prot · G90972 · 1985-12-31 00:00:00 — En marginalskattesänkning får också den positiva effektenatt lönekraven kan dämpas, vilket torde stå klart för envar. En nödvändigmarginalskattesänkning måste kombineras med ett inflationsskydd avskatteskalorna. I helt vanliga inkomstlägen skulle lönerna behöva höjas om man skall kunna bevara köpkraften vid en inflation på . tilläts inflationen automatiskt höja denstatliga inkomstskatten, men den första borgerliga trepartiregeringen sattestopp för detta missförhållande genom att införa ett inflationsskydd. Sedan1981 har detta skydd successivt urholkats. motsvaradeinflationsskyddet blott en pris-stegringstakt på , och skyddasskatteskalorna blott för en inflation på . För årets skatteskalor skeringen uppräkning av basenheten, vilket skulle ha skett enligt ett tidigareregeringsbeslut. blir inkomster är det ingen som vetutanför den allra innersta regeringskretsen. Regeringen har aviserat enproposition i vår om inkomstskatten, men det är enligt min uppfattning heltoacceptabelt i nuvarande avtalsläge att lägga fram en budget där man bara vetinkomstskattens storlek för halva budgetåret. Jag hoppas på ett klarläggandefrån statsrådet sida, och för vår del kräver vi fulltinflationsskydd. Vid sidan av sänkt marginalskatt och ett inflationsskyddav inkomstskatteskalorna är behovet stort att reformera familjebeskattningen.Som den nu är utformad rymmer den stora orättvisor, framför allt i form avolikheter om familjeinkomsten tjänas in av en eller två föräldrar. Självfalletär det huvudsakligen flerbarnsfamiljer som kommer i kläm eftersom de i högreutsträckning är hänvisade till att leva på en inkomst. Det är mot denna bakgrund som vi återkommer med förslagetom grundavdrag för barn i den kommunala inkomstbeskattningen, som ju för deallra flesta barnfamiljer utgör den tyngsta skatten. Reformen, som innebär ettgrundavdrag för barn med . per hemmavarande barn ,föreslås genomförd med början . Vi anvisarockså hur vi har tänkt oss att finansiera det hela. har vi från moderat hall påvisat det orimliga iatt barntillsynskostnader inte är avdragsgilla vid beskattningen. Engrundprincip i vår skattelagstiftning är ju annars att man får avdrag förkostnader för inkomsters förvärvande: För det alldeles övervägande antaletföräldrar som förvärvsarbetar är utomstående hjälp med barntillsynen ettmåste, och vi tycker att det Prot;1985/86:72 ärorimligt att denna utgift skattemässigi betraktas som en privat levnadskostnad.En sådan avdragsrätt skulle också få det goda med sig att den nuvarande"svarta" barnomsorgen skulle försvinna. Vår partimotion om skatterna innehåller en lång rad andraförslag, men då dessa frågor kommer att behandlas här i kammaren senare i vårnär skattemotionerna kommer upp på dagordningen, skulle det föra för långt atthär närmare utveckla dessa våra förslag. Sammanfattningsvis tror jag att man kan säga att enmajoritet av svenska folket har fått klart för sig att ett villkor för enfortsatt välståndsökning är en lägre skattebelastning. Inte minst skrämmandehar det varit att antalet socialhjälpstagare dramatiskt har ökat och uppgårtill över en halv miljon. Här måste en ändring komma till stånd, och ettverksamt medel är sänkta skatter. Detta vet socialdemokraterna mycket väl, menhar nöjt sig med att vilja utreda frågan. 105KJELL (): Den minnesgode erinrar sig säkert att detinte är så särskilt som socialdemokraterna med stor energihävdade att man inte skulle blanda in skatterna i lönerörelsen. Dennauppfattning hävdade man under de år då man skapade den orimligamarginalskattesituation som vi lider av. finner man det naturligt attlöneministern sköter skattedebatten, även om han inte har tagit sig hit. Jagfick för det intrycket att man kanske fann det ännu mer naturligtatt biträdande socialministern skulle ta sig an skattesystemet här. Det kanskekan ligga någon symbolik i det. är det regel att regeringen måste blanda sig iavtalsrörelsen med kosmetika av skilda slag på skatteområdet. I stället för attskapa långsiktighet i skattepolitiken ger man inte besked ens på de vitalastepunkterna såsom skatteskalor och inflationsskydd. Man mörkar som i det värstapokerspel i stället för att spela med öppna kort. I en tidigare debatt tog jag upp de svårigheter som densocialdemokratiska skattehöjningspolitiken skapar i årets avtalsrörelse.Skatterabatten skulle ju kompensera för inflation, som blev närmare detdubbla. försvinner skatterabatten, utom för några hundra tusendeltidsarbetande, främst kvinnor, som i form av efterskatt skall betalatillbaka merparten av vad de fick ut lagom till valet. Villaskatten fördubblas , vilket betyder ungefär 500kr. mera i skatt för en genomsnittlig villaägare. höjs skatten medytterligare , och sedan förblir den på denna nivå, om inte ytterligarehöjningar kommer. Ett borttagande av inflationsskyddet betyder för engenomsnittlig industriarbetare att skatten ökar med . Det ärytterligare en komplikation i avtalsrörelsen. När finansministern i gårdagens debatt konstaterade attbudgeten inte innehåller några nya skattehöjningar, betyder detta således inteatt inga skatter höjs. De höjningarna är redan inlagda på ett ganska fiffigtsätt. På skatteområdet får man inte mycket vägledning genomårets finansplan. Avsnittet om skattepolitik inleds med en redogörelse förskattesystemets uppgifter: "Skatterna skall finansiera den offentliga sektorns utgifter. Skattesystemetskall bidra till att utjämna inkomster och förmögenheter. Det är vidareangeläget att skattesystemet utformas så att produktiva insatser i form avarbete, företagande och sparande uppmuntras, medan spekulativa beteenden ochlånefinansierad konsumtion motverkas. Skattesystemet bör också kunna användasinom stabiliseringspolitiken," Var och en inser säkert att det är omöjligt att uppfyllaalla dessa mål. När man dessutom talar om att skattesystemet skall vara enkelt,robust och begripligt, blir det sannerligen inte lättare. Om man i ett välfärdssamhälle av typ uppställerkravet att många och viktiga välfärdsmål skall lösas och upprätthållas genomstatens försorg, tenderar skattetrycket av naturliga skäl att bli högt. Redanav detta grundläggande konstaterande följer att övriga mål beträffandeskattesystemet blir svåra eller omöjliga att uppfylla. Vi har därför motsatt oss enhöjning av skattetrycket. Det får inte öka, utan snarare borde det minska! Ettskäl för det är att ett för högt skattetryck till slut motverkar de centralavälfärdsmål som det egentligen skall finansiera. Det ser vi faktiskt ett exempelpå i dagens situation. Det råder stor enighet om vikten av att med kraftbekämpa inflationen. Mot bakgrund av detta framstår regeringens faktiskaåtgärder som högst anmärkningsvärda. , 1986, har regeringenhelt slopat inflationsskyddet i inkomstskalorna. Man har förklarat att mantänker komma tillbaka, meningen vet egentligen hur det skall bli. Det här ärgivetvis inte godtagbart. Däremot verkar regeringens bedömning av inflationen numera realistisk än i tidigare budgetförslag, och detta är givetvis ettframsteg. Men än bättre hade det varit om man hade velat backa uppsina-beräkningar med ett fullständigt inflationsskydd. 1 folkpartietsbudgetalternativ föreslår vi att skatteskalorna inflationsskyddas fullt ut. Vimenar också att den faktiska inflationen skall läggas till grund förinflationsskyddet. är då skattesystemet enkelt, robust och begripligt?Jag vet inte öm jag kan beteckna ett skattesystem som enkelt när ensmåföretagare skall sätta kryss på blanketten och ställs inför 98 möjligheter ien normal deklaration. Jag vet inte om jag kan beteckna skattesystemet som robustnär man behöver införa en generalklausul som kan undanröja fullt lagligaaktioner eller handlingar på civilrättens område genom att de sker i en viss kombination. Jag vet inte om skattesystemet är begripligt, när vinästan påminns om att inte ens skattemyndigheterna själva förmår attkorrekt tillämpa det. Det höga skatteuttaget och därmed mängden av olikaskatter har medfört en starkt ökande mängd lagar och bestämmelser på skatteområdet.Sammantaget har dessa lett till ett system som är så sammanvävt ochsnårigt att det är möjligt alt förutse skattemässiga och därmedekonomiska konsekvenser av ett visst handlande. På initiativ inleddes under den borgerligaregeringsperioden ett reformarbete som resulterat i ett förenklatdeklarations- och taxeringsförfarande. Dessa förenklingssträvanden måste nudrivas vidare, så att väsentliga förenklingar kan uppnås även på andraskatteavsnitt. En annan uppgift för skattesystemet var enligt finansplanenatt uppmuntra produktiva insatser. Hur är det med den saken? Det är närmast självklart att ett högt skattetryck och ettskattesystem som. upplevs som krångligt och orättvist påverkar människorsbeteende. Reaktioner av skilda slag kan då naturligtvis inte undvikas. Många tecken tyder nu på att skattesystemet inte ensnöjaktigt fyller funktionen att uppmuntra till produktiva insatser. Det kanskemest drastiska tecknet därpå är att medborgare allt oftare åberopar det högaskatteuttaget som skäl för att flytta utomlands. Dessa utflyttningar har nufått en sådan omfattning att de inte kan negligeras. Vi har vid upprepade tillfällen från sidabetonat att inget land i längden har råd att hålla sig med ett skattesystem somdriver en betydande del av dess mest framgångsrika idrottsstjärnor, forskare,företagare och andra medborgare utanför gränserna. Det gäller inte bara situationen för dem som flyktar. Påsikt påverkas faktiskt tillväxten i ekonomin och därmed levnadsstandarden föralla människor. Lagstiftning av den typ som beslutats i riksdagenför att möjliggöra för utländska forskare att arbeta här i landet utgör ocksåexempel på att något gått snett. Denna lagstiftning kan möjligen medföra attdet blir lättare att få hit utländska forskare. Att hålla kvar våra egnatalanger inom landet kan den däremot absolut inte. Det innebär att vi riskeraren fortsatt avtappning av högutbildade och kvalificerade tekniker och forskare.Det säger sig självt att vår industriella utveckling allvarligt kommer attpåverkas av detta. Därigenom försvåras vårt arbete mot ekonomisk balans ochförsvagas vår konkurrenskraft gentemot utlandet. Hade det nu funnits någon löneminister i kammaren skullejag ha velat fråga honom vad det finns för skäl för att svenska forskare somarbetar skuldra vid skuldra med utländska kolleger skall betala en rejält högreskatt. Inom förstår vi självfallet att det inte ärdessa grupper som jag här talat om som har det besvärligast i dagens Sverige.De insatser vi vill göra beror inte på att just dessa grupper skulle vara istörst behov av hjälp. Men det finns egentligen bara en väg att höjalevnadsstandarden för hela nationen, och den vägen är att man satsar påtillväxt, som framhöll under gårdagen. Den tillväxten skaparman absolut inte genom att ytterligare beskatta de grupper som jag nämndeoch genom att införa ännu förmånligare orättvisa skattefavörer för utlänningar. Det måste bli ekonomiskt acceptabelt att höja sinainkomster genom hederligt arbete och sparande, genom att utbilda sig och taansvar för att satsa på företagande. Allt detta höjer välståndet inte bara förden som direkt berörs, utan för hela nationen. Vi kan, som , inte bara sitta och plita lottolappar. Det behövs en reformering av skattesystemet. Jag har redansagt att skattetrycket inte får tillåtas öka. Enligt vår mening föreligger i nuvarande situation inteförutsättningar för mera omfattande skattesänkningar. De belopp som står tillförfogande är begränsade. Men det är alldeles nödvändigt att gå vidare medfortsatta marginalskattesänkningar. Vi föreslår därför att marginalskattenunder innevarandemandatperiod sänks till högst på inkomster från den nuvarande brytpunktenoch . Trots att inte biföll detta förslag i vårasmenar vi att denna sänkning måste ske under innevarande mandatperiod. Viföreslår därför att den sker i två steg genom justering av skatteskalorna förinkomståren 1987 och 1988. Vi föreslår vidare att marginalskattetaket sänkstill under samma tid.Genom vårt förslag kommer nästan alla inkomsttagareatt få behålla minst hälften av en lönehöjning. får detta positivaeffekter på tillväxten i ekonomin, vilket jag redogjorde för. Detunderlättar i sin tur en fortsatt reformering av inkomstskatteskalorna. Detblir därigenom lättare att gå vidare med marginalskattesänkningar även i denärmast underliggande skikten. har vi en teknikutveckling och enproduktutveckling som rusar fram med ett snabbtågs fart. Det är ganskauppenbart att vi måste vara med på det tåget om vi skall kunna bevara vårställning som industrination. Det är därför som vi inom harutformat skattepolitiken på det här sättet. 106STIG JOSEFSON (c): När regeringens företrädare talar omden gynnsamma utvecklingen av svensk ekonomi, går man förbi jämförelsen mellanvårt land och våra främsta konkurrenter på världsmarknaden. Visst är det santatt inflationen minskat, men är inflationen i vårt land dubbelt så högsom exempelvis i våra främsta konkurrentländer och . Beträffande räntan är situationen densamma. Vad blirresultatet av detta ? Ja, vår konkurrenskraft blir sämre, och våraexportmöjligheter begränsas. Ser vi därtill på den oro det är på densvenska arbetsmarknaden, med lönekrav som vida överstiger det utrymme somfinns, då ter sig framfiden allt annat än så ljus som regeringen vill ge skenav. Regeringen vill gärna jämföra åren sista hälft, en period medlågkonjunktur över hela och en enorm höjning av oljepriset, med åren1983-1985 med en betydande högkonjunktur och starkt sjunkandeoljepriser. Det är två perioder som inte går att jämföra med varandra. Denutveckling som varit beror framför allt påinternationell utveckling. Den kan knappast regeringen ha äran av. Verklighetenär ju att det är den internationella konjunkturutvecklingen och de sjunkandepriserna på oljan som i allra högsta grad medverkat till den förbättring av densvenska ekonomin som har skett. Trots dessa gynnsamma förutsättningar har man inte förmåttatt bemästra den inhemska inflationen. Även om inflationen sjunkit är det, somjag sade, ett faktum att inflationen ligger på en dubbelt så hög nivå somi våra främsta konkurrentländer på exportmarknaden. Det finns därför all anledningatt uppmärksamma den verklighet vi befinner oss i och inte bara skönmåla. 1 gårdagens debatt - den mest olustiga jag lyssnat på -ägnade regeringens företrädare en stor del av sina anföranden åt att förvrängaoppositionspartiernas budgetalternativ. Det var en debatt som sannerligen inteskapar några 8 protokoll 1985/86:72- 73 förutsättningarför samförstånd utan i stället sprider olust och politikerförakt. En förutsättning för en sakdebatt är dels att man läser deframtagna alternativen, dels att man respekterar förslagen sådana som deframlagts. får vi en finansdebatt, varför jag inte skall gå ini en sådan diskussion . Det finns anledning att återkomma vid finansdebatten. Jag skall nu i huvudsak beröra de förslag på skatteområdetsom framlagt i partimotionen. Marginalskatten är som tidigare den dominerandefrågan i skattedebatten. Men marginalskatten har inte samma procentsats föralla. Marginalskatt är den skatt vi får erlägga på den sist intjänade100-kronorssedeln, detta oberoende avom vi tjänar 50 000,100 OOOellerSOO 000kr. Det är därför fel, när man säger sig vilja sänka marginalskatten, attenbart tänka på höginkomsttagarna. För del har det varit och är en fast målsättningatt som en första etapp åstadkomma vad som skatteuppgörelsen mellancenterpartiet, och socialdemokraterna innebar, nämligen att 90 %av inkomsttagarna skulle ha en marginalskatt som inte översteg 50 %.Socialdemokraterna svek denna uppgörelse, och genom deras agerande är vi i daglängre borta från denna målsättning än vad vi var 1985, Jag vill därför ställaen fråga till statsrådet . Å. - han är visserligen intenärvarande men jag förmodar att han lyssnar på debatten: Har socialdemokraternahelt övergivit målsättningen om högst marginalskatt för av inkomsttagarna?Är ni socialdemokrater beredda att låta inflationen skärpa skatteuttaget? Ominte skulle jag rekommendera er att i avsaknad av något eget förslag lyssnanågot på förslag. Vi föreslår dels att brytpunkten, som ligger på 124 800kr., lyfts . genom att man beräknar brytpunkten på 18basenheter i stället för på 16. Dessutom bör indexuppräkning ske med hänsyntill inflationen. Vi skulle då få en brytpunkt på ca 145 1987, ett kravsom också ställts från bl. a. TCO. Dessutom skulle vi enligt statistiskacentralbyråns beräkningar uppnå målet marginalskatt för avinkomsttagarna . Ett betydande problem i skattesystemet är den marginaleffektsom kan uppstå när inkomsten ökar och den inverkan detta kan medföra påbidragssidan. Effekten kan i vissa fall bli förödande. Huvuddelen avinkomstökningen går i skatt och endast ett blygsamt belopp kan bli kvar förinkomsttagaren, även vid relativt låg inkomst. har påtalat detta ochkräver snabba åtgärder för att begränsa marginaleffekten. Jag måste säga att jag blev ganska upprörd underfrågestunden när finansministern ville nonchalera detta problem, som vi ändåinte kan komma ifrån. Det ger en hämmande effekt när det gäller alt öka sininkomst, och det är en orättvisa att även låga inkomstlägen får enmarginaleffekt som är alldeles orimlig. Kommunalskatten är för de allra flesta, ja, för av skattebetalarna, den drygaste delen av inkomstskatten. är den statliga inkomstskatten störst. föreslåratt det kommunala grundavdraget, som är7 , höjs till . Genom en höjning av grundavdraget ges enskattelättnad åt Detär ett enkelt, rättvist system, långt bättre än regeringens invecklade och uradministrativ synpunkt besvärliga avdragsregler, som ju också endast har riktatsig till speciella grupper. En höjning av grundavdraget vid den kommunalabeskattningen ger en rättvis skattelättnad - lika för alla. Jag vill rikta frågan till statsrådet , om hanlyssnar: Är ni intresserade av en sådan åtgärd, som skulle ge alla en vissskattelättnad? En av grundtankarna i skatteuppgörelsen 1981 var att manskulle lägga fast inkomstskattepolitiken framåt. blev det inteså som avsikten var på grund av att socialdemokraterna svek, men jag frågar migom det finns någon möjlighet att uppnå ett flerårsavtal på avtalsområdet om maninte vet hur skatterna kommer att se ut . Vad gör regeringen ? Efter vad jag kan finna gör maningenting. Visserligen står det något i budgetpropositionen om att ett förslagskall läggas fram . Men vad är avsikten? Skall det korrigera effekternaav avtalsuppgörelserna om dessa inte överensstämmer med regeringens ekonomiskapolitik? Vad är det egentligen regeringen har för avsikt att komma med? Om avsikten är att underlätta en uppgörelse på avtalsmarknaden,borde förslaget beträffande skattepolitiken ha funnits påriksdagens bord . Men inget sådant förslag från regeringen finns. Nogförstår jag löntagarnas oro för vad regeringen nu har att komma med och för attregeringen även i fortsättningen kommer att låta inflationen skärpaskatteuttaget. Så är det ju under detta år, och det finns naturligtvis allanledning att känna oro för framtiden när regeringen inte ens villpresentera sina avsikter. En annan fråga som ständigt diskuteras är vad som kangöras för barnfamiljerna. Jag skall inte gå in på denna fråga mer än att erinraom att vi i våra motioner dels kräver att skattereduktionen för barnfamiljer,ensamstående eller familjer där endast en har arbetsinkomst skall höjas frånnuvarande 1 800 till ,, dels föreslår vissa åtgärder för att skapavissa skattelättnader och klarare regler för privata familjedagvårdare. Arvs-och förmögenhetsbeskattningen är föremål förutredning. Finansministern har antytt ett visst intresse för att någotbegränsa de orimliga konsekvenser som reglerna i vissa fall kan medföra. Jaghoppas verkligen att förslag i denna riktning kommer att läggas fram. Men jagvill då understryka vikten av att en sänkning av arvs-, gåvo- och även förmögenhetsskattensker, så att den inte berör bara de allra största förmögenheterna utan ocksåförmögenheter i lägre skikt. Också i skikten under I milj, kr, kan skattenmedföra stora problem. Socialdemokraterna har i regeringsställning vidtagit endel åtgärder pä skattepolitikens område som inneburit att man riktat förmånermot vissa grupper. Motivet har ibland varit förenkling. Men mot småföretagarehar åtgärderna ofta varit motsatsen: krångel, orättvisa och oginhet. Man kanbara nämna uttagsreglerna för B-skattarna, räntetilläggen och förmögenhetsskattenpå arbetande kapital. Varför kan inte regeringen vara med på att t, ex, ta borträntetilläggen? har visat vad det kostar och pengar attha reglerna kvar. Är det inte lika viktigt att förenkla på detta område som förlöntagarna? när detdessutom är nära nog omöjligt att tillämpa reglerna utan att det i mänga falluppstår uppenbar orättvisa, borde man då inte kunna ta bort dessa orimligheteri skattesystemet, vilket också har föreslagit? Räntetilläggenger så litet i inkomst för staten - administrationen tar nära nog helaeffekten. Jag vill säga att jag beträffande den framtidaskattepolitiken anser -som jag redan framfört - att vi skall sänka skatten föralla och ta hänsyn till alla grupper. Det kan inte vara möjligt att i dagslägettänka på skattelättnader endast för dem som har de högsta inkomsterna. Skattendrabbar alla tungt. När det gäller den framtida reformeringen av skattesystemetmåste målsättningen vara att ta hänsyn till alla inkomsttagare och göra det sårättvist som möjligt. Jag anser att en sänkning av kommunalskatten för alla ären viktig sak. Dessutom har jag fortfarande uppfattningen att om man går in påspeciella avdrag i skattesystemet, har det en effekt som är ogynnsam för delägre inkomsttagarna. Kammaren beslöt att förhandlingarna skulle fortsättas kl,19,30. 15 § Anmäldes och bordlades Motionerna Ändring i lagen (1960:729) omupphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (prop. 1985/86:79) 1985/86:288 av Ändring i sjölagen (1891:35 s. 1), m.m. (prop. 1985/86:85) 16 § Meddelande om interpellationer Meddelades att följandeinterpellationer framställts 1985/86:113av () till utbildningsministern om den naturvetenskapligtorienterade gymnasieutbildningen: Det börjar stå alltmera klart atten gedigen humanistisk kunskapsbas är av stor betydelse även för den somsysslar med naturvetenskapligt eller tekniskt inriktad verksamhet. Godaspråkkunskaper och kunskaper som ger delaktighet i vårt nationella ochinternationella kulturarv är av största betydelse såväl för den enskildeslivskvalitet som för hans möjlighet att fungera väl i olika yrkesroller. Tvåsådana "människoorienterande" ämnen vars position upplevs som alltmerhotade är filosofi och psykologi. Filosofin ger ett idéhistoriskt perspektivoch träning i logiska och etiska diskussioner som är av största betydelse inteminst för den som sysslar med naturvetenskapliga och tekniska frågor. Faktum äratt en mycket stor del av vår tids filosofiska och etiskaproblem har en mycket stark anknytning just till naturvetenskap och teknik.Kunskaper i psykologi är av betydelse för förmågan att lösa personligaproblemsituationer och är givetvis särskilt viktiga för personer med olikatyper av arbetsledande uppgifter. Också detta behov är naturligtvis lika stortbland dem som verkar på naturvetenskapliga och tekniska områden som för andra. var filosofi ett obligatoriskt ämnepå alla gymnasielinjer utom den tekniska. I filosofiämnet ingick psykologi somett huvudmoment. ingick filosofi och psykologi som obligatoriskaämnen på flertalet linjer inkl, den naturvetenskapliga, infördes dock enny ordning på den linjen enligt vilken filosofi och psykologi blev valämnen.Resultatet blev att i stort sett alla n-elever lämnar gymnasieskolan utanstudier i ettdera av ämnena filosofi och psykologi, I praktiken är det iallmänhet filosofi som saknas, I den försökstimplan för n-linjen som presenteras iskolöverstyrelsens rapport "n-linjen - en linje i kris?" saknasfilosofi och psykologi helt.