prot · G909127 · 1985-12-31 00:00:00 — Om nu inte situationen skulle bli bättre för dagen omSverige drog sig ur Väridsbanken får vi i stället se vad vi just nukan åstadkomma. Därför accepterar vi från vpk:s sida utan någon stor entusiasmeller några större förhoppningar den föreslagna höjningen av Sverigeskapitalinsats till , Men vi tycker att det allra viktigaste är attSverige konsekvent och aktivt verkar för att och Internationellavalutafonden demokratiseras och börjar arbeta på ett helt nytt sätt. Samtidigtmåste vi tyvärr säga att utsikterna för att vi skall lyckas med sådanaambitioner inte tycks vara särskilt ljusa. Det är därför vi i vpk vill att skall beställaen grundlig utvärdering av och Internationella valutafondensverksamhet. Jag begriper inte varför utskottsmajoriteten är så rädd för attgöra en sådan utvärdering. Om den skulle leda fram till slutsatsen att vårtmedlemskap kan ha vissa positiva effekter skall vi naturligtvis stanna kvar.Är man kanske rädd för att utvärderingen skall leda till motsatt resultat? Ärdet därför utskottsmajoriteten skyggar för en sådan granskning? Herr talman!Jag yrkar bifall till reservation nr 1 i det här betänkandet. Sä tillbaka till frågan om en mer varaktig lösning avskuldkrisen och tredje världens problem, som hänger samman med denna kris.Betänkandet ger-det vill jag gärna erkänna - en ganska god bild av problemensstorlek och art, även om mycket mer kunde sägas om den absurda situation somvärldsekonomin försatts i genom det internationella storkapitalets agerande -en kris som skapat olidliga förhållanden i många länder. De alliansfria staterna presenterade vid sitt möte iLuanda i olika delförslag för att komma till rätta medskuldkrisen. I vpk-reservationen 2, som jag också yrkar bifall till, refererasen rad av dessa konstruktiva förslag från de alliansfria länderna. Sverigeborde aktivt kunna arbeta i den riktningen för att förverkliga åtminstone endel av dessa förslag. En lösning av skuldkrisen skulle främja även de utvecklade Höjning av kapitalinsats i () Höjning av kapitalinsats i () industriländernasoch långivarländernas intressen, som det demokratiska livet i deskuldsatta länderna skulle fä en möjlighet att utvecklas. Fortsatt högskuldsättning och orimliga krav på ätstramningspolitik i dessa fattigaskuldsatta länder får däremot mycket allvarliga konsekvenser också föri-länderna, däribland vårt eget land. Så beräknas t. ex, skuldkrisen ha minskatantalet arbetstillfällen i med ca 8 miljoner . har det talats om behovet av en ny ekonomiskvärldsordning. Det är nu hög tid att gå från ord till handling, att utvecklaett effektivt och demokratiskt nord-syd-samarbete. Jag yrkar bifall till vpk-reservationerna somär fogade till finansutskottets betänkande 12, 184BO (): Det betänkande vi nu diskuterar handlar omValutafondens och insatser och möjligheterna att lösa den s, k,skuldkrisen. Regeringen har föreslagit en ökning av den svenska kapitalinsatsentill . Det har ingen motsatt sig, inte ens vpk. Däremot är man frånkommunistiskt håll allmänt kritisk till och Valutafonden. Isynnerhet ogillar man den s, k, Baker-planen, Vidare vill man ha mer av vad mankallar för en demokratisk röstning i fonden och i banken. Att man är kritisk till Baker-planen, som har uppkallatsefter den amerikanske finansministern, tycker vi är något egendomligt,Baker-planen består ju av två delar. Den första delen består av den anpassningav växelkurser som man fattade beslut om vid ett möte i NewYork och som ledde till att vi fick en kraftigt och snabbt fallande dollarkursoch en uppskrivning av den tyska marken och den japanska yenen. Detta tycker vi var ett utmärkt initiativ. Personligen harjag svårt att tro att det finns någon enda åtgärd som har varitmer nyttig för världsekonomin och för den svenska ekonomin än det initiativet. Den andra delen i Baker-planen går ut på att Världsbankenskall bli mer aktiv när det gäller att lösa skuldkrisen. Det har i och för siginte kommit ut så mycket av den ännu, men vi tycker ändå att initiativet pekari rätt riktning. Den fallande dollarkursen och sänkningen av räntorna underde har lättat räntebördan betydligt för åtskilliga länder.Åtskilliga utvecklingsländer, inte minst i , har tvingats till enhård åtstramningspolitik. Det är i och för sig sant. Men vi har också fått ensanering av ekonomin i länder som , där inflationen har sjunkit mycketkraftigt. Även i ett land som har det skett en sänkning avinflationen, hade en mycket kraftig tillväxt . Även länder somEcuador och är i ett bättre läge än de var ,En viss förbättring kan man således faktiskt skönja. Även i har detunder varit något bättre, även om det beror på faktorer somligger utanför de direkt ekonomiska, t. ex. väderleken. Det är klart att man kan vara kritisk mot den politik somValutafonden och förespråkar, och de representanter vi har haftsom exekutivdirektörer där från de nordiska länderna har också varit mycketkritiska . Men det går knappast att förneka att dessa organisationeri stort sett ändåhar fungerat positivt även när det gäller stöd till utvecklingsländer ochinternationellt ekonomiskt samarbete i allmänhet. har trots alltgjort stor nytta. Jag tror att och Valutafonden klarar sig ganskabra, om man skulle jämföra dem med andra biståndsorganisationer som även vårteget SIDA, I vpk-motionen förordas mer av "demokrati" i detinternafionella samarbetet. Det låter ju i och för sig bra och bestickande, menbakom de resonemangen döljer sig en ytlig analys av internationella ekonomiskarelationer, I gäller principen att ett land haren röst, I politiska sammanhang kan det naturligtvis försvaras. Men om man serpå det ekonomiska arbetet i FN och på försöken att grunda en ny ekonomiskvärldsordning är det faktiskt slående att detta arbete har varit utsatt för ettbestående och närmast totalt misslyckande. Jag har haft förmånen att varaFN-delegat under tre sessioner. Under den tiden har jag på nära håll kunnatiaktta arbetet i Andra kommittén, som har sysslat med dessa frågor, I mitten på1970-talet, dä dessa organ seglade upp i oljekrisens kölvatten, var vi ju fränsvenskt håll mycket entusiastiska och satsade mycket hårt. Tyvärr mäste mankonstatera att ytterst litet har kommit ut och att dessa ting framför allt harpräglats av retorik men mycket litet, knappast något alls, av praktiskaresultat, I och Valutafonden är rösträtten däremot graderad. Detkan verka stötande ur vissa synpunkter, men det går inte att förneka attarbetet i Valutafonden och i varit inflytelserikt och i vissastycken också fruktbart, I varje fall går det inte att på jämföraarbetet i de centrala FN-instanserna, framför allt generalförsamlingen, å enasidan med arbetet i och Valutafonden å andra sidan. Från svensk sida har vi som sagt varit enpådrivande kraft både i Valutafonden och i när det gäller att föraen så progressiv politik som möjligt. Det är klart att det är sant att man oftahar intagit konservativa och ofruktbara ståndpunkter, men vi lever i en världsom ser ut som den gör, och kanske skall man inte vara alltför pessimistisk närdet gäller skuldkrisen. De siffror som det talas om är naturligtvis väldigthöga. De räntor som skall betalas och de utestående skulderna är stora. Men jagtror att det är en gissning sä god som någon annan att dessa skulder aldrignågonsin kommer att betalas. Men man måste naturligtvis hantera räntebetalningarnaoch kanske i någon mån amorteringarna, även om praktiskt taget ingentinghittills amorterats. Vi har ju kommit in i en situation av kontinuerligtpågående omförhandlingar, kan man säga. Man får kanske inte se alltförbokstavligt på de förbluffande höga skuldsiffrorna. Sedan tillkommer faktiskt också att de flesta länder ärberoende av vad som händer i de stora länderna, de ledande länderna i deninternationella ekonomin. Skall man vara med och få ta del av exempelvis deoerhört kraftfulla och stora teknologiska framsteg som görs, kanske man i någonmån tvingas spela pä de starkares villkor. Vi kan önska att så inte skulle varafallet, men vi måste också ha en realistisk syn på dessa ting. Det mest realistiska är nog att inse att vi mästefortsätta att arbeta inom, i grova drag, de organisatoriska ramar som gäller,även om vi naturligtvis ständigt skall försöka göra framsteg och fåorganisationerna att fungera mer Höjning av kapitalinsats i () 11 protokoll 1985/86:126-127 Höjning av kapitalinsats i Världs banken () effektivtoch, om man så vill, mer jämlikt. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillhemställan i betänkande nr 12 och avslag pä de reservationer som finns. 185 BO (vpk): Jag blev litet konsternerad av Bo Söderstensanförande. Han inledde med en lång polemik mot vpk:s uppfattning omBaker-planen. Så kan det kanske bli ibland, när man i förväg har bestämt sigför vad motdebattören skall säga och har ett förberett inlägg. Faktum är, herrtalman, att jag över huvud taget inte nämnde Baker-planen i mitt inlägg. Eftervad jag kan se finns inte heller i vpk:s reservationer. Jagblev därför något förundrad över att ägnade så mycket tid åt attpolemisera mot vpk:s uppfattning om Baker-planen. Det är riktigt att vi inte är entusiastiska tillBaker-planen, men vi ser ändå vissa framsteg i den. Det finns någraanpassningar från sida som nog bör betraktas som positiva. Dessaanpassningar tror jag inte är ett uttryck för att har ändrat uppfattning,utan de är väl mer ett uttryck för den oro man i känner för de egnabankernas framtid och för hela den internationella ekonomins situation. Maninser att det inte går att bara tuta och köra, följa den tuffa linjen, utan attdet måste till vissa eftergifter. Detta är väl Baker-planen ett tecken pä. talade om en ljusning i situationen. Det ärungefär som att säga att det finns grader i helvetet. Situationen är faktisktoerhört desperat för ett mycket stort antal av de hårt skuldsatta länderna.Dollarns fall och vissa andra faktorer- för en del länder också oljeprisernasfall - har inneburit en viss ljusning, men det förändrar inte helhetsbilden. Jag måste säga att jag blev litet besviken på att BoSödersten, som ändå har forskat kring denna typ av frågor, höll ett såperspektivlöst anförande, där han inte tog upp de stora, långsiktiga ochdjupgående problem som dessa länder brottas med. Det är klart att vi här kansäga att det är bättre om räntan faller eller om oljepriset faller med 5-10dollar. Men det är ju inte huvudfrågan. Vi vet inte heller vad som händer , när dollarkursen kanske rusar i höjden igen och oljepriserna åter gåruppåt. Vad diskussionen borde handla om, och vad vårareservationer i betänkandet handlar om, är mer långsiktiga strukturellafrågor. Jag trodde att , såsom professor i ekonomi och naturligtvisockså som politisk människa, skulle vara intresserad av att diskutera detta. Jag noterar också med en viss förskräckelse Bo Söderstensför mig nästan fascinerande försvar av den graderade rösträtten, som vi iarbetarrörelsen i seklets början kämpade mot med näbbar och klor. Vi mötte pähemmaplan samma argumentering som är aktuell: de krafter som sitter päkapital, kunnande och ekonomisk vetskap mäste ha fler röster än den vanligasimpla populasen, Samma förhållanden skall nu råda i världsbank ochvalutafond, och en framstående socialdemokratisk riksdagsman tycker att dettaär på sin plats och är i sin ordning. Jag är förvånad. 186BO (): Först till Baker-planen, Det finns faktiskttvå motioner som mer utförligt återger vpk:s ståndpunkt, och där går man in påde här sakerna, I finansutskottet, där inte sitter, hade vi också enganska utförlig diskussion om dessa ting. och Valutafonden spelar en central roll. Detär kanske litet svårt för vpk att diskutera den saken, därför att verklighetenär betydligt mer komplicerad än vad man tycks inse. Dessa internationella organkan åstadkomma saker och ting som betyder oerhört mycket för världsekonominsutveckling och också för utvecklingen i vårt eget land. Vi brukar hävda att frigörelse är deras egetverk och måste så vara. Visst är skuldkrisen hämmande, men det är ändå deåtgärder som kan vidta för att styra sin egen ekonomi som är detcentrala. Man kan verkligen rikta en hel del kritik mot den politik som harförts i väldigt många länder. Vad är det egentligen som ligger under vpk:s ståndpunkthär? Talet om en ny ekonomisk världsordning är ingenting annat än ennattstånden optimism , som tyvärr har visat sig varaden totala återvändsgränden. Det visar sig också nu att i grundeningenting har att komma med när det gäller försök till en mer grundläggandeanalys av de ekonomiska realiteterna. fastnar i utanverken och börjar naturligtvis,som jag alldeles säkert kunde förutse, orera om den s. k. graderade rösträtten.Men det finns en internationell organisation, nämligen ,där man inte har någon graderad rösträtt, och den har visat sig varafullständigt ineffektiv när det gäller att hantera de internationellaekonomiska frågorna. Sedan finns det andra organ som Valutafonden ochVärldsbanken, som inte har en helt demokratisk uppbyggnad och organisation ochsom man kan kritisera och bör kritisera, men som ändå har fungerat oändligtmycket mer effektivt än de mer centrala FN-organen, Jag tror att det här är ett exempel pävpk:s grundläggandedilemma. Det är den här nästan ofelbara mekanismen som gör att det när manskall diskutera allvarliga frågor blir praktiskt taget ingenting av dendiskussionen, utan den ersätts med ytligheter och slagord. Höjning av kapitalinsats i () 187BO (vpk): Timmen är sen, och jag skall inte förlängadebatten så mycket till även om det skulle vara intressant att fortsätta. Jag skall inte heller recensera debatten om förenkladeslagord, men jag konstaterar att kommer med en väldig bredsida motalla tankar på ny ekonomisk världsordning. Där fick den alliansfria rörelsen,som omfattar det stora flertalet av världens länder av vilka vi själva har godaförbindelser med många och som kämpar hårt just för en ny ekonomiskvärldsordning. Där fick Socialistinternationalen, och där fick WillyBrandt. Jag förmodar att har läst de rapporter som kommit frånSocialistinternationalen och vad och ledande krafter iSocialistinternationalen har sagt om behovet av att arbeta för en ny ekonomiskvärldsordning. Höjning av kapitalinsats i () Det var inte jag som började orera om den graderaderösträtten. Jag hade ingen tanke på att ta upp den frågan, men jag begärdereplik eftersom höll ett lovtal till just den graderaderösträtten. Det var detta som gjorde mig förundrad, och det var därför jagtillät mig att replikera på just den frågan. Avslutningsvis: Arbetarklassens frigörelse är dess egetverk, brukar vi säga, sade att frigörelse är deraseget verk. Det är jag också helt beredd att instämma i. Men för dennafrigörelse, både arbetarklassens och , för denna kamp spelar deninternationella solidariteten en avgörande roll, inte minst den solidaritet vikan visa i dessa sammanhang. Det primära är dessa länders och krafters egenkamp, men vår solidaritet och vårt stöd är ett mycket viktigt tillskott. Jag tycker att något övermaga attityd,ungefär att detta inte skulle spela någon roll, är något förvånande, för att nuuttrycka sig hövligt och milt i denna sena timme. 188 BO (): Det är svårt att under några korta minuter påett mera ingående sätt belysa dessa sammanhang, som ändå är ganska komplexa. Det är naturligt att vi skall visa internationellsolidaritet, och vi har gjort det också. är ett land som bådevolymmässigt och på andra sätt har satsat mycket hårt på det internationellasamarbetet och på den internationella solidariteten. Det kommer vinaturligtvis också att fortsätta med. Men det hindrar inte att vi måste vara klarsynta,realistiska och kanske framför allt ärliga. Det är tyvärr så, att den nyavärldsordningen har gett mycket magra resultat. Var och en som vill vara ärligmåste tyvärr tillstå att den nya ekonomiska världsordningen inte alls blev vadmånga trodde att den skulle bli . Det beror inte enbart påolika bekymmersamma faktorer, utan det har också berott på att principerna förden nya ekonomiska världsordningen ofta var föga genomtänkta. Om man skall nå någonstans i det internationellasamarbetet och om man verkligen skall kunna stödja , gör man detfaktiskt inte i första hand med olika former av retorik. Retorik har man idetta sammanhang haft alldeles nog av, inte minst i mänga av de internationellaorganisationerna. Man mäste göra det pä ett mycket konkret sätt och använda dekanaler och organisationer som finns. Därför måste vi, om viskall vararealister, fortsätta att arbeta inom ramen för och Internationellavalutafonden. 189 BO (vpk): säger attden nya ekonomiska världsordningen blev en besvikelse. Men vi har inte fåttnågon ny ekonomisk världsordning, och det är det som är problemet. Jag har närjag diskuterat detta sagt att vad kampen gäller är att vi äntligen måste gåfrän ord till handling och få till stånd en ny ekonomisk världsordning. 190BO (): Felet var just att det på de premisser somlåg till grund för den nya ekonomiska världsordningen, vilka utformades imitten av , inte fannsnågon möjlighet att gå frän ord till handling. Det var det som var det idjupare mening tragiska i situationen. 191 BO (vpk): Det gick inte, säger , Nej, menkampen fortsätter. Många länder kämpar fortfarande för sin befrielse, och detgäller t, ex, folket i södra , Där kvarstår fortfarande dessakampuppgifter. Då kan man inte säga att vi har prövat saken men att det integick. Vi måste i stället fortsätta detta arbete. Detta är en huvuduppgift som ställs upp av den alliansfriarörelsen, av Socialistinternationalen och av andra. Jag har sagt att vi måstekonkret och aktivt medverka till detta arbete. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om finansutskottetsbetänkande 18.) 192 TREDJE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till attdebattera finansutskottets betänkande 15 om vissa anslag för /87inom verksamhetsområde, I fråga om detta betänkande hållsgemensam överläggning för samtliga punkter. 193 (): Till finansutskottets betänkande nr 15 finnsfogade 7 reservationer. Jag ber inledningsvis att få yrka bifall tillreservafionerna nr 1, 3, 5 och 6, Inget annat demokratiskt land satsar så mycket av sinamänskliga resurser i den offentliga sektorn som , var denoffentliga sektorns utgiftsandel av BNP , Antalet anställda i denoffentliga sektorn var 1,6 miljoner människor 1984, vilket motsvarar avsysselsättningen i , Enligt reservanternas mening skulle mycket vinnas om manöppnade gränsen mellan offentlig och privat tjänsteprodukfion, råder ipraktiken en monopolsituation för stora delar av den offentliga tjänstesektorn,utan att det gagnar vare sig de offentliganställda eller medborgarna. Den mänskliga innebörden av förhållandet är att mångamänniskor i vårt land är hänvisade till en enda arbetsgivare om de villtillvarata sin yrkesutbildning. De verkar i ett system som är stelt i denbemärkelsen att förmågan fill anpassning till nya krav och önskemål ärbegränsad, liksom flexibiliteten när det gäller att ta till vara nya idéer ochden enskildes förmåga. Påverkan och nytänkande sker inte genom impulser utifrån- från kunder och från konsumenter - utan framför allt genom direktiv ochregler från den politiska ledningen. För den privatanställde är oftastmöjligheterna till eget ansvar och utrymmet för personliga initiativ större änför den offentliganställde. Prot.1985/86:127 De offentliganställdas möjlighet att uppnå en personligarbetstillfredsstäl- 24 april1986 lelse är mot denna bakgrund mindre.Ett system med privata alternativ och , , , ,, konkurrens skulle inte bara ge den i dagoffentliganställde inom tiänste- Anslaginom civil- o o o i j . , ij sektorn större möjlighet att byta till enarbetsgivare där han eller hon departementetsområde j a j kommertill sin fulla rätt; det skulle också skapa ökat utrymme för föränderlighetinom den offentliga sektorn. De offentliganställda är en resurs som är en av vårt landsstörsta tillgångar , fortsatta välstånd och framgångarär starkt beroende av att de ges möjligheter och förutsättningar att uträttabästa tänkbara arbete. Entreprenöranda och innovationsförmåga har ofta haft enodiskutabel betydelse för utveckling, inte minst när det gällt att tatill vara den enskildes duglighet och kreativitet. Det är bl. a. mot denbakgrunden vi vill öppna den offentliga sektorn för de enskildas initiativ, förkonkurrens och nytänkande. Den kritik som riktas mot den offentliga sektorn förbristande effektivitet och service faller ofta oförtjänt pä de anställda.Givetvis utförs ett bra arbete i den offentliga sektorn även , menförutsättningarna är inte lika goda i monopol som i konkurrens. Den läkare somvill öppna en egen praktik, de anställda som vill överta en vårdcentral, depersoner som vill driva ett enskilt vårdhem, de förskollärare som vill öppnaett eget daghem eller de lärare som vill starta en egen skola har ingeneller små möjligheter att få sina idéer förverkligade. Den offentliga sektorns fillväxt har i stället skapat enbyråkrati som i vissa fall motverkar effektivitet. Kritik av den offentligasektorn och ett krav på nödvändiga förändringar är inte någon kritik av deanställda inom den offentliga sektorn utan av den struktur de har att verkainom. Det är i själva verket så att framtida trygghet i sysselsättningen kräverett effektivare resursutnyttjande och en expansion av tjänstesektornsarbetsmarknad utanför den offentliga sektorns gränser. Den offentliga sektorn - och de offentliganställda - stårinför stora problem. ekonomiska situation möjliggör inte någonnämnvärd tillväxt av den offentliga sektorn. Nödvändiga besparingar kommer istället att ge den offentliga sektorn en ytterligare ansträngd ekonomi.Regeringens förslag vad gäller den kommunala ekonomin är ett bra exempel.Statskontorets plan på att spara genomrationaliseringar inom den statliga sektorn är ett annat. Dessa besparingarkommer att sätta ytterligare press pä de offentliganställda och ytterligarebegränsa utrymmet för den enskilde att agera. Eftersom den socialistiska riksdagsmajoriteten motarbetarfristående alternativ, kan besparingarna komma att drabba både välfärden och deoffentliganställda. Socialdemokraternas vaktslående om monopolen drabbar bådemedborgarnas service och de anställdas trygghet utan att andra alternativtillåts växa fram och utan att nya arbeten inom tjänstesektorn skapas. Den offenthga sektorns tjänster motsvarar nu över hälftenav den totala tjänstesektorn i , I länder med en utvecklad marknadsekonomi är 16 motsvarande andel mellan entredjedel och en fjärdedel. atttjänsteproduktionen kommer att få en allt större betydelse för framtida Prot. 1985/86:127 välfärd och sysselsättning är vår privata tjänstesektor alltför liten, I har 14 miljoner nya arbetstillfällen, nästanuteslutande inom tjänstesektorn, skapats . Tjänsteföretageni har totalt sett högre tillväxttakt än de varuproducerande företagen.Att inte har haft motsvarande utveckling beror inte på att människor ivårt land saknar idéer eller vilja att arbeta, utan på de inlåsningseffektersom skapats av politiska regleringar och monopol, I stället måste ambitionenvara att avmonopolisera den offentliga sektorns verksamhet där så är möjligt.Genom att delar av den offentliga sektorn avregleras kan anställda i den gesbättre möjligheter att få utlopp för eget omdöme och egna yrkeskunskaper,som medborgarnas frihet att välja ökar. Om man utnyttjar deanställdas idérikedom och tillåter alternativ till många av dagens offentligamonopol, blir servicen bättre och valfriheten reell. Jag övergår nu till att kommentera reservationerna 5 och6. Vad gäller reservation 5 vill jag bara säga att den statistikuppsamling somstatistiska centralbyrån gör belastar i ganska stor utsträckning företagen. Detfinns anledning för dem att säga att frekvensen är alltför omfattande. Man kanockså fråga sig: Behövs verkligen alla de här uppgifterna? Vi vill frånmoderaternas sida bl, a, att man skall överväga om vi inte bör återinföradelegationen för företagens uppgiftsinlämnande. Slutligen reservation 6, Vi anser att departisympatiundersökningar som SCB bedriver inte behövs.