prot · G90970 · 1985-12-31 00:00:00 — Ett sådant inslag är förslaget att avskaffa fastighetsskatten.Det kommer att leda till att ingenting händer med hyrorna i de allmännyttigabostadsföretagen. De blir visserligen av med skattskyldigheten men blir ocksåav med den kompensation de nu har för skatten. Det betyder att 1,2 miljarder kommeratt föras direkt i fickorna på de privata fasfighetsägarna, för de kan behållasina hyresnivåer, som är satta för att täcka fastighetsskatten, utan att debehöver betala någon skatt. Finns det inte anledning att fundera på vilken yrapå fasfighetsmarknaden som detta kommer att leda till? 1 200 miljoner är ändåen del pengar. Skall man föra en rimlig fördelningspolitik måste man -om manvill avskaffa fastighetsskatten - göra någonting åt de förmögenhetsvinster somdetta skapar. Tala om arbetsfria inkomster för fasfighetsägarna! Jag vill till slut ta upp inlägg. Hon säger attjag inte vågar kommentera det hon sade. Problemet var att jag inte hade tid attgöra det. Men skall jag göra det. Hon sade någonting som jag tror kräver ensmula eftertanke. Hon sade att regeringen - vi driver ju en sådan borgerligpolitik -inte visar någon vilja att fördela tillbaka till löntagarna vad somtagits ifrån dem. Bakom ligger tydligen föreställningen att de sänktareallönerna i åstadkoms genom att vinsterna steg. Det är dessa vinstervi skall ta tillbaka. Men sanningen är ju den rakt motsatta, ! Underden period då reallönerna sjönk - det var ju då löntagarna verkligen förloradenågonting-då minskade också vinsterna till absolut bottennivå. Det är det jagmenar kräver eftertanke. Hur kan det komma sig att dålöneandelen i var större än någonsin - den gick avförädlingsvärdet och vinstandelen sjönk till - då sjönk reallönerna mer änvad de någonsin har gjort , Det kanske är litet svårare än vadkommunisterna säger? De hävdar: Pressa bara ned vinsterna, beskär vinsterna, tabort vinsterna. Då sfiger reallönerna och löntagarna får det förfärligt bra. De erfarenheter vi har innebär att om vi kan hålla enrimlig vinstnivå i näringslivet då stiger också reallönerna. Det är vårerfarenhet. Det är arbetarrörelsens erfarenhet, hoppas förgäves påatt de uppror som hon också tycker sig se skall utlösas i att den svenskafackföreningsrörelsen stormar ut till sina medlemmar och säger att vi nu skallta hand om vinsterna. Fackföreningsrörelsen har lärt sig bra mycket bittrareoch hårdare än andra grupper vad det innebär när företagen går dåligt, närföretag läggs ned och folk förlorar jobben. Nog vågar vi diskutera fördelningspolitik. Det är bara detatt kommunisterna förenklar så oerhört. De vilseleder människor, tyvärr, ochfår dem att 6 protokoll 1985/86:70- 71 tro attdet finns några enkla lösningar på problem som är ganska svåra och som det hartagit oss årtionden att försöka få grepp om. Och det tycker jag att vi harfått. Sedan skall jag avsluta med, herr talman, att svara LarsTobisson och , De vill ha besked om skattepolitiken 1987 och1988. Sådana besked kommer att få i vår genom proposition. Tobissonfrågade huruvida vi vill avskaffa valutaregleringen eller inte. Jag får hänvisatill att vi har fått ett mycket omfattande betänkande från valutakommittén. Detskall vi studera i lugn och ro innan vi företar oss något på det området. Jaghär sagt i andra sammanhang och jag kan upprepa det här: Onödiga regleringarskall avskaffas. Huruvida valutaregleringen är onödig eller inte skall visenare ta ställning till. 27INGEMAR () replik: Får jag först med några ord kommentera detsom finansministern tagit upp och som gäller aktiehandeln. Det som förevarit på börsen kan beklagas endast av dem somvill vårda sig om en fungerande marknadsekonomi. Det har funnits vissa inslagsom naturligtvis dragit ned förtroendet hos vissa aktörer på denna marknad,Alla aktieägare, stora som små, måste ha lika chanser och samma information,för att denna handel skall fungera tillfredsställande. Behovet av klarare etiska regler för aktiehandeln äruppenbart. Det vilar, menar jag, ett tungt ansvar på näringslivet självt och påbörsstyrelsen att se till att arbetet med klarare etiska regler drivs fram tillett skyndsamt slut. Så, herr talman, detta med statsbidrag till kommunerna.Jag råkar ha en utskrift från den utfrågning av statsministern som det varittal om här. Som svar på frågan om vad socialdemokraterna gör och vad deborgerliga partierna har föreslagit säger statsministern ordagrant:"Borgarna rycker av dom pengarna, dom får aldrig det där tillbaks, det ärför all framtid, så tar dom av dom dessa pengar. Och det är en avgörandeskillnad," kommer statsministern fram till att om man ryckerav kommunerna pengarna för gott så måste det bli effekter på färdtjänsten,knatteidrotten, särskolan och allt detta andra. Det var alltså den avgörande skillnaden. Då frågar jag:Består denna avgörande skillnad? Är det också den här gången en tillfälligindragning? Sedan vill jag fråga: Var det någon väljare som ivalrörelsen hörde någonting om indragning av statsbidragen till lärariöner,kollektivtrafiken eller ungdomstandvården? Kan någon hävda att vad som sades ivalrörelsen och vad som uträttats av regeringen efter valet stämmer överens påden här punkten? Undra på att människor är förvånade och en och annan ärupprörd! Så till beskeden som de behöver som förhandlar om lönernaför detta och : Hur kan regeringen begära att man skall kunna träffaavtal om löner framöver, när man inte kan tala om hur skatternaskall se ut , när man tänker avvakta förhandlingarna om stöd tillbarnfamiljerna innan man kan tala om hur skatteskalorna skall se ut, när maninte kan ge besked om inflationsskyddet eller om marginalskattesänkningarna ochinte heller om huruvida man tänker hålla sig borta från självaförhandlingsspelet? 28LARS () replik: I stället för att lämna klara besked på minafrågor började tala med moraliserande övertoner om sinasocialistiska partivänner i , Låt mig få säga att jag är väl förtrogenmed situationen i , Jag var där under de år som man bröt upp diktaturenoch fick en borgerlig regering som anträdde väg motdemokrati och mot en fastare plats i den europeiska gemenskapen. Jag står inte här och fördömer vad som sker i ,Tvärtom skulle jag vilja säga att den politik som förs där av den socialistiskaregeringen är beundransvärd. Och jag tycker kanske att självkunde dra viss lärdom av de svårigheter som man har där. Med hänsyn till vad sade om situationenpå börsen måste jag faktiskt, trots finansministerns tidigare klara uttalanden,fråga: Planerar skattehöjningar riktade mot det aktiesparandesom sitter så trångt att vi nu ser en mycket snabb överflyttning frånpersonligt aktieägande till ägande av stora institutioner, däriblandlöntagarfonderna? Nej, , det är inte aktievinster ellerhöjda utdelningar som "klämmer" löntagarna. Det är skatten. Tvåtredjedelar av arbetsersättningen går till det allmänna. Den återståendetredjedelen räcker inte för att försörja en familj. Det är fel att reallönenskulle ha stigit sedan socialdemokraterna återkom till regeringsmakten. Enligtsiffror i regeringens finansplan sjönk reallönen 1983 , för att sedan havarit ungefär oförändrad. Mot bakgrund av att regeringen förespeglatreallöneförbättringar efter valet är fackets reaktion på budgeten inteöverraskande. Regeringen har bäddat dåligt på många vis. Sättet somTCO-konflikten upplöstes på är ett exempel. Man kapslade då infördelningspolitiska motsättningar, kanske i hopp om att någon annan skulle fåhantera situationen efter valet, I detta läge var det naturligtvisopsykologiskt med ett antagande om nollavtal i budgeten. Det var ocksåopsykologiskt att kräva treårsavtal och säga att det för det förstaåret måste bli nollavtal utan klausuler. Det vittnar om att man inte harbegrepp om hur det fungerar på avtalsmarknaden. Regeringen har i finansplanen tagit till sig vårt ivalrörelsen framförda budskap att man måste kunna leva på sin lön. För att detskall bli verklighet måste de offentliga utgifterna minskas, så att det gesutrymme för skattesänkningar för människor i vanliga inkomstlägen.Skattesänkningarna måste utformas så att de sfimulerar till arbete, sparandeoch nysatsningar och därmed befordrar tillväxten. Om man är så förblindad inte förstår detta samband, då kommer man ingen vart. Det finns ingen annanutväg för regeringen än att här ansluta sig till den politik som vi moderaterlänge har stakat ut. 29OLOF () replik: Finansministern knäsatte här en ny princip.Man får inte ägna sig åt fördelningspolitik på "andra planhalvan",mellan mindre och större aktieägare. Det är innebörden i vad finansministernsäger. Jag medger att detta är ett marginellt problem iförhållande till de missar när det gäller fördelningspolitik som regeringen iövrigt har gjort i budgetpropositionen. Men det handlar om den övervältringtill mer och mer av institutionellt ägande somvi faktiskt har fått. Det handlar också om att stimulera de enskildaaktieägarna och ge dem lika villkor som övriga akfieägare, både iinformationshänseende och när det gäller ekonomiska förutsättningar. Detta ärbakgrunden till vårt förslag i denna del. Detär klart att det är svårt att på en kort repliktid redogöra för vårt förslagbeträffande bostadslånen. Det gäller alltså de ca 25 miljarder som regeringen,utan räntebidrag, har lånat ut i bostadskapital. Ungefär 12 miljarder harlånats ut till småhusbyggande, och 12-13 miljarder har gått till kommuner ochlokallån. Vi menar att 7 av dessa miljarder borde kunna lyftas ut. Det har viöppet redovisat som en engångseffekt. Det borde inte föranleda . Vi harinte räknat med detta belopp i vårt budgetalternafiv, utan det har redovisatssärskilt. Jagkan här ange ett incitament för att människor skulle vilja ha en sådanhantering som vi föreslår. Genom omplacering till hypoteksinstitut kan lånentecknas med längre amorteringstider. Räntan och amorteringsbeloppet kan på detviset bli lägre totalt sett. Årskostnaden för låntagarna blir mindre, ärdet ganska korta amorteringstider på många av dessa lån. Dessutom har staten,som finansministern vet, höjt sin ränta till , Det gör att det finnsytterligare en möjlighet att utnyttja. Vi tycker att staten inte bör hanteramera i sin budget än vad som är nödvändigt. Fleraandra saker har fladdrat förbi i debatten, men jag vill bara konstatera att endel av felräkningarna från sida vad gällerfastighetsskatten beror på en missuppfattning. Vi har inte föreslagit ettretroaktivt borttagande. Därmed borde det heller inte vara några övergångsproblemav karaktären "pengar i fickorna på fastighetsägare", som finansministerntalade om. Finns det sådana övergångsproblem, får man naturligtvis gripa sig andem. Det var inte vi som föreslog att fastighetsskatten skulle införas. Vi harhela tiden röstat emot den. Tillsist, I finansplanen och i statsministerns tal nämndes regionalpolitiken medtre ord. Finansministern har för sin del över huvud taget inte nämnt den ochändå förs nu den största flyttlasspolitiken , Vad gör ni? Ärdet förbjudet att tala om saken också? 30 INGA (vpk)replik; Det var ju synd att finansministern inte hade tid att i sitt 30 minuterlånga anförande kommentera fördelningspolitiken. Detär en borgerlig ekonomisk politik som regeringen för. Den debatt som förs inomarbetarklassen vittnar också om att det är så man uppfattar regeringensekonomiska politik. Vad skall vi använda vinsterna till, ? Detvore ju naturligt för en arbetarregering att använda de enorma vinster som harskapats i det här landet till att fördela om förmögenheterna till vanligamänniskor, som har blivit berövade av sina reala inkomster. Det vore ennaturlig reaktion från regeringens sida. Det stämmer inte att aktiehandeln baraär ett oförargligt byte av pengar mellan olika kapitalägare. Det arbete somvanliga människor utför belönas dåligt. Lönernas andel av produktionsvärdenahar minskat och vinsterna har ökat. Det är vinsterna som till största delenorsakar inflationen, inte lönerna, vilket framhölls senast i en iradion . Kapitalet har tagit en allt större andel av denberömda kakan, och vi har en arbetarregering som tillåter det här. Det går inteatt kräva återhållsamhet av löntagarna samfidigt som det görs snabba klipp påbörsen. Det måste till en skärpning av lagen, så att möjligheterna till sådantbegränsas. Vidutarbetandet av vårt budgetförslag har vi ansett det vara högst rimligt med enhöjning av omsättningsskatten på aktier, och det är också högst rimligt med enhöjning av skatten på stora förmögenheter. Jag måste fråga finansministern;Varför är ni så rädda för att gå fill angrepp mot kapitalet? Varför törs niinte angripa aktiespekulation och förmögenheter, och varför vänder ni er helatiden åt fel håll med era förslag om inkomstförstärkningar eller besparingar?Har ni ingenting lärt som har gått och då detomfördelats till förmån för de rika? Varför vill interegeringen omfördela förmögenheterna fillbaka fill vanliga människor, somfaktiskt har rätt till dem? Skall denna orättfärdiga politik få fortsätta? Ärdetta finansminister svar på min kritik? beklagade affärerna på aktiemarknaden. Det var sköntatt höra detta. Han skyllde inte som på regeringen och ansåg inteatt regeringen bär skulden till vad de här herrarna har haft för sig. Sedanställde en fråga: Vidhåller ni inte att ställde utlöften beträffande statsbidragen ? sade: Hördenågon talas om indragning av statsbidragen? Nej, men man hörde inte hellertalas om en mängd andra saker som finns med i den här budgeten. Vi gick inte uti valrörelsen och talade om höjningar av arbetslöshetsersättningen. Över huvudtaget presenterade vi inte detaljerna i den ekonomiska politiken under dekommande tre åren, men vi angav riktlinjerna. Det finns en mycket stor skillnadmellan regeringens och de borgerligas behandling - både och även nu -av kommunerna. Skillnaden blev så stor , därför att de borgerligapartierna krävde att skulle dras in frånkommunerna . Detta skedde inte med hänvisning till att kommunernaskulle ha fått väldigt stora inkomstökningar - något som vi för vår delhänvisar till när det gäller 1987 - utan skälet var att man skulle så att sägakämpa ner den kommunala verksamheten. Detvar ingen som , eller senare under valrörelsen hade hört talasom att kommunerna 1987 skulle få ett överskott på kanske 12 miljarder kronor.Hade detta varit bekant under valrörelsen är det möjligt att flera hade sagt;Det är väl inte rimligt att så stora överskott skall finnas hos kommunerna,medan staten har underskott. Nej, detta uppenbarades , när vi fickfram statistik för hur det kommunala skatteunderlaget växte 1985. Detär alltså stor skillnad på sättet att göra indragningarna. Vi försöker ta avett kommunalt överskott, inte för att skära ner den kommunala verksamheten utandärför att vi tycker att kommunerna har tillräckhgt med pengar för att självaklara en del av de uppgifter där staten betalar kostnaderna. Det är inteheller fråga om att - som jag hörde säga tidigare -göra lärare arbetslösa. Skälet är som sagt att vi anser att kommunerna självahar pengar, så att de kan klara kostnaden på marginalen ' när det gällerlärarlönerna. fördömde i sitt inlägg ochansåg att den hotar den parlamentariska demokratin. Den här rapporten, som vitidigare diskuterat här i , säger att i förutsättningarna föravtalsrörelsen måste nog ingå sådana fing som skatteförändringar, vare sig mansänker eller höjer skatterna. Om man höjer barnbidragen eller vidtar andraåtgärder som påverkar löntagarnas ekonomi, så bör detta vara med iförutsättningarna för avtalsrörelsen och bör kunna bli föremål för diskussionermellan avtalsparterna och regeringen, Jag tycker mig minnas att i andrasammanhang hävdat precis detta att man måste ha med skatterna. Det sades ocksåtidigare från borgerligt håll - av för resten - att vårt storamisstag är att vi inte i avtalsrörelsen har fört in skattepolitiken för 1987och 1988, om vi vill ha ett långtidsavtal. Vad annat är att säga än att det ärväldigt svårt att sluta avtal på löneområdet, om inte staten medverkar på någotsätt - i varje fall bör staten föra en skattepolitik som skapar möjligheterhärvidlag. Men går enligt min mening alldeles för långtnär han säger att allt ont som finns i har det höga skattetrycket somupphov. Framför allt, säger , är skälet till att lönekostnadernastiger mera i än i andra länder det höga skattetrycket, de högamarginalskatterna. Jag är säker på att - det har jag hävdat i många sammanhang-marginalskatterna har spelat en roll i för kostnadsutvecklingen, förlöneutvecklingen, och att de fortsätter att göra det, så att det därför ärönskvärt att vi håller nere marginalskatterna. Men man kan ju inte helt bortsefrån det fundamentala, att flertalet av de västeuropeiska länder som kanståta med låg inflation har en arbetslöshet som ligger på ,Antingen är det i föreställningsvärld helt ointressant hur högarbetslösheten är eller också förstår han inte vilken stor roll den spelar förlönebildningen. sade att han hade för kort fid på sig föratt kunna förklara varför de lån som det talats om skulle lösas in..Det hadehan uppenbarligen rätt i - det krävs . Sedan vecklade han in sig iett rätt orimligt resonemang om fastighetsskatten. Han sade att det skulle varafråga om ett övergångsproblem, beroende på något slags retroaktiv lagstiftning,att de privata fasfighetsägarna får en massa pengar, om denna skatt avskaffas.Jag kan irite begära att en vice partiledare i skall hålla redapå allting som händer här i . Men det var faktiskt så attfastighetsskatten infördes för att de privata fastighetsägarna inte skullesuga åt sig de stora förmögenhetsökningar som uppstod när de borgerligaregeringarna - som visst tillhörde - införde den allmännahyreshusavgiften. Mofiveringen var alltså rent fördelningspoUtisk. Och om manslopar en fördelningspolitiskt motiverad skatt, får det fördelningspolitiskaverkningar - det måste t. o. m. begripa. Jag har talat medBirgit i folkparfiet. Hon kan sådant här, för det var hon som tog uppresonemanget första gången. Vad jagtycker illa om i uppläggning - det skall jag säga alldeles ärligt och uppriktigt - äratt man gjort en enorm överbudsbudget. Man går ut och talar om för folk attdetta skall ni få, här skall vi satsa, så mycket skall skjutas in där - ochsedan undandrar man sig hela ansvaret för hur det skall betalas. Det är därförvi kritiserar för att ha malt sig ur varje vettigt samtal om denekonomiska politiken. kan väl begripa att om vi hade lagt framen budget där underskottet hade ökat med 10 miljarder, så hade vi kunnat delaut hemskt mycket godis till svenska folket för dessa 10 miljarder. Och det ärdet godiset ni spenderar . Det tycker jag illa om, och det förvånar mig från de övriga borgerliga partierna inte har åtminstone någon kommentartill att man har en sängkamrat med dessa böjelser som nu uppvisar. Jagvill säga till , att mitt anförande handlade om fördelningspolitik.Vad jag inte hade tid att kommentera var kommunisternas vanliga klagovisa överatt det är de höga vinsterna som håller nere reallönerna. Jag hade tänkt migatt skulle förklara hur det kunde komma sig att närvinsterna sjönk i botten, då sjönk också reallönerna. , när vinsterna harstigit, har vi ändå hållit reallönerna oförändrade, och det var en klarökning för väldigt många löntagare. Jagbegriper att kommunisterna i det här läget för en propaganda och en agitationsom går ut på att vinsterna skall ner och lönerna upp. Men erfarenheten talarju ett annat språk. Vinsterna är inget mål för vår ekonomiska politik,definitivt inte. Att det skulle vara någon önskan från den svenskaarbetarrörelsens sida att ha så höga vinster som möjligt är uteslutet. Men vihar insett - och det insåg vi - att utan rimlig lönsamhet, varesig det är privatägda, kooperativa eller statliga företag, bygger vi inte underför en stabil sysselsättning och en fortsatt reallönetillväxt. Jagskall tala om för att även i socialisfiska länder, som egentligen ärkommunistiska- med ett hederligare språkbruk - måste man ha överskott iföretagen. Man måste ha vinster. I själva verket har man ganska fantasfiskavinster i företagen i de kommunistiska länderna, för de finansierar allfing.Ur vinsterna får de finansiera all utveckling i företagen. De har inte envänlig stat som skjuter till, som vi gör, en hel del bidrag och annat för attnäringslivet skall fungera bättre. Menjag tror att svenska löntagare kan koppla ihop det här och inse att detväsentliga för dem är att de vinster som finns används så att de gagnar ävenlöntagarna och de anställda. Vi har haft en sådan period. Det är därför jagägnar en viss fid åt att till ytterlighet brännmärka det som pågår och somskapar intrycket att de som har ansvar för företagen bara är intresseradeav en sak - att fylla sin egen börs. Är det det intrycket man skapar, då är detmycket som kan gå åt skogen, herr talman. 32 (): vänder vipå bladet i den allmänpolifiska debatten. Låtmig börja med att säga att en halv procent inte är mycket. Det är kulturensandel av statens totala utgifter, och därför är det så mycket märkvärdigare attkulturfrågorna i dagens allmänpolitiska debatt fått denna framträdandeplacering. Det är glädjande. Kanske är det ett tecken på att regering ochriksdag tillsammans börjar förstå att begreppet välfärd inte enbart kan uttryckas iekonomiska termer, att människors behov och önskemål sträcker sig utöver dettimliga, att för många människor är politik utan en helhetssyn på tillvaron tomoch innehållslös. Näri framtiden det mesta av sjunkit i glömska, kommer vårt decenniumatt bedömas efter den kultur som skapas och lever i vårt land. Detta innebärinte att kulturen är fristående från det övriga livet. Tvärtom -ett riktkulturliv är avgörande för människors förmåga att skapa de materiella villkorsom kan avläsas i tabeller om bruttonationalprodukt och exportvolymer. Kulturenoch kulturskaparna måste ha öppenhet och frihet för att kunna fungera. Etttoppstyrt och hårt reglerat samhälle får direkta återverkningar påkulturyttringar av olika slag. Censur efterlyses aningslöst av många, utan attde förstår konsekvenserna. Men också mjukare vapen kan få destrukfiva effekter.Ett hårt reglerat samhälle där enskilda människors handlingsfrihet beskärs ochstatens ökar utgör ett hot mot kreativitet och frihet men också mot de udda ochde annorlunda, mot dem som kanske har förutsättningar för nyskapande och därmedför att berika tillvaron för många. Sverigehåller på att utvecklas till ett regleringssamhälle. Genom att låsa fastkulturlivet i regler och institutioner förhindrar man den dynamik som ärnödvändig i ett kultursamhälle. Samhällsstödhar i socialdemokraternas kulturpolitik blivit det ord som avgör om böckerskall ges ut, om sångkörer kan uppträda eller konstnären ställa ut. Enskildainitiativ har bekämpats som utgörande ett hot mot konstens frihet,när det i stället är så att ett alltför hårt och samhällsbundet stöd verkar idenna riktning. Vadär nu skillnaden mellan moderat och socialdemokrafisk kulturpolifik? Enkelt kandet uttryckas så att socialdemokraterna lever kvar i uppfattningen att detviktigaste är att sprida ut kulturen, oberoende av människorna som skall ta delav den, medan vi tilltror kulturen en egen inneboende kraft, där det är statensuppgift att göra människorna mottagliga för olika kulturupplevelser. 1960-och 1970-talens kulturpolifik kan utvärderas, och så har också skett.Stora satsningar har gjorts av socialdemokraterna på att sprida kultur tillolika grupper i samhället. Det är kultur på arbetsplatserna: teatergruppergjorde framträdanden i personalmatsalar under lunchraster, vilket gjorde attpersonalen tog med sig matsäck och åt på rummen för att inte bli störda. Det ärkultur i boendemiljö: nya medel anslogs, som vid en utvärdering visade sig haresulterat i att redan aktiva grupper fick mer medel att anordnajulgransplundringar och gårdsfester för. Utgivandet av En bok för alla harvisat sig utgöra en prisbillig utgåva för redan vana läsare. Den storasatsningen på att föra ut teatern till nya grupper har vid riksrevisionsverketsutvärdering visat sig vara misslyckad - teatergåendet har minskat i stället förtvärtom.