åtminstone mig att dra slutsatsenatt man inte skall kasta ut barnet med badvattnet och säga att vi går tillbakatill den gamla kommunindelningen. Jag skrev direktiv till demokratiberedningenoch bad dem ge regering och riksdag ett underlag sä att vi kan behälla destörre kommunerna men få nya idéer och förslag till att förbättra demokratin. har vi ett underlag, som är ute pä remiss, och allapolitiska partier har varit involverade i det arbetet. Ett intressant förslagdär är förslaget om kommundelsnämnder, som innebär att man kan dela inkommunerna i regioner och decentralisera beslutsorganisationen. Jag vill också säga till att jag besökt enfrikommun, som sätter ett kryss över den centrala administrationen, slopar decentrala nämnderna och decentraliserar till lokala nämnder. På så sätt kan manfå en lokal service närmare folk. Jag undrar om man inte t.o.m. skulle kunnagöra besparingar i administrationen. vill jag säga något om politikerrollen. Jag troratt vi behöver självkritik i kommunerna. Kommunalpolitikerna måste i störreutsträckning bli ombud för folket. De har för mycket växt ihop med byråkratinoch talar i alltför hög grad samma språk som administratörerna. Man tarekonomichefens ljusbilder och åker ut och missionerar med dem. Det är ickebra. En annan sak är att vi nog bör vara försiktiga med att hafler heltidsförtroendevalda. Det är lätt att de går in och blirchefstjänstemän. För det tredje anser jag att politikerna skall styra i deviktiga frågorna och inte gå in så mycket i detalj. Politikerrollen ärangelägen att diskutera i samband med att man diskuterar en vitalisering av denkommunala demokratin. 69NIC () replik: Jag går fram till talarstolen för den härrepliken för att jag så gärna vill återgälda civilministerns artighet. Han varen trevlig bekantskap i talarstolen. När jag påvisar ett av byråkratinsövergrepp, kommer han fram och säger att det var ett exempel på gammaltmyndighetstänkande - och det är just vad det var. Jag kan lätta civilministernsbekymmer genom att tala om att frivilliga krafter är på väg att ordna detbättre för dessa makar. Jag vill idenna kammare gärna säga - även om jag vet att många av mina partikamraterkanske tycker att det är onödigt - att just ordet systemskifte är ett bra ordför den politik som vi vill föra. Men kom ihåg att systemskiftet inte gällerhuruvida välfärd skall tillhandahållas eller inte; det gäller, som jag sade imitt förra anförande, formerna för hur vårt samhälle skall svara påmedborgarnas efterfrågan på välfärd. Om jag gjorde några svepande, generaliserande anmärkningarmot den offentliga sektorns funktion var det fel - det var det visst det. Mendet finns brister, och jag påpekade att en av grunderna till att många medborgare.iSverige har förenats i dessa synpunkter på den offentliga sektorn är just attde pä ett plågsamt sätt upplever dessa brister i den offentliga sektornsfunktion. Några kommentarer också kring . Det vardess generaldirektör som i våra sinnen sådde misstanken att hans entledigandehade att göra med den socialdemokratiska regeringens syn på detta verksfunktion. Det är en misstanke som ännu inte har släppt mig och som jag tyckerär ytterst oroande. Det räcker inte att civilministern säger att det ärriksdagen som skall besluta - civilministern vet att den här harsamma majoritet som regeringen representerar. Det förefaller alltså som om detvore socialdemokratins mening att organisera in i sin maktsfär,och det är allvarligt. några få ord om folk- och bostadsräkningen. Tänkså många människor det är ute i värt samhälle som med stor oro upplevt att mani denna folk- och bostadsräkning begär uppgifter som enligt vad vi alla vetfinns hos myndigheterna! Det är väl då självklart att dessa människor hellrehade sett att civilministern sagt att avsikten inte var att kontrollera än atthan framlagt förslaget om att en kommission skulle få utöva insyn över dennafolk- och bostadsräkning. 1985/86:715 februari 1986 Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 70BERTIL FISKESJÖ (c) replik: Frågan om den kommunala demokratin löser maninte så enkelt som genom att säga att vi inte skall ha fler kommunalråd - detkan jag hålla med om - och att kommunalpolitikerna skall vara aktivare och inteständigt och jämt bara följa förvaltningens förslag; det kan jag också hållamed om. Det grundläggande problemet redan i medelstora kommuner är att det fören s, k, amatörpolitiker, dvs, en person som har ett heltidsjobb vid sidan om,är nästan omöjligt att på ett tillfredsställande sätt fullgöraförtroendemannarollen. Tiden räcker helt enkelt inte till. På grund av denna utveckling fär vi en selektion avmänniskor som kan tänkas åta sig kommunala uppdrag. Det blir dä den grupp avmänniskor som har lätt att få tjänstledigt eller som har lätt att vara bortafrän sitt jobb och som har betalt från sitt jobb när.de är borta. Vi får alltsåinte någon reell representativitet - det är det grundläggande problemet. Så var det inte i de mindre kommunerna. Kontakten varbättre, frågorna var inte så många och så omfattande, vanliga människor kundeklara av att handlägga dem och ändå ha ett jobb vid sidan om. Jag trorinte att man skall dela alla kommuner. Det är klart att det finns