prot · G909154 · 1985-12-31 00:00:00 — Utskottet delar alltsåmotionärens krav, men eftersom vi har fått en försäkran om att problemet är påväg att lösas har vi inte funnit skäl till att göra någottillkännagivande. Vi utgår från att regeringen läser i texten att arbetet skallbedrivas med största skyndsamhet. I justitieutskottet är vi också så till vida eniga medmotionären bakom motion nr 703 om skydd för uppgiftslämnare att vi anser detvara ett allvarligt problem när vittnen t. ex. kan bli föremål för utfrysningeller bli trakasserade och kan behöva skydd. Vi vet att det här inte är någotnytt problem, och det är tyvärr inte heller så lätt att lösa, men vi vet ocksåatt man i i denna fråga gör så gott man kan. Vi har av denanledningen inte funnit skäl att ställa oss bakom motionärens krav så som dethar framställts. Vi har också enhälligt avstyrkt bifall till motioner omberäkning av preskriptionstiden vid häleri och om översyn av straffen förvarusmuggling. Däremot råder det inte enighet i några mer centrala frågorsom rör främst påföljder för brott, och jag skall hastigt beröra de trereservationer som är undertecknade av folkpartisterna i utskottet. Böter, fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn,överlämnande till särskild vård, det är olika typer av samhällets reaktioner påenskilda brott, och därtill kommer att det i diskussionen ofta har förts framförslag också på andra och nyare typer av påföljder. Det finns förmodligen inte någon som vill helt avskaffafängelsestraffet. Tyvärr är det ett nödvändigt ont, som måste tillgripas motvissa brott och vissa lagbrytare. Men vi är också ense om att det är viktigtatt inte behöva döma till fängelse i onödan, om ett brott kan sonas bättre påannat sätt, och vi är ense om att vi måste söka efter alternativ. Frånfolkpartiets sida anser vi att det som vi i vår partimotion om rättssäkerhetenkallar samhällstjänst är värt att pröva. Vi menar med det att den som fälls förett brott och förklaras ansvarig för det skall kunna dömas till att utföra ettarbete, och vi menar att det i första hand bör prövas om det går att finnaarbeten som anvisas av ideella och kyrkliga organisationer. Utskottsmajoritetenhänvisar till att frågan övervägs och att ett förslag är att vänta inom kort.Det är ju bra, men vad betyder det , månader eller år? Detstraffrättsliga påföljdssystemet m. m. Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. Vi anser för vår del att det inte alls vore omöjligt attöverväga en försöksverksamhet innan man binder sig helt, särskilt som det råderlitet delade meningar i frågan. Därmed, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservation nr 7, som är undertecknad av ledamöter från ochcentern. När det gäller frågan om den villkorliga frigivningen ochom den skall ske efter halvtid, efter tre fjärdedels tid eller om vi över huvudtaget skall ha det institutet, vill jag för del främst hänvisatill vad jag sade i den frågan när vi diskuterade anslagentill fängelserna. vill alltså återgå till villkorlig frigivningefter två tredjedelar av tiden, och vi menar att den då skall varaobligatorisk. De närmare skälen framgår av partimotionen och av reservation nr3, som jag alltså yrkar bifall fill. Jag yrkar också bifall till reservation nr 9, där vitillsammans med och begär en lagändring i syfte att utvidgabrottsrubriceringen "grov stöld" så att dit också hänförs allainbrott. Med tanke på den sena timmen skall jag avstå från att lägga ut textenom detta eftersom redan har gjort det. Jag kan i allt hänvisa tilldet han sade i sitt inlägg alldeles . I övrigt,herr talman, yrkar jag bifall till utskottets hemställan. 163GUNILLA (): har våldsbrotten ökat med 24 %.Med våldsbrott menas i detta sammanhang mord, dråp samt grov och annanmisshandel. Till brotten räknas även försök och förberedelser. Åven rånbrotten,som innehåller ett moment av våld eller hot om våld, har ökat. Aldrig tidigarehar så många rån anmälts som . Till detta skall läggas att våldsinslaget i deenskilda brotten blir allt grövre och råare. Utvecklingen av våldsbrottsligheten inger stark oro.Människor har rätt att kräva insatser för att bryta utvecklingen. Vi har allrätt att kräva ett samhälle där människor kan vistas på allmän plats utan attkänna rädsla för överfall eller rån. Samhällets våldsbekämpande arbete är beroende av insatser frånsåväl polis som domstolar och allmänhet. Vi måste med kraft markera attvåldshandlingar inte kan accepteras. Straffen för våldsbrott skall vara såavpassade att de avskräcker. majoritets .nyligenavlämnade förslag i detta sammanhang är oacceptabelt. Vi i kaninte medverka till att samhällets sanktioner mot våldsbrott mildras till dengrad att vissa våldsbrott närmast ursäktas. Misshandel, vare sigden rubriceras som grov eller ej, är ett allvarligt övergrepp mot denmisshandlades personliga integritet. Det är våldsinslaget som sådant, snarareän resultatet av våldet i varje enskilt fall, som skall leda till ett kännbartstrafL Jag vill med det anförda yrka bifall till reservation nr 5till detta betänkande, där och jag närmare utvecklar vår synpå straffen för våldsbrott. När det gäller frihetsstraff finns det inte mycket annatatt välja mellan än fängelse eller skyddstillsyn. Detta är specielltbekymmersamt då det gäller unga lagöverträdare. I många länder finns enstraffpåföljd som inte är så nedbrytandeför den dömde, hans närmaste omgivning och samhället, nämligen samhällstjänst.Samhällstjänst kan vara att den dömde ett visst antal timmar utför samhällsnyttigt arbete på sin fritid. Detta arbete skallutföras oavlönat och i första hand på den dömdes vistelseort. Arbetet kan bestå av uppgifter som tillhandahålls avideella och liknande organisationer. Hit räknas också kyrkligasammanslutningar. Även fackliga organisationer bör kunna ge arbetsuppgifter.Den ordinarie arbetsmarknaden behöver därför inte fråntas någraarbetstillfällen. Enligt uppfattning bör samhällstjänstinföras på försök på några platser i landet. Genom en försöksverksamhet bör vikunna vinna värdefulla erfarenheter om hur samhällstjänsten rent praktisktskall organiseras i vårt land. Detta kan sedan läggas till grund för ettfortsatt genomförande. Jag yrkarhärmed bifall till reservation 7. Fr. o. m. förändrades reglerna förvillkorlig frigivning så att frigivning numera normalt sker efter halvastrafftiden. Vid behandling av propositionen hävdade vi attstrafftidens längd och avtjänad strafftid måste stå i rimlig relation tillvarandra. Vi varnade också för effekterna av de förändrade strafftidernasärskilt för personer som gjort sig skyldiga till grova brott såsomnarkotikabrott. En utvärdering av den s.k. halvtidsfrigivningens effektervisade också på en kraftig ökning av brottsligheten . har föreslagit en återgång tillfrigivning när två tredjedelar av strafftiden avtjänats. Härigenom åstadkoms enbättre överensstämmelse mellan utmätt straff och det som verkligen avtjänas.Från sida menar vi dock att villkorlig frigivning bör skefakultativt, dvs, en prövning i varje enskilt fall på så sätt som skeddetidigare. Detta bör beaktas i det pågående reformarbetet och ligga till grundför det förslag till ändringar i påföljdssystemet som regeringen kan förutseskomma att senare förelägga . Jag villyrka bifall till reservation nr 4. Människor som förlorar ägodelar och tillhörigheter genomlägenhetsinbrott drabbas inte bara av en ekonomisk förlust. Ofta är ägodelarnaoersättliga för den bestulne. Därtill kommer känslan av att privatlivet kränks.Särskilt tydligt framstår det när inbrottet kombineras med skadegörelse. Mot den här bakgrunden vill jag slutligen också yrkabifall till reservation nr 9 i detta utskottsbetänkande. Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. 164LARS-ERIK (): I det betänkande frän justitieutskottet sornkammaren nu debatterar behandlas en rad motioner med yrkanden som berör detstraffrättsliga påföljdssystemets utformning och innehåll. Låt mig först säga att jag är något förvånad över att dettill utskottsbetänkandet fogats hela nio reservationer. Med tanke på att detför närvarande pågår ett omfattande beredningsarbete och reformarbete medutgångspunkt i bl. a. frivårdskommitténs betänkande och det avgivnabetänkandet Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. frånfängelsestraffkommittén, borde utskottet ha kunnat enas om att avvakta detpågående beredningsarbetet. Det brukar ju vara den princip som utskotten följernär det gäller utrednings- och reformarbete. kommer på grundval av deberörda kommittébetänkandena, remissutfallet och regeringsberedningen att inomloppet av få ta ställning till en, efter vad jag förstår, ganskagenomgripande förändring av påföljdssystemet. Jag skulle egentligen kunna stanna vid att yrka avslag påsamtliga reservationer med hänvisning till det pågående reformarbetet, meneftersom diskussionen har tagits upp här i kammaren, skall jag något beröra vadsom har sagts här och i de reservationer som har avgivits med anledning avutskottets betänkande. Innan jag gör det vill jag emellertid nämna några avutgångspunkterna för det reformarbete som pågår. harvisserligen redan sagt det, men jag vill ändå än en gång understryka atthuvuduppgiften för kriminalpolitiken är att motverka brottsligheten. Någotannat vore ju konstigt. Man måste dock vara medveten om att straffsystemet idetta avseende inte är ett särskilt effektivt instrument. För detta talarerfarenheter från både och utlandet. Det flnns inte någon kopplingmellan stränga straff och låg brottsnivå. I själva verket torde sådana faktorersom hög upptäcktsrisk och snabbhet i det rättsliga förfarandet ha störrebetydelse för effekten av brottsbekämpningen. Detta underströk också BjörnKörlof. Jag tror emellertid att man på ganska goda grunder kan slå fast attbrottsutvecklingen huvudsakligen styrs av faktorer som är oberoende avstraffsystemet. En medveten kriminalpolitik måste således vidga perspektivetutanför straffsystemet. Vad som krävs är brottsförebyggande åtgärder ividsträckt bemärkelse, alltså reformer inom familjepolitiken, arbetslivet,fritidsverksamheten och sociala åtgärder för att minska drogmissbruk ochutslagning. Det gäller att pressa tillbaka arbetslösheten och kanske särskiltungdomsarbetslösheten. Men det gäller också att genom mer traditionellabrottsförebyggande åtgärder som tekniskt skydd minska antalet tillfällen därbrott kan begås. Naturligtvis har också den traditionella kriminalpolitiken,den som rör straffsystemet och dess tillämpning, betydelse för efterlevnaden avde straffrättsliga normerna. Det är dock knappast graden av repression som harbetydelse utan snarare kriminaliseringen av ett visst beteende, stor upptäcktsriskoch snabbhet i samhällets reaktion. Ett ökat användande av fängelsestraff är således inte ettverksamt medel när det gäller att minska brottsligheten eller ens motverka enökning av denna. Utgångspunkten för det reformarbete som pågår är också atteftersträva en viss minskning av användandet av fängelsestraffet och finnaalternativa påföljder till frihetsstraffet. Detta gäller inte minst från humanitärsynpunkt. Starka skäl talar för en begränsning av användandet avfängelsestraffet. Det är ganska allmänt erkänt att ingen blir bättre avfrihetsstraff. Frihetsstraffet motverkar sitt syfte också genom att de dömdaofta är sämre ställda - t. ex. i fråga om arbete och bostad och i fråga ommöjligheter att vinna medmänniskors förtroende och erkännande - när de kommerut från anstalten än de var före domen. Dessutom fungerar anstalterna ofta, omjag får uttrycka det så, som skolor i brott. De förstärker och bygger upp enkriminell identitet. , som åberopats i debatten här ochsom avlämnat sitt betänkande, har haft det här synsättet somutgångspunkt för sitt arbete. Det har tagit sig uttryck i förslag tillförändringar i straffskalorna, förändringar som tar sikte på en försiktigsänkning av straffnivån. Arbetet har också inriktats på att anpassa de olikabrottens straffvärde till ett mer modernt synsätt. Så t. ex. harfängelsestraffkommittén ansett att de rena förmögenhetsbrotten, utomskadegörelsebrotten, allmänt sett har ett alltför högt straffvärde medandäremot brott som riktar sig rnot den personliga integriteten, främstvåldsbrotten, har haft ett alltför lågt straffvärde och bör höjas. Den försiktiga sänkningen av den allmänna nivån påstraffen som föreslås av fängelsestraffkommittén tar sig också uttryck i enutvidgning av bötesstraffets användningsområde. föreslår också slopande avhalvtidsfrigivningen och övergång till obligatorisk två tredjedels frigivning.Dessutom framläggs en rad förslag om påföljdsval och straffmätning. Återfalletsbetydelse behandlas också av kommittén. Också en rad andra för detstraffrättsliga påföljdssystemet väsentliga frågor tas upp i kommitténs digrabetänkande. Jag har velat ge den här allmänna bakgrundentill det reformarbete som pågår och som har sin tonvikt främst iregeringskansliet. Kammaren får tillfälle att utförligt återkomma till de härfrågorna både i anslutning till att vi skall behandla förslag med anledning avfrivårdskommitténs betänkande och när vi skall behandla propositionen medanledning av det betänkande som fängelsestraffkommittén avlämnat. Jag går över till att något kommentera de reservationersom har avgivits till utskottets betänkande. I reservation 1 av m.fl. moderater iutskottet sägs att bör ge regeringen till känna vad som anförts ireservationen om att allmänpreventionen skall ges en framträdande roll istraffsystemet. Synen på de olika preventionsteorierna är naturligtvis av storbetydelse för utformningen av ett straffsystem. har fört ett utförligt resonemangom de olika preventionsteorierna. Allniänpreventiva överväganden, säger man,har en grundläggande betydelse för beslut om kriminalisering av en vissgärning. Däremot menar kommittén att när beslut fattats om att ett vissthandlande skall kriminaliseras har de allmänpreventiva resonemangen intesärskilt stor betydelse när det gäller frågan om vilken straffskala som skallknytas till brottet. Brottens straffskalor bör enligt kommittén i ställetbaseras på brottens svårighet eller förkastlighet. har här anlagt ett synsätt när detgäller allmänpreventionen sorn stämmer väl överens med vad som framhållits iden kriminalpolitiska debatt som har förts . Mot bakgrundav att dessa frågor nu är föremål för remissbehandling finns det, menar jag,ingen anledning för att göra något uttalande i den riktning somförespråkas i reservation 1. Frågan om villkorlig frigivning behandlas i trereservationer. Jag konstaterar att de borgerliga partierna har tre helt olikalinjer när det gäller synen på den villkorliga frigivningen. Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. De nuvarande reglerna för villkorlig frigivning, sominnebär villkorlig frigivning efter halva avtjänandetiden för merparten av dedömda, har utsatts för ganska stor kritik i den kriminalpolitiska debatten.Reformen beslutades ju i ganska stor och bred politisk enighet. Men det liggeronekligen en del i den kritik som har framförts. På många håll har denuppfattningen hävdats att åtminstone huvuddelen av de av domstolen avmättastraffen bör verkställas på det sätt som man normalt föreställer sig, nämligeni anstalt. Åven särregleringen, med sin individuella återfallsbedömning, kan pågoda grunder ifrågasättas. Det har varit möjligt för fängelsestraffkommittén, vidöversynen av straffskalorna, att lägga fram ett förslag som innebär en annanform av villkorlig frigivning utan att för den skull straffen skärps.Kommitténs förslag innebär som bekant obligatorisk villkorlig frigivning eftertvå tredjedelar av anstaltstiden. I reservation 2 av i utskottet föreslås attden villkorliga frigivningen i princip slopas. Det är bara i enskilda fall, somen belöning för gott uppförande, som det enligt bör komma i frågaatt tillämpa frigivning. vill i sin reservation att skallgöra ett uttalande i den här riktningen. Jag vill till det säga att jag tyckeratt det är något märkligt att man nu vill föregripa del remissarbete ochberedningsarbete som pågår med anledning av kommitténs betänkande. Med hänvisning till att frågan är under beredning yrkarjag avslag på reservation 2. Jag skulle kunna använda samma motivering för ett yrkandeom avslag på den folkpartistiska reservationen, men jag måste nog ta litet tidi anspråk när det gäller den, för jag tycker att den är ännu märkligare än denmoderata reservationen. Folkpartisterna föreslår nämligen att kammarenomedelbart skall begära en beställning, som innebär en obligatorisk tvåtredjedels frigivning, och det innan kammaren har möjlighet att ta ställningtill fängelsestraffkommitténs betänkande om propositionen med anledning avöversynen. Detta skulle innebära omfattande budgetmässigakonsekvenser, och det skulle framför allt - vilket kanske är allvarligare -leda till en avsevärd straffskärpning i förhållande till nu gällande praxis.Det skulle leda till ett väsentligt ökat behov av anstaltsplatser. De utdömdastrafftiderna skulle i ett enda slag öka . Jag måsteställa två frågor till talesman . Har i sitt budgetalternativ tagit upp medelför byggandet eller ianspråktagandet av det antal anstaltsplatser som blirerforderligt, om förslag i det här avseendet skall genomföras,eller anser kanske att det finns ett utrymme att ökabudgetunderskottet? Den andra frågan är: Anser att vi avkriminalpolitiska skäl behöver skärpa straffen? I så fall tycker jag att marrskall säga det rakt ut i debatten. Jag yrkaravslag på reservation 3. I reservation 4 av de centerpartistiska ledamöterna iutskottet föreslås en tredje variant av villkorlig frigivning. Man menar attdet skall vara ett system för två tredjedels villkorlig frigivning men att denvillkorliga frigivningen Med samma motivering som jag yrkar avslag pä den moderatareservationen yrkar jag avslag på den centerpartistiska. Jag anser att kammarenhar anledning att avvakta det reformarbete och det beredningsarbete som pågår. I reservation 5 av och frågan om straffen för våldsbrott. Reservanterna vill att nuskall ta ställning mot fängelsestraffkommitténs förslag till straffskalor fördessa brott och dä särskilt straffskalan för misshandelsbrott. Det sägs ireservationen att fängelsestraffkommittén föreslagit en sänkning av straffenför misshandel. Detta reagerar reservanterna mot och vill att skalluttala sig mot fängelsestraffkommitténs förslag i dessa delar. För det första vill jag säga att jag, precis som när detgäller de övriga reservationerna, tycker att det är konstigt att man bryter uten sådan här bit ur ett stort komplex och vill att skall görauttalanden, när det nu pågår ett brett översynsarbete och ett brettremissarbete. För det andra vill jag något i sak bemöta det påståendesom görs i reservationen och som kan tolkas som att fängelsestraffkommittén harsett milt på våldsbrottsligheten. Så är långt ifrån fallet. Ett genomgåendedrag i fängelsestraffkommitténs syn på de här frågorna är att man förordar ensänkning av förmögenhetsbrottens straffvärde men en skärpning av straffvärdetnär det gäller våldsbrotten. Grundinställningen har varit att lagstiftaren genomstraffskalan för misshandel skall göra klart att våldshandlingar som riktar sigmot andra människor hör till de brott som samhället synnerligen kraftigt taravstånd ifrån. Det som möjligen har förlett reservanterna till den bedömning dehar gjort är att förslaget från kommittén öppnar möjligheten att döma tilllägst lOOdagsböter närdet gäller normalgraden av misshandel. Men införandet avböter i straffskalan för normalgraden av misshandel innebär inte attfängelsestraffkommittén ser mindre allvarligt på misshandelsbrottet. Ett högtbötesstraff, som det här kan bli fråga om, aren kännbar påföljd. Det hardessutom inte de skadeverkningar som ett fängelsestraff normalt har. Det föreslås också en höjning av högsta antalet dagsböter,en icke oväsentlig sådan höjning. Övergång till höga bötesstraff avses enligt kommittén baraske för en mindre del av misshandelsfallen. Det gäller framför allt sådana fallsom hamnar på nivån fängelse i en månad eller . Iflertalet av dessa fall dömer man till villkorlig dom jämteböter. Någon mer betydande övergång från fängelse till böter för misshandelblir det således inte fråga om enligt kommitténs förslag. Jag yrkaravslag på reservation 5. I reservationerna 6 och 7 behandlas frågor som har attgöra med alternativa påföljder till fängelsestraffet. Det gäller villkorligtfängelse, och det gäller frågan om samhällstjänst. Utskottet har i flerasammanhang uttalat att det är viktigt att finna alternativ till frihetsstraffenoch att en önskvärd minskning av frihetsstraffet bör kunna komma till stånd, omsådana alternativ kan skapas. Utskottsmajoriteten menar att det inte finns någonanledning för att vidta några åtgärder med anledning avmotionsönskemålen. Motivet härtill är, som jag har varit inne på ,att det pågår ett brett Prot, 1985/86:154 Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. 11 protokoll 1985/86:15i3-154 Det straffrättsliga påföljdssystemet m. m. beredningsarbeteav de här frågorna. Kammaren får ju möjlighet att återkomma till dennabehandling, när vi har att ta ställning till en proposition med anledning avfrivårdskommitténs betänkande. Dessa synpunkter gäller också reservation 8, som behandlarfrågan om återfallens betydelse. Åven den frågan har fängelsestraffkommitténbehandlat, och den är nu föremål för remissinstansernas yttrande. Vi fårmöjlighet att återkomma till den frågan när propositionen blir föremål förbehandling i kammaren. Därföryrkar jag också avslag på reservation 8. I reservation 9 föreslås att det, som jag uppfattat det,skall göras en ändring av gärningsbeskrivningen för grov stöld, så att inbrottalltid skall betraktas som grov stöld. Jag vill här erinra om att dendomstolspraxis som utvecklas på området innebär att inbrottsstöld i en beboddlägenhet i princip alltid bedöms som grov stöld. Med dennamotivering yrkar jag avslag på reservation 9. Bortsett från dessa ganska mångareservationer är utskottet, som också nämnde, enigt i de övrigaspörsmålen. Med detta yrkar jag bifall till utskottets hemställan på samtligapunkter och avslag på reservationerna. 165BJÖRN KÖRLOF (m); frågade varför vi har såmånga reservationer, när det pågår ett utredningsarbete och ettremissförfarande och en ganska stadgad princip brukar vara att man då avvaktardetta arbete. Skälet till detta är helt enkelt att i varje fall vi frånmoderaternas sida i fråga om några punkter har tänkt ganska länge och, får manlov aft säga, har vår uppfattning färdig. En sådan uppfattning är att vi anseratt den otroliga dumhet - jag brukar normalt inte ta till så kraftiga uttryckhär i -som regeringen gjorde när den införde de nya reglerna omvillkorlig frigivning alldeles ohyggligt har kompliceratfängelsestraffkommitténs arbete och dessutom försvårat utskottets arbete. Qmman inför halvtidsfrigivning och det - vilket då var fallet - pågåren utredning som skall se över straffskalorna för i stort sett helabrottsbalken och dessutom en stor del av specialstraffrättens brott, är detklart att det blir komplicerat. Är tanken att man skall få ned straffnivån isamhället och inte använda frihetsstraff i såstor utsträckning? Det är möjligtatt vi skall göra så - det kanske t.o.rn. är bra ur allmänpreventiv synpunkt.Det viktiga kanske är att resurserna går till att hitta så många fler sommöjligt av dem som begår brott. Är detta huvudsyftet, kan jag inte begripavarför regeringen ändrade reglerna för villkorlig frigivning. står vi inför den situationen attfängelsestraffkommittén, obegripligt nog, föreslår att vi skall gå tillbakatill frigivning efter två tredjedelar av avtjänat straff. Hur skall allmänhetenuppfatta ett sådant straffsystem och en regering som beter sig så inomstraffsystemets ram att det för ena året skall ske frigivning efter halvastrafftiden, andra året efter två tredjedelars strafftid, och när detta iblandär obligatoriskt och ibland fakultativt? Varför kan man inte hålla sig till denmycket enkla och grundläggande princip som säger att den dom som domstolenutdömer också skall avtjänas? mycketenkel och lättfattlig princip som envar förstår.