prot · G90912 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:12 Förhandlingarna leddes av tredje vice talmannen. 10 § Allmänpolitiskdebatt (forts, från prot. 76PER (); Utbildningsdebatten befinner sig just i dessadagar i något av ett interregnum. Ministern har gjort sitt och fått gå. En nyär på väg in i . Om det som fått sin upplösningfinns mycket att säga. För min del har jag ingen önskan att strö ytterligaresalt i de socialdemokratiska såren. En reflexion, herr talman, är emellertidofrånkomlig. är ett av de mera betydelsefulla.Där bestäms riktlinjerna för hur vi skall vårda det viktigaste vi har - hurvåra barn skall få en start i livet som ger dem de bästa möjligheterna attutveckla sina inneboende egenskaper. Är det verkligen rimligt att använda just dettadepartement för att lösa personfrågor på andra håll i regeringen?Regeringsombildningen förefaller, kort sagt, inte först och främst ha dikteratsav omsorg om skolan. Det är synd. Skolan mår inte väl av att bli en restpost iutrikespolitikens ytterkanter. Den förra utbildningsministern brukade - när vi moderateranklagade socialdemokraterna för att inte med tillräckligt allvar sättakunskaperna i centrum - hävda att vi var orättvisa. har minsanninte monopol på att vilja ha kvalitet i skolan, brukade säga,hänvisande till allehanda uttalanden om att också socialdemokraterna visstförstod vilket värde ordentliga kunskaper hade för eleverna. Jag skall, herr talman, ägna detta anförande åt attdiskutera vad som faktiskt krävs för att talet om kvalitet i skolan skall blinågonting mer än bara tal. Eleverna har nämligen rätt att få något mer änhögtidligheter. Låt mig börja från början. Skolans uppgift brukar anges itvå led. Skolan skall ge kunskaper och uppöva färdigheter. Men skolan skallockså utveckla eleverna socialt. Att skolan har detta dubbla mål råder det knappastpolitisk strid om. Vad vi däremot har svårt att enas om är vad som är hönan ochvad som är ägget. För socialdemokraterna är analysen - något förenklat, detskall medges -att vi har att göra med två hönor eller, om man så vill, med tvåägg. Skolan har en kunskapsförmedlande och färdighetstränande uppgift menparallellt Prot,1985/86:12 härmedockså en socialt fostrande uppgift. Från tid till annan har än den ena, än denandra av hönorna uppmuntrats. Störst betydelse har oftast den sociala fostrangivits. Vi moderater känner tvekan inför en sådan parallellanalys. Den sociala fostran är för oss en oupplöslig konsekvens avkunskapsförmedlingen. Elever som har goda kunskaper har också den bästaförmågan att socialt finna sig till rätta i samhället. Kanske, herr talman, kan skillnaden förefalla subtil.Likväl är den viktig för den som vill skapa sig en bild av hur den svenskaskolan under socialdemokratisk ledning har kunnat förlora så mycket terräng.När den sociala fostran av ideologiska skäl ges företräde fallerkunskapsförmedlingen tillbaka i betydelse. Vill man värna kunskaperna i skolan inte bara för stunden,när kunskapsdebatten vinner allt flera anhängare, utan också över tiden,gäller det att inte trassla till analysen. Gör man det är man i praktiken endålig garant för att skolan ger eleverna de kunskaper de faktiskt behöver. Att det finns fog för anklagelsen att socialdemokraternahar fel i sin kunskapsuppfattning visar det ständiga motståndet mot attentydigt uttala att kunskapsmålet har prioritet före alla andra uppgifter sompålagts skolan. lär ytterligare en gång få bevittnahur detta sker, I synen på hönan och ägget ligger alltså den mestgrundläggande svagheten i den socialdemokratiska kunskapssynen. Felanalysenförstärks i en rad konkreta enskilda frågor. Viktigast av dessa är betygen. Det låter sig sägas att betygen i något slags teoretiskbemärkelse inte kan anses vara en oumbärlig förutsättning för att skolan skallkunna klara sin kunskapsförmedlande uppgift. Likväl är det ändå så det förhållersig. Skälet härtill, herr talman, är djupt mänskligt. Ger maninte eleverna besked om hur skolarbetet fortskrider är det eri signal - om änoavsiktlig - till eleverna om deras prestationers värde. Alla människor behöverkunna se samband mellan de uppställda målen och resultaten av insatserna. Isärskilt hög grad gäller detta för ungdomar som har svårare än äldre attöverblicka den under vilken skolans resultat skall komma tillanvändning. Därför går det i praktiken inte att förena betygsmotståndmed tal om behovet av en kunskapsskola. Det går möjligen retoriskt, men det ärinte nog. Menar man allvar med kunskapstalet måste man ocksåacceptera att elevernas krav på betyg i skolan är rättmätiga. Elever som kräverpapper på sina prestationer får inte avfärdas som om de inte förstod sitt egetbästa. Det gör de nämligen, långt mycket bättre än sina politiska styresmän. Av samma fundamentala betydelse som betygen är synen påskolans ämnen. Under århundraden har en struktur för vetande gradvisvuxit fram. Strukturen ligger till grund för den indelning i ämnen som skolankommit att tillämpa. Ämnesindelningen är inte, som den politiska debattenibland ger intryck av, tillkommen av en slump. Tvärtom är den uttryck för ennedärvd erfarenhet, som det är litet förmätet att med ett penndrag förklara förotidsenlig. Likväl ärdet detta som socialdemokraterna är i färd med att göra. När de naturorienterande och de samhällsorienterande ämnenai nu buntas samman i block är det uttryck för en historielöshetsom regeringen borde hålla sig för god för att anamma. Socialdemokraterna fårförlåta oss om vi tar denna historielöshet till intäkt för att hävda attregeringspartiets kunskapstal inte är så mycket värt. Utan ämnen lämnas eleverna i sticket. Verkligheten blirtill ett töcken där skolan utlämnar eleverna till att gissa om vad som faktisktsker bakom det ytligt synliga skeendet. En sådan skola, herr talman, är inte enkunskapsskola utan en flumskola. Med stor målmedvetenhet genomförs nu en kunskapssyn sombygger på ämnesupplösningen. Förändringen av lärarutbildningen är detallvarligaste exemplet på detta. De förslag från regeringen som justnu behandlar om avskaffande av kvalitetsbetyg i lärarnas ämnen är ett annat. Det vore mig främmande att hävda att socialdemokraternaunderminerar skolans möjligheter att förbereda eleverna för vuxenlivet med vettoch vilja. Snarare handlar det om en ideologisk bestämning av vilka värden vårtsamhälle främst bör hylla. Det vore underligt om inte ett socialistiskt och ettliberalt synsätt skulle leda till skilda slutsatser om vad unga människor bästbehöver för framtiden. Det är, herr talman, om detta utbildningsdebatten bordehandla. Skall man tillmäta vad som sades i de socialdemokratiska talarstolarnaunder den avslutade valrörelsen någon betydelse är emellertidsocialdemokraterna inte intresserade av en sådan debatt. Socialdemokraternatillägnade valrörelsen glåporden. Oppositionens - och i synnerhet moderaternas- motiv skulle ifrågasättas och förtrampas. Kanske är också valuppläggningensom sådan ett uttryck för den skillnad i respekt för sanning och rätt mellanoss och socialdemokratin som jag just talat om i fråga om skolan. För oss moderater är utbildningen av våra unga för viktigför att behandlas på det vis socialdemokraterna gjorde inför valet. Ingenpolitisk verksamhet lämpar sig för glåporden. Våra barns framtid gör det isärskilt liten utsträckning. Vad barnens framtid kräver är att vi tar skolans bekymmerpå allvar. Dagens kunskapsstandard räcker inte för att barnen när de blir äldreskall kunna hävda sina och vårt lands intressen i en omvärld där allt flerabörjar kunna mycket. över tiden ökar kraven på den svenska skolan.Tidigare - när det inte var fullt så trångt på utvecklingsgalejan - varkonkurrensen måttligare. Då var det lättare att vara framgångsrik. är det inte längre så. Nya länder är i kappeller pä vissa områden t. o. m. förbi oss. Det skärper kraven. Det är möjligt att det låter litet övermaga, men ingenambition lägre än att den svenska skolan skall vara bäst i världen är god nog.Bara om vi når dithän kan vi nämligen kompensera andra handikapp som ett litetland som vårt alltid har i det internationella umgänget. Högt löneläge, enliten hemmamarknad och trots allt begränsade ekonomiska resurser kan inteförenas med en skola som inte håller måttet, om vi har ambitioner attvidareutveckla det svenska samhället, till gagn inte minst för de sämre lottadebland oss. Prot, 1985/86:12 Prot,1985/86:12 De elever, herr talman, som har svårast att hävdasig är de som från början hade de sämsta förutsättningarna. Så är det trots attskolan medvetet har styrts i riktning mot att geockså elever som kommer från mindre studieprivilegierade miljöer godautvecklingsmöjligheter. Såväl internationella som egna undersökningar tyder påatt skolans brister på detta område är allra störst. Så ser verkligheten ut. Det är vår skyldighetatt se den som den är. Att leta ursäkter hjälper ingen. Moderata samlingspartiet kommer under de kommande tre årenatt fullfölja sin kritik av den socialdemokratiska utbildningspolitiken medutgångspunkt i de reformkrav som vi gradvis mejslade ut somjust gått. Det här är några av de krav som vi fäster särskilt stor vikt vid: Det är slöserimed barnens inlärningsintresse att inte låta dem börja skolan när de är sex år.Genom en successiv sänkning av skolstarten kan videssutom underlätta omställningen för lärare, som annars blir arbetslösa pågrund av minskande elevkullar. Alla barn - och derasföräldrar - skall ha rätt att välja skola inom det offentliga skolväsendet ochmellan detta och friskolorna. Valfriheten får inte begränsas av plånboken.Föräldrainflytande måste gå före politikermakt. Fria skolor har bland mångaandra förtjänster också visat sig vara till stor hjälp för elever som löperrisken att slås ut. Dessutom kan fria skolor göra det lättare att behållaundervisning i glesbygd. I högstadieåldernär det särskilt viktigt att skolan förmår att ta till vara alla de vitt skildabegåvningsinriktningarna. av tiden skall vara öppen för val mellan olikapraktiska ämnen, läroämnen och språk. Skolan skallnaturligtvis ställa krav på eleverna. Eleverna skall å sin sida få ett papperpå hur skolarbetet går. Det bästa sättet att visa resultaten är genom betyg.Precis som en förkrossande majoritet av eleverna och föräldrarna tycker vi attbetygen skall ges tidigare än . Första gången bör betyg ges eftervårterminen i årskurs 3. På mellanstadiet bör betyg ges efter varje vårterminoch på högstadiet efter varje termin. Men betygen behöver förändras. Det är ju inte vad barnenkan i förhållande till sina kamrater som är det intressanta utan vad de kan iförhållande till skolans krav. Fler betygssteg än fem ökar dessutom betygensinformationsvärde. Inför inträdet igymnasieskolan skall ungdomarna få ett ärligt besked om vilka kunskaper somkrävs för den utbildning de önskar. De som inte har tillräckliga kunskaperskall få möjlighet att komplettera. I en sådan ny utbildning kan dessutomkommunernas uppföljningsansvar inordnas. Det är bättre att ge raka besked,innan allting har gått snett. Ungdomar som har förkunskaperna skall garanterasplats i gymnasieskolan. Rektor och lärare skall anförtrosansvar. Skolan blir inte bättre av att politiker lägger sig i allting överallt.Mera ansvar till rektor och lärare gör det lättare att ge alla elever en så braundervisning som de lokala förutsättningar- na medger.Mindre klasser t. ex. bör varje skola få inrätta för de pengar som Prot,1985/86:12 faktiskt finns, Till en konstruktivdebatt utifrån dessa riktlinjer inbjuder vi alla som är intresserade av vårabarns och vårt samhälles framtid. 77YLVA (): Det behövs en revolution i skolan - enrevolution som sätter kvaliteten i högsätet och gör rent hus med desocialdemokratiska teserna om att alla barn skall göra samma saker vid sammatillfälle. Tendenser finns till att några av företrädarna för regeringspartietbörjat tänka om, men det går alldeles för trögt, och tvingas denena generationen barn efter den andra in i det likriktande systemet. Parallellt med inlärningen av de mest grundläggandekunskaperna och färdigheterna finns det tre saker som barn och ungdomar måstelära sig. Först då ger skolan den förberedelse för livet som vi alla har enatsom att skolan skall ge och som finns kodifierad i målen för skolan. - att skaffa sig kunskap om kunskap, - att lära sighur man skaffar sig överblick och - att tillägnasig grunderna för att avge ett omdöme. Det första är nödvändigt för skall kunna fördjupa sig själv i intressanta områden. Det andra är nödvändigt om man skall lära sig behärska ochrätt utnyttja den ofantliga mängd information som vi alla utsätts för. Det tredje, omdömesförmågan, kan man inte tillägna sig medrent förnuftsmässiga studier. Omdöme kräver dessutom känsla, förståelse ochinlevelse i andra människors villkor. Och för det behöver man inte bara hjärnautan också hjärta. Är det då detta som våra barn får lära sig och får med signär de lämnar skolan? I finns en organisation, FDS, som följer uppeffekterna av skolans arbete. Deras senaste undersökning gällde 17-åringarna.Den visade att ungdomarna var väsentligt sämre på att analysera och draslutsatser av ett skriftligt material. Ännu sämre var de på att återberätta entext som de hade läst. Märkligt nog var alla mer benägna att avge omdömen omtexten. Kort uttryckt - ungdomarna kommer ihåg mindre av vad de har läst. Dehar förstått det sämre, men är mer benägna än att avge ettomdöme om det lästa. Man förstår mindre, men tycker mera! Jämförelser med kan naturligtvis halta en del, mentrenden finns där. Vad beror då detta på? En viktig orsak kan vara att maninte lagt sig tillräckligt vinn om kvaliteten på den undervisning som erbjuditsi ett snabbt utbyggnadsskede. har upprepade gånger krävt insatser som skullehöja kvaliteten på alla stadier i utbildningssystemet. Ett av kraven förgrundskolan var att öka tiden för svenska och matematik, något somregeringspartiet nu också insett behoven av. Det bordevara självklart att man vid inlärning tar vara på det tillfälle när Prot,1985/86:12 eleven ärmest motiverad; Så sker inte när det gäller att t. ex. lära barnen läsa.Många förskolebarn vill inget hellre än att få nyckeln till den fantastiskavärid som öppnas när man kan läsa. Men det får de inte, för det ingår inte iförskolans pedagogik. skolpliktsåldern till , säger , ochdra konsekvenserna av att barnen mognar än förr! Den bästa garanten för utbildning med kvalitet ärvälutbildade lärare. Genom den nya lärarutbildningen blir det förbättringar förlåg- och mellanstadieeleverna. Detta har naturligtvis stött. Menför högstadieelevernas lärare sänker socialdemokraterna kraven. När barnen fåttgrunderna och skall börja med fördjupade studier, då skall de behöva nöja sigmed lärare som bara har en termins studier i ämnet. Här har bakåtsträvarna inomsocialdemokratin fått breda ut sig. Förlorarna är elever, föräldrar och inteminst de lärare som tvingas utföra ett påfrestande arbete utan att ha fått denutbildning de så väl behöver. Inte heller har socialdemokraterna stött vårt förslag omen bred fortbildning av de lärare som finns i skolan, så att de kan fäbygga på sin utbildning till den standard som vissa av de nytillkommandelärarna kommer att få. Om vi bara skall nöja oss med de nytillkommande lärarnaskvalitetsförstärkning, märker vi ju inte något resultat förrän långt in påtjugohundratalet. Andra förbättringar vi föreslagit är att i skolan behållaen del av de lärare som annars kommer att bli arbetslösa när eleverna blirfärre. Vi tycker de gör bättre nytta där. Vi vill också behålla de små skolornaså långt det är möjligt. ""Alla elever i gymnasieskolan skall stimulerasefter sina förutsättningar och alla skall finna sin gymnasieutbildningmeningsfull'", säger socialdemokraterna som ett motto för en reformeradgymnasieskola. Men varför skall inte eleverna i dagens gymnasieskola erbjudassamma möjligheter? måste man ju fråga. och har ett specialområde där de är särskiltduktiga och som de är särskilt intresserade av, nämligen idrott. De får ta femtimmar av sin timplan för att ägna sig åt detta ämne. Jag tyckerdet är bra att den möjligheten finns. och har också speciella talanger. spelarviolin, och är mycket språkbegåvad. Också de vill gärna specialstuderasina ämnen, men då säger socialdemokraterna stopp. För och gällerinte löftena om att varje elev skall få utvecklas efter sina speciellaförutsättningar. För att ta bort de här orättvisorna krävs inga storainsatser i dagens gymnasieskola. Det enda som krävs, vilket vi i folkpartietockså har motionerat om ett antal gånger, är att det som gäller föridrottselevernas timplan också skall kunna tillämpas när det är fråga om andraspecialintressen. Folkpartietsprogram för en skola med bättre kvalitet är följande: Sänkt skolpliktsålder till . Bevarandeav små skolor. Stimulanstill alla typer av begåvningar. För att det skall kunna bli en kvalitetsrevolution räckerdet tyvärr inte enbart med konkreta åtgärder. Det krävs också en attitydförändringhos dem som har majoriteten, så att de inser att alla - elever, lärare,föräldrar och samhället i stort - har glädje och nytta av välutbildadesamhällsmedborgare. Det är en sådan attitydförändring vi efterlyser hossocialdemokraterna. 78LARZ (): har vi ofta haftanledning att återkomma till frågan om gymnasieskolans dimensionering.Intresset för att få en gymnasieutbildning har ständigt ökat, såväl från dedirektsökande efter årskurs 9 i som från de något äldre elever somsöker till gymnasieskolan efter något eller erfarenheter från arbeteeller verksamhet inom det kommunala uppföljningsansvarets ram. har vikunnat konstatera - och det är mycket glädjande - att kommunerna på ettförtjänstfullt sätt har ökat sina ambitioner i strävan att ge alla en avslutadutbildning i ungdomsskolan. Tyvärr har inte regeringen förmått att hänga med i taktmed denna utveckling. De ramar som man ställt till kommunernas förfogande harvarit otillräckliga, och alltför många, för att inte säga onödigt mängaungdomar har ställts utanför. däremot har fungerat som pådrivare. Från tid tillannan har vi sett hur våra förslag till vidgade ramar först har förkastats avriksdagsmajoriteten för att sedan efter något halvår återkomma somregeringsförslag, tyvärr inte med ett oförvanskat innehåll utan oftast i ettbantat skick. Så här har det varit , och regeringen tyckeruppenbarligen att det är bättre att satsa resurserna på åtgärder inomuppföljningsansvaret och på halvtidsarbete i s.k. ungdomslag. Under det förra redovisade vi i partimotionerhur vill utforma en totaldimensionerad gymnasieskola. Vi redovisadeockså hur vi tänkte oss att den skulle finansieras. Våra förslag blev dåavvisade, även om vi fick s. k. positiva skrivningar. Men sådana ger som bekantinga platser i gymnasieskolan! Däremot kunde vi under valrörelsen märka att ocksåregeringsföreträdarna nu börjat inse det goda i centerförslagen. Och inte nogmed detta: I självaste regeringsförklaringen har landets statsministerutlovat plats till alla ungdomar i gymnasieskolan. Jag hade haft för avsikt att ställa vissa frågor tillutbildningsministern. Detta är nu inte möjligt. Men kanske kange besked. När kommer de konkreta förslag som ger kommuner och länsskolnämnderett fastare underlag för den planering dessa är skyldiga att svara för? Just nuär landets länsskolnämnder i färd med att skära ned i den organisation somkommunernas skolstyrelser har föreslagit. Det måste de göra för de har en ramatt hålla sig inom för /87 som innebär ett oförändrat antal platserjämfört med innevarande är trots att antalet 16-åringar ökar. Gör de ingentingnu försämras i realiteten utbildningsmöjligheterna i gymnasieskolan nästahöst, och det blir definitivt inte plats för några äldresökande. Det räcker inte med att hänvisa till den kommandebudgetpropositionen, för då är det . Anslagen till gymnasieskolan ochdärmed också dimensioneringenbrukar komma upp till behandling här i kammaren under senare delen av majmånad, och då är i praktiken nästa års intagningsprocedur avklarad. För inteär väl avsikten att låta platsantalet sjunka för att sedan i lagom tid tillvalet börja en viss upprustning av gymnasieskolans kapacitet? Vid årets intagning har man fullt uttillämpat det olyckliga beslutet om prioritering av direktsökande frångrundskolan. Avsikten med det beslutet var ju att alla l6-17-åringar skulleberedas plats i gymnasieskolan. Så har dock inte blivit fallet, även om detlett till en viss förbättring för just den åldersgruppen. Men det är enförbättring som i gengäld har gått ut över andra som också är i behov avutbildning. En klart märkbar effekt är också att allt fler 16-åringarhar känt sig tvingade att söka till gymnasieskolan direkt från årskurs 9, trotsatt de har saknat all motivation i övrigt, bara för att inte riskera att senareställas utanför. har många 18-åringar och äldre avstått från att sökadärför att de har fått uppfattningen att det över huvud taget inte var någonidé. Enligt,anslagsframställan har de s. k. äldresökande minskatmed . Det här är en oroande utveckling som dess värre besannarde farhågor som vi i hyste när de tidigare dimensionerings- ochprioriteringsbesluten togs. Tyvärr ville man inte lyssna på oss då, men närvi känner resultaten borde det vara dags för en omprövning. Men det finns också andra frågor som rör gymnasieskolansom kräver uppmärksamhet. Den kanske allra viktigaste är den om gymnasieskolansutvecklings- och försöksarbete. Vi har hunnit ett stycke på väg och kan dravissa slutsatser. En är att engagemanget och intresset från skolans omgivningär ganska litet - eller rättare sagt obefintligt. är det en liten gruppentusiastiska lärare på skolan som driver ett försöks- eller utvecklingsprojektsom en relativt isolerad företeelse utan aktiv medverkan från andra lärare,skolledare eller skolpolitiker. Undantag finns men de är ganska fä. Jag menar att om vi skall kunna leva upp till deintentioner som kom till uttryck i propositionen om en gymnasieskola iförändring och i det riksdagsbeslut som den resulterade i, då krävs det en vissaktivitet från regeringens sida. Avsikten var att få en bred förankring för deförändringar som alla är ense om att de behövs, och då måste inte bara skolanutan också näringslivet och arbetsmarknadens parter komma med i bilden. Att iett sådant läge försvaga kontakterna mellan skolan och arbetslivet är inteförsvarbart. Tvärtom borde dessa kontakter förstärkas, och det måste vara ettminimikrav att man slår vakt om SSA-rädens resurser. På den här punkten har regeringen varit väldigt tystlåten,och det skulle ha varit intressant att höra hur utbildningsministern ser påsamverkansfrågorna mellan skolan och arbetslivet mot bakgrund av den pågåendeförsöksverksamheten. 1 det här sammanhanget vill jag också passa på attaktualisera yrkesutbildningens plats i utvecklingsarbetet. Tyvärr haryrkesutbildningen kommit litet vid sidan av den processen, genom den särskildaöversynen inom som fått namnet ÖGY. Jag menar att viså snart som möjligt måste foga in yrkesutbildningen i gymnasieskolans övrigautvecklingsarbete. Det gällerockså att se till att utvecklingsarbetet inte bara påverkas av dem som redan ärverksamma i skolan utan att också skolans omgivning, dvs. det privatanäringslivet, den offentliga förvaltningen och arbetsmarknadens parter, fårkomma med och dela ansvaret för hur gymnasieskolan utvecklas. Allt fler talar om behovet av en längre, 3-årigyrkesutbildning. Det tredje året handlar då oftast om s.k. färdigutbildning. Vibeklagar att en majoritet i har tagit bort inte barastimulansbidraget till lärlingsutbildningen utan även hela statsbidraget tilldet tredje utbildningsåret. Detta har i sin tur lett till att vi fått färre elever ifärdigutbildning men fler ungdomar i ungdomslag. Det är ett dåligt alternativför ungdomarna och en dålig affär för staten - ungdomslag är en dyrare ochsämre lösning. En lärling är anställd och har lön-han betalar t. o. m. meriskatt än vad lärlingsplatsen kostar staten i bidrag!