prot · G909134 · 1985-12-31 00:00:00 — Unga pojkar som inte är vid sina sinnens fulla bruk skrivs inte in.Detta är en ursäkt som jag inte förstår. Sedan säger att strängare skadeståndsskyldighetför de värnpliktiga skulle uppfattas som orättvis och motverka syftet. Jag troratt är ense med mig om att det inte är meningen att någoninom krigsmakten skall slarva bort, snatta eller stjäla krigsmaktens materielsom anförtrotts honom för handläggning. Vi kan aldrig godkänna att folk görsådant, men vi vet att framför allt unga värnpliktiga tar tillfället i akt att"slarva". Därför bör vi försöka uppfostra dem och säga att samhälletreagerar mot sådant. Det kan aldrig, herr talman, vara orättvist att någon fårbetala tillbaka det som han har "slarvat bort" - det är helt enkeltganska rättvist, enligt gamla regler i , 52 () replik: sade att detta medämbetsansvar, som enligt KU;s yttrande skall leda till en reellstraffskärpning, mäste ha bäring på detta ärende. Om vi i i dagbeslutar att den fast anställda militära personalen skall lyda under och ämbetsan-svarsöversynen leder till att dessabestämmelser ändras, är det uppenbart att det kommer att ha direkt bäring ocksåpå den fast anställda militära personalens straffansvar, I den meningen finnsdet ett klart samband mellan dennapersonalkategori och den övriga civila personalen. Om ämbetsansvarsöversynen leder till en reellstraffskärpning får det alltså bäring på den fast anställda militärapersonalen, som vi nu är på väg att ta bort straffansvaret för, säger att står helt ensammai sitt avståndstagande från propositionen, inte bara pä denna punkt utan ocksåpå en del andra punkter, men det är inte alls riktigt, har säkert, liksom jag, berett dettaärende mycket noggrant. Han har säkert, liksom jag, med noggrannhet ocheftertanke läst alla remissvar på militäransvarskommitténs betänkande. Han harsäkert också, liksom jag, konstaterat att det bland flera remissinstanser fannsen betydande tveksamhet när det gällde den genomgripande reformeringen, om detskulle tas ett mycket stort grepp nu eller om det militära straff- ochdisciplinansvaret skulle reformeras successivt. Mänga talade för successivareformer i stället för ett stort grepp. Det fanns också invändningar på en heldel av de punkter som jag har tagit upp, bl. a. mot att det kommer att rådaskilda ansvarssystem i fred och krig för olika delar av personalen. Även motatt den fast anställda personalen och det värnpliktiga befälet kommer att lydaunder formellt olika disciplinära ordningar restes det invändningar, liksom motkrigsrättsorganisationens avskaffande. Helt isolerade står vi verkligen inte,, utan vi var många som delade de här uppfattningarna. vidgick att det, som han sade, finns enformell skillnad. Men det är inte enbart en formell skillnad mellan den fastanställda personalen och värnpliktigt befäl i ett krigsförband. De har exaktsamma tjänst under exakt samma ansvarsförhållanden och lydnadsförhållanden, ochdet förväntas att de skall göra exakt samma sak. Om båda begär exakt samma felkommer deras förseelser att beivras enligt olika system. Jag tror inte att detär bra för förbanden att det förhåller sig på det viset. Disciplinförseelser av krigsmän, m. m. 53ELVING () replik: När det gäller möjligheterna att begränsa dematerielförluster vi har talat om håller med om att det ärett allvarligt problem, men han vill inte göra någonting för att åtgärda detproblemet, hänvisar till viss verksamhet som man harbedrivit inom försvaret för att försöka bringa ned materielförlusterna; tätarematerielkontroller, försäljning av materiel till de värnpliktiga osv. Men, HansGöran , den verksamheten har inte visat sig ha någon effekt när detgäller förlusterna. Det finns inget som tyder på att materielförlusterna är påväg att minska, utan tvärtom fortsätter de att öka. De åtgärder som alltså HansGöran hänvisar till har visat sig utan effekt på det här området. Jagskulle vilja fråga vad han och socialdemokraterna vill göraför att komma till rätta med det problem som han håller med om är allvarligt.Vad är det för åtgärder man är beredd att vidta för att bringa nedmaterielförlusterna från de oacceptabla drygt 10 milj, kr, som de uppgårtill ? Jag vill också konstatera att militäransvarskommittén varenig om att det behövdes en skärpning, vilket även fick ett positivt bemötandebland Disciplinförseelser av krigsmän, m. m. Vi har för vår del i reservationenmjukat upp militäransvarskommitténs förslag litet grand genom att säga att detskall vara oaktsamhet som inte är ringa som skall leda tillersättningsskyldighet. Det är alltså en uppmjukning jämfört med detursprungliga kommittéförslaget. Men jag upprepar min fråga: Vad vill socialdemokraternagöra för att komma till rätta med detta problem? Anf.-54 HANS () replik: Redan i mitt förra inlägg sade jag vilkaåtgärder jag anser bör komma i fråga. Det är att man ytterligare inskärperbetydelsen av att följa de anvisningar som är utfärdade. De har verkat underförhållandevis . Det är att man måste fortsätta och kanske intensifierade kontroller som har förekommit. Men det är också, som jag sade i mitt inlägg,att tillgodogöra sig och använda den ,nya lagstiftning som kommer att träda ikraft och som innebär att man i större utsträckning än hitintills kan tillgripadisciplinåtgärder i syfte att motverka materielförluster. Detta är vi ense medförsvarsutskottet om. Däremot är vi alltså inte villiga att gå med på att devärnpliktiga skall särbehandlas. Den enkla anledningen till det är, som jagredgjorde för i mitt tidigare inlägg, att det skulle leda till orättvisor. Detskulle framstå som orättvist på ett sätt som motverkar syftet. Visst är det pådet sättet, , att de värnpliktiga är skyldiga att motta en delmateriel som de inte själva har att bestämma över. Vi gör alltså gällande attde skadeståndsregler som i övrigt gäller också skall gälla för de värnpliktiga.De skall användas så att man liksom för övriga kan motverka de i och för sigbeklagliga förlusterna av materiel som görs. Till vill jag säga att när jag sade attmoderaterna står isolerade menade jag att de står isolerade politiskt och här ikammaren. Det är inte någon annan som yrkar avslag pä propositionen utan det ärmoderaterna ensamma om. De gär mycket långt och kastar närmast ut barnet medbadvattnet, men har ändå yttrat sig så att vissa avställningstagandena har mer demonstrativ prägel, 55 () replik; De har verkligen inte demonstrativ prägelutan de utgår från att socialdemokraternas liksom de övriga partiernasståndpunktstaganden föregåtts av en hel del eftertanke om hur detta kan kommaatt verka i praktiken och hur det kommer att fungera ute på de militäraförbanden, såväl i fred som i krig. Det var en sak i min förra replik som jag - pä grund avatt herr talmannens klubba föll - vill återkomma till. Det var Hans GöranFrancks kritik mot för att vi inte vill medverka till att avskaffakrigsrättsorganisationen. Vi kan väl tänka oss att göra det, men det är underförutsättning att de civila domstolarna kan ställa upp med den flexibilitet,snabbhet och rörlighet som behövs för att man mycket snabbt skall kunna döma idessa mål, exakt som sade, på platsen. De skall alltså mycketnära kunna följa krigsförbanden. Det förutsätts inte i den diskussion som finnsi propositionen på denna punkt utan det förutsätts att om en krigsman begär den typenav brott att det skall handläggas vid civil domstol, måste den civilapolisorganisationen engageras i en förundersökning pä platsen, och målet skallhandläggas i civil domstol på den plats där den vanliga civila domstolenverkar. Den värnpliktige eller den fast anställde som begått brottet eller ärmisstänkt för brottet måste föras långt från fronten eller från förbandet osv.Det tror vi är en orealistisk ordning. Det kommer inte att fungera. Om har kritik mot den nuvarandekrigsrättsorganisationen för inkvisitorisk metodik i sitt dömande, så är detnågonting som man i så fall får ta till sig, och då kan man föra en diskussionom hur man skall förbättra rättssäkerheten i krigsrättsorganisationen. Men detväsentliga är att vi alltjämt kan ha en organisation som mycket snabbt kan dömamed bevarad rättssäkerhet, som flexibelt och rörligt kan följa krigsförbanden ideras verksamhet. Då tror jag vi kan närma oss varandra i våra ståndpunkter.Men som förslaget nu ligger är det ett rakt avskaffande av krigsrättsorganisationenutan att man tillför det civila domstolsväsendet några särskilda resurser föratt kunna ta hand om just den typ av brottmål som kan dyka upp under dessa förhållanden.Det ser vi som synnerligen olyckligt. Disciplinförseelser av krigsmän, m. m. 56 () replik: har upprepat att denvärnpliktige inte har någon möjlighet att själv avgöra vilken utrustning hanskall ta emot. Det är naturligtvis så att han inte bestämmer vilket gevär hanskall bära eller vilken typ av pjäxor eller uniform han skall ha, om det är detHans Göran menar. Men det väsentliga är ju, herr talman, att han vet vadhan har fått ta emot, och det vet han faktiskt. Han vet att med denlydnadsplikt som finns mäste han bära ett gevär eller vårda någonfing, och detär väl inget skäl för att han utan vidare skall ha rätt att försnilla det,slarva bort eller förstöra det. Det stämmer inte alls med det militära livet. Fär jag bara, herr talman, ocksåpåpeka vad som står i reservationens lagförslag om den värnpliktiges skyldighetatt vårda och ha ansvar för materiel. Han är skyldig att ersätta förlust ellerannan skada som han uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa vållar.Det är faktiskt också ganska stränga rekvisit. Det måste bevisas att han harslarvat med vilje eller varit mycket oaktsam. Jag tycker inte att det är mer änrimligt att man i så fall kräver honom pä ersättning. 57ELVING () replik; Lät mig först säga att jag inte tror att dennya lagen, som vi nu behandlar, kommer att vara särskilt effektiv när detgäller att få ned materielförlusterna inom försvarsverksamheten. Dedisciplinåtgärder som där föreslås - utegängsförbud eller löneavdrag - tror jaginte är särskilt väl lämpade att lösa det problemet. De åtgärder man redan haftmöjlighet att vidta för att komma till rätta med det här problemet - dvs., somHans Göran sade, att inskärpa betydelsen av att vårda den materiel manhar fått, att intensifiera materielkontrollen, osv. - har redan visat sigverkningslösa. Jag är övertygad om att följer vi linje härkommer vi även i fortsättningen att få mycket stora materielförluster inomförsvarsverksamheten, och det beklagar jag. Disciplinförseelser a v krigsmän, m. m. 58HANS () replik: Från majoritetens sida vidgår vi att detfinns vissa olägenheter med denna förändring av systemet när det gäller attsnabbt komma till rätta med effektiviteten i militära rättegångsärenden ochmål. Men det måste här göras en avvägning; man mäste avgöra vad det är mananser vara mest väsentligt. Om man vill tillgodose de intressen som jagtidigare noggrant har redogjort för och som bidrar till att stärkarättssäkerheten och en självständig organisation måste man göra det valet. Föratt åstadkomma en snabbare handläggning mäste man välja andra metoder än attbibehålla en föråldrad organisationsform. Sedan är det väl bara att säga att det finns metoder fören domstol att även ta del av vad som sker på platsen. Det går enligtbestämmelserna att göra syn på platsen. Det är en detalj, men det kan ändånämnas att någon metod ger också andra rättegängsbestämmelser. När det gäller skadeståndsfrågan är det en helt oriktigväg att gä att särbehandla de värnpliktiga, dvs, att för dem haskadeståndsbestämmelser som är mycket strängare än för andra. Om ett sådantsystem skulle genomföras kommer det att leda till en kraftig opposition blandde värnpliktiga. De kommer inte att kunna godta en sådan särbehandling, för attinte säga diskriminering. På den punkten tror jag att de borgerligareservanterna har gått för långt. Deras förslag motverkar de syften de har. Vimåste använda oss av andra metoder för att komma till rätta med de härmaterielförlusterna än att införa särbestämmelser i skadeståndshänseende för devärnpliktiga. ' Talmannen anmälde att , ochBjörn Körlof anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytteriigare repliker, 59 (): Vad händer om man är slarvig, vårdslös, vidhanterandet av en sak som tillhör annan? Man kan ha fått saken sig anförtroddgenom lån eller hyra eller på annat sätt. Jag tänker här pä de rättsliga konsekvenserna.Svaret är, eller bör vara, självklart: Man är skyldig att göra rätt för siggenom att utge gottgörelse till sakens ägare. Denna rättsnorm är djupt rotad ivårt rättsmedvetande. I 1734 ärs lag stadgas sålunda att man bör vårda förtrottgods som sitt eget. "Missfares eller förkommer det av hans vangömmo, ellervållande; gälde fullt åter. Sker det av våda, vare saklös." Denna omsorgsplikt gällde - såvitt jag vet - utan undantagfram till då skadeståndslagen trädde i kraft. Genom dennainfördes ett undantag för arbetstagare. Sådan person är enligt vad som följerav 4 kap, 1 § samma lag ansvarig för skada å arbetsgivarens egendom endast iden mån synnerliga skäl föreligger. Och synnerliga skäl kan förekomma endastundantagsvis; annars förlorar skälen karaktären av att vara synnerliga. Jämlikt 6 kap. 4 § skadeståndslagen är värnpliktig attjämställa med arbetstagare, såvitt här är i fråga. I min motion vänder jag mig emot denna jämställdhetsregel,som i själva verket innebär att en värnpliktig praktiskt taget saknar allträttsligt ansvar för En sädan tingens ordning är enligt min mening demoraliserande. Att jag kommit att intressera mig för denna fråga beror päatt jag tog del av en i fidningen införduppmaning av följande innehåll; "Ta det som en princip att aldrig betala.Uppmana även dina kamrater att inte göra det," Uppmaningen, som hänvisadetill skadeståndslagen', upprörde mig självfallet. Den var ju helt enkeltotillständig. motionerade jag om ändring. Motionen, sombifölls av , ledde fram till att den dä sittandemilitäransvarskommittén i sitt betänkande SOU 1983:2 föreslog att det normalaskadeståndsansvaret skulle återinföras för värnpliktig beträffande materiel somutlämnats till honom för personligt bruk. Omsorgsplikten begränsades sålundatill egendom som avses för personligt bruk. Försvarets civilförvaltning har inför lagutskottetuppskattat förlustvärdet för sådan egendom under /84 till ca 10milj. kr., varav drygt 7 milj, kr. belöpte sig på armén. Och förlusternadrabbade sådan egendom som vindrockar, skjortor, sovsäckar, bajonetter och kikare. I propositionen, s. 87, förklarar departementschefen atthan inte kan bortse från att de relativt liberala ersättningsregler som gällerbl. a. för de värnpliktiga lett till att materielförlusterna åtminstone i vissutsträckning blivit onödigt stora, Materielkostnaderna skulle alltså,fortsätter departementschefen, kunna nedbringas genom en skärpning avlagstiftningen om skadeståndsansvaret i enlighet med kommitténs förslag. Efter att ha gjort detta förnuftiga, närmast självklara,uttalande - som ju klart pekar på instämmande i min motion - företardepartementschefen emellertid en verklig saltomortal. Han fortsätter nämligensä här: "Jag för min del har den uppfattningen att den absolut övervägandedelen av våra värnpliktiga - som ju för övrigt utgörs av majoriteten av landetsvuxna manliga befolkning - känner ett ansvar för försvarsmaktens materiel. Omdenna ansvarskänsla ges stöd i form av t. ex. klara anvisningar för materielenshandhavande och täta materielkontroller, är jag övertygad om att resultatetblir lika bra som efter ett utvidgat skadeståndsansvar." I enlighet med det sist anförda avvisar departementschefentanken pä ett utvidgat ansvar eller, annorlunda uttryckt, på ett återinförandeav sedvanligt omsorgsansvar. Den uttalade förhoppningen, att resultatet blir detsammamed eller utan skadeståndsansvar, saknar med förlov sagt all förankring i denbistra verkligheten. Varför skulle vi för övrigt just under vär värnpliktstidbete oss på ett annorlunda sätt än det som föranlett införandet i vår lagbok avden allmänna omsorgsplikten? Jag har tyckt att det funnits särskild anledningatt peka på socialdemokraternas hållning i denna fråga. Den allmänna brottsutvecklingenär starkt oroande. Hänsynen till och respekten för annans egendom blir allt mindre.Vore det inte då åtminstone av pedagogiska skäl lämpligt att lära våra ungdomaratt man skall vara aktsam och rädd om annans egendom? I övrigt vill jag gärnahänvisa till vad och har anfört i detta ämne.Den av socialdemokraterna intagna ståndpunkten är dess värre demoraliserande. Avslutningsvisär jag, herr talman, tillfredsställd över att justitieutskottet - Disciplinförseelser av krigsmän, m. m. påtillrådan av lagutskottet - biträtt min motion i ett annat avseende, nämligendäri att ersättningsmälen även fortsättningsvis skall handläggas på samma sättsom gäller . Jag ber att få yrka bifall till reservationerna 2 och 3. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslutet redovisas efter debatten om finansutskottetsbetänkande 20,) Kammaren övergår nu till att debattera justitieutskottetsbetänkande 29 om anslag till statsrådsberedningen m, m, I fråga om dettabetänkande hålls gemensam överläggning för samtliga punkter. 61 (); Lagstiftningsarbetet i vårt land bedrivs medhög takt, Lagar ändras, nya lagar kommer till, och ideliga ändringar avtillämpningsbestämmelser äger rum osv. Det är inte lätt vare sig för enskildamänniskor, för dem som arbetar i företag och i denna position har att försökaförstå och tillämpa lagstiftningen, eller för tjänstemän i förvaltning atthänga med i dessa förändringar och känna sig säkra pä vad som vid varjetidpunkt gäller. Det är i allra högsta grad en rättssäkerhetsfråga. Det finns ett behov av, tycker jag, att allmänt sett lugnaned lagstiftningstakten till förmån för mer genomarbetade lagförslag medbredare och djupare förankring i samhället än vad som varit fallet med t. ex.den socialdemokratiska regeringens proposition för att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten. Det finns, herr talman, naturligtvis också ett behov avinformation och upplysning, och i många fall också av en ordentlig utbildningnär det gäller nya lagstiftningsprodukter. Det senare gäller naturligtvis i höggrad dem som är satta att tillämpa lagstiftningen. Deras tillämpning får jumånga gånger direkta effekter på enskilda människor. Har lagen tillämpats felkan det ta för den enskilde att få rättelse. Det kangälla ideella skador men naturligtvis även ekonomiska skador, som på detta sättkan drabba enskilda människor. I det betänkande som vi nu behandlar och som gäller anslagtill statsrådsberedningen yrkar den socialdemokrafiska utskottsmajoriteten attregeringen bör verka för att informationsåtgärder i ökad utsträckning vidtasvad gäller särskilt lagstiftning och andra insatser från det allmännas sida motekonomisk brottslighet. I den socialdemokratiska skrivningen aktualiseras ävenkraftfullt möjligheterna att låta insatserna på området med ekonomiskt stödkomma till stånd genom enskilda organ. Här nämns särskilt de fackligaorganisationerna och branschsammanslutningar. Vi borgerliga har reserverat oss mot detta. Vi motsätteross självfallet inte tanken att det i olika sammanhang finns behov avinformationsinsatser vid ny eller förändrad lagstiftning. Ett sådant behov ärmänga gånger framträdan- Mengrundläggande för sådana insatser måste självfallet vara en bedömning av bådehur många människor som berörs av lagsfiftningen och följaktligen också vilketbehov av information som finns - hur stort behovet av särskild information är,om lagstiftningen är tekniskt komplicerad eller om den på annat sätt ärkrånglig, vare sig det gäller enskilda människor eller företag, och vilka ellervilka myndigheter som närmast bör svara för informationen. När det gällerinformation om lagstiftningens innehåll och grunderna för lagstiftningen måstedet grundläggande ansvaret ytterst ligga på staten. Om en enskild organisationeller branschsammanslutning tar på sig ansvaret för att informera omlagstiftningen får de naturligtvis gärna göra det, men de bör då ocksånaturligtvis stå ansvariga för en eventuellt felaktig information. Men att medstatliga medel särskilt stödja information om lagstiftning och ekonomiskbrottslighet genom de fackliga organisationerna eller branschsammanslutningarnaär någonting mycket tvivelaktigt, I varje fall bör inte enbart lagstiftning omekonomisk brottslighet pekas ut. Innan vi har fått klart för oss hur en sådaninformationsverksamhet skall läggas upp, vilka ansvarsförhållanden som skallgälla och inte minst vilka ekonomiska resurser som skall tas i anspråk förinformationsverksamheten, går det, enligt vår åsikt, inte att godta det förslagsom socialdemokraterna har lagt fram. Herr talman, med det sagda yrkar jagbifall till den gemensamma borgerliga reservationen. 62 (): En enskild socialdemokratisk motion har idetta betänkande föranlett utskottsmajoriteten till ett ställningstagande somär något förvånande. Socialdemokraterna har med anledning av en motion frånLennart m, fl, föreslagit ett tillkännagivande till regeringen. Vadär det då som har lett till detta något annorlunda förslag till hemställan? Jo,det gäller krav på statliga pengar till fackliga organisationer, varvidpengarna skall användas till information om den ekonomiska brottsligheten.Såvitt jag kan förstå måste detta betyda att utskottets socialdemokratiskaledamöter underkänner regeringens kompetens att sköta dessainformationsinsatser. Detta är värt att notera. Från sida anser vi att statligainformationspengar av det slag det nu gäller inte bör kanaliseras till fackligaorgan. Med det anförda yrkar jag bifalltill reservationen i justitieutskottets betänkande nr 29. 63HANS i (s): Det utskottsbetänkande som vi nu behandlarinnehåller fyra punkter. På tre punkter har vi varit överens i utskottet. Denfjärde punkten gäller en motion frän m. fl. angåendeinformationsinsatser och utbildning för att bättre belysa och förebygga denekonomiska brottsligheten. Motionärerna menar att sådana informationsinsatserbör genomföras inte bara av stat och kommun utan i ökande utsträckning avorganisationer, exempelvis fackliga organisationer och branschorganisationer.Vidare föreslår motionärerna att regeringen skall anslå ekonomiska medel föratt kunna ge bidrag till organisationer som ansöker om sädana för att kunnagenomföra informationsinsatser mot ekobrottslighet. Majoriteten i utskottet anser i likhet med motionärernaatt informationsutbudet när det gäller ekonomisk brottslighet måste breddas.Denna typ av brott är oftast knuten till någon form av näringsverksamhet, ochde organisationer som motionärerna nämner är väl insatta i inom vilka områdenoch hur denna brottslighet genomförs. De kan alltså göra en icke oväsentliginsats för att informera om brott och förebygga brott. Även om ekobrotten oftast riktas mot samhället drabbasanställda och företagare på olika sätt, eftersom den oseriösa näringsidkareninte fullgör sina skyldigheter och åligganden. Listan kan göras läng påplundrade företag, planerade konkurser m, m,, där anställda förutom att demister sina arbeten hamnar i besvärliga sociala situationer, varvid staten medsin lönegarantifond måste gå in och klara av problemen. Många småföretagare klagar över den snedvridnakonkurrenssituation som uppstår när vissa näringsidkare ställer sig utanförallt ansvar och inte gör rätt för sig mot samhälle, anställda eller borgenärer.Från konsumentsynpunkt är det också viktigt med en breddad information omekobrotten och det kvittolösa samhället. Mänga konsumenter har bittert fåtterfara att ett till synes lågt anbud i slutändan ställt sig dyrt: dåligtutförda arbeten, påslag pä räkningen, ansvar som konsumenten inte räknat med o.d. Inte minst när det gäller att skriva avtal måsteinformationen nå ut bättre till allmänheten. Alla minns snickaren i Göteborgoch den situation han kom i därför att han bedömdes ha arbetsgivaransvar förden som utfört arbete åt honom. Om inte regeringen trätt emellan i det fallethade den här personen varit på obestånd.