prot · G909112 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:112 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen. 1 8 Minnesord över avliden ledamot av 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: nåddes vi av sorgebudet att efter några månaders sjukdom. Han hadedessförinnan under mänga år varit ordförande och vice ordförande i sinavdelning av . I riksdagsarbetet gjorde han sig snabbt känd för gedignaoch självständiga insatser. Han blev bl. a. ledamot av socialutskottet ochsocialförsäkringsutskottet, 1976 också av revisorer. Med sinsamvetsgrannhet och det stora förtroende alltid tillvann sig tedde detsig naturligt att han också valdes till revisorernas ordförande. var en varm, rakryggad och helgjuten människa,alltid sann mot sig själv och sina ideal. Han tillvann sig respekt ochtillgivenhet hos alla som hade förmånen att samarbeta med honom. En god vänoch arbetskamrat har lämnat oss. Vi delar sorgen med familj, och vi hedrarhans minne med en stunds tystnad. 2 § Justerades protokollen för den 1 innevarande månad. 3 § Föredrogs och hänvisades 1985/86:162till näringsutskottet 4 § Föredrogs och hänvisades 1985/86:449-452till utbildningsutskottet 1985/86:453och 454 till finansutskottet 1985/86:455och 456 till kulturutskottet 1985/86:45759till trafikutskottet 1985/86:460och 461 till arbetsmarknadsutskottet Prot.1985/86:112 1985/86:462 till bostadsutskottet 1985/86:463 och 464 tillarbetsmarknadsutskottet 1985/86:465till trafikutskottet /86:466 yrkande 1 till trafikutskottet yrkandena2 och 4 till arbetsmarknadsutskottet yrkande 3 till näringsutskottet /86:467-469 tillarbetsmarknadsutskottet /86:470 till utbildningsutskottet /86:471 tillnäringsutskottet /86:472 yrkandena 4-6 till näringsutskottet i övrigt till arbetsmarknadsutskottet /86:473 tillarbetsmarknadsutskottet /86:474 till näringsutskottet /86:475 tillarbetsmarknadsutskottet /86:476 till bostadsutskottet /86:477 yrkande 1till arbetsmarknadsutskottet i övrigt till näringsutskottet /86:478 tillarbetsmarknadsutskottet /86:479 yrkande 4 till näringsutskottet i övrigt till arbetsmarknadsutskottet /86:480 yrkande7 till näringsutskottet i övrigt till arbetsmarknadsutskottet /86:481 tillarbetsmarknadsutskottet /86:48288 till socialförsäkringsutskottet 5 § Anslag till vägväsendet Föredrogs trafikutskottetsbetänkande /86:13 om anslag till Väg-väsende m.m. (prop. 1985/86:100 delvis). 2 (): Samhällets transportberoende har vuxitoavbrutet och snabbt . En god standard på väg- ochgatunätet är av grundläggande betydelse för de människor som individuellt ellerkollektivt färdas på vägarna. Vägnätets utformning och beskaffenhet har enväldig betydelse för oss alla, inte minst för det svenska näringslivet - föratt hålla transportkostnaderna låga och säkerheten hög. Näringslivets betydelse för våra möjligheter till enbibehållen och förbättrad standard är väl känd, liksom också för våramöjligheter att få balans i ekonomin. Expansion, strukturförändringar ochomläggningar i näringslivet har därvidlag inneburit ökade transportkrav. Enkapitalrationalisering i företagen sker i form av minskad lagerhållning. Lagrenförs så att säga över på väg. 1984 var ca bundna i lager,och rationaliseringspotentialen beräknades till , dvs. ca 70miljarder kronor. Denna rationalisering pågår och bidrar till en ökad trafik ochökade krav på bra och säker framkomlighet, med andra ord krav på framför alltförbättringar och reparationer.Detta gäller i särskilt hög grad brobeståndet. Broarna är i många fallflaskhalsar i en för övrigt godtagbar vägstandard. I utskottet är ocksåsamtliga partier eniga om att drift- och underhållsanslagen skall prioriteras.Besparingar är nödvändiga, men är det väsentligt att dessa intedrabbar driften och underhållet. För att uppnå dynamiska ekonomisk-politiska effekter måsteunderskottet i statsbudgeten minskas. Detta kan ske genom tillväxt i ekonominsom ökar intäkterna till statskassan, men besparingar måste då göras för skall kunna uppnå denna dynamik. Besparingseffekter kan man också få genomatt lyfta ut ur statens budget en del offentligt finansierad verksamhet. Denprivata sektorn bör stimuleras och en förskjutning ske i ansvarsfördelningenmellan stat och kommun mot den sektor som har bättre likviditet än staten, denkommunala. Kommunikationsministern har också initierat en sådan förskjutning,vilket vi välkomnar från moderat håll. Det är bra att en sänkning av anslagentill kommunerna sker beträffande det statskommunala vägnätet och attbidragsprocenten minskas, som en utredning kommer till stånd omutformningen av väghållningsansvaret för det statskommunala vägnätet. Dettahar också föreslagits från moderat håll. I samband med de besparingar som föreslås av regeringenvore det frestande att citera utskottets taleman från förra årets debatt, dåhan hårt angrep oss moderater för förslag som på pricken liknar det regeringennu föreslår. Jag tror emellertid att utskottets ordförande har detta bevarat ipinsamt gott minne. För drift av kommunala vägar och gator föreslår ministern,vilket alltså accepteras av utskottet, ett större kommunalt engagemang.Anslaget sänks med 100 milj. kr., och bidragsprocenten sänks till realt 54 %.För byggande av statskommunvägar föreslås en procentuell bidragsminskning från70 % till . Utöver regeringens sänkning föreslår vi moderater enytterligare reducering av anslaget, vilket leder till för driftbidraget 50 %och för byggandebidraget beträffande statskommunvägar . På dessa punkterhar vi reservationerna 9 och 13, till vilka jag yrkar bifall. Den kommunala sektorn har genom sin ekonomiska tyngd ennyckelroll när det gäller möjligheten att sanera den svenska ekonomin. Ungefären fjärdedel av de kommunala utgifterna täcks av bidrag från staten, bidragtill vilka staten i princip lånar som kommunsektorn har en storöverlikviditet. Det är utomordentligt viktigt att allamöjligheter tas till vara att utanför statsbudgeten finansiera angelägnainvesteringar. I strävan att hitta besparingar kan då ingå att försöka hittaandra finansieringsformer. Det är väl känt att det finns flera entreprenörersom är villiga att låna ut pengar för att brobyggen skall kunna finansieras.Förutom att tillgängligt kapital kan utnyttjas för lönsammasamhällsinvesteringar bidrar sådana investeringar till att upprätthållaentreprenörernas kompetens och att vidmakthålla deras byggorganisation.Entreprenörerna har också behov av referensobjekt. Inte minst i samband medexport av svenskt vägkunnande är referensobjekt viktiga och byggen åt svenskastaten extra värdefulla. Härtill kommer givetvis sysselsättningseffekter ochkringeffekter av regional karaktär. Prot.1985/86:112 Det har ju från statsmakternas sida framförtsönskemål om att färjor så snart som möjligtskall ersättas med broar. statsfinansiellasituation ser det knappast ut att bli särskilt snart. Vi rekommenderar därförfrån moderat håll att finansieringsvägen med låne-och leasingförfarande prövas.Jag yrkar bifall till reservation 3. I reservation 4 aktualiserar vi möjligheten att genomvägtullar klara finansieringen av vissa angelägna väg- och broprojekt. InförStockholms läns samtliga riksdagsmän redovisades från hurmissgynnat länet blivit under en följd av år vad beträffar tilldelning avanslag för väg- och broprojekt. Det är kutym vid behandling av motioner om enskilda objekteller av regionalt präglade motioner att hänvisa till den fastlagda ochdecentraliserade planerings- och beslutsprocessen i dessa frågor. Somrepresentant för vill jag emellertid säga att det måste varanågot fel när , vars vägnät belastas så osedvanligt mycket ochdär behovet av upprustning är så stort, kommit i åtnjutande av såutomordentligt litet ur de ordinarie väganslagen. Jag kommer att följaeffekterna av systemet på den här punkten med stor uppmärksamhet. Vi vill frånmoderat håll emellertid peka på möjligheten att ha något tullprojekt iStockholmsregionen. Detta får dock inte vara så utformat och så placerat atttrafikrytmen störs eller att köer och stagnation uppstår. En fråga som också uppmärksammats både i länoch i andra län är den bristande samordningen mellan regioner. I längäller det t. ex. väg 73, som på Stockholms läns-sidan har synnerligen stortbehov av förbättringar. Men precis vid länsgränsen mot upphör dettabehov. I län är vägen nämligen upprustad. För att en vägskall fungera som den transportåder den bör vara så måste standarden varakontinuerligt god. Att reparation av delar av en väg får anstå betyderju att vägen i sin helhet har en lägre standard än de standardmässigt bradelarna. För att minska sådana här olägenheter med planeringssystemet måstevägverket, antar jag, ges en mer övergripande och tillrättaläggande uppgift. Den s. k. motorvägstriangeln, som aktualiserats frånvägintressenter och från näringslivet, är ytterligare ett projekt som skullekunna delvis finansieras med vägtullar. Motorvägstriangeln kan innebäraavsevärt förhöjd vägstandard och säkerhetsnivå, att långa kurviga körsträckorrätas ut, att körvägar blir kortare och att vi får säkrare trafik, kortarekörtider, mindre slitage på miljö och fordon och reducerad drivmedelsåtgång.Avkastningen per satsad krona beräknas för detta projekt bli 1:30, varförintresserade finansiärer knappast skulle fattas. Jag yrkarbifall till reservation 4. I reservation 2 har vi moderater reserverat oss tillförmån för ett förslag i propositionen, nämligen att möjlighet skall finnas attta ut avgift på färja, dvs. för s. k. kompletteringstrafik. Jag har svårt, frutalman, att förstå den rädsla för en förändring på den här punkten som präglarutskottsmajoriteten. En allmän färjeled kan få mindre trafik och därmed bli avmindre allmänt intresse och kanske t. o. m. komma att klassas som enskild. Istället för att färjeleden då läggs ned eller blir enskild, varvid just avgifttas ut, skulle ett tudelat ansvar medmöjlighet till avgiftsuttag faktiskt medföra att färjan blir kvar och intekostar något i avgift t. ex. men däremot . o. m. bli bättre. - Detta är ju vad statsrådet tänkt sig, efter vad jagförstår. Detta är dessutom en inte alls ovanlig ansvarsuppdelning. , Vad slutligen beträffarde s. k. planeringsramarna har utskottet enats om ett tillkännagivande tillregeringen om att sysselsättningsmedel även i fortsättningen bör ingå i ramarnai ungefär samma omfattning som . Visserligenhöjs det ordinarie anslaget till byggande av vägar, men sammantaget skulleramarna minskas med 550 milj. kr., vilket är helt förödande för vägverketsmöjlighet att på ett rationellt och ekonomiskt sätt bedriva verksamheten. Detändrar förutsättningarna för planering, resursanvändning, avtal mellankommuner och vägverk, entreprenörer och vägverk etc. Detbetyder lappning av objekt, t. ex. broar, där man i stället bort bygga nytt -och därmed ökar ju underhållskostnaderna, projekt fördröjs och trafiksäkerhetenblir lidande. Samordningseffekterrycks undan genom att kommuner inte kommer i gång med planerade arbeten ochheller inte med följdinvesteringar eller med sådana investeringar som ärberoende av vägbyggen. Investeringar av det här slaget betyder högsysselsättning och god avkastning och bör inte fördröjas. Många av de småentreprenörer som runt om i landet får sina uppdrag genom skullekomma att slås ut, och arbetslöshet skulle uppstå. Kvarvarande arbetsstyrka ivägverket får en mycket ojämn sysselsättning. Allt detta innebär dåligplanering, men utskottet är som sagt enigt om att söka förhindra en sådan missoch gör ett tillkännagivande i frågan. Avsnittet om vägar i årets budgetproposition har, trots ett antalreservationer, behandlats under ganska stor enighet i utskottet. De punkter därvi moderater har haft en annan uppfattning eller framfört särskilda förslagmarkeras i reservationerna 2, 3, 4, 9 och 13, till vilka jag yrkar bifall. Iövrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag. Anf.3 (): Det trafikpolitiska beslut som togs 1979 av en i stort sett enigriksdag innebar bl. a. att medborgarna och näringslivet i de olika delarna avvårt avlånga land skulle erbjudas en tillfredsställande vägtransportstandardtill lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. Denna mera översiktligamålsättning från politikernas sida har senare av konkretiserats i enhel rad delmål för den statliga väghållningen. För del vill jagslå fast att vi , liksom tidigare, står bakom de trafikpolitiska målen från1979. Närdet gäller vilka vägar som vi skall följa för att förverkliga målen gåruppfattningarna något i sär mellan partierna, även om vi från utskottets sidapå många områden kan redovisa stor enighet. äskanden, såsom de redovisats i de senaste anslagskraven, framgåratt det finns ett stort behov av resurser för att verket skall kunna återställaoch upprätthålla en acceptabel kvalitet på vårt vägnät. Verklighetenär sådan att drygt 60 statliga och statskommunala vägprojekt i helalandet som skulle ha varit i gång eller ha börjat byggas detta Prot.1985/86:112 år inte blir av. De skjuts upp . 9 april1986- dessa vägprojekt, som av verketbedöms som ytterst angelägna. "T ', ... .. ' ~ vägprojekt skulle t. ex. ersätta vägar där det sker många olyckor. vägverketssida är man bekymrad och anser att läget är allvarligare än Det faktum att saknar pengar är ett resultat avökad efterfrågan och minskade anslag. På det viset uppstår det ett gap.Vägverket redovisar att trafiken på våra vägar är mer omfattande än någonsin.Aldrig har vi haft så stor efterfrågan på nya vägar från kommuner ochnäringsliv, berättar t. ex. generaldirektör. har sagt att man under detta år möjligen har attförvänta sig extra anslag från regeringens sida. Mot den bakgrunden vill jagställa följande fråga till utskottets ordförande: vi att förvänta oss extraanslag för att tillgodose önskemål på detta område? Det ges enligt uppfattning en god grund attarbeta vidare ifrån om man accepterar att det ur både samhällsekonomiska synpunkteroch trafiksäkerhetsaspekter är ytterst viktigt att satsa på såväl nybyggnad somunderhåll och förbättringar av vårt vägnät, som håller en relativt högstandard. Det som skiljer trafikutskottets majoritet från de förslagsom vi från motionsvägen har fört fram kan sammanfattas på följandesätt. Vi vill, liksom regeringen, minska det statliga stödettill kommuner och landsting- detta i syfte att begränsa den kommunalaexpansionstakten. En sådan begränsning är - det är vi överens med regeringen om- helt nödvändig om vi som politiker i denna församling verkligen vill arbetaför en sundare ekonomi i det här landet. Och det vill, såvitt jag kan förstå,de flesta av ledamöterna i denna kammare. En del av detta arbete består i attbegränsa statens åtaganden gentemot kommuner och landsting. På detta områdevill vi t. o. m. gå längre än vad regeringen angett som mål eller anser sigorka med. I folkpartimotionen 219, som berör den ekonomiskapolitiken, har vi på ett mycket klargörande sätt redovisat hur dessabegränsningar skall genomföras. Vi föreslår att begränsningarna görs i form aven avgift på kommunernas och landstingens skatteunderlag. Sedan får kommunernai sin tur fria händer att, om så är nödvändigt, hålla igen på sina utgifter påde områden av sin verksamhet där de själva anser detta vara rätt och riktigt. Den socialdemokratiska regeringspolitiken går däremot utpå att vi här i vet bäst vad de olika kommunerna skall spara på ochvad de eventuellt skall satsa på. Det är att begränsa den kommunala självbestämmanderätten. Vi från sida anser det angeläget attframhålla att vi inte tycker att det är självklart att begränsningar skall göras i kommunernas frihet och på deras ansvarsområden. Den politik som socialdemokraterna här arbetar för innebär en form av centralstyrning. Regering och riksdag vet bäst, exakt vad som skall göras och på vilka områden som de olika kommunerna skall hålla igen. En sådan politik rimmar visserligen väl med socialdemokratiska tankegångar och värderingar, men den strider mot viktiga liberala grundsat ser. Därför går vi emot denna politik. 8 Det som skiljer frånutskottsmajoritetens uppfattning i fråga om anslaget tillvägväsendet framgår av reservationerna 3, 10 och 14. Enligtreservation 3 anser de borgerliga partiernas representanter i utskottet attbehovet av ekonomiska resurser för byggande av broar i nuvarande finansiellaläge bör kunna tillgodoses genom låne- och leasingförfarande. Detta förslaghar vi fört fram vid tidigare tillfällen. Vi har fått avslag. Vi återkommer numed förslaget, och hoppas att kammarens majoritet instämmer med ossreservanter. har utförligt redovisat motiveringarna för attförfara på det viset, och jag skall därför inte upprepa argumenteringen i dennafråga. Reservation10 berör anslaget Bidrag till drift av kommunala vägar och gator. I konsekvensmed våra förslag om att statsbidragsminskningen bör göras så generell sommöjligt, säger vi nej till besparing på bidrag till drift av kommunala vägaroch gator. Som jag tidigare utvecklat, skall kommunernas del av det totalasparandet i samhället utgöras av en avgift som läggs på kommunernas ochlandstingens skatteunderlag. Det är på det viset vi vill att kommunerna skalldelta i arbetet för en sundare ekonomi i hela samhället. Vårt förslag gerdärmed de enskilda kommunerna rätten och friheten att själva avgöra vilkaverksamheter som eventuellt behöver begränsas eller ges förtur. Rimligen börkommunalpolitikerna bäst känna till vad det bör satsas på i deras kommun och ivilken omfattning det bör göras - detta är inte riksdagsledamöternas uppgift. Reservation14 gäller anslaget Bidrag till byggande av kommunala vägar och gator.Folkpartiet kan inte ansluta sig till utskottsmajoritetens uppfattning ochdess förslag om sänkning av den s. k. bidragsprocenten. Frågan om kommunernasansvar för den egna väghållningen bör i enlighet med förslag i vår motion 395ses i ett större sammanhang, där regionalpolitiska och fördelningspolitiskasynpunkter bör vägas in i de rent vägpolitiska sammanhangen. Jag yrkar bifall till reservationerna 3, 10 och 14 samt i övrigt bifalltill utskottets hemställan i betänkande 13. Anf.4 (): Den svenskavägpolitiken lider just nu av två svåra problem. Fördet första lider vägpolitiken av en svårartad investeringssjuka, eller rättaresagt brist på investeringar. Den tar sig uttryck i en brist på pengar tillmycket angelägna vägbyggen. Ett sextiotal vägprojekt i olika delar av landetskjuts nu pä framtiden och det är allvarligt. Fördet andra lider våra vägar av en underhållssjuka. Den tar sig uttryck i att av det belagda vägnätet kräver akuta insatser. Mer än 3 000 av vägnätets broar är byggdaföre och kräver i många fall om- eller nybyggnad. av länsvägarna har dålig bärighet, som hindrar viktiga delar av näringslivets transporter. Hurallvarliga är dessa brister på investeringssidan och på underhållssidan? Fråganmåste ses i relation till omfattningen av vår vägtrafik. Vi måste göra klartför oss att den helt överväldigande delen av trafiken i vårt land går på våravägar. Två tredjedelar av det totala trafikarbetet i sker på vägnätet.Under 1984 uppgick trafiken på vägarna . Avdet inrikes persontransportarbetet utfördes på gator och Prot.1985/86:112 vägar. Slutsatsen är därför given: våra vägars standard har och , avgörande betydelse förutvecklingen i vårt land. Frågan blir då närmast: Hur skall vi ta oss ur dessa investeringsproblem? Eller merai klartext: Hur skall vi kunna upprätthålla en rimlig nyinvestering i vägnätetför att komma ifrån den eftersläpning som stora delar av landet lider av justnu? Utskottet har i enighet varnat för den neddragning som regeringen förordatpå investeringssidan. Det gäller då resurser som normalt sätts in via AMS. Detär enligt vår uppfattning felriktat sparnit att hålla igen på ett vägbyggandesom ger färre olyckor. Det måste vara fel att dra ned på vägbyggen som ledertill lägre sjukvårdskostnader och mindre av produktionsbortfall. Lika felmåste det vara.att skära ned på väginvesteringar som minskar kostnaderna förnäringslivets transporter. Vi menar att en för låg investeringsram för vägarnaockså leder till att vi friställer resurser inom t. ex. entreprenadbranschen.Vi riskerar att skapa arbetslöshet inom denna bransch. Därför får man hoppasatt regeringen verkligen tar allvarligt på den uppkomna situationen. Regeringenborde helt enkelt följa utskottets råd att även i fortsättningen hålla en högambitionsnivå när det gäller byggande av vägar. Det gäller också för regeringen att inte låta sig lockasin i extremt dyra och stora vägprojekt. Att bygga motorvägar i områden som intehar trafik som motiverar motorvägar är enligt vår mening oklokt. Regeringenmåste inse att vägresurserna inte räcker till sådana byggen. Felinvesteringarleder enbart till att ett stort antal angelägna vägprojekt måste skjutas påframtiden i andra delar av landet. Det finns en del oroande planer på vissa motorvägar somkan kosta upp emot 250 milj. kr. per mil att bygga. Ett enda projekt på fyramil kan alltså ta i anspråk alla de pengar som anslår för ett heltår. Fortsätter regeringen att satsa på det sättet blir alla andra vägar rättsvältfödda på vägpengar. Vi kommer i så fall att tvingas uppleva att ännu flerangelägna vägbyggen skjuts . Det tycker vi är en farlig politik. Det vore orättvist att i den allmänna debatten riktakritik enbart mot regeringen. Även vissa företrädare för storföretagen i landethar fört fram helt orealistiska tankar på storskaliga vägprojekt som krävertiotals miljarder i investeringar. Man borde från det hållet förstå attbilisterna inte är beredda att betala ännu högre vägskatter. En långt drivenkoncentration av vägpengar till ett fåtal stora vägprojekt vore ett direkt hotmot en stor del av vårt näringsliv. Räcker inte pengarna till för enupprustning av länsvägarna kommer det att drabba skogsindustrierna, andra landsortsindustrieroch jordbrukets transporter. Det är därför rätt naturligt och rimligt attföreträdare för dessa delar av näringslivet uttrycker stor oro över attlänsvägarna blir bortglömda. Det krävs alltså att regering och vägmyndigheteranvänder resurserna på ett realistiskt och klokt sätt, så att alla delar avlandet kan få en godtagbar vägstandard. Låt mig så ta upp problemen rörande underhållet avvägarna. har mycket klart och tydligt gett besked om att underhålletav vägbeläggning-ar och broar är ett allvarligt problem. Lika oroad är man överden dåliga bärigheten på de länsvägar som har avgörande betydelse för 10 trafikenoch transporterna i stora delar av landet. Det finns många och tunga motiv för att ta fasta påvägverkets önskemål Prot. 1985/86:112 om en upprustning av detta vägnät. Deregionalpolitiska motiven väger tungt. Verkligheten är ju den attmänniskor i stora områden av vårt land saknar såväl järnväg som tillgång tillflyg på rimligt avstånd. Vi måste därför vara medvetna om att dessa människorär helt beroende av ett bra vägnät. Verkligheten är den att åtskilligalöntagare tvingas pendla till och från arbetet på grusvägar med mycketdålig standard. Skogsindustrins fullastade bilar kan nätt och jämnt möta enannan bil utan att riskera att sjunka ned i ett dike. Det blir ofta etttransportstopp som kostar företagen . Med sådanavägförhållanden är det inte så egendomligt om såväl företagare som allmänhetöverger områden som har de sämsta kommunikationerna. Det borde vara självklart att människor och företag somsaknar tillgång till järnväg och till flyg inom rimligt avstånd åtminstoneskall ha tillgång till ett bra vägnät. Den ståndpunkten borde vara ensjälvklarhet för alla som ställt upp bakom olika uttalanden omregional balans. Tyvärr är det illa ställt med viljan att leva upp till devackra principer som ibland tar ställning för. Från sida harvi tagit allvarligt på varningar vad gäller underhåll ochupprustning av våra vägar. Vi har helt enkelt ansett det nödvändigt att komma ikapp den eftersläpning som finns på vägområdet. Vi har i reservation 1 följtupp motion om ett ökat anslag till underhåll av bl. a. länsvägarna medytterligare 500 milj. kr. Jag yrkar bifall till den reservationen. Vi har liksom tidigare ställt oss bakom kravet på attöppna möjligheter att bygga broar genom låne- eller leasingförfarande.