prot · G9099 · 1985-12-31 00:00:00 — har fått en ny utrikesminister. Den frejdighet somSten besitter kommer väl till pass i kampen för mänskligarättigheter. Han kan påräkna stöd i det arbetet. och halva september pågick sombekant i vårt land en valrörelse. ökade dramatiken i utvecklingen iSydafrika. Dessa båda skeenden speglades i våra svenskaTV-nyheter. Inslagen från valrörelsen i den svenska sensommaridyllen varvadesmed rapporter från kravaller och upplopp i . Här hemma handlar det ommarginella förbättringar i vårt välstånd, i om människor som flyddeför sitt liv undan terror och tortyr. Demonstrationen mot apartheid samlade fleratusen människor. Ingen av dessa föreställer sig säkert att han eller hon ensamkunde göra någonting för att störta systemet, men de drevs av en bjudande pliktatt opponera mot det som hotar grundläggande värden om människors lika värdeoch värdighet. Det goda exmplets makt får inte underskattas. På motsvarande sätt drivs tusentals människor i vårt landatt uträtta saker till gagn för andra människor. Jag har i valrörelsen besökten rad sådana enskilda och ideella arrangemang. Det är en avgörande fråga förvårt lands fortsatta utveckling, om vi skall ge uppskattning och uppmuntran åtsådana människor eller skaka på huvudet och resa hinder för vad de villuträtta. Jag har besökt ett ungt par som driver ett vårdhem för attrehabilitera missbrukande ungdomar; föräldrar till knarkande ungdomar som villvara ett stöd för andra föräldrar i liknande situation; medlemmar i en kristenförsamling som vill driva en förskola för att ge barn en god omsorg; läkare ochvårdpersonal, som vill bryta sig loss ur rutinerna för att pröva egnabehandlingsmetoder, och människor som efter arbetets slut ägnar tid och pengaråt att driva gårdar för uteliggare och utslagna människor. Det bubblar avidealitet och ansvarstagande. Det vore att förhindra humanitet och humanismensutbredning att göra livet svårt för dem som på det viset vill hjälpa andra. Vad dessa människor efterfrågar är frihet. Inte frihet föratt klättra på varandra, inte frihet på andras bekostnad. De vill bryta nerbyråkratier och skaffa sig ökad frihet för att förverkliga idéer om hur manhjälper andra. Jag tror att en viktig förklaring till folkpartietsframgång i valet är att vi så klart markerat, att vi vill göra gemensam sak medmänniskor som har denna inställning. Vi vill underlätta ideellt arbete. Vi villta vara på människors lust att komma andra till hjälp. Ett samhälle som visarsig oförstående och ogeneröst mot denna frihetslidelse tar illa vara påmänskliga resurser och blir i grunden fientiigt till humanismen. blev det svenska valets enda segrare.Socialliberalismen har förstärkts på alla andra partiers bekostnad. Men detmest substantiella resultatet är dock att regeringen sitter kvar. Vi vetännu inte till vilken nytta. I valrörelsen gavs få eller inga besked om vilkenpolitik socialdemokratin skulle föra i händelse av förlängt regeringsinnehav.Nu är det att redovisa vad regeringsmakten skall användas till. Under hela den förra mandatperioden och under valrörelsenspelade familjepolitiken en central roll. Hela den förra perioden gick utan attnågra egentliga försök gjordes att reformera familjepolitiken och förbättrastödet till barnfamiljerna. Alla de problem som då avslöjades och debatteradesstår kvar efter valet. De skall nu angripas av ett nytt statsråd. Jag vill sägaett välkommen till i den rollen. Och jag vill oförbehållsamtönska honom all framgång i det arbetet. har uppenbarligen intehaft många timmar på sig att tänka igenom vad den nya rollen kräver. Medhandikappfrågorna är han väl förtrogen, men känner enligt egen uppgift intesamma förtrogenhet med familjepoHtiken. För detta kan man ha stor förståelse. Jag vill emellertidstryka under att barnfamiljerna har väntat nog på förbättringar. BengtLindqvist gör klokt i att ta på sig att läsa in och fundera. Menotåligheten bland barnfamiljerna är stor, och vi kommer från sidainte att särskilt länge vila på hanen innan vi efterfrågar vad regeringen ochdet nya statsrådet tänker göra för att förbättra barnfamiljernas situation. Ansvaret för arbetslöshetens bekämpande skalluppenbarligen också i fortsättningen åvila . Inte heller pådetta område hade regeringen något besked att ge i valrörelsen. Det är ochförblir en besvärande sanning för den socialdemokratiska regeringen attarbetslösheten aldrig varit så hög som . Viavvaktar nu med spänning vad regeringen tänker göra för att ge människor utanarbete nytt jobb och ungdomar bättre möjligheter att få sitt första. är valet över, och socialdemokratin har hankat sig kvarvid regeringsmakten trots att väljarna inte fick besked om vare sigfamiljepolitiken eller sysselsättningen. Socialdemokratin kan inte av detta draslutsatsen att ingenting behöver göras. 1985/86:915 oktober 1985 5 protokoll 1985/86:9-10 I avvaktan på att berört statsråd läser in sina resp. områdenoch utformar detaljerade förslag vill jag till , som står närmast itur på den socialdemokratiska sidan, ställa några frågor: Anser Maj-LisLööw och den socialdemokratiska riksdagsgruppen att framgång ivalet ger en fingervisning om att ideellt arbete och enskilda initiativ som tarsikte på att avhjälpa brister i den sociala omsorgen och i hälso- ochsjukvården skall hjälpas fram, uppmuntras och stödjas? Anser Maj-LisLööw och den socialdemokratiska riksdagsgruppen att framgång ivalet gav en fingervisning om att barnfamiljerna måste få behålla mer av sinainkomster och ges en ökad rätt att själva välja barnomsorg? Anser Maj-LisLööw och den socialdemokratiska riksdagsgruppen att framgång ivalet gav en fingervisning om att väljarna kräver en intensivare kamp motarbetslösheten, att småföretagsamheten och det fria näringslivet är den främstagaranten för full sysselsättning och att tröskeln in på arbetsmarknaden för arbetslösaungdomar måste sänkas? gick stärkt ur valet. Vi villförvalta detta förtroende från väljarna till att driva på förbättringar förutsatta grupper i och utanför vårt lands gränser. Att bedriva oppositionhandlar enligt vår mening varken om överbudspolitik eller om stereotyptnejsägande. Vår uppgift är att tillhandahålla ett alternativ, men också attkomma med konstruktiv kritik och driva på på områden där vi uppfattarregeringen som långsam och försumlig. mer än fördubbladeriksdagsgrupp kommer att ta sig an denna uppgift med realism, ödmjukhet ochintensitet. 20ANDRE VICE TALMANNEN; Innan nästa talare får ordet vill jag rikta kammarensuppmärksamhet på att meddelande om kvällsplenum nu har anslagits. 21 (): Först vill jag instämma med ödmjukhet i deord som sade här om och om humanismens roll ivårt moderna samhälle. Det var mycket tänkvärda ord. Vi har en lång valrörelse bakom oss - en valrörelse somför partierna har inneburit infriade förväntningar för somliga och besvikelserför andra, inte minst för . Men jag är också övertygad om att detfinns stora grupper i vårt land som - trots allt som sades i valrörelsen - intefick svar på de frågor som för dem var de mest väsentliga. Jag tror att detfinns många ungdomar och barn som inte fick svar på sina frågor frånpolitikerna. Barnen är inte väljare , men vi säger ofta med rättaatt barnen är framtiden. För att bevara tilltron till vårt demokratiskastyrelseskick behöver vi verkligen fundera över vilka frågor det är barnenställer och vad barnen förväntar sig . Jag läste enliten skrift från en orienteringsklubb. Där hade en tioårig orienteringspojkesvarat bl. a. på frågan; Vad är din framtidsdröm? Svaret löd: Fred på vår jord.Han är inte ensam om det svaret. Då frågar man sig; Varför handlade vår valrörelse mest omplånboken och dess innehåll? Visst finns det naturliga och riktiga förklaringarockså till Föross i har det allfid varit betydelsefullt att värna om människorsekonomiska grundtrygghet. Det är en viktig förutsättning för att man ocksåskall kunna uppleva andra kvaliteter i livet. Frågan om valfrihet förföräldrarna genom bl. a. införande av en vårdnadsersättning på . perår för varje förskolebarnsfamilj är en grundtrygghetsfråga. En förbättradgrundtrygghet för dem som har de lägsta inkomsterna oavsett ålder är ettoeftergivligt krav från oss i . Det kan gälla pensionärer som stårutanför ATP-systemet. Det kan gälla sjukförsäkringen för dem som ärhemarbetande. Det kan gälla den grundtrygghet som ett arbete utgör för den somär handikappad. Det är många grundtrygghetsfrågor som fortfarande väntar på sinlösning och som är viktiga för väljaren när han eller hon skall ta ställning. Men den materiella grundtryggheten skingrar inte den lillepojkens oro för krig - inte någons oro för krig. Den citerade lillegrabben ville ha fred. Oron och otåligheten i världen blir allt större. Defruktansvärda kärnvapnen skrämmer mest. Det pågår mellan 30 och 40 krig just idetta ögonblick, trots att alla vet att det i krigets spår bara följer nöd ochelände och att ett krig endast har förlorare. I regeringsdeklarationen betonades vikten av en fast, klaroch konsekvent neutralitetspolitik. Det är bra. Den nyutnämnde utrikesministernSten har ett stort ansvar för att föra vår säkerhets- ochutrikespolitik så, att den bevarar den nordiska balansen intakt, att vadSverige säger och gör i olika sammanhang respekteras, att vi kan fortsättakampen för de mänskliga rättigheterna världen över, att vi intensivt kanfortsätta kampen mot kärnvapen och att vi kan fortsätta arbetet förnedrustning. Han har ett speciellt ansvar för att med all kraft föraregeringens talan, inte minst tillsammans med de nordiska kollegerna, när detgäller kampen mot den avskyvärda apartheidpolitiken i . För dennyutnämnde utrikesministern politiken på ett sådant sätt att Sverigesställning i dessa frågor blir helt klar har han stöd i dettaarbete. Vi förväntar oss också att utrikesministern och regeringen- som man har gjort - tar på allvar folkens och folkrörelsernasengagemang i fredsfrågorna liksom i kampen för de mänskliga rättigheterna. Detär viktigt att vi motsvarar de ideal som människor har för hur denna världskall utformas. I detta arbete är det angeläget att nämna FN, Förentanationerna, som firar sitt 40-årsjubileum. FN kritiseras ofta för att vara en papperstiger somingenting har åstadkommit. Vi måste ansvarsfullt vända på frågan; Hur hade världensett ut om inte FN hade funnits? Vi måste stärka FN, och därmed stärker viockså freden. De politiska partierna och framför allt regeringen måste gå demtill mötes som utan partipolitiska förtecken gör oegennyttiga, realistiskainsatser för att stärka FN;s roll - och de människorna är många. tänker jag speciellt på dem som är engagerade i denstora fredsresan. Människor från olika delar av vårt land, ja, från helavärlden, människor från olika yrkesgrupper och folkrörelser har tillsammans medenskilda entusiaster genomfört ett projekt som man för bara troddevar ogenomförbart. Man har uppvaktat alla regeringar i och förmått dematt ta ställning till den FN-stadga de säger sig omfatta. De har fått lov attavslöja sin beredvilligheteller ovilja att medverka i fredssträvandena enligt om alla andraregeringar skulle göra detsamma. Det är ytterst en fråga om huruvida vapneneller solidariteten långsiktigt skall styra. Ett tjugotal länder svaradepositivt på fredsresans frågor. De övriga länderna står under fortsattbearbetning. Den stora fredsresan kommer att fortsätta att ställafrågor till regeringar i övriga delar av världen. Detta är ett viktigtinitiativ, liksom alla andra realistiska initiativ från den breda allmänheten.De måste få uppmuntran, och de är värda respekt. De är nämligen ett viktigtstöd för varje regerings arbete för världsfreden. De hjälper också till attsvara på våra barns oroliga frågor om vad vi vuxna egentiigen vill med världen. matas vi i massmedia med bilder ochberättelser om hur flyktingar har det vid ankomsten till vårt land. Det harrått stor enighet om flyktingpolitiken, i varje fall om dess grunddrag. Det ärviktigt att respekten för vår flyktingpolitik upprätthålls, liksom för det sättvarpå den hanteras. Uppmärksamheten kring flyktingfrågorna ställer dem underdebatt. Varje ansvarsfull politiker, ja, varje ansvarsfull människa måste taställning mot de rasistiska tendenser som då lätt kommer upp till ytan. Vimåste göra vårt yttersta för att man skall bli behandlad med respekt också ivårt land. Det är bra att regeringen nu tillsätter en ombudsman som skall svaraför dessa frågors bevakning. Men detta är ju inte tillräckligt. Den verklighetflyktingarna möter måste vara sådan att de känner sig behandlade med respekt. Flyktingbarnen är en mycket utsatt grupp. De kommer medsina familjer från ett krigshärjat land eller ett land där man har levat iutsatthet på grund av politisk eller annan förföljelse. De vuxnas situationutreds noggrant när de kommer hit. Men barnen blir inte föremål för utredning-inte de barn som är . Detta är mycket otillfredsställande ochallvarligt. Barnläkare, psykologer och andra kan omvittna hur barnen ofta är imycket dålig kondition - framför allt psykiskt - på grund av all den oro, ängslan som omgärdar deras tillvaro. Ännu värre blir det när familjensplittras och man inte vet var man har varandra. På dettamåste det bli en ändring. Barnens situation måste vägas in när man tarställning till huruvida familjen skall stanna eller ej. Barnen har ju ocksårätt att få sina mänskliga rättigheter tillgodosedda. I själva verket är detväl så, att barnen är de som präglas starkast av den situation som familjenfinner sig i, eftersom de ingenting förstår av den. Det är viktigt att regeringen nu beaktar det krav som harframställts bl. a. från Rädda barnens sida, att också barnens förhållandenutreds i flyktingärenden. Den situation varunder familjen lever underutredningstiden måste också förändras. Barnen har rätt att känna trygghet ochfå omsorg . Viktiga sociala insatser måste till för attsituationen skall bli värdig för vårt land. Detta behöver inte förändraflyktingpolitikens huvudprinciper, bakom vilka vi står. Förbarnens skull krävs dock; Alla barn skallbedömas individuellt. Barn skallaldrig tas i förvar. Inga familjerfår splittras genom myndigheternas agerande. Merresurser måste till för att tillgodose flyktingbarnens behov. 5, Man skall inte återsändaflyktingar till förrän situationen förbättrats där. För detta krävs resurser av nytt slag. Regeringen måste tainitiativ härtill. Vi måste visa att vi i tycker om barn. Småflyktingpojkar som lämnar det här landet får inte säga, när de kommer till ettannat land: Vi trodde att svenskarna tyckte om barn, men det gör de visst inte. Barns situation i världen som helhet bör bli alltmeruppmärksammad. Oerhört många barn far illa - utöver flyktingbarnen. Barn i krigär en utsatt grupp. En annan grupp som har varit aktualiserad under densenaste veckan är alla de gatubarn som finns i världen. De uppskattas till 80miljoner. Det är barn som tvingas dra sig fram på egen hand - i torkans elleröversvämningens spår, eller därför att de äldre inte orkar med dem. De kan varamycket små-fyra eller . Vi måste komma dessa barn till mötes. Majoritetenav världens barn lever under mycket primitiva och fattiga förhållanden. Barnenoch deras villkor måste vara en viktig del av vår biståndspolitik. Vi vill juinrikta den alltmer till de mest behövande, till de fattigaste människorna, gedem stöd och hjälp till självhjälp. Det är barnen som skall vara framtidshoppet.Då måste vi ge dem sådana villkor att de får kraft och styrka att ta itu medbåde sitt eget lands problem och andra problem. Behoven är stora. Därför fårdet inte prutas på målen för vårt solidaritetsarbete i biståndspohtiken. I vårt eget land skulle man väl tro att alltstod väl till bland barnen. Men dess värre är det så att det finns misär - fastpå helt andra grunder än i utvecklingsländerna - också i vårt land.Barnläkarna, som ju känner barnens situation väl, är djupt oroade över ätt detfinns så många störda och olyckliga barn. De får inte den stimulans som debehöver under sina första levnadsår, de blir eftersatta därför att föräldrarna- eller den ensamma föräldern - inte orkar med sin föräldrabörda. Vi måsteockså lära oss att uppfatta dessa barns rop på hjälp. De måste få ett positivtgensvar. i barnens liv bör få präglas av godlivskvalitet. Det är inte bara fråga om några hundralappar mer i barnbidrag,även om det kan vara nog så viktigt. Det är fråga om att de första barnaårenskall innehålla också de kvaliteter som skapar goda relationer mellan föräldraroch barn och med vuxenvärlden runt omkring. För detta behövs tid tillsammansmed barnen. Varje vuxen och varje barn har detta behov av tryggheten i ennärmiljö. Hur skall man åstadkomma detta? Jo, far och mor måste dela på ansvaretför barnens uppfostran. Föräldrar måste ges realistiska möjligheter bl. a.genom vårdnadsersättning till förkortad arbetsdag. Arbetslivet måste inrättasså att barn inte är ett hinder utan en tillgäng. Man måste få rätt tilltjänstiedighet när man har små barn för att inte tappakontakten med arbetslivet. Vi måste ge valmöjlighet i barnomsorgen. Vi måsteockså värdera det arbete som utförs med barnet i hemmet. Jag vill ställa en fråga: Är socialdemokraterna bereddaatt ta itu med de här problemen mot en sådan bakgrund som jag här harskisserat? Jag vill gärna instämma i ett välkommen till BengtLindqvist som biträdande socialminister och ansvarig för familjepolitiken. Jagär övertygad om att han med det engagemang-han visat i andra sammanhang också förutsättningslöstoch på ett annat sätt än socialdemokraterna tidigare lyckats med skall ta itumed familjepolitiken. Utöver det jag har nämnt, herr talman, behövs trafiksäkermiljö, ren luft och en stimulerande omgivning för att våra barn skall få levaunder goda villkor. Det decentraliserade samhället, som arbetar för,skapar dessa goda kvaliteter för både barn och vuxna. I detta samhälle ges detockså möjligheter för den unge orienteringspojke som jag nämnde i inledningenav mitt anförande att själv vara med och kämpa för en bättre värld både härhemma och utanför vårt land. Det är för detta samhälle med en helhetssyn påmänniskan som arbetar. Det är ett samhälle som är bra för allagenerationer. Trots att vi hade motgångar i valet vill jag försäkra attvi kommer att kämpa för centerideologin också för framtiden. Skörden kommerinte att utebli. 22VIOLA (vpk); I regeringsförklaringen reduceras några avvår tids viktigaste frågor till problem som kan lösas genom industrielltillväxt. Men livsmiljön och den tekniska utvecklingen påverkas avmaktstrukturen i samhället. Det handlar om vem som skall ha makten överproduktionen och den tekniska utvecklingen - det handlar om makten överframtiden och solidariteten med barnen och kommande generationer. Regeringsförklaringens, liksom s-valmanifestets,avideologiserade bild av problemen ger ett intryck av att alla medborgare ochlöntagare sitter i samma båt - som om vi alla har samma chans att påverkavår framtid. Detta är en i grunden falsk bild av det kapitalistiska samhället,långt ifrån den bild som präglar arbetarrörelsens historia och ideologi. Det ärVolvo och andra exportföretag som styr politiken i åt ett håll somkommer att vara förödande för vår livsmiljö. Demokratin håller på att urholkasså att allt fler människor upplever maktlöshet, på gränsen till desperation,inför makteliten och dess "betongpolitik". I av eftertankens kränka blekhet,eftervalsdebatten, har den socialdemokratiska politiken mött hård internkritik. Men även före valet visade fyra socialdemokratiska dotterorganisationermodet att kräva en ny inriktning genom det s. k. miljömanifestet. Det har istort sett bara uppmärksammats av miljörörelsen och vpk. Här i finns nu många företrädare för de krav somframförs i detta manifest.-Utanför finns ett starkt engagemang ochförhoppningar om att socialdemokrater tillsammans med oss vpk-ledamöter och medstöd av delar av borgerligheten skall ta beslut i miljömanifestets riktning.Det handlar om en helhetssyn, där den nuvarande fanatiska tron på tillväxtenoch exportindustrin byts ut mot en hushållningsstrategi som omfattar naturresurserna,energifrågorna, trafikpolitiken och människors hälsa. Men framför allt gällerkraven en ny ekonomisk syn - ett mycket vidare begrepp än det som handlar ombudget och ekonomisk tillväxt - som går på djupet i motsats tillregeringsförklaringens löften om den tredje vägens ekonomiska politik, omkvahtativa förbättringar i flertalets intresse som leder till djupgåendereformer i stället för reformistiska lösningar som kan accepteras av exportindustrin. Kritikenmot den nuvarande blockpolitiken är nyttig, men den ger inte en rättvisandebild av de förtroendevaldas makt och inflytande. Vid sidan om arbetepågår en ständig lobbyverksamhet, där de stora företagen precis som under deborgerliga regeringarnas tid påverkar regeringspolitiken. De storakemikoncernernas lobbyism är ett exempel som bara fick antydasikemikommissionens arbete. Maktstrukturen är ett känsligt kapitel i ett land somstoltserat med sin långtgående parlamentariska demokrati. För flertalet är detdessutom ett omänskligt kapitel, eftersom maktlösheten deformerar människor. Exemplenpå hur maktlösheten deformerar är många. Se på hur förmågan till kamplust ochsjälvbevarelsedrift för liv och hälsa förbyttes i förnekande av asbestfaran påEternit i och falsk lojalitet med BT Kemi i eller hurarbetare inom vapenindustrin kan fås att offensivt plädera för fortsattvapentillverkning och export - allt för att det kapitalistiska samhälletsarbetslöshetsspöke och de stora företagens maktutövning kan pressa helasamhällen till underdånighet, trots att hela tillvaron står på spel för de mestutsatta. Grunden för denna press på människorna är det kapitahstiska samhället,oavsett om regeringen vill tala i dessa termer eller inte. Närjag var på studiebesök vid Storas svavelsyrefabrik i fick jag ett konkretoch cyniskt belägg för de stora bolagens människosyn. Ett större utsläpp av t,ex. oleum skulle vara förödande för de människor som vistas i gasmolnets väg,och det kan i värsta fall handla om flera tusen personer i . På min frågatill chefen för fabriken om hur stora ekonomiska satsningar han och företagetär beredda att göra för att förhindra en katastrof blev svaret att några kunde man nog acceptera. tvingas nu de politisktansvariga att redovisa en sanning som länge varit känd för företaget men inteför Faluns innevånare; flera tusen människor kommer att dö om och när ettallvarligt utsläpp sker. Några hundralappar för ett människoliv, annars stängsfabriken och jobben försvinner! FöretagetStora är ett rikt företag som kalkylerar enbart utifrån ägarintres-senasfilosofi om vinstmaximering - precis som , som tillhör den maktelit somstyr vårt land. , som skrivit boken , vilken jagrekommenderar ledamöter att läsa - den finns på riksdagsbiblioteket- är inte ensam i sin beskrivning av maktens struktur. Boken är en roman, sålåt mig ta ett exempel ur verkligheten som ännu inte diskuterats i dennaförsamling. På förra åretpresenterade P.G. i ett övergripande projekt för ett nytttransportsystem varav en del kallas Scandinavian Link. Bakom förslaget finns engrupp ledande företag i . Tanken är att det skall bli en fyrfiligmotorväg från till med broar över och Femer Balt. Trafikenberäknas öka markant. Kostnaden har beräknats till mångmiljardbelopp.Konsekvenserna för miljön har inte utretts av idégivarna. Frågan om hurmänniskorna kommer att påverkas i berörda orter och regioner nämns inte iprojektets reklambroschyrer och är troligen inte heller utredd. Om förslagetförverkligas kommer vissa orter och regioner att överexplo- ateras medan andrautarmas. Många varaktiga jobb inom jordbruk och sjöfart försvinner, och hamnarpå offras. Multijättar och utländska åkerier kan förväntas ta handom frakterna på superautostradan. Kort sagt kommer infrastrukturen att totaltomformas i enlighet med hur bilindustrin och andra mäktiga intressen vill sevår framtid. vision att kunna förverkligas? Var står regeringen, Maj-LisLööw? Hur långt har planerna avancerat? Iregeringsförklaringen nämns inte Scandinavian Link.