prot · G909152 · 1985-12-31 00:00:00 — Med en sådan grundläggande målsättning, som utskottetegentligen biträder i sin ingående diskussion om företagens ansvar, bordekonsumenter, lokala konsumentföreträdare, nämndledamöter ellerkonsumentrådgivare kunna känna mer vägledning och större trygghet i sittarbete. På samma sätt kunde de många seriösa företagen se lagen som etträttesnöre och en utmaning. De icke seriösa företagen borde känna att de var påfel väg och kunna återföras av sina branschkolleger. Företagen förutsätts ta täta kontakter med konsumenternaför att bearbeta kritiska synpunkter. Man frågar sig hur detta skall ske inomhandeln, som är mer datoriserad än någonsin och har liten personal? I betänkandet anges att de frivilliga organisationernaskall vara goda kanaler för konsumentinflytandet. Jag kan berätta att detsocialdemokratiska kvinnoförbundet, som också hade denna uppfattning, efterett landsomfattande konsumentrådslag ville få bättre gehör för konsumentsynpunkter ochkonsumentinflytande i företagens produktplanering och marknadsföring. Vi skrevdärför till ett antal riksomfattande branschorganisationer på textilområdet,livsmedelsområdet, det kemiska området m. fl. och föreslog att de skulle införakonsumentråd med lokala och centrala konsumentrepresentanter som ledamötertillsammans med företagens berörda personal. Vi harännu inte fått något svar, och inga konsumentråd har bildats. Därför måste visocialdemokratiska kvinnor fråga: Har verkligen företagen så stort intresse föregenåtgärder? Vill företagen ha täta kontakter med kunniga och talförakonsumenter? Vi motionärer vill uppmana vår konsumentminister attframöver bevaka att våra förhoppningar om egenåtgärder kommer att infrias. Vilitar på att han inte plågas av prestige och att han är villig att ta nyainitiativ, om den framtida konsumentpolitiken inte skulle utvecklas så somregeringen och utskottet har förutsatt. Jag tror att vi är mänga i dennariksdag som kommer att följa den utvecklingen. En viktig målsättning i det föreligganderegeringsförslaget är att stärka konsumenternas ställning på marknaden. Medhänsyn till det hushållsekonomiska synsätt som man anlägger, med hänsyn tillden vikt som varornas pris och företagens prissättning har för mångakonsumentgrupper samt med hänsyn till den stora betydelse som kampen motoberättigade prisökningar och mot inflation har för hela ekonomi,förvånar det oss motionärer att statsrådet och utskottet inte har gripittillfället att strama åt vad gäller företagens prissättning och prismärkning. Därmed hade man ju kunnat öka varje konsuments möjlighetatt kontrollera och påverka prissättningen. tycker vi att man förlorarmöjligheten att ge en aktiv hjälp i den priskontrollkampanj som Landsorganisationennyligen har startat. börjar faktiskt bli ett efterblivet land när detgäller kraven på rejäl prisinformation. Många länder har klara krav på sådaninformation, inte bara på eller vid varan utan också vid skyltning och ireklam. Vi har i vår motion nämnt två länders lagstiftning som har fungeratnågra år till belåtenhet. I måste man fråga sig: Varför skall jag varatvungen att ta rulltrappan fyra våningar upp i ett varuhus för att få vetapriset på den jacka jag har sett i skyltfönstret, när jag i kan sepriset direkt i fönstret? Varför skall man behöva avslöja sin fattigdom när manvill veta vad en vara kostar och ibland får ett litet förvånat eller nonchalantsvar om man frågar i affären? Varför skall man behöva åka runt och fråga på envara som man har sett i reklamen? Speciellt dyra varor prissätts ju mycketsällan i reklamen. Vi vet att av familjerna med två barn har bara500 kr. över när levnadskostnaderna enligt socialbidragsnormerna plusbostad och barnomsorg har betalats. Så det är faktiskt många i detta land sommåste väga priset noga mot betalningsförmågan, och det finns många ungdomar medsvag ekonomi, för att säga det milt. Tyvärr har utskottet inte särskilt gått in på kravet påprisinformation vid reklam och skyltning. Det är faktiskt en fråga som haråterkommit i och där utskottet har uttalat enpositiv inställning till Prot.1985/86:152 kravet, som tyvärr haft så svårt att få genomslag i verkligheten.Man frågar . sig; Varför är utskottet så tyst iår? Vad vill man skall hända med kravet påmärkning i reklam och vid skyltning? Skall vi snart fira tioårsjubileum medpositiva skrivningar om obligatorisk prisinformation, utan att någonförbättring har skett för konsumenterna på detta område? Statsrådet sade i sitt tal här att det finns viktigapunkter om konsumentpolitiska åtgärder när det gäller att komma åtmarknadsekonomins brister. Det var för det första att hjälpa konsumenten atthitta rätt på marknaden, för det andra att ge konsumenterna möjligheter attvälja bättre, därför att deras val kanske var skenbart, och för dettredje att åtgärder som främjar priskonkurransen är mycket väsentliga. Jag skulle vilja fråga statsrådet: tre saker, somalltså är så väsentliga, kan man inte använda dem direkt som argument för attinföra obligatorisk prisinformation? Varför är det så svårt att följa mönstretfrån flera ? Jag förstår inte varför man i måste dölja prisetså väl. Därför,fru talman, yrkar jag bifall till motion 409 vid punkt 18. Annars tycker jag att det är glädjande att enöverenskommelse nu är på väg om att behålla prismärkningen på varorna där detfinns datakassor, men saken är ju inte helt i hamn. Jag hörde på ensammankomst marknadschef plädera för alla fröjder som en prisinformationi kassorna skulle medföra. Så jag håller tummarna för att överenskommelsenverkligen blir av. Jag föredrar att se denna proposition som ettnytt steg i konsumentpolitiken och hoppas att det blir ett steg framåt, men detavhänger av vad regeringen och kommunerna kan göra för att ta steget fullt ut. har naturligtvis alldeles rätti att prisinformation är en ytterligt betydelsefull del av helakonsumentpolitiken. Jag har understrukit det , bl. a. i denaktuella propositionen. Utskottet har heller ingen annan mening. När man gör internationella jämförelser måste man också setill vilka möjligheter har att för egen del företaundersökningar rörande priserna och att via lagstiftningen medverka till en godprisinformation. En god prisinformation består inte alltid i att bara sättaupp en skylt om vad en vara kostar. En information om en vara är naturligtvisnågonting mycket mer än så. Jag tycker emellertid att vi kan konstatera att vi ilagstiftningen har de instrument som behövs för att genom ge entillfredsställande prisinformation. Jag tycker också att frågan om anslag iskyltfönstren om hur mycket en vara kostar kan överlämnas till de tillämpandemyndigheterna, som efter diskussioner med producenter och säljare kan utformaerforderliga regler. 48GRETHE () replik: Jag är glad att höra att statsrådet är positiv till prisinformation. Vi har år motionerat om detta i och,som jag sade, fått positiva skrivningar i utskottet. har rnan sagt attkonsumentverket håller på att förhandla med handeln om denna fråga. .Men ännuhar vi inte fått någon obligatorisk prisinformation vid skyltning och vidreklam. Det är också mycket dåligt ställt med prisinformation vid skyltning. Jag skulle vilja rekommendera statsrådet att gå runt påStockholms gator och därefter besöka för att göra en jämförelse. Detär en ganska klar skillnad. Jag som bor nära kan se vilken enormskillnad det är bara mellan och när det gäller den informationman ger konsumenterna om priserna. I ett läge där vi alla vill se till att det inte bliroberättigade prisökningar och när alla kämpar för att hålla inflationen nere,är konsumenterna viktiga, eftersom de själva med en ordentlig prisinformationkan kontrollera hur priserna ändras. Det är mycket svårare om man måste gå in iaffären för att få veta hur priserna har ändrats. Å : Fru talman! Jagkan lova att jag skall besöka . Då skall jag titta påden här saken också. 50INGRID (): Vad är det egentligen som vi politiker skallgöra för att konsumenternas ställning på marknaden skall förbättras och för attkonsumenterna på bästa sätt skall kunna utnyttja sina resurser utifrån sinaegna prioriteringar. Lägg märke till att jag betonade orden "egnaprioriteringar". Konsumentpolitiken skall ju syfta till att stärkakonsumenterna och inte till att stärka myndigheter och stora centralaorganisationer, för att dessa i sin tur skall föra konsumenternas talan. Det är inte heller mängden beslut som påverkarkonsumenternas ställning, utan det är beslutens innehåll. I betänkandet stårdet att en effektiv marknadsekonomi är av stor betydelse. Det har vi variteniga om under den här debatten. Det var intressant att lyssna till det ansvarigastatsrådet, , Å. . Han uppehöll sig mycket vid marknadsekonominoch marknadsekonomins effekter. Han sade bl. a. att skiljelinjen mellansocialdemokratisk och borgerlig konsumentpolitik är att socialdemokraterna ärmycket bättre på att korrigera marknaden. har inte särskilt storainsikter i marknadsekonomins brister, sade statsrådet. Statsrådet uttryckte siglitet vårdslöst då. Det fanns nämligen inte någon grund att tala om för detpåståendet. Sedan fortsätter statsrådet att tala om alla grupper som har detbesvärligt och att det är till dem konsumentpolitiska åtgärder riktas. Det ärhelt riktigt. Detta vill även vi göra, och jag återkommer senare till detta. Statsrådet talade vidare om de familjer där pengarna varslut innan månaden var slut, och han lät påskina att det var marknadsekonominsom skulle göras ansvarig för detta. Å, , vi har ju ett skattesystemsom gör att det inte går att leva på sin lön. Det är detta som är problemet. Vihar ett skattesystem som inte tar hänsyn till hur mänga som skall leva påinkomsten - och allra minst tar det hänsyn till om det råkar vara en inkomst. I en marknad i fullständig harmoni skall producenternatillverka bra varor som konsumenterna efterfrågar, och de skall utbjudas tilllägsta möjliga pris. Konsumenterna skall ha fullständiga kunskaper om utbudet,om varors och tjänsters egenskaper, och utifrån detta skall konsumenterna kunnagöra rationella val efter egna bedömningar. Denna idealsituation existerarinte. Därför måste konsumentpolitiska åtgärder sättas in, men de insatserna börvara väl avvägda, och konsumentpolitiken bör få en praktisk avgränsning sä atttillgängliga resurser kommer konsumenterna till del och inte förbrukas i allehandautredningar och samråd på central nivå. svävade ju utganska mycket i periferin, men utskottsbetänkandet har en snävare omfattning.Det finns emellertid fortfarande invändningar. En del konsumentpolitiskaåtgärder vill jag dock beröra. Den lagstiftning som vi har är naturligtvis viktig ochbra, men vi har också diskuterat att konkurrensen är nödvändig ochgrundläggande och till konsumenternas bästa. Jag vill dock påpeka att en viktigkonsumentpolitisk åtgärd är att ge konsumenterna kunskaper. Att konsumenter ärmedvetna och kritiskt kan granska marknaden stärker först och främst deras egensituation, men det stimulerar också företagen att anstränga sig, vilket i sintur medverkar till skärpt konkurrens. Konsumenternas kunskaper kan stimuleras på många olikasätt. Det har tidigare här påpekats att den lokala rådgivningen är viktig. Viskall satsa på lokal rådgivning. Den finns ju där de människor som efterfrågarden finns. Även budgetrådgivning har berörts här tidigare. Också detta är någotsom vi har stött i den moderata motionen. Det bör finnas ett bättre samarbetemed , för att redan på ett tidigt stadium kunna förmedlakunskaper. Också olika föreningar och andra organisationer har nämnts här idebatten. Det är nödvändigt att vi stimulerar lokala föreningar att göra olikautbildningsinsatser, för där kan mycket göras och det görs också. och skola och husmorsföreningar och andra organisationer.Dessa föreningar för ut kunskaper som bidrar till att vi får medvetnakonsumenter. Detta är viktigt! När konsumentrådgivartjänsterna inrättades fanns ingasärskilda krav på utbildning. De hade alltså väldigt olika utbildningar sombakgrund. Sedan berodde det litet på dem själva hur de lyckades skaffa sigkunskaper. Många av dem har lyckats mycket bra, medan andra kanske har lyckatslitet mindre bra. Därför är det viktigt att konsumentrådgivarna får utbildning,så att de i sin tur kan föra vidare dessa kunskaper till lokala föreningar ochenskilda människor. Av denna anledning kan vi minska anslagen tillkonsumentverket i stället för att öka verkets omfång. Båda förslagen har varituppe till diskussion här . Vad är det egentligen skall syssla med? Verket skall naturligtvis ägna sig åt produktsäkerhet och ätatt jämföra priser, varor, tjänster och kvaliteter. skall i såstor utsträckning som möjligt köpa sina tjänster. Det behöver ju inte betydaatt man skallavstå från tjänsterna, som det har påståtts. Vidare är det självklart attkonsumentverket skall se över de lagar och branschöverenskommelser som finnsoch se till att de efterföljs. Inte minst bör man få till stånd ett ökat samarbetemed företagen. Det är ju till gagn för konsumenterna. Både i utskottets betänkande och i utredningen efterlysesmånga utredningar och undersökningar som skulle göra. Men deutredningar och undersökningar som handlar om hushållens attityder i olikasammanhang kan man beställa på annat håll i samhället. Vi har också framhållitatt högskolorna är väldigt bra på forskning och att det redan pågårkonsumentforskning där. Det krävs ett samarbete, och naturligtvis är detkonsumentverket som skall initiera detta. Likadant är det med läromedlen. I vissa hänseenden är faktiskt det här betänkandet ettunder av klarhet, till skillnad från den konsumentpolitiska utredningen. Manhar rensat bort mycket som var svårförståeligt. Det kapitel i betänkandet sombehandlar brukaraspekten utgör dock ett av undantagen. Något mera dunkelt fårman nämligen leta efter. Majoriteten har anslagit extra pengar till dettaändamål. Jag försökte se efter i remissvaren vad man egentligen menade med attdet skulle göras så många undersökningar om brukaraspekten. Jag hittade ettremissvar frän i anslutning till utredningen. Där står attverket anser "att det är viktigt med nytänkande och nya metoder för attidentifiera och beakta vad som är viktigt för konsumenterna". Man kan ju fråga sig: Behövs det verkligen ett statligtverk som talar om för oss vad vi som konsumenter önskar oss? Vilken metodiktänker man då använda för att utröna detta? Jag har förståelse för och tyckeratt det är riktigt att man för vissa grupper med speciella behov - t. ex.grupper med fysiska handikapp - kan behöva titta närmare på brukaraspekten. Manfår dock nästan en känsla av att konsumenter är en grupp för sig, som måste tasom hand och inte kan fatta egna beslut. Vad vill då vi moderater i stället? Jo, vi vill stärkakonsumenten, så att han eller hon själv kan fatta sina beslut i stället för attöverlämna dem till andra, myndigheter, råd eller sammanslutningar på centralnivå. Det är den stora skillnaden mellan moderat och s-märkt konsumentpolitik. Vi vill i största möjliga mån se till att konsumenternablir medvetna och kunniga, därför att detta i sin tur bidrar till konkurrensenmellan företagen. Företagen blir ju då tvungna att tillverka det som vi villha, och de satsar mycket på produktutveckling. tycker jag mig förstå av debatten - senast närInga-Britt talade - att somliga tar för givet att det finns eninbyggd motsättning mellan företag och konsumenter. I en eller annan form hardetta framkommit från flera av de socialdemokratiska talarna. Jag skulle också vilja säga några ord omkonsumentutbildningen, eftersom den har nämnts en hel del. Utskottet säger isitt betänkande att undervisningen i kost- och konsumentkunskap pågymnasieskolan ökar enligt det förslag som finns i den utredning som ÖGYnyligen har avlämnat. Jag delar inte utskottets uppfattning, efter att ha lästdenna utredning. Det visar sig nämligen att alla möjligheter försvinner för enperson som vill gå en kost- och matlagningskurs. De specialkurser på en och tvåterminer som finns kommer inte att finnas kvar, därför att alla eleverskall in på gymnasieskolans linje, därman har ett tredje år som påbyggnad i just kost- och konsumentinformation. Pådet stora hela taget kommer den här utbildningen alltså att minska. ÖGY:sförslag är dock ute på remiss, och vi skall komma ihåg att det är etttjänstemannaförslag. Det borde alltså finnas möjligheter att göra förändringari det. Utskottet behandlar vidare med utgångspunkt i någramotioner frågan om statsbidrag till hemkonsulentverksamheten. Jag tyckte attBengt Kronblad i en av sina repliker antydde att det skulle ligga politiskavärderingar bakom valet av alternativ, dvs. att borgerliga kommuner skullesatsa på hemkonsulenter medan socialdemokratiska kommuner mera skulle satsa påkommunala rådgivare. Jag tror inte att det är så. sade också att hemkonsulenterna var ett brakomplement. Jag skulle vilja säga att hemkonsulenterna inte bara är ettkomplement, utan de fyller helt enkelt en lucka i konsumentupplysningen. Dehemkonsulenter som är anställda vid hushållningssällskapen sysslar i mycketstor utsträckning med frågor om kost och matkvalitet, och om det är någontingsom man diskuterar är det just frågorna om matkvalitet. Det finnsfaktiskt en hel del människor som sysslar med forskning inom detta område, menmycket få ägnar sig åt att föra fram fakta. Det är mänga som i stället itidningsartiklar och på annat sätt spekulerar i människors rädsla. Jag tyckerdärför att det vore på sin plats att det lämnades mera information på dettaområde. Också tillagningen av maten hör samman med frågan omrnatkvaliteten. Hur många är det inte som har förstört en mycket bra kvalitetpå maten genom felaktiga matlagningsmetoder! Sambandet mellan kost och hälsa har jag verkligenuppmärksammat. Olika grupper av forskare sysslar med den frågan. De avhushållningssällskapen anställda hemkonsulenterna är välutbildade och de ärspecialiserade just på detta område. Det är däremot inte konsumentrådgivarna,och de lär inte heller ha så mycket tid över till att ägna sig åt just dessafrågor. Därför tycker jag att man kunde diskutera om det inte bordeutgå statsbidrag till denna verksamhet. Jag tycker att det är helt felaktigt,som utskottet gör i sitt betänkande, att jämställa detta med frivilligaorganisationers arbete. Jag vill avsluta med att säga att en moderatkonsumentpolitik syftar till att stärka den enskilda människans-konsumentenssituation. Därför behövs det satsningar som höjer kunskapsnivån och medvetandethos konsumenterna, så att dessa skall kunna göra sina egna prioriteringar. Detbehövs också en ständig dialog med och förbättrad information frånföretagen.Också centrala ämbetsverk, som t. ex. , bör arbeta idenna riktning. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 51 () replik; Efter att nu från ha fåtten ny föredragning med samma argument som har framförts av IngridHemmingssons partikamrater hänvisar jag bara till vad ,. Å. och jag själv har sagt. Å. : Prot. Det var ganska trist att höra IngridHemmingssons, som jag uppfattade det, lätt cyniska framställning omkonsumentpolitiken. I värld är konsumenterna välinformeradeoch starka medan producenter och säljare alltid är välvilliga och förstående.Jag var tidigare litet osäker orn hur man skulle uppfatta reservation 2, därmoderaterna talar om marknadsekonomi och konkurrenspolitik - den är i viss mändubbeltydig - men efter att ha hört är jag inte längreosäker pä den punkten. 53 () replik: Jag tycker att statsrådet gör det litet förenkelt för sig när han säger att jag har en cynisk inställning tillkonsumentpolitik, att den egentligen inte skulle inrymmas i minföreställningsvärld. Den senare anmärkningen har vi fått höra ,och jag tror att det är något som man ofta tar till när andra argument saknas.Jag kan verkligen inte påstå att det är uttryck för en cynisk inställning, närjag säger att det som vi måste göra när det gäller konsumentpolitiska åtgärderär att stärka konsumentens ställning. Konsumenter är både vi som sitter häroch alla andra människor i vårt land. Det är faktiskt viktigt att vi stärker konsumentensställning, och jag har nämnt olika sätt att göra det på. Det kan bl. a. skegenom att man gör konsumenterna medvetna, skaffar fler kunskaper och får tillstånd en bättre information frän företagen. Jag har också sagt att detta kanåstadkommas på många vis, bl. a. genom mängder med olika organisationer ochgenom större satsning på lokal rådgivning. Detta kallar jag inte att varacynisk. Jag vore däremot cynisk om jag sade att vi i stället skallsatsa mer på ,olika råd och de stora organisationerna - denglidningen finns i betänkandet - därför att de fattar inycket bättre beslut ände enskilda konsumenterna. Om man värnar om den enskilde konsumenten,tycker jag inte att man kan karakterisera den inriktning av konsumentpolitikensom här föreslås på det sätt som gör. Vi använder decentrala resurserna, inte alls för samråd centralt, som , utan för att ge stöd och hjälp, dels åt den enskilde konsumenten, delsför lokal verksamhet riktad just till den enskilde konsumenten. Jag tycker att det är en vrångbildav konsumentpolitikens riktlinjer som presenterar, och jagbeklagar det. 55INGRID () replik: Statsrådet tycker att jag presenterar envrångbild. Det kanske beror på att rnan i en sådan här lång debatt, när såmycket har sagts, inte för fram det som man är överens om. Stora delar avutskottets betänkande är vi ju ense orn, och det finns många punkter där viinte har avgett några reservationer. Det gäller t. ex. det förslag somstatsrådet nämnde, nämligen satsningen på lokal information. \ en sådanhär debatt får man titta på konsumentpolitiken också på lång Prot,1985/86:152 sikt. Därför har jag aktualiserat de punkter som jag tycker i debatten inte hartagit fasta på. Det är anledningen till att det har blivit denna inriktning avmitt anförande. Det är enligt min mening mycket viktigt att markera att viskall satsa på den enskilde konsumenten för att stärka hans ställning. och jag har säkert olikauppfattningar om hur det skall ske. Jag tror att den enskilde konsumenten fårstöd just genom att han ibland kan vända sig till ett organ, en myndighet, somkan ge den information och den hjälp som konsumenten behöver. Det ärdärför som jag tycker att det är så viktigt att vi nu kan bygga ut denkommunala konsumentverksamheten och att får resurser till sinverksamhet, som just syftar till att ge detta stöd. vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. 57MARIANNE (): Jag har begärt ordet med anledning av minmotion nr 408, sorn handlar om den del av konsumentpolitiken som berörutbildning och fortbildning på olika sätt. Om vi går tillbaka till den tid då rnan idkade byteshandeli , finner vi att det på många sätt var lättare att vara konsument.Kunskaperna gick i arv mellan generationerna, och man visste vilka resurser somhushållet hade. Och påverkan utifrån var av naturliga skäl begränsad. Likhetenmed dagens samhälle är väl främst att flertalet människor då hade, liksom de nuhar, begränsade resurser. Detta faktum kräver medvetna konsumenter. Dagens samhälle är kommersialiserat, och utbudet av varoroch tjänster är stort. förvärvsarbetar de flesta vuxna och har ont omtid. Allt mindre arbete sker gemensamt i hemmet, och en stor del av det somförr producerades i hemmet köps färdigt, vilket gör att många barn ochungdomar är hänvisade till skolan för att få tillräckligt med kunskap för attkunna välja rätt i det stora utbudet. Hur ser dåundervisningen i konsurnentkunskap ut i dagens skola? Konsumentkunskap ingår som huvudmoment i endast ett ämne,nämligen hernkunskap. Hemkunskapsundervisning bedrivs med en veckotimmepå mellanstadiet och på högstadiet. Hemkunskap ingår dessutomsom ett moment i orienteringsämnena på lågstadiet. Problemet är bara attklassläraren har rätt att undervisa i hernkunskap på låg- och mellanstadietutan att - i de flesta fall - vara behörig i ämnet.