prot · G90987 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:87 1 § Justerades protokollet för den 18 innevarande månad. 2 § Tids- och ärendeplaner Jag vill meddela att till kammarens ledamöter har utdelatspreliminära tids- och ärendeplaner för tiden - . 3$ Debatt med anledning av rapport om levnadsförhållandena i Anf.2 (): Fär jag först uttrycka min uppskattning över att talmannenhar medgivit den här debatten. Jag tror det är bra för riksdag om vipå detta sätt kan ha debatter i aktuella ämnen. Det kommer att öka intressetför värt arbete. lade vi fram rapporten Den nyafattigdomen. Vi visade i den att det mitt i den svenska välfärden fanns alltfler som inte kunde leva på sin lön. Det vore synd att säga att rapportenvållade något ramaskri, men en viss debatt blev det. skickadesut för att bevisa att nyfattigdomen var en myt. Men regeringen föredrog attvara tyst. Hela valrörelsen sökte vi debatt kring de växandesocialhjälpsköerna och det ökade beroendet av bidrag. Uttrycket "Man skallkunna leva på sin lön" blev en huvudrubrik för vår politik. Men regeringenfortsatte då att vifta bort frågorna. Sfafsminisfern sade när han blev pressadvid utfrågningar aff det var ett problem som huvudsakligen gällde ungkarlar ochsprit. I två är har nyfattigdomen varit uppenbar, men regeringentalar ännu om behovet av "djuplodande analyser". Jag håller med finansministern om att man självfallet kandiskutera socialbidragsnormen och dess definitioner. .Men man kan aldrigförneka det fundamentala faktum att någonting grundläggande har gått fel när såmånga familjer inte kan försörja sig utan bidrag - och detta i ett av världensrikaste länder! Låt mig ge ett par exempel: - Fyra av tio barnfamiljerligger under eller strax ovanför . Flerbarnsfamiljerna har det allrasvårast. Debatt med anledning av rapport om levnadsförhållandena i Prot.1985/86:87 - Nästan 200 000 ensamstående kan inte leva på sin lön. 26februari 1986 - Nyfattigdomen berör fotalt 1,4 miljoner hushåll. Det ärmer än vart tredje hushåll i ! Socialchefen i sade att det inte kan vara rimligtatt en normal barnfamilj skall tvingas leva på socialhjälp. Jag håller med honom.Med vår ideologi är det ett egenvärde att kunna leva på sin lön. Människor somkan försörja sig själva och spara en slant står bättre rustade att möta problemoch ge sina barn en trygg uppväxt. De har också lättare att ta ansvar för andramänniskor som råkar illa ut. Vårt första och viktigaste sociala skyddsnät är starkafamiljer. Ingen socialtjänst - hur bra och nödvändig den än är - kan ersättadetta. Därmed, herr talman, handlar den nya fattigdomen också om värden som äroändligt mycket viktigare än de som kan mätas i pengar. En del av nyfattigdomen beror på arbetslöshet och socialaproblem. Många års hög inflation och sjunkande reallöner gör sitt till. menskatten är den största utgiften för alla - och den första. Alla vi som betalarA-skatt får inte disponera ett öre av vår lön förrän skatten är dragen. Ävenlåginkomsttagaren betalar mer än hälften av sin arbetsersättning i skaft. Viunder skatter digna ner. Känns uttrycket igen? Och denna regering harsannerligen höjt skatterna. Tänk vad alla de skatter som ni har höjt och som vi hargått emot har betytt för nyfattigdomen i och tänk vad de har betytt förlåginkomsttagarna - höjda skatter på charterresor, slopat förvärvsavdrag,försämrat och avskaffat inflationsskydd av inkomstskatten, höjd fordonsskatt,två gånger höjd bilaccis. sex gånger höjda arbetsgivaravgifter, tre gångerhöjda bensinskatter, fyra gånger höjda elskatter, fyra gånger höjdaoljeskatter, fastighetsskatten höjd i tre etapper och höjd moms. vilken ocksåhar sin betydelse. har nästan världens högsta lönekostnader, menlönerna efter skatt är bland de fem lägsta bland industriländerna. när arbetsgivarna säger: Vi har inte råd att betala mer i lön.eftersom vi då inte kan konkurrera, har de rätt. När löntagarna säger: Vi måstefå mer för att få höjd reallön, då har även de rätt. Boven är det storaskatteuttaget som ligger däremellan. I princip utgör hälften av en varas elleren tjänsts kostnad skatt. Att diskutera nyfattigdomen utan att låtsas om skatten ärungefär som att undra varför någon har blivit berusad och inte begripa att handruckit sprit. har samlade tillgångar ökat med 132miljarder kronor. Av detta har stat och kommun tagit 164 miljarder kronor.Pengarna har inte försvunnit i aktieutdelningar eller omfördelats tillindustrimagnater och börsspekulanter. Nej, de har med råge försvunnit i statensoch kommunernas budgetar. Självfallet haren del kommit tillbaka i bidrag, menbara en del, och dessa pengar har fördelats skevt. Vill vi bekämpa den nya fattigdomen, då är det viktigasteatt satsa på ekonomisk tillväxt. Tiden medger inte atl jag går igenom helabatteriet, men man bör stimulera enskilda och företag att ta initiativ, manskall röja undan alla tänkbara hinder och regleringar på alla områden. Detviktigaste är att ge var och en lön för mödan - det är så man stimulerarmänniskor. Viktigastär då att sänka marginalskatterna och att äter indexskydda skatteskalorna.Detta indexskydd infördes av de borgerliga regeringarna. Skattesänkningarnamåste komma alla till del, inte bara de bäst betalda. Löntagarna skall få etträttvist bud - mindre bidrag men också lägre skatt. Vi politiker får lova attlämna en större del av lönen i fred. Vi har lagt fram sådana skattesänkningsförslag. De innebärsteg i rätt riktning, men det är möjligt att de inte räcker. I så fall är viberedda att diskutera nästa steg om ytterligare skattesänkningar. Vår principär enkel: Den som betalar skatt skall inte behöva socialbidrag. Och den sombehöver socialbidrag skall inte betala skatt. Ingen blir hjälpt av nya bidrag som finansieras med nyaskatter. Denna eviga modell för rundgång är nu tyvärr åter aktuell ifamiljeförhandlingarna. Vi moderater tycker aff det skall vara lättare aff leva påsin lön, även för barnfamiljer och särskilt för dem som väljer att själva tahand om sina barn. Alla våra förslag, och särskilt förslaget om skattesänkningpå . per barn, syftar just till detta i stället för att höja bidragen,höja skatterna och göra alla mer beroende av bidrag än de redan är. Det är också mot denna bakgrund som vi inte längre funnitde familjepolitiska förhandlingarna meningsfyllda. Den sjunkande levnadsstandarden är ett faktumför mänga, och allt fler tycker nu att det har gått för långt. Någrasocialdemokrater har kallat detta för vänstervind. Det är fel. Den politiskavänstern har aldrig Strävat efter att göra människor ekonomiskt oberoende. Denhar aldrig strävat efter familjer som skall kunna försörja sig på sin lön.Tvärtom har vänstern alltid hävdat aff jämlikheten främjas bäst om alla blirberoende av bidrag - i sä måtto får man säga att ni har varit framgångsrika. En skribent i konstaterar att revolten inomsocialdemokratin snarare är ett skattebetalaruppror för högre reallöner. En sociolog tolkar det som en resning av fotfolket mot enalltför radikal partiledning. Det är ingen vänstervåg vi bevittnar i Sverige.Det är en begynnande skatterevolt. Det är egentligen inte heller enavtalsrörelse vi står inför, utan en skafferörelse. Det är inte underligt atthela arbetarrörelsen går runt skattefrågan som katten tassar runt den hetagröten. Bäva månde denna högskatteregering när sanningen uppenbaras för allt fler. Människor kräver nu inte högre skatter, utan lägre. Dekräver inte nya bidrag och subventioner, utan högre lön. De kräver inte störreoffentliga utgifter, nya åtaganden, nya bestämmelser och regleringar. De kräver nu ekonomiskt oberoende, rätt att sköta sigsjälv och rätten för en redobogen svensk att kunna leva på sin egen lön. Debatt med anledning av rapportörn levnadsförhållandena iSverige Anf.3 (): Det känns litet svart att diskutera den svenskafattigdomen utan att påminna om den oändligt mycket större fattigdom som finnsute i världen. De verkligt fattiga människorna finns utanför gränser.Lät oss aldrig glömma det. Viljan att hjälpa dem som har det svårt här hemmafär aldrig gå ut över de åtaganden vi gjort mot världens allra fattigaste, dvs.över värt bistånd till . Vi har det bra i . Men alla har det infe sä bra somvi skulle önska. Antalet personer som får socialbidrag har ökat kraftigt undersenare år. Debatt med atiledtiing av rapport otn levnadsförhållandena i Prot.1985/86:87 debatten om den s. k. nyfattigdomen i handlar inte bara omdem. utan också om de många människor sorn är missnöjda medsin löneutveckling. Bakgrunden fill löntagarnas missnöje känner vi ganska väl.Lönen efter skatt ger inte större köpkraft än . Detkostar arbetsgivaren betydligt mer att anställa någon, men helamerkostnaden går till skatter och offentliga utgifter. Det är mot det allt flerprotesterar. De vill få mer av kakan direkt i handen, att användas efter egethuvud. Den svaga köpkraftsutvecklingen är också en viktig orsaktill att antalet socialbidragsmottagare ökat. Men det finns naturligtvis fler. Försörjningsbördan är alltför tung för mänga föräldrar.Vidare har arbetslösheten stigit . Det är särskiltlångtidsarbetslösheten och ungdomsarbetslösheten som fäller utslag i dettasammanhang. Kanske har också avvecklingen av bostadsbidragen för hushåll utanbarn, liksom den nya socialtjänstlagens något generösare inställning till dehjälpsökande medverkat till att antalet socialbidragsmottagare ökat. Vi vet ännu inte vilken relativ betydelse dessa faktorer,och eventuellt andra faktorer, har. Därför är det bra att regeringen försökerta reda på mer om det. Men en del slutsatser kan vi ändå dra pä grundval av dekunskaper vi redan har. Låt mig emellertid, innan jag kommer tilldessa slutsatser, slå fast att det är viktigt att möjligheterna tillsocialbidrag finns. Även om vi har, och skall slå vakt om, ett finmaskigfskyddsnät i form av socialförsäkringar, barnbidrag, folkpensioner och mycketannat behövs socialbidrag som en sista utväg för dem som faller igenommaskorna. Att möjligheten att få socialbidrag i sädana situationerskall finnas är lika självklart som att vi har ambitionen att sä få som möjligtskall behöva utnyttja denna möjlighet. Jag vill i tre punkter något utvecklavad vi menar krävs för att vi bättre än skall kunna leva upp tilldenna ambition. För det första, herr talman, måste reallönerna öka. Viskall arbeta oss ur krisen, brukar det heta. Men då måste de som arbetar ocksåkänna att de får ut något av det. För att ge utrymme för reallöneökningar, dvs.för att lönen skall räcka bättre, måste vi se till att hålla tillbakaskattehöjningar och prishöjningar. På de punkterna har regeringen under senareär misslyckats. Om regeringen hade klarat inflationsmålen , 1984och 1985, hade svenska löntagare haft åtskilligt bättre köpkraft. Dethandlar om tusenlappar för varje svenskt hushåll. Tydligare än någonsin klargör finansministern i åretsfinansplan att det handlar om att fördela utrymmet mellan expansionoch reallönehöjningar. En snabb expansion minskar utrymmet förreallöneökningar. Sä är det förvisso och blir det nästa är, men så hardet också varit under de år som vi har bakom oss. Ändå är det först nu somregeringen föreslår vissa minskningar av statens bidrag till kommunerna för atthålla igen på den kommunala expansionen. Det är ett steg i rätt riktning, mendet steg som har tagits i budgetpropositionen är för litet. Det krävs störrebesparingar på kommunerna, om det skall finnas hopp för löntagarna. För att pä sikt klara både reallöner och offentligautgifter behövs det 22 ekonomisk tillväxt. Också detunderstryks i årets finansplan. politikhar regeringen ofta en tendens att ta till skattesekatören och klippa av de nyaskotten innan de har fått någon chans aff växa sig starka och bära frukt. Detär en kortsiktig och dålig fördelningspolitik. Det är en långt bättre fördelningspolitik att t. ex. sänkahöga marginalskatter och uppmuntra enskilda människor att satsa sparpengar inäringslivet, om man verkligen vill att kakan skall växa. För det andra, herrtalman, behöver vi en bättrefamiljepolitik. har föreslagit en omfattande familjepolitiskreform. Den skulle framför allt öka barnfamiljernas valfrihet och ge eff rejältsfandardlyff för flerbarnsfamiljerna. En trebarnsfamilj skulle få enförbättring - netto, efler det att vi har tagit hänsyn till betalningen - påungefär en tusenlapp . Kontakterna mellan regeringen och oppositionen omfamiljepolitiken har varit resultatlösa. Låt mig säga att vi frånfolkpartiets sida är beredda att med regeringen diskutera en familjepolitiskreform. Man jag vill göra fullständigt klart att vi har ett oeftergivligt krav,och det är att reformen innehåller ett småbarnstillägg eller vårdnadsbidrag. Omregeringen avvisar det kravet, innebär det att man slänger igen dörren medsamma kraft som . Som politisk manifestation kan det kanske varaeffektfullt, men det är barnfamiljerna som blir lidande. För det tredje, herr talman, behövs det en bättrearbetsmarknadspolitik. Bland socialbidragstagarna finns det uppenbarligen mångalångtidsarbetslösa och många ungdomar som är arbetslösa eller ingår iungdomslag. Är det inte hög tid , , att pä allvarpröva förslag om lägre arbetsgivaravgifter för ungdomar, så attfler kan få riktiga jobb i stället för konstlade? Det är också vikfigt att arbetslöshetsersättningen liggerpå en rimlig nivå. Jag har svårt att förstå motstånd mot detta. , herr talman, presenterade en statligutredning ett förslag om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Det hamnade avolika skäl, bl. a. på grund av fackligt motstånd, i skrivbordslådan. Motbakgrund av de problem som vi nu kan se finns det, enligt vår uppfattning,starka skäl att återuppväcka tanken på en sådan allmänarbetslöshetsförsäkring. Får jag,herr talman, avslutningsvis ställa tre frågor fill finansministern: Är finansministern beredd att nuföreslå ytterligare åtgärder för att bromsa den kommunala expansionen ochdärmed säkerställa ett utrymme för höjda reallöner? Är finansministern beredd att verkaför att förutsättningar skapas för en bred uppgörelse om familjepolitiken genomatt se till att regeringen accepterar någon form av vårdnadsbidrag? : Är finansministernberedd att allvarligt överväga en minskning av arbetsgivaravgifterna förungdomar och en allmän arbetslöshetsförsäkring? Deban med anledning av rapport otn levnadsförhållandena iSverige Anf.4 (): Frän sida välkomnar vi enfördelningspolitisk debatt som leder till konkreta resultat. Den är bådeangelägen och nödvändig. Verkligheten talar sitt tydliga språk. Det krävsen stram budgetpolitik som förbättrar levnadsvillkoren för de Debatt med anledning av rapport otn levnadsförhållandena i Prot.1985/86:87 grupper som har ekonomiska problem, alltså som leder till enomfördelning. Det krävs stöd för en låginkomstprofil i åretsavtalsrörelse. Det krävs att samhället tar ansvar för svaga grupper. Det räckeratt påminna om att ungefär var åttonde svensk har "ständiga eller oftaåterkommande, betydande svårigheter att utan särskilda åtgärder klara sindagliga livsföring" pä grund av något handikapp. Rubriken för dagens debatt sätter sina gränser, men vi harsjälvfallet alltid anledning att påminna oss den nöd som finns utanför värtland. I valrörelsen sade socialdemokraterna: "är pårätt väg." Det skapade förväntningar inför den pågående avtalsrörelsen,förväntningar som bemötts med krav på nollavtal utöver det som tidigareöverenskommits. Kraven blir inte mindre av storföretagens redovisade vinster,turbulens och klippekonomi pä börsen. Börsvärdet har vuxit från 44 miljarderkronor till via104,vid regeringsskiftet. Naturligtvis ärdet här fråga om icke realiserade värden. ökar antalet människor somtvingas söka behovsprövat socialbidrag för att klara sig, till långtöver en halv miljon. Utvecklingen visar klart och entydigt att"fördelningspolitiken är på fel väg"! Arbetslöshet räcker infe längre som ensam förklaring avsocialhjälpsbehovet. Särskilt tydligt är detta i storsfäderna, som topparstatistiken när det gäller andelen socialhjälpsmottagare i befolkningen. IStockholms län är andelen . har landets mest varierandearbetsmarknad och hög sysselsäffningsnivå relativt sett. Trots detta ökarantalet socialhjälpsbehövande mycket snabbt just här. Det ökade antalet socialhjälpstagare bland ensamstående,inte minst ungdomar, visar att hushålls- och familjesplittring är en viktigorsak. Familjesplitfringen är särskilt omfattande i storstäderna. Här är ocksåde' fasta levnadskostnaderna höga. Det blir särskilt allvarligt närrealinkomster-nas utveckling dämpas. Pä andra håll i landet är sysselsättning ochutbildningsmöjligheter avgörande förutsättningar också i fördelningspolitiken.Arbetslöshet och undersysselsättning samt bristande utbildningsmöjligheterleder ofta till uppbrott från hembygden. De senaste årens flyttlasspolitikvisar vad det handlar om. har ökat med 34 000 personer under åren1983-1985 som skogslänen minskat med 16 000 personer.Avfolkningsbygderna utarmas, servicen raseras, framtidstron hotas. Iinflyftningsområdena växer köerna, miljöförsförelsen ökar, utbyggnadskravenleder till allt brutalare exploatering av miljö och människor. På båda hållenminskar livskvaliteten. När den sociala gemenskapen bryts upp är det lätt attkomma i socialbidragskön. Därför är det obegripligt, ja, nästan upprörande,när regeringen så totalt tappar intresset för regional balans, attmålsättningen t.o.m. försvinner ur den ekonomiska politiken. Att skapalikvärdiga levnadsvillkor i olika delar av landet är enligt centerpartietsuppfattning en omistlig del av fördelningspolitiken. härbakgrunden ser vi mycket kritiskt på det pressmeddelande som finansde- 24 partemenfet distribuerade ifredags. Av detta framgår att det aviserade förslagetom skatteutjämningen till kommunerna-som under de centerledda regeringarna byggdes uf - nu skjuts . Varför, finansministern? Det innebär fler "nyfattiga" kom muner. Till dessa problem kommer så de kvardröjande ellerframtvingade strukturkriserna. Det gäller naturligtvis varvsnedläggningarna iUddevalla och . Men förhållandevis svårare är ofta situationen i ensidigabruksorter i Bergslagen, på ensidiga orter som eller , som hardrabbats , eller när jordbruksbygder rationaliseras tilldöds. Mot den här bakgrunden vill jag nämna några huvudinslag i den politik ochde alternativ som vi har lagt fram inför årets . För det första: Förstärk barnfamiljernas ekonomi ochvalfrihet. o Inför en beskattadvårdnadsersatfning om . per är till alla småbarnsfamiljer. Det skulleförstärka sjukersättningen och ge bättre pension till den som tar mer tid förbarnen. o Höj barnbidragen rejält.Barnfamiljerna skall inte själva betala detta genom ökade mjölkkostnader. o skaften för ensamståendeföräldrar och andra barnfamiljer med en inkomst. Nuvarande skatteavdrag om . bör i etapper höjas till . o Se till att de alternativ ibarnomsorgen som efterfrågas finns tillgängliga. kommer senare iden här debatten att utveckla främst vår familjepolitik. 1 de förhandlingar sompågår har vi också ställt det oeftergivliga kravet att någon form avvårdnadsersättning mäste komma till på det familjepolitiska området. Mensjälvfallet är det också så att man bara kan bedöma fördelningen när man harhelheten. Regeringen har ännu inte presenterat helheten. Därför är vi också änså länge kvar i dessa diskussioner. Debatt med anlednitig av rapport omlevnads-.förliållandciia i För detandra gäller det att ge trygghet för de äldre. o Ge alla med låg eller ingen ATPrätt till pensionstillskott. Pensionärerna måste få rättvisa. Vad händer förövrigt med socialdemokraternas löfte till pensionärerna? sadedåvarande socialministern : "Med andra ord. om löntagarnafår en real löneökning skall motsvarande ökning komma pensionärerna till deltill dess devalveringseffekten är återbetald." När tänker regeringenfullfölja det löftet? o Skapa möjligheter för de äldreatt så långt möjligt bo kvar i hemmiljö och hembygd. Slå vakt om ålderdomshem,hemsjukvård och hemhjälp. För det tredje gäller det att skaparättvisa och långsiktighet i skattepolitiken. o Skapa skatterättvisa mellan kommunerna - det kravet harjag redan Bygg uf den kommunala skaffeutjämningen. o Höj detkommunala grundavdraget. Vårt förslag är , vilket sänker skatten för alla med , o Låt inte inflationensmyghöja skatten. annarsblir avtalsrörelsen än mer komplicerad med kompensationskrav i Prot,1985/86:87 släptåg. Även akademikerkollektivethar sina låginkomstgrupper när man 26februari 1986 beaktar studieskulder ochlivsinkomst, D'h tt 'd Id ' ° Höj brytpunkten till 145 000kr,, så att av inkomsttagarna får högst , , marginalskatt, såsom det sadesi skattereformen frän 1981, av rapportom levnads- " förhållandena i : Ge arbete i alladelar av landet, o konkurrenskraft och därmedsysselsättning. Utveckla ungdomslagen till yrkesintroduktion för de unga, o Se till att kunskap och kompetensfinns i alla delar av landet. Satsa på de små högskolorna och teknikspridning, o Ge möjlighet till god miljö istorstäderna. Se till att befolkningskoncentra-tionen upphör. o Bygg ufregionalpolifiken. o Utvecklaoch bevara jord- och skogsbruk i hela landet, inte avveckla! o Regional balans måste vara ettövergripande mål i resursfördelning och ekonomisk politik. En sådan här politik krävernaturligtvis resurser. Vi är för vår del beredda att satsa på ett samhälle somökar den uthålliga tillväxten, men som också innebär omfördelningar till demsom har det sämst. Man får inte enbart vänta på att det skapas nya resurser,när det är de allra sämst ställda som det handlar om. En sådan fördelningspolitisk inriktning medsamhällsekonomiskt ansvar är vi beredda att ta ansvar för. 5 (vpk): Trots att är ett rikt land ökarmänniskornas antal i den ringlande kön fill socialbyråerna. Det är resultatetav en mångårig orättfärdig fördelningspolifik, en politik som inneburit att har blivit rikare och de fattiga allt fattigare. Antaletsocialbidragstagare beräknas uppgå till 550 000. Totalt sett finns detsiffror som visar att ca 700 000 människor lever under existensminimum. Det är siffror som borde tala för sig själva. Men inte omman lyssnar till finansministern. Han väljer att göra det enklaste i en svårdebatt, han accepterar inte gällande socialbidragsnormer. De är för höga. anserhan: sank normerna och hundratusentals behövande av socialbidrag trollas bort ien handvändning. Det är verkligen att göra det lätt för sig. Från vpk :s sidahar vi för länge sedan haft klart för oss att fattigdomen intekan jämföras med den fattigdom vi upplever . Det borde också finansministernta fasta på. Vpk är motståndare till den fördelningspolitik somregeringen har fört . Regeringen har inte förmått attbekämpa den enorma förmögenhetsförskjutning som har skett från lönarbetare ochsmåsparare till ägare av kapital och förmögenheter. Regeringen harstillatigande tittat på medan börsspekulanter gjort sig till mångmiljonärer ochmiljardärer utan att anstränga sig. Det är ett ruttet spel med värden somskapats av vanliga arbetare och tjänstemän i produktionen. Men regeringen har inte varit ensam om att stillatigandedelta i detta skyfflande av miljarder av lönarbetarnas pengar. samladeborgerligheten stått och applåderat. Därför är det med en växande vrede som jag kan notera attinitiativtagarna till denna debatt om människors fattigdom endast harskattesänkning att komma med som förslag till hur den utbredda fattigdomenskall bekämpas. Skapar en skattesänkning nya jobb åt våra ungdomar?Förbättrar den situationen för våra patienter på långvården? Ger enskattesänkning högre status till dem som redan är i behov av socialbidrag?Eller inbillar sig att våra pensionärer äntligen skall få en bättrestandard genom skattesänkningar? Är det inte så. , att eraskattesänkningskrav är mer anpassade till de grupper ni alltid slagit vakt om -dvs. de bäst ställda i samhället, som redan har skott sig på lönarbetarna? Nej, krav på skattelättnader är till för attge dem som har mest ännu mera, som man vill slå in en kil i de bredafolklagren-en kil byggd på egoismens grund, en kil som den samladearbetarrörelsen alltid hårdnackat tackat nej till. Defta hårdnackade nej gäller också det populärt växandefolkpartiet.