prot · G90943 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:43 1§ Kompletteringsval till utskott Folkpartietspartigrupp har som ledamot i socialutskottet efter anmält PerArne Aglert. ledamoti socialutskottet Ver () 2§ Justerades protokollet för . 3§ Föredrogs och hänvisades 1985/86:68 tillutbildningsutskottet 1985/86:69 tillskatteutskottet 4§ Föredrogs men bordlades åter betänkanden /86:10 och 11 5§ Förskola för alla barn, m. m. 1985/86:5 om förskola föralla barn (prop, 1984/85:209) och 1985/86:10 om tilläggsbudget I tillstatsbudgeten för /86 (prop, 1985/86:25 delvis). Socialutskottetsbetänkanden 5 och 10 debatteras i ett sammanhang. Förskolaför alla barn, m.m. 3 DANIELTARSCHYS (fp): Barnomsorgen varen viktig fråga i valrörelsen, och ingen som följde debatten lär varaöverraskad av att det betänkande om förskolan som vi nu skall diskuterainnehåller många reservationer, närmare bestämt 25. Innanvi kastar oss in i en diskussion om de åsiktsskillnader som råder på dettaområde skulle jag gärna vilja trycka på att det också finns en storvärdegemenskap. Vi är överens om att alla barn skall få en trygg ochstimulerande uppväxt, och man möter inom de olika partierna ett mycket häftigtengagemang, jag skulle vilja säga en oändligt god vilja att på dettaområde nå fram till kloka lösningar. Vi är alla överens om att det behövs ettsamspel mellan enskilda och gemensamma insatser. Vi skiljer oss någotbeträffande hur det samspelet skall se ut. Denproposition som vi behandlar är i flera avseenden oklar och tvetydig.Förpackningen stämmer inte så bra med innehållet. På förpackningen står det:Förskola för alla barn. Men det är inte vad förslaget går ut på. Redan påförsta sidan i propositionen ändrar sig socialministern och talar i stället omkommunal barnomsorg för alla barn. Men det är inte heller vad propositionengår ut på. Vad som i stället slås fast är att alla barn som efterfrågarkommunal barnomsorg skall kunna få det. Den principen kan vi folkpartisterinstämma i. Men på en rad andra punkter är vi kritiska mot socialdemokratinssyn på barnomsorgen. Vaddet handlar om är alltså varken förskola för alla barn eller bamomsorgför alla barn, utan en rätt till barnomsorg för alla barn.Propositionen har beskrivits som en plan för den fortsatta utbyggnaden avbarnomsorgen. Men även det får nog ses som en något vilseledandemarknadsföring. En plan skall inte bara peka ut ett mål utan också visa hur mantar sig fram till detta mål. Här finns målet, men utan färdväg - annat än förden allra närmaste sträckan. Det finns inga beräkningar av vad en fullutbyggnad kommer att kosta, inga besked om hur kostnaderna skall fördelasmellan stat, kommuner och föräldrar, ja, över huvud taget inget solittekonomiskt underlag. Dethär är inte bara en allvarlig brist i propositionen. Jag skulle vilja gå ett steglängre och säga att det är en klar överträdelse av den nya regel iriksdagsordningen - 3 kap, 2 § - som säger att när regeringen lägger framriktHnjer för en viss verksamhet än ett budgetår, skall detockså finnas en uppskattning av de framtida kostnaderna. Det här stadgandetgäller formellt sett visserligen "statsverksamhet", men här rör detsig om ett område där staten är mycket starkt inblandad och där det ju inteminst är statUga insatser som är avsedda att garantera att målet uppnås. Jagskall inte här och i detta sammanhang anmäla propositionen för granskning ikonstitutionsutskottet, men jag vill trycka hårt på att vi i intekan acceptera att regeringen gång efter annan överträder detta klara stadgandei riksdagsordningen. Det här är som bekant inte det enda exemplet. Såsom propositionen nu föreligger, uppfattar vi den främst som en klarviljeyttring från regeringens sida att den kommunala barnomsorgen skall byggasut så att alla som så önskar får plats i den. Det är alltså den viljeyttringensom vi i instämmer i. Vi accepterar nämligen inte det tillstånd som råder . Viaccepterar inte att familjer som behöver och efterfrågar barnomsorg inte kan fådet. Viaccepterar inte att föräldrar, framför allt kvinnor, hindras från att arbetaför att den kommunala utbyggnaden hankar efter. Viaccepterar inte den orättvisa som ligger i att somliga familjer får väldigasubventioner från stat och kommun medan andra får nästan ingenting. Vi accepterar inte denorättvisa som råder mellan olika delar av landet. Viaccepterar slutligen inte att massor av barn förmenas den stimulans och dengemenskap som det innebär att träffa andra barn, att pröva spännande leksakeroch att delta i den pedagogiska verksamhet som finns t. ex, i förskolan eller ideltidsförskolan. Kortsagt accepterar vi inte att det här skall vara bamens första möte medkösamhället, och därför vill vi liksom socialdemokraterna att utbyggnaden skallfortsätta så att alla som vill skall få den barnomsorg de önskar. Mensedan har vi i flera avseenden olika uppfattningar. Vi menar attsocialdemokraterna har varit alldeles för låsta vid tanken att dagis är denbästa lösningen för alla bam. Det är inte så. Dagis kan fungera utmärkt - vihar massor av underbart fina förskolor. Men dagis kan också fungera illa, ochdagis har en hel del speciella problem, t, ex. det som uppmärksammats mycket påsenare tid, nämligen de återkommande infektionerna. Bl, a, därför är det viktigtatt också andra former av barnomsorg får ett erkännande, så att det inteuppstår ett socialt tryck som pressar fram en enhethg modell för all bamomsorg. Enväldig massa föräldrar föredrar att ha sina barn hos dagbarnvårdare, kommunaladagmammor. Jag tycker att det är ledsamt att socialdemokraterna ofta har settsnett på den typen av barnomsorg och ansett den vara mindre värd. Vadpropositionen säger skall väl på den här punkten ses som en tillnyktring, menjag är inte säker på att de kommunala dagmammorna själva tycker att dentillnyktringen ännu har trängt in i alla delar av arbetarrörelsen, t, ex, ideras eget fackförbund. Enväldig massa föräldrar föredrar att endera föräldern själv är hemma hos barnen.Den stora gmppen har inte heller rönt någon större uppskattning av denofficiella socialdemokratin. Det är uppenbart att den är utsatt för en svårekonomisk diskriminering. Från sida har vi mycket bestämt sagtifrån att den diskrimineringen måste brytas, och vi har anvisat en väg för att nådet målet - en radikal höjning av barnbidraget, kompletterad med flérbarnsstödfrån andra barnet och förhöjt bidrag för de yngsta barnen. Med ett sådantbarnstöd - kalla det vårdnadsbidrag eller vad som helst - skulle det kunnauppstå en reell valfrihet, där det bara finns en valfrihet på låtsas. Medden modell som vi föreslår, och som bygger på att bidragen är obeskattade,undviker man också de svåra marginaleffekter som följer med beskattadevårdnadsbidrag. Vår modell skapar därför inga höga trösklar för alla deföräldrar som vill jobba. Det är en modell för barnstöd som ökar jämställdhetenmellan kvinnor och män. Låtmig tillfoga, att vi självfallet håller fast vid den modellen, även om vi intei samband med det här betänkandet har aktualiserat den i en reservation ellersärskilt yttrande. Det har vi inte gjort därför att den ligger utanför ämnet Förskolaför alla barn, m. m. Förskolaför alla barn, m.m. förjust den här propositionen. och har haft anledningatt erinra om sina förslag därför att de menar att det just är anslagen tillbarnomsorg som skall utnyttjas till ett förstärkt kontantstöd. Vi har däremot ivåra motioner anvisat en annan form av finansiering och lägger därför inte härfram något förslag om ökat kontantstöd. Entredje form av barnomsorg, som socialdemokraterna har sett snett på, ärföräldrakooperativen och de fristående ideella daghemmen. Så sent som i vårasavslogs våra förslag om att man skulle undanröja den diskriminering av denalternativa barnomsorgen som socialdemokraterna har tillämpat. Det skeddemärkvärdigt nog efter det att regeringen hade lagt fram förslag somgick oss till mötes. När kammaren diskuterade den frågan hadepropositionen godkänts av regeringen men ännu inte tryckts, så desocialdemokratiska ledamöterna visste inte att de hade blivit uppmanade attsvänga på klacken - utan de röstade helt mekaniskt efter den tidigare merrestriktiva och fördomsfulla linjen. har även utskottsmajoriteten hafttillfäUe att läsa propositionen och rättat in sig i ledet, och jag vill gärnapassa på tillfället att hälsa den välkommen över på vår sida. Säkertkommer opposition också att löna sig när det gäller barnomsorg driven avenskilda företag. Den typen av tillsyn fann ju regeringen så motbjudande kastade fram en särskild lagändring, lex Pysslingen, för att förhindra attstatsbidragen skulle kunna hamna i privata händer. Dethär är en helt orimlig och helt ologisk ståndpunkt. Den offentliga sektorn iSverige köper varor och tjänster från den privata sektorn för omkring 60miljarder kronor . Det finns ingen del av den offentliga servicen som ärhelt självförsörjande, som är avskärmad från den privata sektom, utan allatyper av verksamheter är mer eller mindre beroende av leveranser från privataföretag. säger man från socialdemokratisk sida att just på det sociala området,där är det stört omöjligt att tänka sig privata initiativ. Men så är det juinte aHs, Det finns en mängd privata sjukhem och privata omsorgsinrättningarsom anhtas av landstingen. Varför just barnomsorgen skulle vara något slagsavspärrat område är faktiskt obegripligt, och jag kan inte se att detta kanbero på annat än kortsynta doktrinära blockeringar och lika kortsynt fackligtmotstånd. Men, som sagt, i fråga om föräldrakooperativen och de idelladaghemmen har vi nu lyckats undanröja sådana blockeringar, och vi får välhoppas att ni tänker vidare också på det här området. Mellande tre borgerliga partierna har vi i många avseenden en gemensam grundsyn påfamiljepolitiken. Vi lägger alla stor vikt vid valfriheten och vid föräldrarnasansvar. Vi ser inte föräldrarna som en resurs i den kommunala barnomsorgen, somdet ibland heter när tungan slinter hos socialdemokraterna, utan vi menar attdet är just föräldrarna som har det grundläggande ansvaret för barnensuppfostran. Vi är vidare överens om att skattesystemet måste läggas om, så attförsörjningsbördan beaktas. Vi vill att kontantstödet skall öka kraftigt, såatt det uppstår en reell möjlighet att välja mellan olika omsorgsformer. Och vimenar slutligen att statens bidrag till kommunerna måste bygga på likställighetmellan enskild och barnomsorg. Under den borgerligaregeringsperioden togs det stora kliv framåt inom Detuträttades åtskilligt mer än vad socialdemokraterna gjorde bådeföre och efter. Det är också symptomatiskt att det utbyggnadsprogram somregeringen nu lägger fram är relativt beskedligt i jämförelse med det somförverkligades , Regeringen räknar t. ex, med att det underåren 1987-1991 skall tillkomma 55 000 platser i daghem och familjedaghem. Det kan då vara värt att hålla i minnet attden utbyggnad som genomfördes under var och en av de båda mandatperioderna1976-1979 och 1979-1982 var av ungefär den storleksordningen. Totalt settfördubblades antalet platser i den kommunala barnomsorgen under de borgerligaregeringsåren. Dethindrade inte socialdemokraterna från att sätta i gång en stor missnöjeskampanjom barnomsorgen års val, då man lovade att återställa detstatsbidragssystem som tillämpades under större delen av den borgerligaregeringsperioden. Det löftet höll bara - sedan infördes ett helt nyttsystem, som byggde på statsbidrag i fasta belopp. Effektenav det systemet har blivit en successiv urgröpning av statsbidragen tillkommunerna, 1985 utgick ingen kompensation för inflationen, och även för 1986har regeringen tydligen tänkt sig att en hel del av de här bidragen skallfrysas fast i sina gamla nominella penningvärden. Några uppräkningar sker, menbidrag för halvtidsomsorg på dagis och flera andra bidrag kvarstår oförändrade.Detta förtar något den bild som regeringen vill mana fram i den härpropositionen, nämligen bilden av en stor familjepolitisk offensiv. Fårjag säga några ord om innehållet i förskolans pedagogiska verksamhet.Från sida är vi väldigt angelägna om att föräldrarna och deanställda själva får ett starkt inflytande över hur den verksamheten skallläggas upp. Av den anledningen är vi skeptiska till tanken på enhetlighet ihela riket men också tveksamma till idén om att kommunerna skall lägga faststandardiserade regler för innehållet i all barnomsorg inom kommunerna. Harman respekt för föräldrarnas synpunkter och för de anställdas kunskaper ocherfarenheter skall man inte snärja in de enskilda daghemmen och deltidsgruppemai sådana här lokala riktlinjer. Jagber att få yrka bifall till reservationerna 6,10,13,21 och 22 och i övrigt tHlutskottets hemställan. 1985/86:434 december 1985 Förskolaför alla barn, m.m. Anf.4 (): Jag vill börja med att yrka avslag på propositionen och likaså påförslaget om anordningsbidrag. Jag gör det av flera skäl. Inledningsvisvill jag peka på en punkt som i och för sig kanske inte är den viktigaste. Detär anmärkningsvärt, som utskottets ordförande framhöll, att man när man läggerett förslag till - ett omfattande förslag som vi vet kommer attmedföra väsentliga kostnader för samhället, inte minst för kommunerna - intesamtidigt redovisar hur reformen skall finansieras. Det finns inte ens riktigaoch vettiga beräkningsgrunder för kostnadema. Detta är mycket anmärkningsvärt.Egentligen vore detta skäl nog att avvisa propositionen. Men för min del och förmoderata samlingspartiets del är detta i och för sig Förskolaför alla barn, m.m. Det viktigaskälet för vårt avslagsyrkande är innehållet i propositionen. Propositionensförslag uppfyller inte de krav som vi ställer när det gäller inriktningen avfamiljepolitiken, inriktningen av barnomsorgen i vårt land för framtiden. Jag vill sammanfatta våraskäl till yrkande om avslag i tre punkter; Vimenar för det första att propositionen inte uppfyller kravet att familjenssjälvbestämmanderätt skall stärkas. Fördet andra uppfyller inte propositionen kraven när det gäller att se tillbarnens bästa. Fördet tredje menar vi att propositionen inte uppfyller kraven på att den som harkunskapen om barnen i första hand är den som skall bestämma. Jagvill understryka att vi har förslag till en alternativ familjepolitik, somenligt vår mening på ett bättre sätt skulle uppfylla dessa övergripandemålsättningar. Jag har i och för sig full förståelse för att den socialdemokratiskaregeringen lägger fram en proposition med denna inriktning på barnomsorgs- ochfamiljepolitiken. Den Hgger nämligen helt i linje med den grundvärdering somsocialdemokraterna har utifrån sin socialistiska uppfattning även när detgäller familjepolitiken. Jag kritiserar inte regeringen för att den lägger framförslag som stämmer överens med den socialdemokratiska ideologin, men jag måsteändå kritisera de ställningstaganden man gjort i detta sammanhang. Omvi ser på detta historiskt finner vi att det finns klara samband mellan demålsättningar som man inom socialdemokratin har dragit upp och deförslag som föreligger i propositionen. Låt mig hänvisa till program genom att citera någraavsnitt ur detta program. På s, 6 står det: "Individensrätt att självständigt utvecklas måste underordnas de intressen som samhälletsom kollektiv i demokratisk ordning beslutar. Vår målformulering för detfamiljepolitiska området måste ses från denna utgångspunkt," Litet längre fram kan manläsa: "Närdet gäller den sociala, intellektuella och materieHa vården bör ansvaret iförsta hand ligga på samhället och ge alla barn möjligheter att utvecklas eftersina förutsättningar," "Enobligatorisk förskola är ett jämlikhetskrav för barnen. En icke obligatoriskförskola skulle ge de barn ett försprång vars föräldrar accepterar förskolansidé. Barnens sociala, intellektuella och kulturella utveckling bör varaoberoende av föräldrarnas inställning till förskolan," Barnensutveckling bör således vara oberoende av föräldrarnas inställning tillförskolan. Det är alltså samhället som skall ta över föräldrarollen. Jagvill citera också ur propositionen något som bekräftar den ideologiskainställning till familjen som den socialdemokratiska regeringen har utifrån etthistoriskt perspektiv. Där står att läsa under rubriken ; "Barnomsorgenmåste enligt min mening nu medvetet inriktas på att bli en del av en goduppväxtmiljö för alla barn," Iett framtidsperspektiv skall således alla barn in i förskola eller någon formav barnomsorg som är koHektivt anordnad. Jag kan inte tolka skrivningarna i propositionen på annatsätt. Detär detta som vi menar är fel. Vi tycker att det i stället är föräldrarollen sommåste markeras starkare. Samhället skaU ställa upp och tillgodose de önskemålsom föräldrarna har i olika sammanhang när det gäller barnomsorgen ochfamiljepolitikens inriktning. Det som föreslås i propositionen ökar inte familjens valfrihet, utanden kommer snarare att minskas. Det är här fråga om att poHtiskt besluta omianspråktagande av resurser som familjerna och föräldrarna måste betala. På såsätt kommer familjernas valfrihet att begränsas, eftersom de automatiskt fårskattehöjningar och inte några möjligheter till alternativ när det gällerbarnomsorgen. Detta är enligt vår mening felaktigt. Ipropositionen sägs att man skall fortsätta att undersöka föräldrarnas önskemåli fråga om barnomsorgen. Jag skulle med anledning av detta vilja frågabiträdande socialministern eller socialdemokraternas företrädare i utskottet:Kommer regeringen att i samband med de undersökningar som skall göras inomramen för aktiviteter ta hänsyn till också andraönskemål som föräldrarna har när det gäller barnomsorgen? Vi vet utifrån entidigare gjord undersökning, som SCB också har gjort, att en majoritet avlandets föräldrar faktiskt anser att det är bättre att få en vårdnadsersättningän en ensidig utbyggnad av den kommunala barnomsorgen. En sådan familjepolitikskulle ju innebära att föräldrarna kunde använda vårdnadsersättningen för attantingen klara barnomsorgen själva eller också anlita hjälp i olika former förbarnomsorgen. Vi vet att det finns undersökningar som visar att föräldrarnahellre vill ha en vårdnadsersättning än en ensidig satsning på den kommunalabarnomsorgen. När man fortsätter att undersöka inriktningen av familjepolitikenoch önskemålen på det området tycker jag därför att det är viktigt attföräldrarna får möjlighet att ge uttryck för sin uppfattning på den härpunkten. Jagvill ställa frågan: Hur blir det för de föräldrar som har en annan syn när detgäller barnomsorg än den som regeringen företräder? Låtmig referera en tidningsartikel som gäller två föräldrar - , som är född1955, och som är född , De har två barn, , Ulfär lastbilschaufför med fast anställning, var hemmafm och fickföräldrapenning så länge barnen var i spädbarnsåldern. fick barnenförtur i barnomsorgskön. De fick komma till dagmamma. Efter den sedvanligainvänjningsperioden återgick föräldrarna till att själva ta hand om barnen,ville inte söka arbete utan skulle i stället bli hemmafm. Det gick inteför de här föräldrarna att klara sig på lön. Då gick de till de socialamyndigheterna och bad om hjälp. De räknade med att de behövde . i månadenför att komma upp till en normal utfyllnad av inkomsten. sade nejoch hänvisade till förturen i barnomsorgskön. Ärendethamnade till slut ända uppe i regeringsrätten. Där blev det votering,föräldrarna förlorade och socialnämnden vann målet. Vadkunde effekten bli av ett sådant beslut? Effekten kunde faktiskt bli den attden här familjen tvingades, mot sin vilja, att lämna sina barn på kommunaltdaghem med en samhällskostnad på , per plats. Förskolaför alla barn, m. m. Förskolaför alla barn, m. m. innebär en samhällskostnadpå , för att klara barnomsorgen för denna familj. Det kanske intefanns något lämpligt arbete för mamma i den trakt där de bor. Då måstearbetsmarknadsmyndigheterna skaffa ett jobb för mamma . Vi vet att engenomsnittlig arbetsplats, anordnad av , betingar enkostnad av ,, vilket skaH läggas till de , sombarnomsorgen kostar. Detta innebär att vi får en samhällskostnad på , för att socialnämndens uppfattning när det gäller familjenssituation skulle gälla i stället för att familjen själv fick bestämma över sinegen situation. Om föräldrarna fått bestämma i det här fallet, hade det kostatsamhället , , dvs. Det är vad det hadekostat att ge föräldrarna och familjen den valfrihet de själva eftersträvar. Detta,herr talman, är enligt min uppfattning en horribel situation, som visar att denfamiljepolitik och familjepolitiska inriktning som vi nu har är felaktig. Idet relaterade fallet ser jag inte de ekonomiska samhällskonsekvenserna som detväsentliga, utan det viktiga och allvarliga är att föräldrarna inte fårmöjlighet att anordna barnomsorgen på ett sådant sätt som de själva anser varariktigt. Jagskulle också vilja säga att detta i högsta grad är en kvinnofientliguppfattning. Mamma hade inte möjligheter och förutsättningar att självfå bestämma över det sätt på vilket hennes barn skulle tas om hand när de varsmå. Enligt min uppfattning strider detta mot uppställda jämställdhetskrav,som vi har varit överens i denna kammare. Jagkan inte tolka det relaterade fallet och andra fall på annat sätt än att vibehöver en stärkning av föräldrarätten i grundlagen, för om man läserföräldrabalken och socialtjänstlagen finner man att dessa föräldrar egentligenborde ha fått rätt gentemot socialnämnden. Men de fick inte rätt, och jagkritiserar för den skull inte den juridiska tolkningen. Det är emellertidorimligt att föräldrarätten inte är så stark i ett sådant här sammanhang attföräldrarnas önskemål blir tillgodosedda. Från moderata samlingspartiets sida menar vi också att det är viktigtmed alternativ i barnomsorgen. Det har avgivits en gemensam borgerligreservation på denna punkt. Och varför är det så viktigt? Jo, det är viktigthelt enkelt därför att alla ungar inte är lika - det vet vi som har barn. Detär vidare viktigt därför att föräldrarna har olika uppfattning om vad som ärbäst för deras barn när det gäller barnomsorgen. Därför är det nödvändigt ursocial synpunkt, om man skall kunna tillgodose barnens behov och föräldrarnasönskemål, att det även finns alternativ i barnomsorgen. Det borde vara ensjälvklarhet i ett fritt demokratiskt samhälle. Men så är det inte.Propositionen uppvisar också här en ganska ensidig syn på barnomsorgen samt påinriktningen av och innehållet i denna. Vadär det för fel att ha alternativ? Det är mycket märkliga gränsdragningar somman hamnar i inom ramen för det ställningstagande som regeringen ochriksdagsmajoriteten har gjort. Jag vill ge ett par exempel. Låtoss anta att tre utbildade förskollärare har som högsta ambition att vårdabarn. De här förskollärarna får inte anställning i en kommun, därför attkommunen har anställningsstopp, kommunen har inte råd att anställa Men dåsäger dessa förskollärare; Vi bildar ett eget litet företag, vi köper en villaoch startar barnomsorgsverksamhet i ett område, där det är underförsörjning ifråga om barnomsorg. Förskollärarna kör i gång verksamheten, och de får kontaktmed föräldrar som är beredda att komma tiH den här privata barnstugan, det härprivata daghemmet. Mense så här går det inte att göra, för då får man inte statsbidrag - såvida maninte konstruerar det hela som ett föräldrakooperativ. Gör man en sådankonstruktion på det ena eller andra sättet, då får man statsbidrag. Skulle detemellertid vara så att de här tre förskollärarna; själva har huvudansvarettillsammans med föräldrarna utgår inte statsbidrag, därför att då anses dethelt plötsligt vara fråga om vinstsyfte. Vadär då detta vinstsyfte? Är det att de tre förskollärarna får ut sammaersättning i privat verksamhet som de skulle få i verksamhet? Omdäremot KF, HSB eller , som ju är stora svenska företag, startarverksamhet på det här området - mot betalning - är det inte tal om vinstsyfte,därför att då hamnar man genast inom ramen för kooperationen. Detta visar hur oerhörtknepig hela situationen är. Ävenhärvidlag menar vi att regeringen sätter sig på föräldrarna ochföräldraansvaret, och vi kräver uppluckring av systemet, så att föräldrarnasjälva får möjHghet att bestämma.