prot · G90910 · 1985-12-31 00:00:00 — Så till några av de regionalpolitiska problem som län i stort brottas med och som jag från början hade tänkt ägna merpartenav mitt anförande åt, men som mot bakgrund av det som inträffat kanskekommer litet i skymundan. Malmöoch drabbades hårt av 1970- och det begynnande 1980-taletsindustri- och sysselsättningskris. tillhör den grupp avkommuner i landet som är absolut värst utsatt. Ensammanslagning av öppet arbetslösa och personer som sysselsätts viaarbetsmarknadspolitiken visar att drygt 30 000 personer står utanför denreguljära arbetsmarknaden i . Det motsvarar av länetsarbetskraft. Förett år sedan var motsvarande antal resp. andel 4 000 fler resp. 1 procentenhethögre. svarar fortfarande för en betydligt större andel av deöppet arbetslösa i än vad som motsvarar länets andel av arbetskraften.Särskilt allvarlig är den höga ungdoms-, kvinno- och långtidsarbetslösheten. Dethar länge stått klart att det behövs betydande arbetsmarknads- ochnäringspolitiska insatser i om sysselsättningssituationen skallkunna förbättras, särskilt som det finns klara tendenser på en avmattning avkonjunkturen. Kortsiktigtbehövs en utbyggnad av de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Det gällerberedskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning och mycket annat. Pålängre sikt är det naturligtvis de näringspolitiska insatserna som är särskiltbetydelsefulla. Jag vill peka på några sådana områden: en vidareut-veckHng avKockums varv med verksamheter också utanför det traditionella fartygsbyggandet,exempelvis inom undervattensteknologin, statlig satsning på naturgas, statligsatsning på ny verkstadsindustri, exempelvis inom energiområdet. Malmöregionenär i stort behov av ny verkstadsindustri. Statsmakterna bör göra allt för attunderlätta sådana etableringar. Avstor betydelse för och hela är också attÖresundsförbindelserna får en snabb lösning. behöver rejäla och säkraförbindelser med och kontinenten om det skall vara möjligt attutnyttja de fördelar som har genom sitt geografiska läge och dess närhettill de stora europeiska marknaderna. Frågan om Öresundsförbindelser är enfråga av riksintresse. Närheten till största marknad - Malmö-Köpenhamns-området - ochden europeiska marknaden inom räckhåll, och teknisk högskolasamt en bred och rik yrkesskicklighet, är goda förutsättningar som borde kunnatas till vara för att återge en expansiv karaktär. Det är avnationellt intresse att utvecklingspotentialen iMalmöregionen utnyttjas för den industriella förnyelse som är nödvändig.Regeringen bör med stor kraft driva på frågan om fasta förbindelser överÖresund. Det är av betydelse för utvecklingen i vår region, men också förlandet som helhet. Storstadsregionernas problem kommer ofta borti de regionalpolitiska sammanhangen. Jag har i kammaren tidigare understrukitatt all erfarenhet talar för att storstadsområdena spelar en stor roll intebara för utvecklingen i de egna regionerna, utan för utvecklingen i omlandet.Drabbas storstadsregionerna av tillbakagång drabbar det också omkringlig-ganderegioner. Därför bör också storstadsregionernas situation beaktas i denregionalpolitiska diskussionen. En samordning mellan stat och kommun ärnödvändig för att man skall kunna ta till vara möjligheterna att vidareutvecklanäringslivet i och de andra storstadsregio- 73KENTH SKÅRVIK (fp); Med stort bekymmer konstaterar vi, att trotsatt vårt vägnät i håller en god standard samt att reparations- ochnybyggnadsarbeten ständigt fortlöper, har vi haft en stigandeolycksfallsfrekvens. För del har denna sommar varit en mycket svårperiod med stigande olycksfallssiffror. Detta gäller både läns- och riksvägar.Det gäller dödsolyckor, personskador - lindrigare som svårare - samtegendomsskador. Vid många av dessa olyckor är människor från andra länder inblandade,speciellt , när turistströmmen vänder mot . Vi läserofta om för höga hastigheter och mänsklig vårdslöshet i samband med dessaolyckor. Det kan i och för sig vara en förklaring, men vi får inte sopaproblemen under mattan med dessa förklaringar. Det är ofta de oskyldigamänniskorna som drabbas. Det går givetvis att vidtaga hårdare åtgärder frånmyndigheternas sida, men egenthgen vill vi väl inte detta. Vi hoppas och troratt människan själv skall ta sitt ansvar och använda vägarna och kommunikationsnätetpå ett sådant sätt att så få olyckor som möjligt händer. är läget sådant attvi människor i stort inte gör detta, och dä får vi politiker se till attvägarna och möjligheter till kommunikation uppfyller de krav som kan ställas. För del måste vägnätet snabbt byggas ut tillgodtagbar standard, t. ex. så att E 6-an hela sträckan upp till norska gränsenhar minst motortrafikledsstandard. Detta gäller både norr och söder omUddevalla. Jag vet att planeringar sker för förbättringar och att arbeten sattsi gång med uträtande av kurvor och byggande av broar. Men jag anser det varaminst lika farligt med dessa förbättringar etappvis, där man lurar folk att ökafarten för att sedan snabbt behöva minska hastigheten igen på grund av nyavägförsäm-ringar. Regeringen måste fullfölja den förre kommunikationsministernslöfte efter sin inspektionsresa i , att något måste göras. måste få större anslag för det bohuslänskavägnätet. Hela den långsträckta E 6-an, från söder till norr, måste hålla likastandard för hela . Vi svenskar har ansvar för denna del avEuropavägen. Vi vet mycket väl att denna väg inte endast befordrar persontrafikutan också mycket tung och farlig godstrafik från och till andra länder genomdet vackra Vi får inte heller i detta sammanhang glömma tvärförbindelsernamed kontaktnätet till , och . Även här måste enöversyn och snabb utbyggnad verkställas. Allt detta arbete med de bohuslänska vägarna måste göras istark anknytning till det bohuslänska järnvägsnätet, som är erkänt dåligt i vadgäller såväl standard som kommunikation. Från sida har vi undermånga år krävt att standardförbättringar skall göras beträffande både vägar ochjärnvägar. Dessa båda bitar i svenskt kommunikationsnät skall alltid löpaparallellt. efter måste byggas ut så att den blirtvåspårig hela sträckan. Då kan en hel del av nödvändig pendlingstrafik lösasrunt , och resenärerna kan erbjudas ett godtagbart alternativtill bilåkandet. Vi kan inte kräva kollektivt åkande förrän vi ser till attmöjligheter finns när det gäller både tider och standard. Runt omkring bor mängder av människor somdagligen behöver en god utbyggd kollektivtrafik. Vägarna från Kungsbacka- ochStenung-sundsregionerna är överbelastade med bilresenärer, som lika gärnaskulle åka spårbunden kollektivtrafik om möjlighet fanns att snabbt ta sig tillcentrala . Det är angeläget att en utbyggnad kommer till stånd, så attvästkustbanan blir tvåspårig. Denna utbyggnad bör ha högsta prioritet. JärnvägsHnjen bör bäst sträckas genomBohuslän upp över . Detta är en naturlig och snabb järnvägssträcka,som ger både en god service och en snabb förbindelse. Att bygga vägar och järnvägar är nödvändigt och kostsamt.Jag vet att de som ansvarar för pengarna till de här projekten med en gång ochmed en mun kommer att säga; Vi har inga pengar till detta, så vi får ta en biti sänder. Jag förstår dem på ett sätt, men inte på ett annat. Jag skulle istället vilja vända på saken och säga; Har vi råd att inte bygga ut vårtkommunikationsnät? Vad kostar alla olyckor, med personella och materiellaskador, följda av personliga tragedier? Kan vi ta ansvar för detta längre, medmotiveringen att vi inte har några pengar? Innerst inne vet vi att kostnadernablir än större om vi inte gör arbetet . Min förhoppning är att vår nye kommunikationsminister , som kommer från och känner dessa problem, också kännerett ansvar för att en utbyggnad och förbättring av vägnätet i kommeratt ske . Jag har redan hört vissa positiva uttalanden göras, ochjag hoppas att en del av dem snabbt kommer att följas upp. Jag hoppas att detnu inte bara skall bli fråga om att vederbörande gör några nöjesresor på vårdel av , följda av uttalanden som sedan inte verkställs. Arbetskraft kommer säkerligen att stå till förfogande idet av företagsned-läggelser hårt pressade . Det finns många åtgärdersom kan vidtas för att göra livet lättare för bohuslänningarna, bara de som harhand om besluten har viljan till det och kanske framför allt visar störresnabbhet i handlande och beslutsprocess. Ännu är mycket av det s. k.Uddevallapaketet inte uppfyllt eller verkställt. Den psykiska pressen ärförödande för många av dem som förut har haft arbeten på olika företag iBohuslän, men som väntar på besked om vad som skall hända dem iframtiden. Prot,1985/86:10 Prot,1985/86:10 74MARTIN (): En rättvis fördelning av resurserna mellanlandets olika delar är en mycket viktig uppgift för vårt samhälle. Det ärsynnerligen betydelsefullt för jämställdhet mellan olika grupper och olikaregioner, liksom det är av största betydelse för människor som råkar växa upp iregioner som inte är särskilt gynnade när det gäller arbetstillfällen ochservice. Under valrörelsen presenterade vi från sida enrapport grundad på officiell statistik som visade att flyttlassen åter börjatrulla från och övriga skogslän. Själv kommer jag från ,och det är det ena skälet till att jag nu vill ta upp den aktuella utvecklingeni just detta län. Det andra skälet är att utvecklingen där är mer negativ äni andra län. För att hänvisa till vad vår landshövding - förutvarandesocialdemokratiskt statsråd - sagt så förblöder . har befolkningsminskningen i detta länuppgått till nära 2 500 personer, vilket är en större minskning än något annatlän haft. Vad som är än värre är att prognoserna pekar mot en fortsatt likanegativ befolkningsutveckling . Länet har dels ett betydandefödelseunderskott, närmast orsakat av 1960-talets flyttningsvågor, dels ettbetydande flyttningsunderskott, som svarar för hälften av de båda senaste årensstora befolkningsminskning. Att de senaste årens utflyttning från länet fortsättervisas av att - enligt uppgift som jag helt fått - flyttningsunderskottetunder de tre första kvartalen uppgår till 428 personer. Prognoserna pekarmot att länet under innevarande årtionde kommer att förlora drygt 10 000invånare. Även här gäller att ligger sämre till än andra län.Inget annat län kommer nämligen enligt prognosen att drabbas av en så storbefolkningsminskning. Ett annat speciellt förhållande för är attalla de sju kommunerna minskat sin befolkning och kommer attfortsätta att minska under de år som vi har prognoser för. Det gäller alltsåäven , som länge var ett expansivt område. gällandeplaneringstal för länet avseende 1990 är 268 000 invånare. harlänet ca 263 000 invånare, och om prognoserna slår in hamnar vi ungefär 10 000invånare under det fastställda planeringstalet. Detta är en skrämmande utveckling, och ärutan tvivel ett krislän, om nu några län skall få benämnas så. Men tyvärr tycksVästernorrland vara ett krislän i skymundan. Skall sysselsättning ochbefolkningstal kunna hållas uppe på en försvarlig nivå i , måstekrafttag tas av statsmakterna. Ser vi på vad som satsats på under senareår finner vi att det inte är speciellt mycket. Av STU under /84beviljade medel för teknisk utveckling tillföll endast 2,5 milj. kr. -motsvarande - . Det var det lägsta anslagett.o.m. Det kan dessutom konstateras att det i fråga omstatsbidrag till beredskapsarbeten har skett en betydande resursförskjutningfrån till områden i andra delar av landet med som det har bedömts merakuta arbetsmarknadsproblem. Insatserna inom de traditionella problemområdena,bland dem , blir härigenom klart svagare. När det gäller lokaHseringsfrågor har inte Västernorrlandkunnat hävda sig tillräckligt . Jag vill ta några exempel. beslöt på regeringens förslag om nyaregler för företagsinteckning och att en central registreringsmyndighet skulleinrättas för detta. Regeringen hade - av regionalpolitiska skäl ochsysselsättningsskäl, som det hette - föreslagit att denna nya myndighet skulleknytas till . Jag motionerade då om att den nya myndigheten istället skulle förläggas till , både av regionalpolitiska skäl och medhänsyn till allmän lämplighet på denna ort för den aktuella verksamheten. Menriksdagsmajoriteten beslöt tyvärr att följa regeringens förslag, och den nyamyndigheten kom till . Gällande riktiinjer för lokalisering av nyamyndigheter till i första hand skogslänen tog majoriteten ingen hänsyn till. Jag vill även erinra om hur det till planeradehörselgymnasiet i stället kom att lokaliseras till . Här skedde tyvärr enomsvängning under utskottsbehandlingen. Ytterligare ett exempel är att i riksdagsbeslut läggs ned, trots våra protester. När vi nu inleder en ny mandatperiod vill jag understrykavikten av att regering och riksdagsmajoritet verkligen tar hänsyn tillVästernorrlands stora behov av arbetstillfällen. Det kommer säkerligen nyalokaliseringsärenden där - om man vill - kan prioriteras på etthelt annat sätt än under de närmast gångna åren. För länets utveckling är högskolan av största betydelse.Denna får inte rustas ned utan måste tvärtom få förstärkningar. Ser vi på denhögre tekniska utbildningen, som är så viktig för ett industrilän somVästernorrland, kan vi konstatera att länets ungdomar har längre än de allraflesta ungdomar till en teknisk högskola. Det är därför av största vikt att enindustrihögskola med inriktning på teknik, ekonomi och information kanutvecklas i enligt föreliggande planer. är det av största betydelse att länets naturligaförutsättningar för såväl industri som jordbruk och skogsbruk utnyttjas påbästa sätt för att ge sysselsättning i olika delar av länet. Länets läge, medSundsvall som centrum i Mittnorden, bör även kunna utnyttjas för att medverkatill en positivare utveckling. har, liksom självfallet vi riksdagsmän,försökt göra statsmakterna uppmärksamma på länets problem. Men tyvärr harlänsstyrelsen -liksom vi andra - kunnat konstatera att dessa ansträngningarendast gett begränsade resultat. Såväl solidariteten som vikten av attutnyttja varje landsdels förutsättningar gör att jag vill betona nödvändighetenav att statsmakterna -alltså riksdag och regering liksom även olika myndigheter- kraftfullt medverkar till att antalet sysselsättningstillfällen iVästernorrland ökar, så att nettoutflyttningen kan stoppas och så att de dystraprognoserna inte behöver gå i uppfyllelse. 75YNGVE (); Valet gav socialdemokraterna fortsattmöjlighet att inneha regeringsmakten i det här landet. I lännoterades för socialde- 11 protokoll 1985/86:9-10 Prot,1985/86:10 mokraternahyggliga valresultat när det gäller riksdag och landsting. Så långt kände mannog en stor glädje i bruksorterna. Långbänkar och uteblivna besked var det gottom under de borgerliga åren, och det ville man inte uppleva igen. Visocialdemokrater känner dock inte samma glädje för resultaten ikommunfullmäktigevalen. Det finns hos den stora valmanskåren en del oro, som tycksleda till vissa protester. Man kan naturligtvis fråga sig vad det är som förorsakaroron. En del av förklaringen är säkerligen att vi i Bergslagsdelen av länetännu inte har övervunnit problemen efter strukturförändringarna vid stålverken.Det är för övrigt lika i andra Bergslagslän. Vid specialstålverken lever manabsolut med alla dessa svårigheter ännu, exempelvis i i vårt län,i och i län. i samma län hartydliga bekymmer. SKF har börjat storstädningen i , , ochsedan står i län på tur. Företagens s. k. åtgärdsprogram tycksalltid innebära reducering av arbetskraften. tog upp SKF:s problem i lördags.Företagsledningen pekar på skrotpriserna som den stora boven i dramat.Prisbildningen på skrot är som en kniv i ryggen, säger man. Just den härproblematiken har jag tagit upp i motioner . Det är inteutan ledsnad jag konstaterar, att mina kamrater i näringsutskottet är alldeleskallsinniga. Jag förstår inte hur de menar att den svenska stålindustrin, sommed ett par undantag är helt skrotbaserad, skall kunna leva och utvecklasvidare med ständigt ökad import och ständigt ökade priser, utan attstatsmakterna skall göra något för att förbättra situationen. Förändringarna i industrisamhällena, ofta enföretagsorter,gör att människor blir utan jobb och flyttar, och bostäder blir tomma,bostäder som planerades och byggdes när industrin ropade efter personal.Ungdomen ger sig i väg, servicegraden minskar. Kritik härför drabbar dem somleder det kommunala arbetet. Skatteunderlaget minskar, och det är sannerligeninte lätt att både klara driftskostnader - inkl. kostnader för tomma bostäder -och välja de rätta och nödvändigaste investeringarna. Ett är säkert; det bHrmindre av byggnadsinvesteringar och färre byggnadsjobb. Hur ser då infrastrukturen runt våra brukssamhällen ochverkstadsindustrier ut? Ja, förhållandena i vad det gäller t. ex.Västerbergslagen är inte de bästa. är dåligt i vad det gällerpersontrafiken, och telefonförbindelserna måste snabbt förbättras. Jag har stor förståelse för en framtida högklassigMälarbana Örebro-Västerås-Stockholm. Det är nämligen min uppfattning att ensådan trafikled också nödvändigt måste medföra en ordentlig upprustning av matarbanorna,exempelvis . Den obalans som råder i fråga ombefolkningsutveckling och arbetsmarknad i och anslutande områdenhar en alldeles för tung slagsida åt . Motsvarigheten på ärGöteborg-Uddevalla-området. Det måste skapas en större förståelse förBergslagsregionen och dess befolkning: nya industrier, stöd för rekrytering avvälutbildad teknisk personal till befintHg industri, bättre kommunikationer,skolor - för att ta några exempel. Först genom en lugnare utveckling kan oronstillas. hjälperinte att det har gått bra för t. ex. . Tyvärr är det inte bara Bergslagsdelen i mitt hemlän somhar sina problem. Även det område där träindustrin har varit stark dras medägarbyten och minskad sysselsättning. Kvinnosysselsättningen minskar, och detstår alldeles klart att den utflyttning som det medför kommer att skapaobalans mellan könen. säger i sin bedömning av utsikterna : Den omstrukturering som näringslivet undergått under1980-talet har inneburit personalminskningar. Tillsammans med en växandearbetskraft har detta lett till en obalans; det totala antaletsysselsättningstillfällen i länet är otillräckligt. Nya, expansiva näringar harinte utvecklats så att de har kunnat fylla detta gap. Länet har därför fått övertalighet på arbetsmarknaden. Utöver länsarbetsnämndens slutsatser kan då noteras attbyggarbetslöshe-ten var - den största i landet, om jag ärrätt underrättad. Dess värre kommer den sannoHkt att fördubblas . De problem jag pekat på kan inte sopas undermattan, oavsett vilken regering vi har. Har regeringen socialdemokratiskaförtecken är väljarnas förväntningar större. Inte väntar jag några djärvauppslag från industriföretagen när det gäller Bergslagen. Jag hyser däremot eninneriig förhoppning att vi skall få se kraftfullainitiativ från regeringen på de områden jag berört. 76 (); Tekofrågor debatterades här ikammaren, och beslut fattades om vilka former av statligt stöd som skall utgåtill tekonäringen under det innevarande budgetåret. Jag vill nu i denallmänpolitiska debatten blicka in . Jag vill påpeka att många avkammarens ledamöter kommer från orter där tekoindustrin fortfarande har storbetydelse för bygdens näringsliv och sysselsättning, inte minst för denkvinnliga sysselsättningen. "Att väva är att leva" är ett gammalt talesätt,som gäller för många än . Men teko är inte bara att väva. Få näringarinrymmer så många delbranscher, yrken, oHka typer av produktionsenheter ocharbetsvillkor som tekonäringen. Få branscher har gått igenom en Hka omfattandestrukturomvandling som teko. Många tekoanställda, berörda kommunalabeslutsfattare och utbildare var mycket nära att ge upp hoppet om fortsattexistens för tekoindustrin i . Det hjälpte inte med insättande avkrisstöd i olika former. Det blev bara svårare att sälja här hemma och påexport, utvecklingsarbetet stannade av, investeringarna likaså, och friställningstakteni industrin ökade . Alla berörda parter var överens om att det krävs radikalagrepp för att åstadkomma en vändpunkt och en positiv utveckling. Regeringenstekoproposition tillsammans med ett antal andra politiska åtgärderhar betytt att svensk teko under de gångna tre åren har kommit till dennavändpunkt och påbörjat den till vissa delar mödosamma återuppbyggnaden. Vi kunde i vårens debatt redovisa många ljuspunkter rnenbetonade vikten av att förnyelsearbetet fortsätter. Det är viktigt attsamhället har ett mål för sintekopolitik och en genomtänkt strategi för hur de målen skall uppnås,30-procentsmålets innebörd är omdiskuterad, och det vore säkert välgörande omalla berörda parter kunde finna en saklig precisering och därefter använda sinaresurser till ett konstruktivt arbete med utformningen av de medel som krävsför att vi skall nå detta mål, produktionsvolym har också använtsunder de gångna åren, både som måttstock och som mål. Mäter vi dagensproduktion med den måttstocken, måste vi konstatera följande; För att uppnå1978 års volym måste textilindustrin öka sin produktion ,konfektionsindustrin och skoindustrin , Vi framhöll i vårens debatt den positiva utvecklingenunder den tid som det nya treårsprogrammet hade verkat och betonade vikten avatt regeringen möjligt lägger fram ett nytt flerårsprogram. Jag vill upprepa detta. Tekoindustrins ohka branscher är för planering av sinverksamhet beroende av besked om förutsättningar än andrabranscher, som bara har den pågående säsongen att bekymra sig för och inte såstora variationer mellan säsongerna, Alla som arbetar med tekofrågor framhåller också de storaskillnader i förutsättningarna som föreligger mellan tekonäringens olikadelbranscher och meUan större och mindre företag samt mellan löntillverkare ochföretag med egen tillverkning. De tillämpade stödformerna bör finsHpasnär regeringen nu arbetar med det kommande tekoprogrammet. Vissa delbranscherhar med hjälp av de nuvarande offensiva stödformerna uppnått kraftigaresultatförbättringar, och frågan är om alla delbranscher skall ha likastödformer i fortsättningen eller om regeringen tillsammans med de fackligaorganisationerna och branschorganisationerna kan finna ännu bättre former attstödja det utveckHngsbara inom tekoindustrin och just de delar som ännu behöverstöd för sin utveckling. En sak har de olika delbranscherna gemensamt, nämligenbristen på utbildad personal på aUa nivåer. Utan fortsatta satsningar påutbildning och marknadsföring kan inte tekoindustrin utvecklas till denpositiva faktor för handelsbalans som många människor vill utveckladen till. Avslutningsvis: Tekoindustrin är på väg ut ur en djupvågdal. Det är ytterst viktigt att det statliga stödet för industrin utformasså att det stöder tillverkning i och resulterar i en ny blomstring avkreativt skapande och trygga jobb för de anställda i hela tekoindustrin. 77ULLA ORRING (fp); Under den gångna valrörelsen fick jag oftaute på skolorna och vid andra sammankomster med ungdomar frågan; Vad kommer duoch ditt parti att göra för att vi skall få jobb när vi lämnar skolan? Det gror en osäkerhet att redan inför starten iarbetsHvet-vuxenUvet bH ställd utanför arbetsmarknaden; att inte duga, att intehålla måttet, att inte vara efterfrågad, som det råder en starkövertro på den offentliga sektorns möjligheter att expandera för nya jobb. Ändåär det främst inom de mindre företagen som de nya jobben nu kommer och måstekomma. Jag har också varit i kontakt med många småföretagare, somi och för sig är till freds med sin verksamhet. Man känner att man gör nyttaoch att man efterfrågas.En viktig drivkraft hos dessa människor är ambitionen att skapa något eget,utveckla en idé, sälja en produkt eller tjänster- kort sagt att vara tillallmänhetens tjänst. Men småföretagarens vardag är förvisso ingen dans pårosor. Även där finns en oro. Småföretagarna är kringgärdade av allehandalagar, bestämmelser och en krass ekonomisk verklighet med stark stadigstyrning och beskattning. Dessa företagare ställde frågan; Kommer nyaekonomiska pålagor att drabba oss? Kommer vi att få vara med om nyachockhöjningar av räntan? En SIFO-undersökning har också bekräftat en tveksamhet hosföretagaren inför behovet att expandera och nyanställa.