prot · G909134 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:134 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen. 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Med ändring av den preliminära tidsplanen tar kammarenssammanträde sin början . Därvid besvaras ett antalinterpellationer. 2 § Meddelande om svar på interpellation 1985/86:167 Med hänvisning till riksdagsordningen 6:1 villjag meddela att jag, på grund av besök i av utrikesministrar ochandra utländska gäster, inte har möjlighet att inom den angivna tiden fyraveckor besvara interpellationen av om det svenska deltagandeti ett övervakningssystem för kärnvapenprov. Jag har för avsikt att besvarainterpellationen ,00. 3 § Föredrogs och hänvisades 1985/86:166 till jordbruksutskottet 4 §Föredrogs men bordlades äter betänkande 1985/86:41Trafikutskottets betänkanden /86:16 och 19- 1985/86:21om rättegångskostnader i förvaltningsprocessen, 1985/86:22om anslag fill åklagarväsendet (prop. 1985/86:100 delvis) och 1985/86:23om anslag till domstolsväsendet (prop. 1985/86:100 delvis). 3FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkanden 21, 22 och 23 kommer attdebatteras i tur och ordning. Voteringarna äger rum i ett sammanhang efteravslutad debatt. Först upptas alltså justitieutskottets betänkande 21 omrättegångskostnader i förvaltningsprocessen. 4KARIN AHRLAND (fp); Det finns ett gammalt talesätt som säger:Hellre en mager förlikning än en fet process. Det är ett ordspråk som harkommit till för att visa att det är dyrt att processa. Detta tror jag också attmånga som har förlorat tvistemål har fått en bitter egen erfarenhet av. Vi vetdessutom att seriösa advokater mycket ofta i tvistemålen ger rådet: Bättre enmager förlikning än en fet process. Men, fru talman, detta gäller sådana mäl där parternasjälva disponerar över processen, I ett tvistemål vid en allmän domstol harkäranden själv, efter att ha vägt för och emot och tänkt efter hur storachanser hon har att vinna sitt mäl, beslutat sig för att stämma. Hon har räknatmed att hon har stor chanser att vinna processen. Svaranden har inte fullt likastora möjligheter att disponera processen, men ganska stora. Hon kan taprocessen, fortsätta vid domstol då hon tycker att hon inte är skyldig attbetala det man tvistar om. Hon kan erbjuda förlikning. Däremot är det inte pådetta sätt i de processer som så väldigt ofta måste föras i skatte- ochförvaltningsmål. Det finns ingen möjlighet till förlikning i skatteprocessen.Om taxeringsnämnden har taxerat upp någon enskild eller en företagare med , måste den upptaxerade besvära sig hos länsrätt och i värsta fall gåvidare till kammarrätt och regeringsrätt. Det gär inte att erbjuda förlikning iskattemål eller i körkortsmål, för att ta ett annat exempel. I mänga sådana mål kan naturligtvis klaganden själv förasin talan och behöver inget biträde, men i väldigt mänga andra fall - kanskeflertalet - är det faktiskt pä det sättet att lagstiftningen - som vi här ihuset är skyldiga till -och praxis - som domstolarna och ärskyldiga till - är så invecklade och sä svårbegripliga att den som vill besvärasig mäste ha juridisk sakkunskap till hjälp. Detta är vi faktiskt alla enigaom. Det är också alldeles självklart att juridisk hjälp avexpertis kostar pengar. Ingen kan åta sig att processa för en annan utan att tabetalt för det. Följden blir mycket ofta att vad man kanske vinner i lägreskatt förlorar man i arvode till ombudet. Skillnaden mot tvistemålen i allmändomstol är som sagt att man i skattemäl bara kan drömma om en mager förlikning.Möjligheten till den existerar inte i verkligheten. Det är sådana fakta som har medfört att det harväckts ett stort antal motioner från de tre borgerliga partierna med begäran omförslag om ersättning för kostnader i skatteprocessen ochförvaltningsprocessen. Det är alldeles självklart att fler sädana motionerkommer ju mer vi i pressen har fått följa vissa mål som har kommit till allaskännedom. Dessutom vet vi att det finns hundratals, ja tusentals mål som aldrigkommer i tidningarna men som har kostatenskilda människor stora pengar, trots att dessa har vunnit mot staten. majoritet har liksom förra åretinsett att det nuvarande systemet, där den enskilde under alla förhållanden,alltså även om han har vunnit processen mot staten, själv måste stå för sinakostnader, är en otillfredsställande tingens ordning och vill ha frågan utredd.Det är ett steg i rätt riktning. Vi har också fått uppgift om attskatteförenklingskommittén behandlar frågan, Men vi vet inte hurskatteförenklingskommittén behandlar frågan, för den har inte längre någonparlamentarisk sammansättning. Eftersom tiden går och vi från moderat-, folkparti- ochcenterhåll anser att det här är en fråga av utomordentlig vikt och att denbrådskar, har vi i en reservation slagit fast att den enskilde när han vinneren process mot staten skall ha rätt att få skälig ersättning för sinarättegångskostnader. Då menar vi främst kostnaderna för ombud och förbevisning. Vi har också sagt att regeringen skyndsamt bör lägga fram förslagtill lagändring som tillgodoser detta önskemål. Vi yrkar att måtte geregeringen detta till känna som sin mening. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall tillreservationen i utskottsbetänkandet 21, 5SVEN MUNKE (m): Vi skall behandla justitieutskottetsbetänkande 21 om rättegångskostnader i förvaltningsprocessen. Saken harfaktiskt mycket större betydelse för den enskilde medborgaren än vad omfångetpä det tunna betänkandet ger intryck av. Ytterst handlar det om den enskildes rätt mot företrädareför det allmänna. Denna är särskilt betydelsefull när det gäller taxeringsmål.Enligt nuvarande regler utgår ingen ersättning för kostnader somskattebetalaren har i samband med skattemål, oavsett utgången och oavsett vemsom anfört besvär. kostnader täcks inom ramen förbeviljade anslag. Det förekommer vidare att de offentliga företrädarnadriver skattemål i syfte att skapa praxis, men även i dessa fall fårskattebetalaren själv stå för sina kostnader. Med tanke på den kompliceradelagstiftning som gäller och den stora ekonomiska betydelse utgången av ettskattemål kan få, är detta förhållande inte rimligt. En ovillkoriig rätt tillersättning för kostnader i samband med ett skattemål måste därför införas förde fall där en skattskyldig vinner målet. Oavsett vem som anför besvär har deskattskyldigas kostnader förorsakats av felaktiga ställningstaganden inomskatteförvaltningen. Även i de fall då en skattebetalare delvis vinner ett måleller delvis förlorar det, bör ersättning för kostnaderna kunna utgå, Storiekenpå ersättningen får naturligtvis bedömas med utgångspunkt i varje enskilt fall,och den bör lämpligen fastställas av den domstol som fattar beslut iskattemålet. Särskilt i de fall då besvär anförs av skattemyndigheterna i syfteatt utforma praxis och i de mål där skattelagstiftningen inte är entydig finnsdet anledning att se generöst pä frågan om ersättningens storlek. Somframgår av vad som här har sagts finns en hel del problem förknippade 2 protokoll 1985/86:133 -135 med attinföra rätt till ersättning. Från vissa håll har hänvisats till att man skullekunna få rättshjälp. Det finns också möjlighet till detta, något som ävenutskottet pekat på i sin skrivning. Men vi från moderat håll menar attovillkorlig rättshjälp i sådana här skattemål inte kan förekomma. Det skullebara uppmana dem som känner sig förfördelade att starta processer även i målmed mycket oviss utgång, och det är inte heller meningen. Vi vill att, om någonvinner en skatteprocess, måste det allmänna - som är den förlorande parten -också stå för kostnaderna. Det finns en skatteförenklingskommitté som arbetar meddenna fråga. Man måste emellertid betrakta det som synnerligen anmärkningsvärtatt finansministern har amputerat bort det parlamentariska inslaget i en sådanviktig utredning. Vid en frågedebatt här i kammaren sade finansministern attarbetet nu har gått in i ett skede av teknisk detaljplanering och attutredningen därför inte behöver ha ett parlamentariskt inslag. Men har detbåde i utskottsbetänkandet och frän departementet meddelats att man tänkerarbeta med denna fråga. Man kan då fråga sig om parlamentarikerna i så fallkommer att kallas in igen. Sammanfattningsvis kan man konstatera att denskattskyldige med nuvarande regler befinner sig i klart underläge gentemotskattemyndigheten, som har mycket stora resurser och väl utbildad personal. Omen enskild vinner ett skattemål är detta, som jag har sagt, faktisktett bevis pä att taxeringen varit felaktig. Det allmänna - i egenskap avtaxeringsnämnd, länsrätt eller skattedomstol - har alltså gjort en felaktigbedömning. Det upplevs som orättvist av den som drabbas att han ändå skall ståför sina kostnader, som ofta är ganska stora. Vi tycker alltså att ersättningskall kunna utgå i sådana fall, I ett tidigare uttalande om utredningen när det gällerbehovet av och möjligheterna till att ersätta enskilda för rättegångskostnaderi förvaltningsprocesser har det sagts att åtgärder kommer att vidtas frånregeringens sida. Det stär också i utskottsbetänkandet. Jag frågar mig vad ettsådant uttalande har för värde. Detta överlåter jag till utskottets talesmanatt förklara. Som reglerna är utformade uppfattas de avallmänheten såsom att det allmänna ombudet intar ungefär samma ställning som enåklagare i brottmål. Vid brottmål anses det ju synnerligen viktigt att denåtalade har en försvarare. Också i skattemäl skall enligt vår mening den somstär som svarande kunna ha ett biträde, och om svaranden vinner målet, skallbiträdets kostnader falla på det allmänna. Utskottet hänvisar i betänkandet till den utredningsskyldighetsom åvilar domstolen vid bl, a, taxeringsmål och menar att den skulle vara engaranti för den enskilde. Men utskottet påpekar ändå: Om den enskilde vinnermålet, är det "obilligt" att låta honom bära ansvaret förrättegångskostnaderna. Detta ställningstagande gjorde utskottet , och detvar mening att möjligheterna att ersätta den enskilde för hansrättegångskostnader skulle utredas. Detta gav regeringen till känna. Ingen ändring har emellertid kommit tillstånd. Av denanledningen har vi. tillsammans med övriga borgerliga partier, reserverat ossmot utskottsmajoritetens förslag. Somvanligt leder den socialdemokratiska inställningen i frågor av denna typ tillatt det blir de sämst ställda i samhället som råkar mest illa ut. Avkostnadsskäl måste de ofta avstå från att skaffa expertis till sin hjälp,eftersom en sädan kostnad skulle drabba dem hårt. Det är inte många som ärvilliga att börja en process inför perspektivet att eventuellt vinna en segeröver staten men sedan tvingas betala en dyr rättegång med egna pengar. Jag yrkar bifall till den gemensammaborgerliga reservation som har fogats till betänkandet. 6INGBRITT IRHAMMAR (c): I justitieutskottets betänkande 1985/86:21behandlas frågan om rättegångskostnader i förvaltningsmål, I olika centermotionerhar framförts krav på att den enskilde skall hållas skadeslös när en myndighethar förfarit felaktigt. En regel som ger möjlighet för den enskilde att fåersättning för de kostnader som han eller hon har åsamkats för att tillvaratasin rätt bör därför införas i förvaltningsprocesslagen. Det är ett fundamentalträttssäkerhetskrav, påpekar motionärerna. Som tidigare talare har framfört gäller förrättegångskostnaderna vid de allmänna domstolarna den regeln att den part somförlorar målet får svara för kostnaderna, Samma regel gäller däremot inte förrättegångskostnader i förvaltningsmål, t, ex, skattemål. Oavsett utgången fården skattskyldige betala sina egna rättegångskostnader, vilket har sagts härfidigare. Därtill är det så, att rättshjälp som regel ej beviljas itvister om skatter och avgifter. Bakgrunden är den, att enligtförvaltningsprocesslagens bestämmelser skall rätten tillse att målet blir såutrett som krävs - här gäller förvaltningsdomstolarnas utredningsansvar. Dettautredningsansvar är emellertid ett otillräckligt skydd, menarcentermotionärerna. Bestämmelserna om skatter och avgifter är krångliga ochmånga gånger svåröverskådliga. Den enskilde - ofta en mindre rörelseidkare, ensmåföretagare - finner det vanligen nödvändigt att i tvister anlita hjälp fränadvokat eller annat sakkunnigt biträde. För en rörelseidkare kan det vara hans fortsattaekonomiska existens och yrkesverksamhet, ja, även hans heder, som stär pä spelpå grund av myndigheternas krav. Kostnaderna för processföringen kan bli betydande, isynnerhet om tvisten slits i alla instanser. Det är inte rimligt att förvänta sig att domstolarnaaktivt lämnar råd och upplysningar för att hindra att den enskilde går miste omsin rätt på grund av bristande kännedom om de regler som gäller, sägermotionärerna. Rättens utredningsansvar kan inte ersätta den hjälp somett sakkunnigt biträde kan lämna. Ingen skall behöva avstå från rättvisa därför att han intehar råd att anlita hjälp. Detta är viktigt, fru talman. Det finns därför anledning att nu nyansera detställningstagande i samma fråga som gjordes , anförreservanterna. Det bör även för förvaltningsmålen införas en regel somger möjlighet för en enskild att få ersättning för de kostnader som han haråsamkats för att tillvarata sin rätt. En sådan bestämmelse bör införas iförvaltningsprocesslagen - och det skyndsamt. Konsekvenserna av det regelsystemvi har kan annars bli att myndigheterna får ett oönskat övertag över denenskilda människan. Mot bakgrund av det anförda ber jag att få yrka bifalltill reservationen i utskottets betänkande nr 21, 7 HANS (): Det är något förvånande att i daghar att ta ställning till en borgerlig reservation mot justitieutskottetsbetänkande om rättegångskostnader i förvaltningsprocessen. , närriksdagen hade att ta ställning till samma motionsönskemål som , förelågdet ett enhälligt utskottsbetänkande. Det blev också ett enhälligtställningstagande från sida, I sitt av godkända betänkande förra åretuttalade utskottet bl, a, att det uppenbarligen finns mål - inte bara inomskatteprocessen - som är så komplicerade att den enskildes rätt inte kan tastill vara om han inte har juridiskt biträde. Om den enskilde i ett sådant fallvinner målet, kan det, menade utskottet, vara obilligt att låta honom bäraansvaret för rättegängs-kostnaderna. Det kan alltså, konstaterade utskottet,finnas behov av möjligheter att på något sätt ersätta den enskilde för hansrättegångskostnader. Denna fråga borde enligt utskottets mening utredas, ochdet borde ankomma på regeringen att föranstalta om utredningsarbetet. Enlämplig ordning torde vara att analysera olika målgrupper var för sig, menadeutskottet, som också erinrade om skatteförenklingskommitténs arbete medersättningsfrågan vad gäller skatteprocessen. säger nu att vi inte vet hurskatteförenklingskommittén kommer att behandla frågan, och naturligtvis kännervi inte till resultatet av behandlingen, men vi vet en del om kommitténsarbete. Bland de frågor som tas upp av skatteförenklingskommittén kan nämnas skatteprocessensinriktning och omfattning och den därmed sammanhängande frågan om parternasroller i skatteprocessen liksom frågan om domstolarnas officialprövning ochutredningsskyldighet. Kommittén kommer, enligt vad justitieministern nyligenupplyst, att avge ett betänkande som behandlar bl. a.rättegångskostnader i skatteprocessen. Justitieministern har också i ettinterpellationssvar i kammaren lippgett att begäran om utredning omrättegångskostnaderna i andra förvaltningsmål, som han uttryckte sig,självfallet kommer att följas av regeringen. Justitieministern yttrade vidareatt frågan nu övervägs inom tillsammans med flera angränsandespörsmål och att regeringen därefter kommer att ta ställning till vad som börgöras i ärendet. Något nytt har inte tillkommit i ärendet sedandet behandlades i . ser därför ingenanledning att frångå det ställningstagande som då gjordes. Men utskottet villtillägga att det förutsätter att tidigare gjorda uttalande omutredning av behovet av möjligheter att ersätta enskilda förrättegångskostnader i förvaltningsprocesser kommer att leda tillåtgärder från regeringens sida. Jag kan givetvis inte ange något exakt datumför när ett förslag från regeringen kommer att föreligga, men utskottet har härgjort en markering om ärendets vikt ochom önskemålet att detta leder till att regeringen möjligt vidtar åtgärder. I den borgerliga reservationen sägs att det nu finnsanledning att nyansera tidigare ställningstagande. Detta måste beropå att de borgerliga reservanterna antingen anser att det tidigare beslutet varfelaktigt eller att de har ändrat mening. Men skillnaderna kanske ändå inte ärså stora, I den borgerliga reservationen sägs det att det skall slås fast attden enskilde, när han vinner en förvaltningsprocess, skall ha ovillkorlig rättatt få skälig ersättning för sina rättegångskostnader. Att rätten skall varaovillkorlig är en idé hämtad från en moderatmotion. I sitt av riksdagengodkända betänkande uttalade utskottet en stark tveksamhet tilltanken att införa en regel som medger att enskilda som vinner processer motstaten alltid får ersättning för sina kostnader. Som ett skäl anfördesprincipen om förvaltningsdomstolarnas utredningsansvar. Inte heller deborgerliga reservanterna synes nu vilja ändra pä detta ansvar. Det finns alltsåhär en viss motsättning mellan ståndpunkten om ovillkorlig rätt och att ha kvarutredningsansvaret. Men det finns även andra frågor att ta ställning tillunder utredningsarbetet. Skall ersättning utgå oavsett ärendets eller måletsomfattning och svårighetsgrad, skall ersättning utgå oavsett om det är fråga omen enskild eller en juridisk person? En annan fråga som man måste ställa är -vilket en remissinstans, kammarrätten i , gjorde - om enersättningsrätt för den enskilda parten bör ha som konsekvens att han blirskyldig att ersätta det allmänna för dess kostnader, om myndigheten vinnerprocessen i förvaltningsdomstolen. Om så skulle vara fallet kan det enligtkammarrätten röra sig om en generell eller en begränsad skyldighet, JK, en annan remissinstans, påpekade att rättshjälp harbeviljats i mera invecklade taxeringsärenden eller när särskilda omständigheterhar förelegat därtill. Det är också så det ligger till i praxis, IngbrittIrhammar, JK avstyrkte därför helt att förändringar görs. Kammarrätten iJönköping nämnde de möjligheter rättshjälpslagen ger och ansåg att det behov avökade ersätt-ningsmöjhgheter som finns i första hand bör tillfredsställas inomramen för redan existerande rättshjälpslagstiftning. Andra remissinstanserpåpekade att rättsskyddsbehovet bör täckas försäkringsvägen. Kammarrätten iJönköping framförde att det är en prioriteringsfråga om stafliga medel som kanfinnas tillgängliga bör användas för att domstolarna skall fungera mederforderlig snabbhet och effektivitet eller för att fillgodose vissa i och försig berättigade krav på ersättning för rättegångskostnader. Länsrätten i Stockholmslän ansåg med hänvisning till en rad belysande exempel att det i vissa fall kansynas självklart att den enskilde bör vara berättigad åtminstone tillersättning för vissa kostnader, medan det i andra fall framstår som likasjälvklart att någon rätt till ersättning inte bör föreligga. Länsrätten ansågatt mycket talar för att frågorna bör lösas målområde för målområde. Det finns alltså en rad svåra och känsliga problem att taställning till. Frågan är knappast så enkel som de borgerliga reservanterna geruttryck för. Klart är emellerfid att det rör sig om en angelägen och viktigfråga. Klart är också att nuvarande ordning kan leda till obilliga resultat närdet gäller ansvaret för rättegångskostnaderna. Det kan alltså konstateras attdet finns behov av möjligheter att på något sätt ersätta den enskilde för hansrättegångskostnader. Hur det skall ske, vilka avgränsningar som behöver görasoch hur frågan skall lösas inom olika målgrupper måste ytterligare utredas ochövervägas. Då det gäller skatteprocessen är det uppenbart att det är nödvändigtatt avvakta skatteförenkhngskommitténs förslag - framför allt med hänsyn tillatt den, som namnet anger, skall framlägga förslag också om förenkladeskatteregler. Hur frågan om skatteförenklingen kommer att lösas påverkargivetvis också hur den nu aktuella frågan om rättegångskostnaderna skallbedömas. Att, som föreslås i en moderat motion, i detta sena skedege tilläggsdirektiv till skatteförenklingskommittén skulle bara leda till enförsening av reformarbetet. Med hänvisning till det anförda yrkar jagbifall till justitieutskottets hemställan och avslag på den borgerligareservationen samt på motionerna. 8 (); Det var intressant att lyssna på av olika remissyttranden och olika tankar i den här frågan. Ett tagtrodde jag nästan att han över huvud taget inte stod på samma sida sommajoriteten. Men det var väl mera så att säga i försvarets anda som han dåförde talan, I och för sig har väl rätt när han säger att detfinns en viss enighet mellan socialdemokraterna och de borgerliga-opposifionen. Från båda hållen vill vi ju ha en ändring till stånd, är förvånad över att vi som var så enigaförra året nu reserverar oss. Ja, men det är en självklarhet. Ett enigt utskottsade ju ifrån. Utskottet sade nämligen att här behöver någonting göras. Meningenting har hänt. Därför måste vi gå vidare. Vi måste ytterligare understrykahur väsentlig vi i , och moderata samhngspartiettycker att denna fråga är. Det är fakfiskt på det sättet som vi för vår delförsöker markera ärendets vikt. Vidare sägs det väldigt mycket om sittande utredningar. Vivet att frågan inte kan lösas i en handvändning. Men har det gått ett heltår, och vi har icke kommit närmare en lösning. Det sägs också att fråganmöjligen kommer att kunna lösas . Men jag har varit med i det härspelet för att kunna säga att jag inte är riktigt säker påatt "november" i det här fallet betyder november. Jag är rädd att"november" kan betyda såväl december som . Det väsentliga är juvad lösningen kommer att innebära - dvs. om den som vinner i sådana här mål fårmöjlighet till ersättning eller inte. Vi tycker att folk skall ha möjlighettill ersättning - det är den lösningen vi syftar till. 9SVEN MUNKE (m): Jag håller med och konstaterarsåledes att är en utomordentligt bra försvarsadvokat när detgäller vår reservation. Han kunde dock inte, trots sina relationer tilldepartementet, ge ett besked om när någonting skall ske. Vad som är mycketviktigt i detta sammanhang är att det parlamentariska inslaget i utredningen såatt säga har amputerats.Naturligtvis håller med om att den här frågan måste få enlösning. Det är viktigt för rättssäkerheten. Ja, det är just det viunderstryker i vår reservafion. Redan i det rättsregler var juinskrivet att en vinnande part - det gäller även den som vinner mot staten -skulle gå skadefri ur en process. Detta har även de västliga länderna tagit medi sin lagstiftning, och det har man hållit på . Detär mycket svårt för mig att förklara för medborgarna varför den enskilde iförvaltningsprocesser själv skall stå för sina kostnader, även när vederbörandevinner ett mål. När det gäller nuvarande regler är det faktiskt så - och dethoppas jag att inser - att det är främst de besuttna som kan dranytta av tjänster i detta sammanhang. Jag vill bara nämna det somett exempel på hur olika lagen slår, Anf.10 (): Det är riktigt, som säger, att skatteförenklingskommitténhar fått i uppdrag att göra en grundläggande översyn av taxeringsförfarandetoch skatteprocessen och att ersättningsfrågorna övervägs iregeringskansliet. Men även om alla är positiva till denna utredningsaknas löften om förändringar, enligt reservationen, och det är det viktiga.Det borde klarare slås fast i utskottsbetänkandet, enligt och deövriga borgerliga partiernas mening, att den enskilde skall ha ovillkorlig rättatt få skälig ersättning för sina rättegångskostnader när han vinner en processi sådana mål som det här är fråga om. Det är en nyansering, och det är en nymarkering från sida i denna reservation. Reservanternasönskemål är också att regeringen skyndsamt lägger fram förslag tilllagändringar som tillgodoser detta önskemål, och det bör ges regeringen tillkänna. Arbetet bör alltså påskyndas.