prot · G90910 · 1985-12-31 00:00:00 — Dettaär en mycket viktig fråga som intresserar tusentals, för att inte sägatiotusentals, aktiva kristna politiker som är engagerade i skilda partier. Jagskulle uppskatta om här i offentliga talarstol ville gemig ett svar på den frågan. Moderatasamlingspartiet är inget bekännelseparti. Det viktiga och helt avgörande förmoderata samlingspartiet är att vi inte svävar på målet när det gäller att slåvakt om partiets förankring i västerländsk tradition. Detta arv skallvårdas. Det är viktigt att vi är lyhörda för de röster som talar omlivskvalitet, som talar om behovet av normer och etik. Jag vore tacksam för ettsvar från . Anf.62 () replik: Med kort anspelning på brevet från en välmenande moderat tror jag attdet vore lättare för välmenande moderat att byta parti än för ändra karaktär, och det senaste är under inga omständigheter önskvärt. Fråganvar om tro och politisk övertygelse är samma sak. På det vill jag svaraatt det är helt klart att det inte är så. Det vare mig fjärran, gode FilipFridolfsson, att göra gällande att det inte finns ärligt övertygade kristna iandra partier där det finns människor som säger sig vara ärligt övertygadekristna. Vad jag med bestämdhet vill påstå är att troleder till samhällsengagemang och till att vi tar oss an våra medmänniskorssituation. Det är helt klart att svaren på hur vi skall engagera oss i detarbetet inte bhr lika för oss alla, eftersom vi människor bara ser endels. Mendet är inte egendomligt att de som kommer fram till någorlunda lika svarengagerar sig gemensamt för att ta itu med uppgifterna, precis som de engagerarsig gemensamt som har gemensam ståndpunkt på marknadsekonomins område. Det ärinte någon obekant, hoppas jag, att det runt om i världen finns mycket gott omkristdemokratiska partier, så det är på sin plats att det också finns ett iSverige. 63 FILIPFRIDOLFSSON (m) replik: Jag hade naturHgtvis inte väntat mig något annat svar av det jag fick, och det var bra att få detta distinkta svar på min fråga. Jagkommer att ha med mig debattprotokollet för och läsa AlfSvenssons svar innantill när vi får debatt i vissa sammanhang där kristendomenpartipolitiseras. Svaret var mycket klart och bra, och jag är tacksam för det. 64CHRISTER EIREFELT (fp): En av de viktigaste beståndsdelarna i enliberal politik -kanske den allra viktigaste - är att slå vakt ommarknadsekonomin. Att bevara och förstärka detta oöverträffade system när detgäller att ta till vara människors kunskaper och kompetens, det kommer alltidatt vara en central uppgift för . Finns det då andra meningar om värdet av en fungerandemarknadsekonomi? Är det inte att se spöken mitt på ljusa dagen när folkpartietpekar ut olika hot mot marknadsekonomin? Nej, dess värre är det inte så! Hotenär i allra högsta grad en reaHtet, Det är visserligen sant att det är ganska få i den svenskadebatten som öppet säger att bör gå över till planekonomi, alltså tillett system där nästan alla beslut fattas av poHtikerna och där staten på etteller annat sätt har delansvar för praktiskt taget varje investering som görs. Men när vi i talar om hoten motmarknadsekonomin syftar vi på en serie små beslut, som var för sig kanske kanförefalla rätt obetydHga men som sammantagna leder till att den här finkänsligametoden för att styra samspelet mellan producent och konsument riskerar attfungera allt sämre. De kollektiva löntagarfonderna, etableringskontroll avolika slag, regeringsrepresentanter i affärsbankernas styrelser, regleringarav priser och valutaflöden och de offentliga monopolen är några exempel somvisar hur marknadsekonomins funktionsmöjligheter stegvis försämras. En diskussion om olika ekonomiska systemhandlar till stor del om vem det är som skall fatta besluten, om vem som avgörvad fabrikerna skall tillverka och vilka tjänster som skaU tillhandahållas.Även om det innebär en viss förenkling - jag medger det - kan man säga att detfinns två svar på frågan: antingen att större delen av besluten fattascentralt, framför allt av politikerna, eller att de fattas av enskilda hushålloch företag. För , som vill öka inflytandet för de mångamänniskorna, är svaret självklart: det är konsumenterna som genom sinefterfrågan skall bestämma urvalet av varor och tjänster. Det är konsumenternasbedömningar av pris, kvalitet och service som skall ge den avgörande signalenåt dem som tillverkar varor och tjänster, detta oavsett om det sker i privateller i offentlig regi. Men - och det är ett viktigt tiUägg - om marknadsekonominskall fungera väl måste det finnas flera tiHverkare och en mångfald tjänsteratt välja emellan. Det måste finnas verklig konkurrens. Därför är vi ifolkpartiet Hka mycket motståndare till privata monopolsträvanden och privatmaktkoncentration som vi är till de offentliga monopolen. Vi tror inte ettskvatt på teorier som säger att måste arbeta i monopolets form elleratt tandvården skulle bli bättre om man tar bort möjligheterna för människoratt själva välja tandläkare. Lika viktigt är det att samhället aktivt motverkarmonopoltendenser i det privata näringslivet, vare sig det gällerlantbrukskooperationens dominans inom viktiga livsmedelssektorer eller riskenför att all färjetrafik över får en och samma ägare. Vi är övertygadeom att både privata och offenthga monopol höjer priserna, ökar byråkratin ochförsämrar servicen. Inte minstfolkpartiets syn på de små och medelstora företagen visar att vi menar allvar när vi sägeratt vi är beredda att ta strid för marknadsekonomin och mot en ytterligarecentralisering och byråkratisering av svensk ekonomi. Visstär de stora jättarna i näringslivet nödvändiga framför allt för vår export ochdärmed för bytesbalansen. För ställning som industrination gör vårainternationellt kända företag väldiga insatser. Men ibland förefaller det somom framför allt socialdemokraterna uppfattar utveckhngen mot ökadmaktkoncentration och allt större enheter i vårt samhälle som en naturlag, somvarken kan eller bör hejdas. Låt mig nämna några exempel. Regeringensindustripolitik är påtagligt storföretagsinriktad. En rad åtgärder somsocialdemokraterna genomdrivit på det näringspolitiska området har direktmissgynnat våra mindre företag - för att inte tala om de åtgärder som man bordeha vidtajgit för att förbättra småföretagarklimatet, men som man inte har bryttsig om. Ettannat exempel: På olika sätt missgynnar man enskilt ägande till förmån för detkollektiva. Det är den samlade effekten av flera olika åtgärder frånregeringens sida som gör att utvecklingen mot ökat kollektivt aktieägandeförstärks. a. missgynnas det enskilda sparandet i aktier skattemässigt. Ytterligareexempel på regeringens stordriftstänkande är ett antal beslut som innebär attbåde privata och statliga makteHter vävs samman, så att många beslutsfattaresitter på flera stolar och bokstavligt talat förhandlar med sigsjälva. Nyligendrev man igenom att regeringen i fortsättningen skall godkänna eller utsestyrelseordförandena i de privata affärsbankerna. har gått emotsåväl denna åtgärd som en rad liknande med samma målsättning. Jag tycker det ärbra att SAF:s VD nu aviserar en omprövning av näringslivetsmedverkan i oHka myndighetsstyrelser. Också det är ett system som innebär ensammanblandning av statlig och privat makt och som skapar oklaraansvarsförhållanden. Ifolkpartiets strävan att i stället minska maktkoncentrationer och förbättramarknadsekonomins funktionssätt spelar alltså småföretagen en avgörande roll.Där finns det personliga engagemanget från ägare och anställda. Därifrån kommerde nya idéer som ger impulser till vår ekonomi. Där finns mångfalden och därfinns den närhet till konsumenten som gör att signalsystemet fungerar. Närpriset blir för högt eller kvahteten för dålig går kunden genast någonannanstans. mindre företagen, som sysselsätter hundratusentals människor,finns också med all säkerhet större delen av framtidens jobb. Småföretagen gerdessutom liv åt bygder som annars skulle läggas öde. Dennuvarande regeringens oförmåga att förbättra småföretagens situation utgördärför ett av hoten mot en väl fungerande marknadsekonomi. Folkpartietsprogram för mindre och medelstora företag, deras ägare och anställda handlar om attavskaffa löntagarfonderna så att företagen får behålla sina pengar och användadem för intressanta framtidssatsningar, attskapa skattelagar som gör att det lönar sig att arbeta och som underlättargenerationsskiften i stället för att familjeföretagen skall köpas upp avnäringslivets "kedjebyggare", att begränsa byråkrati ochkrångel som ofta tvingar småföretagarna att 1985/86:1015 oktober 1985 fylla iblanketter på sena kvällar och , att slå vakt om näringsfriheten, som utsätts förständiga attacker från olika håll. På den sistnämnda punkten finns det skäl att vara särskiltuppmärksam. Ett system med etableringskontroll i olika skepnader, därpolitiker, myndigheter, ja, t. o. m. konkurrenter skall avgöra vilka företagsom behövs och var de skall få finnas sätter den fria konkurrensen ur spel. går inte ut till småföretagarna med omfattandelöften om nya statliga bidrag. Vi tror helt enkelt inte att det är rätt väg.Däremot är det nödvändigt att vi politiker, innan vi fattar beslut som berör demindre företagen, tänker igenom hur deras arbetsvillkor ser ut och hur lagstiftningenpåverkar deras möjlighet att utvecklas. För är det här en alldeles självklarutgångspunkt, helt enkelt därför att utan de mindre och medelstora företagen ären liberal ekonomi otänkbar! 65STEN (); Jag kan i många stycken instämma i devärdefulla synpunkter som gav uttryck för. Vi är båda enigaom vad som hotar marknadsekonomin. I näringsutskottet, där vi båda sitter, harvi haft många gemensamma två- resp. trepartireservationer i dessa frågor. Detär värdefullt, och jag hoppas att vi kan fortsätta att redovisa samma enighetunder den här perioden. Jag skall ta upp frågan om det största hotet motmarknadsekonomin, nämligen löntagarfonderna. Det blev ju, herr talman, till för regeringen ochlöntagarfonderna. Men socialdemokraternas tillbakagång i valet visar väljarnasoro inför smygsocialiseringen - trots att fonderna ännu inte har tillåtits visasitt verkliga ansikte, bortsett från olycksfallet med det samordnade inköpet ibelysningsföretaget . Men kommer allt fler väljare attha fått upp ögonen för vart den fondsocialistiska vägen bär hän. Tiden arbetaronekligen mot fonderna. Jag skall i detta anförande påvisa att det i högstagrad förhåller sig på det sättet. Redan före omröstningen om löntagarfonderna i december1983 hade en ström av svenskar, framför allt duktigt folk som antingen såltsina företag eller som haft produktidéer som de ville förverkliga i ett merföretagsvänligt och mindre konfiskatoriskt samhälle än det svenska, lämnat vårtland. Det om något borde vara ett memento, en larmsignal om att något är på tokoch att man måste genomföra förändringar. En ytterligare dränering av vårt landpå företag och goda företagare ger bara som resultat att det tar ännu längretid att rätta till vad som gått snett. gjorde Västfonden tillsammans med Nord-och Östfonden "årets klipp". Tillsammans köpte man för 66 milj. kr.var sin lika stor del i , vilket gav dem av röstvärdet iföretaget. Man köpte aktierna från Asken utan några som helst kontakter medskaparen och tillika majoritetsägaren i företaget. Köpet applåderades livligtav företrädare för och socialdemokratiska partiet. Visserligen hadefondanhängarna lovat, att man inte skulle ägna sig åt några samordnade köp, mendet löftet väger tydligen lika lätt somOlof Palmes löfte om allmänna val till fondstyrelserna, som vi vet nu att detinte blir något av med. AttVästfonden sålde aktieinnehavet i får uteslutandeses som ett offer på den politiska taktikens altare. Händelserna inträffadealltför nära årets val! Men är det någon som tror, att fonden skulle tveka omdenna och liknande affärer i ett läge då det återstår fler år till nästa val?Parallellen med fondköp av aktier i och är slående. Ibörjan på detta år hoppade Västfonden in som en räddande ängel i LesjöforsBruk. Det är nu detta företag rekonstruerades. Detta skedde påså sätt att olika personer och föreningar bildade "vänner".Bl. a. engagerades kyrkan och i sammanhanget. Det blev totalt ensatsning på 1 miljon i aktier. skulle ha anvisat annan köpare fördessa aktier. Men man lyckades inte med detta. hade mandock lyckats engagera Västfonden. 1 milj. kr. satte fonden in i Lesjöfors.Detta betydde bl. a. att fick tillbaka en kvarts miljon. Sedanhar man placerat 15 milj. kr. i ett partsrederi. heter bolaget.Ingen kunde väl tro att en löntagarfond skulle placera pengar i ettpartsrederi? Framför allt inte när det blir löntagarfonden som står förpengarna, och de övriga ägarna tydligen slipper. NordsjöfraktAB har en omsättning på 63 milj. kr. och ett registrerat aktiekapitalpå bara . När Västfondens 15 miljoner, som placeras i form avkonvertibla skuldebrev, omvandlas till aktier , får man avrösterna. Om inte övriga aktieägare skjuter till rejält med kapital, vilket ärmycket osäkert, står man där med ett stort risktagande och ett litetinflytande, som inte står i rimlig proportion till storleken på det insattakapitalet. Farmarslakti är ett nystartat företag som också kan känna sig nöjt med denaffär man gjort med Västfonden. När ingen annan ville satsa på detta nystartadeprivata slakteri, var fonden genast redo att gå in med 10 friska miljoner. Mankan undra vilka bedömningar fonden gjort och som gör att man vill satsa dessapengar, när inga andra långivare ansåg sig kunna gå Farmarslakt till mötes? Detär väl inte så att man med löntagarnas pengar slår sönder en marknad, som redanär hårt ansträngd? Dengångna sommaren har Västra löntagarfonden låtit tala om sig på ett mindresmickrande sätt. Det var när man köpte in sig i dockskåpsföretaget . 20 milj. kr. satsades i det företag, vars ägare äntligen fått någon somvill satsa på hans företag. Ägaren står nämligen åtalad för grovt bedrägeri,och patent- och registreringsverkets bolagsbyrå har allvarliga anmärkningar motbristen på redovisningar från flera av ägarens otaliga bolagsbildningar. Nuär det mycket ovisst i vilket av företagen fonden har satsat sina 20 miljoner.Parterna hävdar visserligen att det skett i of . Men det finnsinget avtal om detta. När olika tidningar sökt få reda på hur affärenegentligen ligger till, har ägaren på alla sätt sökt stoppa en pubHcering. är han mycket nöjd med affären. Att i det läge hanbefinner sig få någon att satsa 20 milj. kr. är givetvis som en skänk frånovan. Det ärinte konstigt att han ser nöjd ut på de bilder som tagits när affärenpresenterats. Man kan fråga sig om de kvinnor som jobbar i sina hem för Lundbyof är lika glada. Själva beskriver de företaget som ett typiskt30-talsföretäg, när det gäller att ta ansvar för de anställda. Skandalen kring Kätting växer. Turerna kring företageti samband med Norrfondens intåg i företaget har föranlett länsåklagaren i Gävleätt undersöka om en av styrelseledamöterna i - i sin tidigareegenskap av VD i Kätting - kan misstänkas för svindleri gentemotaktieägarna, bland dem också Norrfonden. Men vederbörande sitter kvar i , omvald av regeringen . Underskottet i Kätting harytterligare ökat - från beräknade 25 till senast uppskattade 40 milj. kr.i förlust. Det är nästan halva årsomsättningen. kom beskedet frånföretagets styrelse-man begär Kätting i konkurs! I debatten framhåller fondanhängarna som det starkasteargumentet, att löntagarfonderna skall rädda pensionerna. Det är därför på sinplats att man granskar kapitalförvaltningen och utdelningen tillpensionsfonderna löntagarfonderna varit verksamma. Enligtfondstyrelsernas redovisning för har 12,7 milj. kr. perinkomsttagare av tjänst i hela riket, av det förvaltade kapitalet eller av pensionsutbetalningarna . De uttagna fondmedlen utgjorde milj. kr. Av dettaköptes aktier för 1 244 milj. kr. hade värdet på aktiernasjunkit med 70 milj. kr. exkl. inflationen - med denna inräknad bHrvärdeminskningen 170 milj. kr. Beträffande kostnaderna för löntagarfonderna är dessaenorma jämfört med den ringa avkastningen. Om man räknar in skattebortfall förökad ATP-avgift och bolagsskatt, är kostnaderna för stat, landstingoch kommuner 1 516 milj. kr. För företagen är kostnaderna 1 616 milj. kr. inkl.den tillfälliga vinstskatten . Löntagarfondsäventyret kostar således deanställda, skattebetalarna, samhället och företagen sammanlagt På detta får man en avkastning på 12,7 milj. kr. Utöver den försumbara avkastningen tillkommer en värdeminskning på aktieinnehavet med 170 milj. kr. Under löntagarfondernas första verksamhetsår satsadesendast 34 milj. kr. på företag som nytt riskvilligt kapital. Detta motsvarar av fondernas pengar. Resterande eller 1 577 milj. kr. har gått tilltidigare aktieägare. Det har från socialdemokratiskt håll tidigare framhållitsatt löntagarfonderna inte placerar sina pengar i utiandet. Vilka garantier harman för detta när man köper börsnoterade aktier av andra aktieägare? Iåtminstone ett fall har köp skett av säljare med utiandsanknytning. Det är således lätt att konstatera att löntagarfondernainte tillför företagen något nytt kapital. Vad det är fråga om är att företagendräneräs på kapital, som i stället kunde användas till investeringar och därmedskapa nya arbetstillfällen. Av naturliga skäl har företagen vidtagit åtgärder för attnedbringa inbetalningarna så mycket som möjligt. Man skjuter därmed problemenframför sig. De stora börsnoterade företagen betalar minst, SKF med en vinstpå betalar , i vinstdelningsskatt samtidigtsom ett fastighetsbolag med 17 milj, kr, i vinst betalar . Det fackföreningsägda byggnadsföretaget har genomomstrukturering av sin fastighetsförvaltning minskat vinstdelningsskatten med4 milj. kr. Oaktat detta har inte företagetsstyrelseordförande dragit sig för att lovorda fonderna. Det är också känt att man inom de statliga affärsdrivandeverken har fört diskussioner om att ompröva sin bolagsstruktur för att göra enmotsvarande anpassning. När hamn AB bildades ,förordade den socialdemokratiska kommunalpoHtikern i , SörenMannheimer, att kapitalstrukturen skulle awägas så att riskefi förvinstdelningsskatt skulle minimeras. Jag vill därför slå fast att löntagarfondsavgifternamedför att jord- och skogsnäringens lönsamhet försämras, att jord- ochskogsnäringen avtappas på kapital, att detta kapital överförs till andraområden utanför näringen och att matpriserna stiger på grund av fondavgifterna.Skatter och avgifter är. undantagna från produktionsmedelsindex, från vilketman tidigare förde jordbruksprisförhandHngar, I den nya ordningen med friaförhandlingar har jordbrukets förutsättningar att prisförhandla försämratsytterligare. Löntagarfondsavgifterna tas främst ut av skuldbelastadeföretag. Fonderna gynnar de starkare på de svagas bekostnad. I sin tur kan detinnebära att sysselsättningen minskar inom andra sektorer av näringslivet pågrund av inställda investeringar i byggnader, maskiner, utrustning m. m. somkunde ha varit lönsamma utan fondavgifter. De resurser som plockas ut ur företagen i form avfondavgifter och vinstdelningsskatter hotar sysselsättningen på många sätt.Någon ny sysselsättning kan inte löntagarfonderna garantera. Tvärtom förvandlasde uteblivna sysselsättningstillfällena till icke produktiva placeringar.Pengar från sysselsättningsskapande företag flyttas via löntagarfonderna tilldem som säljer aktier till fonderna. Pengarna kan sedan försvinna ut ur vårtland eller användas till icke sysselsättningsskapande investeringar. Listan kan göras lång. Ett efter ett har alla defondargument som framfördes i debatten falHt. Kvar står endast den mer ellermindre outtalade ambitionen att omvandla samhället i socialistisk riktning. Visionernaoch de vackra beskrivningarna är borta. görs knappast ens halvhjärtadeförsök att upprepa talet om alla de undergörande, välsignelsebringande effektersom fonderna skulle ha för näringslivet, facket, löntagarna, marknadsekonominoch pensionssystemet. Fonderna skulle t. o. m. stärka marknadsekonomin, sademan ju! Fonderna skapar inga nya jobb. De stöttar inte hellerpensionssystemet. Vad det handlar om är makten och ingenting annat. Det har juinte gått att forma motiv för ett kollektivt fondsystem utan att kollidera medmarknadsekonomin eller göra våld på sanningen. Därför förblir valsituationenentydig; för eller emot fonderna - för ett marknadsekonomiskt system eller ettnytt med socialistiska förtecken. De borgerliga partierna har vid upprepade tillfällen här iriksdagen slagit fast att löntagarfonderna måste avskaffas och att avvecklingenav dem skall vara definitiv. Detta krav kommer att upprepas till dess fondernahar avskaffats.Var så säkra! Socialdemokraterna hoppades att fonderna skulle accepterasnär de väl var här. Så har det inte blivit, och så kommer det inte att bli.Däremot kan det bli så att socialdemokraterna, med samma efterkloka tystnad somnär dåvarande trepartiregeringen stoppade 80, kommer att acceptera attfonderna avskaffas. 66BÖRJE (): Politiken i vårt land måste framöver medvetetinriktas på att främja decentralistiska lösningar. Decentralisering ochsmåskalighet skapar handlingsutrymme och frihet för många. Nyskapande ochflexibilitet gynnas, och människor får överblick. De känner sig delaktiga iutvecklingen och i besluten. Vårt land befinner sig nu på toppen av en högkonjunktur.De professionella konjunkturbedömarna anser att vi nu står inför en avmattningav konjunkturen. Vi har en öppen arbetslöshet som inte har någonmotsvarighet i tidigare högkonjunkturer. var inte mindre än 144 000människor öppet arbetslösa. 170 000 var dessutom, som det kallas, föremål förolika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. skrev så sent som i vårasatt 500 000 människor sammantaget befann sig utanför den ordinariearbetsmarknaden. Ett annat bevis på att allt inte är bra är att antaletförtidspensioner, beviljade av arbetsmarknadsskäl, mer än fördubblats underden senaste treårsperioden. Dessa höga tal mitt i en högkonjunktur och inför sämrekonjunkturer är oroande. anser att en grundläggande förutsättningför trygghet är tillgång till arbete. Människor behöver riktiga jobb på denordinarie arbetsmarknaden. expanderade den offentliga sektornkraftigt och stod för hela ökningen av antalet jobb. Den samhällsekonomiskasituationen gör att nya jobb framöver måste komma inomnäringslivet. I många storföretag, med de långa seriernas produktion, talar mycketför att data- och robottekniken tar över en del av dagens jobb. är därför övertygat om att bästa sättet atterhålla fasta ordinarie jobb är en positiv och offensiv småföretagspolitik. arbetar över en miljon människor i småföretag. Inriktas näringspolitiken påatt skapa optimism och framtidstro hos småföretagarna och deras anställda samtpå nyföretagande, är det ingen omöjlig uppgift att skapa balans på såvälarbetsmarknaden som inom samhällsekonomin. har därför föreslagit en rad åtgärder försmåföretagsutveckling. Som exempel kan nämnas en sänkning avarbetsgivaravgiften för de första 15 anställda samt föregenföretagare. Vi föreslår vidare att förmögenhetsskatten på arbetande kapitalslopas. Det senare kan också uttryckas som att vi anser att det är bra attpengarna blir kvar i företagen och används till investeringar och nya jobb. Närpengar tas ut ur företagen skall de däremot beskattas i vanlig ordning.Framtidens arbetsmarknad kräver att tyngdpunkten i sysselsättningspolitikenförskjuts från arbetsmarknadspolitiska åtgärder till näringspolitik ochregionalpolitik. har därför föreslagit att av de medel somgår till AMS bör omfördelastill offensiva närings-, industri- och regionalpolitiska insatser. Vårt lands möjligheter för framtiden ligger bl. a. i attindustri och övrigt näringsliv befinner sig på en hög teknisk nivå. Ävenutbildningsstandarden talar till svensk fördel. Det finns emellertid behov avreformer som leder till större flexibilitet och minskad byråkrati inom såvälnäringslivet som utbildningsväsendet. Andra styrkefaktorer som det gäller attta till vara är bl. a. den långt drivna organisationsförmågan och denavancerade tjänsteproduktionen.