prot · G909116 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:116 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Justerades protokollet för den 7 innevarande månad. 2 § Svar på interpellation 1985/86:122 omvalutaregleringen 1 Finansminister : Herr talman! NicGrönvall har frågat mig 1. om jag är beredd att vidta någon åtgärd för att förhindraatt valutafrågor avgörs av annan lagstiftning än valutalagstiftningen och 2, om jag, bl. a. mot bakgrund av vad som anförs iinterpellationen, är beredd att medverka till att valutaregleringen helt avskaffas. I valutaförordningen (1959:264) föreskrivs bl. a. attutförsel av emigrationsvaluta, t. ex. värdepapper och betalningsfnedel, endastfår ske efter tillstånd av . 1 förordningen finns inte någrabestämmelser som reglerar prövning av ansökan om sådant tillstånd.Riksbanken bestämmer alltså vilka förutsättningar som skall gälla för fillståndoch kan följaktligen tillämpa ett bosättningsbegrepp som gäller i annanlagstiftning, t. ex. kommunalskattelagen (1928:370). Detta innebär inte, somNic antyder, att valutafrågor avgörs av annan lagstiftning änvalutalagstiftningen. På den andra frågan vill jag svaraatt i den utsträckning lättnader i gällande valutareglering bedöms varaförenliga med en utveckling mot en mer stadigvarande balans i ekonomin är jagberedd att medverka till sådana lättnader. Anf.2 (): Herrfinansminister, tack för svaret! Finansministern har gjort sig känd som en robust ochhandfast debattör, som naturligtvis tar tillfället i akt att undvika debatt såmycket som möjligt om frågorna skulle vara besvärande. Det här fallet är ettexempel pä denna egenskap hos finansministern, vilket gör att svaret är så härtrumpet och kort. Det problem som jag har tagit upp tarvar faktiskt litetmera uppmärksamhet än vad svaret kan antyda. Vi har alltså i , så somdet står i svaret, en valutareglering som innebär att en person som vill flyttafrån vårt land - och sedankommer det viktiga - i princip har rätt att föra med sig det han äger när hanemigrerar från . Det är den huvudregel som gäller, och den harvalutastyrelsen bekräftat i skrift. Så finns det undantag. Regleringslagstiftningär alltid undantag från huvudregeln. Undantagen är ungefär sådana som finansministern harredovisat, nämligen att man bara får ta med sig s. k. emigrationsvaluta medtillstånd från , dvs. om inte valutamyndigheterna skulle betrakta denperson som lämnar vårt land som en kvalificerad emigrant utan som en emigrantsom man inte riktigt litar på. Det är detta som är kontrollsamhällets särdrag:man litar inte på människorna. I den här kontrollagstiftningen, som riktar sigmot personer som vill flytta från , uttalas tydligt: Vi litar inte påer. Vi behåller era pengar och tillgångar här i . Då får vederbörandesöka hos om tillstånd att komma härifrån. Ärendet handläggs avvalutastyrelsen. Valutastyrelsen har skrivit en författning, och det har denrätt att göra, nämligen författningsserie B, I denna skrivervalutastyrelsen, som alltså har i uppdrag att avgöra om en emigrant får ta medsig sina pengar eller inte, att man för att avgöra frågan måste frågaskattemyndigheterna. Dessutom skriver valutastyrelsen att man, när man frågatskattemyndigheterna och fått besked om bosättningen av dessa, skall följabeslutet. Det är alltså precis sä som jag säger i min fråga och precistvärtemot vad finansministern antyder i sitt svar. valutastyrelsesförfattningsbestämmelser innebär faktiskt att det är skattelagstiftningen somavgör valutafrågan. Det är särskilt absurt av två skäl, nämligen dels därföratt skattemyndighetens beslut inte kan överklagas, dels därför att skattelagstiftningeninte gäller alls - där gäller dubbelbeskattningsavtal. Valutastyrelsen och riksbank, som finansministernsolidariserar sig med, har alltså sagt: Vi skall visserligen avgöra den härfrågan, men det vågar vi inte, utan den får avgöras enligtskattelagstiftningen. Men, herr talman, det är inte färdigt än - det blir värreändå. Under förra årets beslöt skatteutskottet, pä finansministernsproposition, att man skulle ompröva denna fråga . Detta innebär att enperson som , ända upp till , har varit valutautlänning pågrund av prövning efter skattelagstiftningens bestämmelser, som inte ärtillämpliga, kan bli bedömd som valutainlänning. En person som inte ens harvarit i närheten av valutalagstiftningen kan plötsligt få ändrad valutastatusoch bli fråntagen dispositionsrätten till det han äger! Finansminister kan väl ändå inte medge annat än attdetta först och främst är en absurditet som man inte kan försvara. Framför alltkan man inte försvara den genom att bolla bort problemet på det sätt sominterpellationssvaret antyder. Sedan skulle jag gärna vilja sätta litet storlek och kropppå problemet, som jag förstår att både lyssnare och finansministern möjligentycker är överte-oretiskt. Jag lade nämligen till en andra fråga. Jag sade attden här regleringen liksom alla andra regleringar blir oerhört komplicerad ochundrade om det inte därför finns skäl att överge den. Finansministern svarar-jag tycker det är ett intressant svar, som jag egentligen är mycket nöjd med,för det är verkligen ett svar som antyder ett slags omprövning, eller är detinte så? - att om det är förenligt med en utveckling mot en stadigvarandebalans i ekonominskall finansministern medverka till lättnader. Låt oss nu börja med våra emigranter. Emigrationsvalutanvar , tror jag. var den större, 3,1 miljarder, men ; detberodde på att ett av barnen från då flyttade. Om " valutaregleringen vi säger att emigrationsvalutan i genomsnitt är 2,5miljarder , så är det av utflödet i bytesbalansen och en halvprocent av bytesbalansens omslutning. Vore det inte möjligt att gå med på attbehandla dessa emigranter anständigt? Inte påverkar det vare sig penningpolitikeller finanspolitik i vårt land, och framför allt rubbar det inte vägen motstadigvarande balans i ekonomin. Skulle inte finansministern för den skullkunna medverka till att släppa emigranterna? Så till min andra följdfråga. Kan inte finansministernmedge att det skulle vara mycket bättre för balansen i svensk ekonomi omElectrolux kunnat finansiera inköpet av i , hellre än att utgeaktier för 2 miljarder på marknad - för hur kan det stärka balansen isvensk ekonomi? 3 (): interpellation belysersnårigheten i vår nuvarande valutareglering. Att lära sig den är som att tittaned i en ålkista: man ser att ålarna rör på sig, men det är inte lätt att vetaåt vilket håll de rör sig. Det är tragiskt för vårt näringsliv - som lärt sigdagens rutiner - att nu få en helt ny lagstiftning på halsen, som till skillnadfrån den gamla inte skall förnyas utan avses bli evig. Vi tvingas läraoss att se ned i en ny ålkista, när rätt åtgärd säkert skulle ha varit att -med vissa övergångsbestämmelser - ta bort hela valutaregleringen. Valutaregleringen är ett ineffektivt medel att uppnåekonomisk-politiska mål, som ej skyddar oss i krissituationer av den typ visenast upplevde och som fördröjer vårt lands anpassning tillekonomiska realiteter inom och utom landet. Den är också förenad med storasamhällsekonomiska kostnader: Vår industrisdirektinvesteringar i utlandet ger jobb och fördelar även inom - det ärvi helt överens om. Men nuvarande krav på utlandsfinansiering av dessainvesteringar har lett till att företag som hade en svensklikviditet på 170 miljarder tvingades upplåna 45 miljarder iutlandet, med valutarisker och dyr ränta i släptåg, eftersom den långfristigaräntan vid utlandsupplåning är högre än den kortfristiga, som utanvalutaregleringens bestämmelser skulle ha kunnat utnyttjas. Merkostnaden blirkanske 400 milj. kr. Valutaregleringenär också hindersam för våra exportföretag när de skall göra valutadispositionerför kunders räkning, vilket minskar deras konkurrenskraft på exportmarknaden. Valutaregleringenkan medföra att storföretag som ASEA planerar att lägga ett finanscentrumutanför , och den har sannolikt bidragit till att och Tetrapakflyttat ut ur landet, Genom attinvesteringar i nybyggnader och fastigheter utomlands betraktassom s, k, portföljinvesteringar får de inte långfristigt belånas av De måste i stället snabbt säljas, utan att bästa tidpunkt härför kaninväntas, I ett läge då på ettföredömligt sätt avreglerat vår inhemska kreditmarknad är det ur näringslivetssynvinkel synd att vi nu är på väg att permanenta en valutareglering som enligthittills gällande lagstiftning endast varit avsedd att användas ikrissituationer. Slutmeningen i finansministerns anförande var emellertidpositiv, och den inger påtagliga förhoppningar om att den nya lagstiftning somförbereds kanske inte behöver bli evig. Överläggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 1985/86:140 om privatainvesteringskonton har frågat mig vilka åtgärderregeringen avser att vidta för att ge den enskilde möjligheter att på sammasätt som storföretagen stärka sin ekonomi och främja produktivkapitalanvändning och en positiv utveckling av ekonomi. Jag vill börja med att framhålla att jag är väl medvetenom behovet att öka hushållens sparande, inte minst i former som bidrar tillnäringslivets kapitalförsörjning.,Den ekonomiska politiken hari hög grad inneburit att de generella villkoren för hushållssparandet harförbättrats genom sänkta marginalskatter, höga realräntor, avtagande inflationoch, fr. o. m. , även stigande reallöner. Härtill kommer speciellasparfrämjan-de åtgärder som har vidtagits i detta syfte. Jag avser då i förstahand allemanssparandet, som har fått en mycket bred anslutning, men ocksåfördubblingen av sparavdraget. När det sedan gäller framtiden så ligger det i sakensnatur att jag inte nu kan redogöra för konkreta åtgärder som regeringen avseratt vidta . Det får anstå till dess att förslagen läggs fram ivanlig ordning. Jag kan dock berätta att regeringen i denkompletteringsproposition som läggs fram kommer att föreslåvissa förändringar i allemanssparandet som går i den riktning . Dessutom kommer förslag att läggas fram om lindradförmögenhetsbeskattning av aktier. Detta kommer att innebära en stimulans avden enskildes sparande i aktier och därmed i näringslivets utbyggnad. Vad avser förslag om privatainvesteringskonton vill jag gärna säga att det har vissa förtjänster. Problemenmed förslaget är dess värre betydande. Det skulle innebära ett stortinkomstbortfall för staten och vidare öppna möjligheter för s, k,skattearbitrage, dvs, man skulle kunna låna med avdragsgilla räntor för attplacera i dessa skattemässigt gynnade konton. Slutligen kan påpekas att konton av det slag som IvarFranzén tar upp bygger på samma tankar som utgiftsskatten. Den kommitté somsysslar med denna skatteform väntas avlämna sitt slutbetänkande . 5IVAR (): Jag tackar finansministern för svaret. Jag noterar med tillfredsställelse att finansministernpoängterar vikten av ett ökat hushållssparande. Det måste vara angeläget, närdetta sparande netto - trots de stimulansåtgärder som finansministern räknatupp - i princip är nere på nollstrecket. Finansministern utlovar också, utan någon precisering,förslag i kompletteringspropositionen som förändrar allemanssparandet iriktning mot förslag om privata investeringskonton. Jag förstår attfinansministern inte kommer att göra några ytterligare preciseringar här ochnu, så jag har bara att med intresse avvakta och se hur mycket substans detfinns i finansministerns löfte. Jag noterar självfallet med glädje att finansministernanser att förslag till privata investeringskonton, som berör praktiskttaget alla privatpersoner, har vissa förtjänster. Men pekarfinansministern på några problem. Ett införande av privata investeringskonton skulleinnebära ett stort inkomstbortfall för staten, menar finansministern. Är dethelt säkert? Vad är det som skiljer privata investeringskonton från industrinsinvesteringsfonder? Som jag nämnde i min interpellation medför enbart Volvosoch Saabs utnyttjande av investeringsfonder i samband med etableringen avbilfabriker i resp. ett kortsiktigt skattebortfall för statenpå 13 miljarder. Det är ungefär en femtedel av statens totala intäkt av direktskatt . Trots detta har jag dragit slutsatsen att det, sett över enlängre period, är skattemässigt neutralt eller kanske t. o. m. fördelaktigt förstaten. Min förstafråga blir: Delar finansministern denna min uppfattning? Vid en jämförelse mellan industrins investeringsfonder ochcenterns förslag till privata investeringskonton bör åtminstone två sakersärskilt beaktas. Den statliga skatten för juridiska personer, aktiebolagoch ekonomiska föreningar, är . För fysiska personer är den ,eftersom det inte ges kredit på tilläggsskatten. Det innebär i medeltal . Privata investeringskonton medför alltså ett väsentligt lägre skattebortfallför staten än industrins investeringsfonder. Kommuner och landsting får ocksåett skattebortfall, men det nämner inte finansministern som något problem. Enligt bestämmelserna för investeringsfonder skall 75 %avsättas på ett räntelöst konto i . Det innebär att staten därmed fåren viss skattefördel. Motsvarande regel föreslås inte för det privatainvesteringskontot. En sådan kan självfallet diskuteras, men jag tror inte attden är nödvändig. Sammanfattningsvis anser jag att det privatainvesteringskontot, med den utformning som det har fått enligt centernsskisserade idéer, inte skulle vara mindre lönsamt för staten ellersamhällsekonomin än industrins investeringsfonder. Delar finansministern dennamin uppfattning? vill jag säga några ord om risken att människorlånar till sina levnadskostnader. Finansministern framförde denna möjlighet somen fara. Det skall först och främst slås fast att skattekrediten - det ärskattekredit och inte skattebefrielse som det handlar om - icke gällertilläggsskatten, Den som sätter isystem att leva på lånade pengar för att kunna avsätta hela sin lön till sittprivata investeringskonto kommer mycket snart i den situationen att all rimlignyupplåning helt äts upp av dels tilläggsskatten, dels den ackumuleraderänteeffekten. Det skulle bli alldeles nödvändigt för dennaperson att ta ut pengar från sitt privata investeringskonto. meddenna upplåning bygger han upp en mycket omfattande skatteskuld. Jag kan inte dra någon annan slutsats än att riskerna medatt försöka att kortsiktigt använda det privata investeringskontot på det sättsom ingen av oss avser kommer att få sådana långsiktiga konsekvenser att ettfåtal kommer att utnyttja kontot på detta vis. Därmed tror jag att risken föratt människor skulle låna pengar för att få räntebidrag, leva på lånade pengaroch sedan avsätta hela sin inkomst till det privata investeringskontotegentligen är ganska liten. Jag vill här ställa den direkta frågan tillfinansministern om han anser att denna bedömning är realistisk. Om risken ärstor eller inte är faktiskt något av en kärnfråga. Det andra argumentet som ofta anförs är att folk kommeratt leva på sparade pengar för att därmed öka sina möjligheter att sätta inmycket pengar på sitt investeringskonto, som är skattefritt. Jag tror medförlov sagt att få är så dumma att de skulle ta av skattade pengar för attsätta in på ett konto där de har skattekredit. När kontot löses upp ellerpengarna tas ut får de ju betala i skatt. Precis som finansministern sade har förslaget till privatainvesteringskonton stark anknytning till utgiftsskatten - kanske till denbästa biten av utgiftsskatten och den som det är mest realistiskt att snabbtgenomföra. Jag hoppasatt finansministern svarar på mina tre frågor. Jag vill egentligen inte alls ha någon dispytmed om vare sig utgiftsskatten eller denna typ av skattefriaavsättningar till något slags investeringskonto. När vi befann oss i oppositiontillhörde jag de ledamöter av som drev på den dåvarande regeringenför att utredningen om utgiftsskatt skulle tillsättas. Det är därför med enviss spänning jag ser fram emot det betänkande som kommittén, i varje fallenligt egen uppgift, avser att leverera . På en punkt skulle jag dock vilja kommentera . Det gäller hans föreställning om att de nuvarande investeringsfondernaför företag skulle vara förenade med enorma skattelättnader. , om jag förstod honom rätt, att om ett företag - i det här fallet gälldedet och - får göra avsättningar till investeringsfonder med ettvisst belopp, är hälften av detta en permanent skattelättnad. Detta är ett mycket grundligt missförstånd av hurinvesteringsfonderna fungerar. Ett företag som använder investeringsfondernaför investeringar får inte större skattelättnader än det företag som investerardirekt och gör sina avskrivningar i vanlig ordning. Den enda skillnaden är attföretaget får skattelättnaden på en gång och i förväg. Men den är inte störreän om företaget i stället för att använda investeringsfonderna gör vanligaskattemäs-siga avskrivningar. Den vinst företaget gör ligger i räntan. skattelättnadenomedelbart och behöver inte vänta , vilket är fallet när Prot.1985/86:116 det gällermaskiner, resp, 20 eller , vilket gäller när det är fråga om 15 april1986 byggnaderoch fasta anläggningar. Det är den enda skillnaden. , ... ..,, , Omprivata Jag vetatt har vant pådrivande nar det galler talet om att . beslutenom och skulle vara förenade med enorma subventioner till Saaboch . Jag vill be och eventuellt andra som sysslar med den"trafiken" att i intresse upphöra med detta. Det kannämligen utomlands skapa föreställningen att vi ägnar oss åt att utdela heltbesinningslösa subventioner till våra två mest framgångsrika verkstadsföretag,vilket kan skada dessa i internationella sammanhang. Eftersom påståendena ärfullständigt grundlösa, skulle jag vilja att spridandet av dem upphörde.Sanningen är ju en helt annan. Det går inte att jämföra investeringsfonder ochprivatpersoners avsättningar på investeringskonton, där det handlar om medelsom tydligen skall användas för placeringar i vissa typer av värdepapper ellerpå bankkonton och sorn sedan tas ut för konsumtion. När det gällerprivatpersoner har vi nämligen inget avskrivningsförfarande att jämföra med.Skattelättnaden inträffar när man gör avsättningarna, men sedan kommernaturligtvis skatterna att betalas när konsumtionen sker. Detfinns alltså ingen möjlighet att göra den jämförelse sorn gör. Huruvida det skulle vara möjligt att så att sägatransformera idén om utgiftsskatt till någon typ av investeringskonto är enfråga som jag lämnar helt öppen. Jag tror att kommittén kommer att behandla denfrågan. har ju för övrigt tagit upp den här i i enganska omfattande motion. Jag tycker emellertid att frågan är förtjänt av vidarestudium. Skälet till att jag gör det är att jag har uppfattningen attbeskattningen av sparande, kapitalvinster och förmögenheter i är mindreväl avvägd. Som jag sade i mitt svar kommer vi att lägga framförslag om vissa förändringar i denna beskattning, förslag som jag tror är ettsteg på vägen mot en rimligare avvägning av beskattningen än den vi har. 7 (): Inte heller jag är ute efter dispyt, utan jagvill ha ett konstruktivt resonemang. Det överraskar mig att finansministern så totalt kundemissförstå mig. Jag försökte att något så när sakligt och klart beskriva attindustrins investeringsfonder kortsiktigt innebär ett inkomstbortfall förstaten. Det blir en form av uppskjuten beskattning - jag förstår mycket välresonemanget om direktavskrivning o. d. Jag hävdade också att systemet i ochmed att det stärker företagens soliditet, skapar större vinster, osv, sannoliktpå sikt medför större skatteintäkter för staten. Men vi vet ju att man på dethär viset får kapitalet att arbeta kanske just då detta ärangeläget för samhällsekonomin. Jag har tagit investeringsfonderna som ettexempel på hur skattekrediter - för det är det som det är fråga om - kan varanågot fördelaktigt för samhället och för staten, trots att de till syneskortsiktigt ger vissa inkomstbortfall. Förhållandetär precis detsamma i fråga om privata investeringskonton, 89 Om användningen av energiavgifter men därhar vi tydligen något olika mening. Där är ofta alternativet att ökasparmöjligheten. Det är ju meningen att dessa pengar skall användas produktivt.Tar rnan ut dem för konsumtion blir det direkt beskattning. Den andra finessenjämfört med dagens pensionssparande, vilket är ganska omfattande, är atttilläggsskatten här inte blir avdragsbar; man skattar av denna och förloraraldrig några procent i skatt. innebär det att de belopp man normaltlånar kommer att bli betydligt lägre för den enskilda människan. Det bliralltså möjligt att genom skattelindring använda betydligt mer av egna pengartill exempelvis bostadsfinansiering. Man kan i högre grad själv äga sin villa istället för att ha den belånad i bank. Detta leder automatiskt till minskaderänteavdrag i betydande omfattning. Jag är alldeles övertygad om att detta - sett i ett litetlängre perspektiv och när vi kommit över eventuella startsvårigheter - kommeratt ge en stabilare och säkrare intäkt för staten. Men det kanske mestintressanta är att vi härmed skapar en egen resurs hos de flesta svenskar somgör dem litet mer självständiga och mindre beroende av om vi ändrar räntan med0,5 eller då det gäller subventioner till bostäder. Man har en chans atti högre grad skapa en egen finansiering. Finansministerns medarbetare har jutalat om att det nog skulle vara bra att ta bort räntesubventioner eller ivarje fall minska dem, och detta kunde vara ett sätt att göra det möjligt utanatt den enskilde drabbades. Det kanske t. o. m. totalt skulle bli en bättreekonomisk situation. Det finns väldigt många aspekter på detta. Framför allt är det fråga om att decentralisera sparandet.1 dag kan man ge lättnader, om sparandet sker centralt via försäkringsbolag ochliknande. Men vi i vill se till den enskildes egna möjligheter. Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på interpellation 1985/86:144 om användningen av energiavgifter har frågat mig i vilkenutsträckning avgifter pä energiområdet används för avsett ändamål och omregeringen tänker begära bemyndigande om förändringar i dispositionenav dessa avgifter. Inom energiområdet har ett stort antal åtgärder vidtagitsför att underlätta en omställning av energisystemet. Åtgärderna har bl. a.omfattat stöd till energiinvesteringar, bidrag och lånegarantier föroljeersättande åtgärder och stöd vid miljöinvesteringar för att bringa nedutsläpp av svavel och kväveoxider. Betydande insatser har vidtagits inomenergiforskningens område. För att stödja oljeprospektering har statliga medelanvisats. Lån och bidrag har lämnats för energibesparande åtgärder och till nyuppvärmningsteknik. Statliga stöd har vidare givits till utbildning,rådgivning och besiktning för att nå en effektivare energianvändning ibebyggelsen. Det är få områden som erhållit så omfattande statligt stödsom energiområdet. För att finansiera dessa insatser har därför ett antalavgifter på olja, bensin, kol och kärnkraftsproducerad el införts. Fr. o. m,/85 redovisas inkomsterna från dessa avgifter över statsbudgeten.Tidigare redovisades såväl utgifter som inkomster på fonder som låg utanförstatsbudgeten. Inkomsterna uppgår till ca 1,5 miljarder kronorper år, har frågat mig om energiavgifterna haranvänts'för avsett ändamål. Utgifterna för de åtgärder som jag inledningsvisredovisat har varit myckel betydande ochkraftigt överstigit vad avgifterna inbringat. Avgifterna har således använtsför avsett ändamål. Vi kan nu notera att vissa energipolitiska mål uppnåssnabbare än väntat. Då bör givetvis statens insatser anpassas till dennautveckling så att utgifterna för energipolitiska åtgärder kan minskas. Det ärockså helt i linje med de energipolitiska riktlinjerna att olika enérgislagefter inledande stödinsatser skall kunna stå på egna ben. Om denna glädjandeutveckling fortsätter, kommer statens utgifter efter hand att bli lägre äninkomsterna från energiavgifterna. Avgifterna infördes för att dels finansiera de statligainsatserna på energiområdet, dels stimulera till energihushållning och övergängtill andra energislag. Avgifterna framstår i detta sammanhang som jämställdamed skatter och har således en betydelsefull energipolitisk roll.