prot · G909108 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:108 Förhandlingarnaleddes till en början av förste vice talmannen. 43§ Arbetsmarknadspolitiken (forts, från prot, 107) Fortsattes överläggningen om arbetsmarknadsutskottets betänkande 1985/86:11, 146 (); För aft åstadkomma den ekonomiska tillväxt som är av avgörandebetydelse för sysselsättningen är det nödvändigt att searbetsmarknadspolitiken i ett helhetsperspektiv. Inte minst måste de lagar ochavtal som direkt påverkar arbetsmarknadens funktion utformas så att tillväxtenfrämjas och hinder avlägsnas. Arbetsmarknadsministernsförsta inlägg i debatten andades en ny ödmjukhet inför problemen, och envilja till samförstånd kunde utläsas. Dess värre raderade hon fullständigt utdetta intryck i sin sista replik. Kanske hade hon under pausen underfrågestunden blivit så att säga tillrättaförd fill den vanligakonfrontafionspolitiken. Vadvärre är; Arbetsmarknadsministern tycks inte ha tagit något som helst intryckav de fakta om effekterna av den förda polifiken som börjar publiceras i olikarapporter. Vi vef att det förekommit en mycket dålig uppföljning av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna. De har formats på basis av mer tro änvetande. när vi börjar få kunskaper har socialdemokraterna svårt attacceptera dem, därför att de bekräftar så mycket av den kritik som vi moderaterfört fram i flera är. Vihar en gemensam ambifion att komma till rätta med problemen på arbetsmarknaden.Litet ödmjukhet och vilja från socialdemokraternas sida att öppet ochförutsättningslöst diskutera dessa frågor skulle ge ett betydligtbättre utgångsläge inför 1990-talet. Vimoderater är beredda aft diskutera vilka konkreta åtgärder som bäst löser våraproblem. Kära socialdemokrater, lägg bort skygglapparna! Slakta de heligakorna! Låt oss sitta ned och diskutera i konstruktiva termer! Debattenhiffills visar aft den omfattande arbefsmarknadspolifik som är en avhörnstenarna i den Rehn-Meidnerska modellen fortfarande styrsocialdemokraternas tänkande, trots aft förutsättningarna är helt andra ochtrots de rön som gjorts i olika utredningar. En annan hörnsten är densolidariska lönepolitiken, även om den under 1985/86:108 årenslopp har ändrat karaktär och leder mot en allmän löneutjämning. Den utjämning som inte kanåstadkommas avtalsvägen kommer i stället fillstånd genom regeringens skatte- och bidragspolitik. Vadsom mera sällan kommer fram i debatten och inte heller allfid har erkänts avdem som varmast förespråkar den solidariska lönepolitiken är atf denförutsätter en betydande omvandling och stor rörlighet på arbetsmarknaden.Strukturförändringar har gynnats av den solidariska lönepolitiken. Koncentrationenfill stora företag och företag med den högsta lönebetalningsförmågan ärpåtaglig. Detta har medfört avsevärda nackdelar från regional synpunkt. Det harockså medfört svårigheter för mänga arbetstagare, framför allt äldre ochhandikappade, som inte klarar kraven i def högeffekfiva arbetsliv som polifikenförutsätter. Iett försök att eliminera dessa negativa konsekvenser tillkom lagen omanställningsskydd. Den har emellertid inte kunnat ge äldre arbetstagare defförväntade skyddet mot arbetslöshet. Vifick 58,3-årspensioneringarna i stället. Regeringen har försökt begränsa dessas. k. svartpensioneringar och har t. o. m, tillgripit möjligheten aft förbjudauppsägning av äldre arbetstagare. sitter pensionsberedningen och funderar påett bättre system. Löneutjämningenhar också gått ut över ungdomarnas arbetsmarknad. Självfallet är enarbetsgivare mer intresserad av aft anställa en färdigutbil-dad, erfarenarbetstagare än en oprövad ung person, när kostnaden är i stort sett densamma. Vadvärre är, de samlade effekterna av löne-, skatte- och transfereringssystemenger mycket svaga motiv för satsningar pä utbildning och flyttning fill delediga arbetena, På flera vitala områden upplever vi därför flaskhalsproblem,Företag som är väsentliga för våra möjligheter att långsiktigt hävda oss påvärldsmarknaderna får inte den arbetskraft som de behöver. Det gäller såvälyrkesarbetare som, framför allt, tekniker, Totalt seff utbildas det också förfå tekniker. Bristen kan således väntas beslå framöver.Alltför fä finner det mödan lönt att satsa på en så krävande utbildning. Detgår inte att lösa problemet med aldrig sä generösa flytfningsbidrag. Allralängst har denna kombination av lagar, avtal och solidarisk lönepolifik drivits inom den offentliga sektorn. Där har vi fåtf det som brukar kallas den dubbla obalansen. Den mycket långt gående löneutjämningen medför att det är prakfiskt taget omöjligt att få fill stånd en normalrörlighet mellan den offentliga och den privata sektorn. Den offenfliga sektorn erbjuder bättre villkor för arbetstagare pä lägre nivåer, medan förhållandet är det omvända i den privata sektorn. Där erhåller kvalificerade arbetstagare på högre nivåer bättre villkor, Defta är en stor del av förklaringen till det kompensationstänkande som har varit så dominerande i de senaste årens lönerörelser. Till detta bidrar också att en mycket stor del av de offentligan ställda som en följd av de offentliga monopolen är hänvisade till endast en arbetsgivare. De kan inte påverka sina anställningsvillkor genom atf byta arbetsgivare. För den offenfliga arbetsgivaren innebär detta stora svårigheter att rekrytera och behålla kvalificerad personal. I efterhand försöker staten som arbetsgivare att anpassa sin löne- och rekryferingspolitik. Men skadan är lf*2 skedd och lär inte kunna repareras på avsevärd fid. Närnu också de offenfliga arbetsgivarna måste börja ta hänsyn fillkostnadsutvecklingen och anpassa sin verksamhet efter nya samhällsekonomiskaförutsättningar och krav pä service och effektivitet, finner de sig omgärdadeav ett otal lagar, förordningar och avtal som begränsar deras möjligheter attgenomföra de nödvändiga förändringarna. Vid urvalet av personal måste deprioritera med hänvisning fill omplaceringsbehov, önskemål om längrearbetstid, lönebidragsanställda, arbetshandikappade, dem som har företrädesrättenligt lagen om anställningsskydd, jämställdhetskrav och företrädesrätt för demsom redan bor i kommunen. De måste ta hänsyn fill möjligheterna att sysselsättaberedskapsarbetare, ungdomar pä ungdomsplats eller i ungdomslag, Def är baraatt hoppas att någon av alla dessa förefrädesberättigade har den kompetens somarbetet kräver. Detär allvarligt atf en allt större del av arbetskraften arbetar inom denoffenfliga sektorn, som är tämligen okänslig för kostnadsutvecklingen, medanden privata sektorn fullt ut har fåtf bära det ständigt uppskruvadekostnadsläget. Socialdemokraternaär medvetna om de konflikter som den solidariska lönepolitiken i kombinationmed skatter och bidrag orsakar. Men i stället för aft begrunda om inte systemetär orealistiskt håller man träget pä att försöka finna vägar som cementerar denotidsenliga strukturen. Löntagarfonderna kom fill bl, a. för att ta hand om dendel av företagens vinster som annars kunde ha lett till löneglidning. fyllerinte fonderna den funktionen. Då inleds diskussioner om en förhandladöverskottsdelning, för fördelning hka mellan alla löntagare. Vad som däreftertycks återstå är en korporativistisk utveckling mot en s. k. förhandladinkomstpolitik i anda. Påpunkt efter punkt faller def bygge samman som socialdemokrafin uppfört, och påpunkt efter punkt går regeringen in och justerar oförutsedda effekter av denförda politiken. Hela fiden plåstras och det på det som börjar bli enoöverskådlig flora av lagar, förordningar och bidrag. Vad detta än leder till,infe är det ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. Sålänge statsmakten är beredd att föra en ackommodationspoHtik som avbördararbetsmarknadens parter ansvaret för konsekvenserna av den förda lönepolitiken,kommer vi att få leva med ett orimligt skattetryck, en inflation som är högreän den i vär omvärld och sjunkande konkurrensförmåga, kort sagt en gradvissjunkande levnadsstandard i förhållande fill omvärlden. Det är därför hög tidatt krifiskt granska de lagar och avtal som styr arbetsmarknaden. Dithör otvivelaktigt de arbetsrättsliga lagkomplexen, där framför allt lagen omanställningsskydd kommit att verka som en stoppkloss på arbetsmarknaden. Denhindrar den rörlighet som är nödvändig och önskvärd utan atf på nägot sättkunna garantera den trygghet som den påstås garantera. Snarare leder den fillökad otrygghet genom att dels låsa in de redan anställda pä den arbetsplats dehar och hindra dem frän atf söka sig vidare, dels stänga ute dem som infelyckats fä fast fot på arbetsmarknaden. Det är ju så när man bygger murar: Debåde stänger ute och stänger inne. Enannan fråga, som är alltmer angelägen, är att finna friare former förarbetstiden. Utvecklingen visar aft det finns ett behov av större anpassning Därför måste lagstiftningen ändras, så aff det blir möjligt aff få fillstånd en sådan nödvändig anpassning. Dessa frågor återkommer utskottet till i sedvanlig ordningfill hösten. Jag ger mig därför infe närmare in pä dem , I den här debatten skall jag i fortsättningen uppehållamig vid arbetslöshetsförsäkringen och sysselsättning för arbetshandikappade. Arbetslöshetsförsäkringen är utsatt för återkommandekritik. Kostnaderna för det kontanta stödet budgeteras av regeringen till 6,6miljarder kronor, trots att regeringen då har räknat med en lägre arbetslöshetän , Realismen i detta kan starkt ifrågasättas, eftersom viotvivelaktigt kommer att gå in i ett mer dämpat konjunkfurskede, I AMS marsprognos konstateras aff konjunkturuppgången harnått sin kulmen, och det förutses atf arbetslösheten kommer atf öka i slutet av1986,befarade generaldirektören för AMS atf kostnaderna förkontantstödet skulle öka till , vilket skullemotsvara av arbefsmarknadsbudgeten. Redan den nu lagda budgeten innebäratf kontantstödet uppgår till , Trots dessa mycket höga kostnader är det endast en del avde arbetslösa, närmare bestämt , som äger rätt aff uppbära ersättningfrån en arbetslöshetskassa. Resten får klara sig med KAS och socialbidrag. Dagpenningen motsvarar inte på något säff den av riksdagenfastställda nivån av inkomsten. Skall denna nivå hällas, måstedagpenningen ökas kraffigt. Regeringen föreslog i sin budget , per dag.Härigenom erhåller endast de som tjänar , fullkompensation. Den kritik detta beslut mötte är fullt förståelig, så förståeligatt finansministern på ett uppseendeväckande sätt desavoueradearbetsmarknadsministern och gick med pä aff höja dagpenningen fill . Också hanteringen av arbetslöshetsförsäkringen visar attsocialdemokraterna infe försfår dagens verklighet och framtidens krav, Detfa är en god bild av den politik som under mycket längtid har förts i fråga om arbetslöshetsförsäkringen. Den är infe längre någonförsäkring utan ett över statskassan utbetalat bidrag till vissa grupper päarbetsmarknaden. Den finansieras av alla arbetstagare men tillkommer infe allaarbetslösa på samma villkor. Trots kostnaderna och trots atf antaletförmånstagare är begränsat, motsvarar ersättningen infe de förväntningar på ettfullgott ekonomiskt skydd vid arbetslöshet som arbetstagarna anser sig ha rättaff begära. , snart sagt, gär facket på Leijonjakt - som en förbundstidninguttryckte det - för atf pressa fram en högre dagpenning, Def är ju också bekvämt aff pä defta sätt kunna skjutaöver hela ansvaret för den arbetslöshet som uppstår på grund av eft för högtlönekostnadsläge på regering och riksdag. Så länge regeringen far över ansvaretfrån parterna, kommer dessa inte att ha något incitament aft sluta ansvarsfullaavtal, Def är därför nödvändigt atf få fill stånd en sådanreformering av arbetslöshetsförsäkringen aft den uthålligt och också undertider dä statens finanser är dåliga kan ge def ekonomiska skydd somarbetstagarna har anledning vänta sig. Vi moderater har länge förordat en allmän, obligatoriskarbetslöshetsförsäkring. Det är därför med glädje vi noterar aft folkpartietoch centerparfiet nuockså stöder detta förslag, Prot. Statenhar och kan infe frånsäga sig det sociala ansvaret för dem som utan 3 april1986 egen förskyllandrabbas av arbetslöshet. Därför bör det införas en allmän , , , ,, u . forsaknngsom ger grundtrygghet pa rimlig niva, tiken Staten kan emellertid inte ensidigt bära kostnadernaför ett ständigt växandeförsäkringsskydd som till en sfor del förorsakas av för höga löneavtal.Därför bör def finnas möjligheter att bygga på grundförsäkringen medavtalsenliga eller enskilt tecknade försäkringar. Vi begär därför aft den utredning som tillsatts skall utvidgastill en parlamentarisk utredning med uppdrag atf föreslå hur en allmänförsäkring skall utformas. När def gäller dagpenningens storlek under def kommandebudgetåret så tillstyrker vi moderater regeringens ursprungliga förslag om 335kr. Denna nivå är emellerfid, som jag fidigare sagt, ofillfredsställande.Därför bör det bli möjligt redan nu att börja bygga upp ett sysfem medtilläggsförsäkringar. Då får parterna möjligheter att redan under de nupågående avtalsförhandlingarna ta denna möjlighet med i beräkningen. För aff finansiera höjningen av dagpenningen till ,föreslår utskottsmajorifeten en höjning av arbetsmarknadsavgiften ,Denna måste täckas av tillgängligt löneutrymme, och parterna har ingenmöjlighet atf påverka en sådan inskränkning av förhandlingsufrymmet. Till dennahöjning skall läggas höjningen av ATP-avgiften , Totaltbegränsas säledes förhandlingsutrymmet nästa är , Vi moderater tycker def är ärligare atf säga tillparterna: Ni får redan nu börja fa över en större del av ansvaret förarbetslöshetsförsäkringen. Den av staten garanterade finansieringen avarbetslöshetsförsäkringarnas utbetalningar bör därför redan nu reduceras filltidigare gällande , Då behövs ingen höjning av arbetsmarknadsavgiften, Detfa innebär aff avtalsparterna får eft störrerörelseufrymme. Utrymme för en betydligt större ökning av dagpenningen änföreslagna , skapas. Finansieringen kan ske antingen genom avtal mellanparterna, genom en höjning av egenavgifterna eller på sätt som de olikafackliga organisafionerna själva finner lämpligast. Det finns en grupp på arbetsmarknaden somförtjänar alldeles speciell uppmärksamhet och där kraven på vår solidaritet ärhögre än i andra fall. Jag talar om de arbetshandikappade. Vi är alla eniga omaft den gruppen kräver vår alldeles speciella omsorg och omtanke. Och för dengruppen är det vikfigare än för kanske någon annan aft de olika stödåtgärdernaär så utformade aft de verkligen ger bästa möjliga resultat. Det handlar om många människor. Totalt är mer än 70 000personer placerade i någon form av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Till dettakan vi lägga en sfor del av de ca 350 000 förtidspensionärerna, handlarockså om mycket pengar. Budgeten omfattar ca . Lägger vidärtill kostnaderna för förtidspensionering, så kommer vi upp i avsevärt högrebelopp, Def handlar alltså om en av de tunga posterna i statsbudgeten. Med hänsyn till defta är det anmärkningsvärt atf det hargjorts så lifef för aft utvärdera de olika insatserna. Här finns eft stort område som behöver belysas av forskningen. Till dess att vi får ett bättre underlagfår 105 Prot.1985/86:108 vi göra det bästa möjliga med den kunskap vi har. Situationen för arbetshandikappade har på mänga sättblivit besvärligare . . k ti V ""'l''det . Dels har den länga lågkonjunkturen drabbat ., den gruppen hårdare än andra, delshar strukturen på arbetsmarknaden förändratstill nackdel för personer som har olika former av problem. Den snabba strukturomvandlingen medför nedläggning avmänga företag. För personer med större eller mindre handikapp innebär förlustenav eff arbete mycket ofta atf de aldrig kommer fillbaka till arbetslivet. Deblir definitivt utslagna. En orsak är att kostnadsläget tvingar företagen affrafionalisera i en hög takt. Många enklare arbetsuppgifter av biträdes- ochhantlangarkaraktär, som är lämpliga inte bara som ingångsjobb utan också fördem som inte har fulla krafter, finns infe längre kvar. Vid nyanställning tvingas arbetsgivarna atf ställa myckethöga krav, eftersom ett anställningsförhållande fill följd av trygghetslagaroch svårigheter for de anställda att byta arbete numera måste ses som ettlångtidskontrakt. Ingen vågar ta risken atf satsa på någon som man inte ärhelf säker pä. Ett sätt att komma runt detta vore givetvis atf utökamöjligheterna fill provanställning. Det bästa stödet för merparten arbetshandikappade ärlönebidraget, Def har förbättrats , men bör förbättrasytterligare. Genom att knyta def till den handikappade i stället förarbetsgivaren skulle man kunna ge det en individuell utformning som medger mycketstor flexibilitet. Bidragsnivån skulle kunna anpassas efter varje individsarbetsförmåga och skulle också kunna förändras i takt med alt arbetsförmåganförbättras eller försämras. En sådan optimal utformning av lönebidragef skulletroligen öppna fler arbetsplatser för lönebidragsanställda än vad som är falleti dag. Jag är glad över atf de fre borgerliga parfierna nu sfäreniga bakom kravet pä en sådan inriktning av lönebidragef. Jag vill ändå varna för en klockarfro på möjligheten aftsubventionera bort problemen. Det finns risk också på detfa område atf enalltför rikhaltig åtgärdsarsenal tränger ut rikfiga arbeten, Def gäller atfkombinera det varma hjärtat med kallt huvud, såatt vi av pur välvilja infeförsvårar för dem som vi allra helst vill hjälpa. Även om en stor del arbetshandikappade kan få anställningpå den öppna arbetsmarknaden med hjälp av lönebidrag, finns det många som ärberoende av skyddat arbete vid Samhällsföretag, Samhällsföretag är den dyrasteformen av arbetsplacering. Det är därför angeläget aff dess resurser framförallt utnyttjas för dem som har det största behovet, Def är därför särskiltangeläget att de som har möjligheter aft klara eff arbete pä en vanligarbetsplats slussas vidare ut pä den öppna arbetsmarknadenmed hjälp av lönebidrag, tekniska hjälpmedel eller något av de andra medel somstår till förfogande. Inte minst av detta skäl är det nödvändigt att de löne-och anställningsvillkor som gäller på de olika orter, där Samhällsföretagsverksfäder är placerade, ansluter sig till dem som är gängse pä den lokalaarbetsmarknaden. Då underlättas en övergäng fill annan arbetsplats. Motionerom prioritering av vissa handikappgrupper återkommer ofta. Jag trordet är angeläget atf slå fast aff det är den enskilde handikappades 106 möjligheter och förutsättningar somskall avgöra om en placering vid Samhällsföretag ärlämplig, Samhällsföretag skall så långt som möjligt arbeta Prot.1985/86:108 som ett vanligt företag. Det innebär aft def måste kunna ställasvissa krav på en arbetsprestation av dem som arbetar där, Imånga fall är def av naturliga skäl så aft eff arbete som lämpar sig för en visstyp av handikapp inte går att foga in i Samhällsföretags produkfion på denaktuella verkstaden, Defär väsentligt atf en arbetsplacering vid Samhällsföretag inte leder fill attförsäkringskassan och upphör med aft bevaka att den rehabiliteringoch det sociala stöd som fortfarande kan vara nödvändigt kommer aktuellapersoner till del. Ett arbete är viktigt för rehabiliteringen, men def löserinte alla problem. Det är kanske särskilt viktigt då det gäller missbrukare. Genomen effektivare och mer rättvis fördelning av de medel som står till förfogandeför arbete ät handikappade är def möjligt att bereda fler arbeten. Framför alltär def viktigt att den stora gruppen handikappade ungdomar får bättremöjligheter att komma ut på arbetsmarknaden. Ny teknik kommer successivt affinnebära aft fler handikappade kan utföra ett produkfivt arbete. Demöjligheterna bör tas till vara. Jag yrkar bifall fill de moderata motionerna i arbetsmarknadsutskottefsbetänkande nr 11, Under detta anförande övertog tredje vice falmannenledningen av kammarens förhandlingar, Anf.147 (): diskuterar vi här i kammaren ett av de allvarligaste problem vihar i vårt samhälle, nämligen ungdomsarbetslösheten. Som lärare och fonärsmammahar jag ett otal gånger ställts inför frågan: "Vad är det egentligen förmening att jag skaffar mig en utbildning - jag får ju ändå inget jobb," Någotav det mest deprimerande i vårt samhälle tycker jag är att se skaran av håglösasysslolösa ungdomar som driver omkring pä stan, inte bara i utanlitet varstans. Och vi skall komma ihåg atf det oftast inte är deras fel. Jagblir alltid lika upprörd när någon vuxen slänger ur sig: "Ja, där går dedär ungdomarna och drar och låter samhället betala för dem," Man blirupprörd därför atf man vet att ungdomarna inget hellre skulle vilja än att haeff jobb. Vikan använda oss av olika stafisfik, men vilka siffror vi än förhtar oss på, ärvi ändå överens om att situationen för ungdomarna försämrats successivt underden senaste femtonärsperioden. Det är tyvärr inget fillfälligt problem vi kanförklara genom svängningar i konjunkfuriäget. Särskilt besväriigt är def för20-24-äringarna, och detta måste delvis ha att göra med att många 18-19-åringarinte får fast fotfäste på den reguljära arbetsmarknaden. Enhel del har redan i den inledande rundan sagts om de allmänna förutsättningarnaför full sysselsättning. Självfallet ger en samhällsekonomi i balans störstamöjligheter till aff också ungdomar skall få jobb. De som drabbas hårdast aveft försämrat konjunkturläge är de som kommer sist in på arbetsmarknaden, ochdef är ju ungdomarna och kvinnorna. Ungdomarna förlorar ofta ikonkurrensen. De har mindre utbildning - det 107 är framförallt ungdomar utan gymnasiekompetens och de med yrkesinriktat gymnasium som ärarbetslösa. De har mindre erfarenhet, och utan den första erfarenheten fär maninga andra erfarenheter, etc, - cirkeln sluter sig. En massa arbetsfillfällensom var lämpliga första jobb, av typ springpojke/ springflicka, finns bara intei dag. Den tekniska utvecklingen har också gjort sift till, Def är helf enkeltför dyrt atf anställa en ung person eftersom ungdomslönerna närmat siglönenivån för andra. Sä mycket tycker jag ändå aft jag umgås med ungdomar atfjag alldeles klart kan konstatera aft de flesta är villiga att arbeta tilllägre lön, bara de fär eff jobb. Hur skall def då ordnas? Jo, här menar vi frän folkparfietatt arbetsmarknadens parter måste gå in och ta ett större ansvar. För vad somkrävs är särskilda ungdomsavtal som reglerar villkoren för företagen affanordna introduktionsutbildning i företagen för ungdomar. Den totalalönekostnaden för ungdomar blir då lägre, För aft göra det lättare att få framsådana avtal har vi i föreslagit att arbetsgivaravgifterna förungdomar sänks under en övergångstid. Vi föreslår att man gör den nedsättningensuccessivt under exempelvis en fyraärsperiod - avgiffsreduktion första året , andra året , tredje äref , fjärde året och sedan ingennedsättning alls. Anledningen till nedfrappningen är aff man skall undvika deneffekten atf det utrymme som skapas äts upp av höjda avtalade löner förungdomar. Vi tror aft detfa är en framkomlig väg - situationen är såallvarlig att vi menar def finns anledning för regeringen aft verkligen tainitiativ till partsöverläggningar om särskilda ungdomsavtal. sägeremellerfid ufskottsmajorifefen nej fill vårt förslag, bl, a, ined motiveringenaft parterna är medvetna om problematiken. har dock fört fram dethär förslaget länge, men inget har ju hänt, och ungdomarna vänfar fortfarandepå jobb. Med värt förslag skulle kostnaderna för atf anställaungdomar anpassas fill en rimligare nivå jämfört med mer erfaren arbetskraft,och framför allt skulle fler få jobb. Dessutom vef jag aff det kan innebärastora problem för de ungdomar som lyckats skaffa sig ett välavlönaf arbete imycket tidig ålder och kan använda hela sin lön till konsumtion, när de blirnågot äldre och skall försörja ett eller flera barn på i stort sett samma lön. Värt mål i är aff minska dearbefsmarknadspolitiska åtgärderna och skaffa ungdomarna varaktiga"levande" jobb, Def är sannerligen inte bra aft förvisa så mängaungdomar - fjärde kvartalet 1985 var def 66 000 - till sysselsättningar utanförden reguljära arbetsmarknaden. Det är infe heller bra att åtgärderna för olikaåldersgrupper är utformade efter så olika principer.