prot · G909150 · 1985-12-31 00:00:00 — Motionärerna vet över huvud tagetingenting om vilka orter det är fråga om ens närde skriveren motion. Det tyderpä ett mycket nymornat intresse för problemen i Bergslagen. 57KARL-ERIK (vpk) replik: Prot. Regionalpolitiken, m. m. Jag är optimist, menom det är bara jag och som är optimister räckerdet inte för att rädda och kommuner. om att det skall komma ett nytt Bergslagspaket, och eftersom han har merakontakter kanske hän här kan tala om när det kommer. När kan jag komma hem tillBergslagen och tala om för dessa människor att de inte behöver vara oroliga,att det skall tillföras ny industri och att arbetslösheten inte kommer attförvärras i dessa kommuner? Det skulle vara intressant att få veta när dettapaket kommer, därför att det är mycket positivt, en helt ny anda och någontingalldeles extremt. 58GUDRUN () replik: säger attsocialdemokraterna ställde frågor under de borgerliga regeringarnas tid. Javisst, det gjorde de säkert. Men varför upphörde deras intresse helt plötsligt1982? är det 1986, och Bergslagspaketet har kommit - varför hände ingentingunder de fyra åren däremellan? Tappade socialdemokraterna totalt intresset?Bergslagen har ju haft lika stora problem . Betydde inte insatsernavid Frövifors och Kilstaverken någonting? Betydde de inte mera för bygden änsocialdemokraternas frågor här i kammaren? 59 () replik: De investeringar som gjordes i Frövifors ochKilsta hade en positiv och värdefull betydelse, men de löste inte några somhelst problem för de övriga bruksorterna eller för Bergslagen.Socialdemokraterna försökte få fram ett samlat, samhälleligt program under deborgerliga åren, men ingen var intresserad av att påbörja ett sådant arbete. Det var först efter regeringsskiftet somindustridepartementet och industriverket påbörjade ett programarbete som leddetill den första Bergslagspropositionen 1984 och den andra 1986. Vi räknarsåledes med en fortsättning på ett långsiktigt, tålamodsprövande arbete, somskall medverka till en annan näringslivsstruktur, ett nytt näringsliv iBergslagen, och återigen skapa livaktiga bygder. Låt mig som ett exempel beträffande de frågor somKarl-Erik ställer säga att just i kornmun, sorn Karl-ErikPersson själv kommer ifrån, visar det sig att av de ca 15 företag med mer äntio anställda sorn där finns har 8 tillkommit . Detvisar således att ett aktivt arbete från länsstyrelse, utvecklingsfond ochkommunens egen industriorganisation leder till att man sakta men siikert kanräkna med en förnyelse av näringslivet. Pä det sättet skall vi fortsätta attockså få ett nytt och aktivt näringsliv i hela Bergslagen. Tredje vice talmannen anmälde attGudrun och anhållit att till protokollet få antecknatatt de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 6 protokoll 1985/86:150 Prot.1985/86:150 Anf. 60 (): 23 maj1986 Herr talman! I betänkandetbehandlas tre motioner från som Regionalpolitiken m. m. beröråtgärder för en levande skärgård. Motionerna tar i första hand upp den bristandesamordningen i den politik sorn berör skärgården. I motionerna presenterasvidare åtgärder för hur en bättre samordning skulle kunna komma till stånd ochåtgärder för en positivare utveckling av våra skärgårdsområden. I en avmotionerna kräver vi också att ett samlat handlingsprogram för en levandeskärgård skall sättas upp. Alla säger sig vara ense om att slå vakt om en levandeskärgård. Men i praktisk handling får åtgärder som vidtas inte avsedd effekt.Genom den bristande samordning mellan myndigheter som råder är detsnarare så att åtgärderna får motsatt effekt. Det som sker innebär ipraktiken att skärgården håller på att avrustas. Länsstyrelserna beviljar pengar för glesbygdssatsningar.De centrala myndigheterna lägger ned sina verksamheter i skärgårdsområdet.Utvecklingen, som den ter sig i våra skärgårdsområden, är ett klart utslag avbristande samordning och avsaknad av en sammanhållen skärgårdspolitik. Dettahar vi påtalat i motion A485 och krävt att regeringen vidtar åtgärder för attfå en bättre samordning till stånd. Vi har pekat på som exempel. Där finns en särskildskär'gårdsde-legation inrättad i anslutning till handels- ochindustrirninisteriets kansli. Vidare har man där en särskild lag om främjandeav skärgårdens utveckling. . Utskottsmajoriteten, som skriver välvilligt omvikten av att bevara en levande skärgård, är emellertid avvisande till ensamordning. Man hänvisar till länsstyrelsernas roll och glesbygdsdelegationensarbete. Men det löser inte problemen. Det har vi sett sedan lång tid tillbaka.Länsstyrelsen har inte de resurser som krävs för att klara den uppgiften. Dethar vi färska exempel på från län och, som jag i såväl fråge-sominterpellationsdebatter här i kammaren har påvisat, i samband med denavbemanning av Idö lotsplats som skett. Ett centralt samordnande organ måstetill för att vi skall kunna nä en samlad skärgårdspolitik. I reservation nr 56 av utskottets centerpartistiska ochmoderata ledamöter följs motionens krav på en samlad skärgårdspolitik upp. Darkrävs ett samlat organ med uppgift att förhindra att de positiva satsningarsorn många länsstyrelser gör inom detta område omintetgörs av andrasamhälleliga beslut. I reservationen pekas pä att glesbygdsdelegationen börkunna vara det organ sorn åtar sig dessa uppgifter..Jag ber, herr talman, attfå yrka bifall till reservation nr 56. Jag går så över till att behandla regionalpolitiskaproblem i sydöstra och dä i synnerhet i län. 1 betänkandet finns fem motioner av ochmig som berör utvecklingen i län. Det år naturligtvis en from förhoppning att tänka sig att fä dessa motioner bifallna av utskottsmajoriteten. Men jag tycker mig ändå se en positiv förändring i synen pä län och sydöstra . Det tycks nu stå klart för regering och riksdag att området brottas med svåra regionalpolitiska balansproblern. Det är något som man tidigare inte velat 70 erkänna. Men åtgärderna saknas . är län detlän sorn har det minsta antalet statliga arbetstillfällen av alla län. Allabeslut om statliga lokaliseringar som fattats av riksdag och regering desenaste åren har gått län förbi. tilldelas län förregionalpolitiska insatser.länsänslag, sorn ligger klart under vadlänsstyrelsen välmotiverat har begärt. I län är utflyttningen av främst ungdomar ettgrundläggande problem. Jag skulle vilja säga att län förblöder.Utflyttningen bara ökar. Befolkningsminskningen i län med 462 personerförsta kvartalet i är är den största i landet. Det är viktigt attregionalpolitiska åtgärder vidtas snart. Förslag till sådana åtgärder att taställning till har inte saknats för utskottet och . Låt mig peka pånågra saker som vi tar upp i våra motioner. /85 betalade länsarbetsnämnden i länut 9,2 milj. kr. i flyttningsersättning till dem som flyttade ut ur länet. Istället för att med AMS-medel stimulera ungdomarna att flytta från länet bordedessa 9,2 milj. kr. ha kunnat användas till att behålla ungdomen kvar i länetoch bereda den varaktig sysselsättning där. Kommun eller delar av kommun som tillfälligt förklaratssorn stödområde har visat framgång med att öka etableringen av sysselsättning.En flexiblare användning av stödområdesbegreppet vore ett annat sätt att hjälpade mest utsatta områdena i länet. Vi har vidare föreslagit att borde besluta atttillåta kommunerna i länet att av t. ex. fä uppföraindustrilokaler med samma lånevillkor som gäller för byggande avflerfamiljshus. Det innebär lån till en räntefot av . Staten borde användapengarna lika mycket till att behålla människor kvar i glesbygden sorn till attdriva dem till storstäderna med hjälp av bostadssubventioner. En flexiblare användning äv stödområdesbegreppet vore ettannat sätt att hjälpa de mest utsatta områdena i länet. Vi föreslår att detindustripolitiska stödet i sin helhet i större utsträckning bör prioriteras förKalmar län. Företagens investeringsfonder bör också tillåtas arbeta mera fritti län. Vi pekar pä nödvändigheten av att ett handlingsprogram i syfteatt stärka jordbruks-, service- och srnåföretagsamhet på landsbygden tas framför att hindra en fortsatt avfolkning. Med hänsyn till kammarens hårt ansträngda tidhar jag valt att begränsa mitt anförande och tänker inte utnyttja mer av minanmälda talartid. Lät mig avslutningsvis bara säga att uttalanden omförståelsen för att problemen i sydöstra måste uppmärksammas avstatsmakterna och de centrala myndigheterna inte är tillräckligt. Det måsteockså till åtgärder och en politik som går de svaga regionerna till mötes. Deförslag vi framfört i våra motioner har till största delen fått stöd icenterreservationerna 18, 56 och 61. Jag ber, herr talman, att få yrka bifalltill dessa motioner. Regionalpolitiken, m. m. 61A.XEL (): Befolkningsutvecklingen är en viktigindikator på arbetsmarknadsproblemen i ett län. ökade befolkningen i vårt land , medan länundersamma tid Regionalpolitiken, m. m. minskadesin befolkning med - en av de högsta minussiffrorna i landet. Bakom de negativa befolkningssiffrorna ligger djupgåendesysselsättningsproblem i . Dock bör noteras attarbetsmarknadssituationen nu är bättre än 1984, i vårt län liksom i helariket. Men länets relativa situation har inte förbättrats. har,tillsammans med , och , fortfarande landets högstaarbetslöshet. I vår motion I985/86:A479, väckt under denallmänna motionstiden, tar vi socialdemokrater från upp ettantal områden, där vi anser att staten kan medverka till en bättre regionalutveckling i vårt län. Låt mig här för tids vinnande beröra bara några avförslagen. För det första: Våra basindustrier kommer- det är viövertygade om - även att ha en avgörande betydelse för utvecklingeni länet. Därför är en politik som främjar utvecklingen inom järn- ochstålindustrin samt inom pappers- och massaindustrin grundläggande. Ävenstrukturfrågorna och ägarförhållandena i basnäringarna måste ägnas stortintresse. För det andra: Småindustrins utveckling måste stimuleras.Utvecklingsfondens möjligheter att förse småindustrin med riskkapital börförstärkas, och enligt vår mening bör också fä vidgade ekonomiskaramar för lokaliseringsstöd, glesbygdsstöd och projektverksamhet. Inte minstviktigt är det att länet får disponera de regionalpolitiska medlen i så friaformer som möjligt. För det tredje: Som , också han frånGävleborgs län, sade tidigare i debatten spelar de utbildningsresurser somfinns att tillgå en mycket stor roll när det gäller möjligheterna för ett länatt utvecklas positivt. Här ligger vårt län verkligt illa till. haren lägre andel både gymnasie-och högskoleutbildade än riksgenomsnittet, medanvi ligger i topp når det gäller andelen lågutbildade. Enligt vår mening bör därför utbildningsfrågorna arbetasin i det regionala stödprogrammet och vårt län prioriteras i utbildningsfrågor.Som vi ser det gäller detta såväl högskolan i sompåbyggnadsutbildningar vid gymnasieskolans yrkeskurser. Utskottet har under sin behandling visat vårmotion stor välvilja. Inte pä någon punkt har man avvisat våra förslag sornorealistiska, verklighetsfrämmande och inte heller som ekonomiskt eller påannat sätt ogenomförbara. Tvärtom har utskottet i sin skrivning understrukitbehovet av sådana insatser som vi föreslagit. Jag citerar ur betänkandet: "Enligt utskottets uppfattning är det angeläget medfortsatta målmedvetna och intensifierade insatser i Norrlandslånen. Somframhållits i motionerna måste åtgärderna spänna över ett brett register ochsyfta till bl. a. en industriell breddning och förnyelse samt en förbättring avinfrastrukturen." Åndå yrkar utskottet avslag på vår motion. Sorn skälanförs att man inte är beredd att tillstyrka enskilda förslag till åtgärder. Trots avstyrkandet är vi ändå ganska tillfreds med den behandling som vår motion fått och de medgivanden som utskottetredovisar i föreliggande betänkande. Generellt tycker jag att bådepropositionen och utskottetsbetänkande visaratt det går att göra något åt de rådande regionala Prot.1985/86:150 Grundläggande är ändå att vi har några resurser attfördela. Därför är en framgångsrik ekonomisk politik nödvändig för att vi skallnä framgånjgar också på regionalpolitikens område. Därför är det också, herrtalman, av stor betydelse för oss i och för vårt läns framtid att denekonomiska politiken också åren framöver signeras . Om lånereglerna för bostäder åt handikappade Kammaren beslöt att den fortsattaöverläggningen om arbetsmarknadsutskottets betänkande 13 och näringsutskottetsbetänkande 30 samt behandlingen av de på föredragningslistan återståendeutskottsbetänkandena skulle uppskjutas till ett senare sammanträde. 5§ Svar på interpellation 1985/86:197 om lånereglerna för bostäder åthandikappade har frågat mig om jag villmedverka till att och krav i fråga ombostadsstandard i gruppbostäder för psykiskt utvecklingsstörda personeröverensstämmer med beslut och till att beslut ombostadsgruppens storlek och flexibla fördelning av gemensamhets- och privatautrymmen efterlevs. Bakgrunden till frågor är dels attbostadsstyrelsen och gemensamt har tillskrivit samtligaomsorgsstyrelser i fråga om gruppbostäder och elevhem för psykisktutvecklingsstörda personer, dels att vissa låneansökningar inte har godkänts däromsorgsstyrelser - i bostäder för rullstolsbundna boende - har utökat dekollektiva ytorna på bekostnad av de privata. I den skrivelse som hänvisar till sägerstyrelserna att "ett riktmärke för gruppens storlek är fyra boende"och vidare att "en avvikelse från detta skall motiveras av de boendessärskilda behov". Frågan om bostadsgruppens storlek i gruppbostäderbehandlades inte i proposition 1984/85:142 om förbättrade boendeförhållandenför gamla, handikappade och långvarigt sjuka. Enligt vad jag har erfarit ärrekommendationen om gruppens storlek på fyra framför allt motiverad avönskemålet att säkerställa en god vård om dessa handikappade. Frågan omgruppens storlek behandlades i proposition /85:176 om särskilda omsorger omutvecklingsstörda m. fl., som antog . Socialministernansåg i enlighet med omsorgskommitténs förslag att antalet fyra kan tjäna somriktmärke för gruppens storlek. Det är en fråga som faller inomsocialministerns ansvarsområde och som jag därför inte har anledning attkommentera. påpekande att det förekommer attlåneansökningar inte har godkänts på grund av att kollektiva bostadsytorutökats på bekostnad av de privata har jag inte kunnat få bekräftat. Någotbesvärsärende i denna fråga har ännu inte kommit in till . Enligtriksdagens beslut i enlighet med förslaget i den proposi- Om lånereglerna för bostäder åt handikappade tion jaginledningsvis nämnde gäller att alla människor skall ha en egen bostad av godkvalitet och sorn ger förutsättningar för ett självständigt boende. Förbostadslån krävs därför att bostäderna skall vara fullvärdiga, dvs. a. attde skall ha alla primära boendefunktioner. Man skall med andra ord kunna lagasin mat, kunna ha sitt umgänge och kunna sköta sin hygien där. Som jag framhöll i propositionen bör man i fråga omgruppbostäder kunna medge viss flexibilitet i kravet på fullvärdiga bostäder.Det kan gälla fördelningen av boendefunktioner på privat resp. kollektiv del avbostaden. Detta innebär att den kollektiva delen av bostaden får utökas påbekostnad av den privata. Men det får inte leda till att den privata delen intelängre utgör en i princip fullvärdig bostad. Speciellt rullstolsburna behöver ju en rymlig bostad.Därför medger också bestämmelserna enligt reglerna för bostadsanpassningsbidragatt bidrag lämnas för extra yta och för speciella åtgärder som är nödvändigaför att tillgodose behoven för en viss grupp av handikappade i boendet - både iden kollektiva och i den privata delen av bostaden. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening beträffandebostadsstandard i gruppbostäder inga krav, sorn innebär ett åsidosättande avriksdagens beslut, och det finns låne- och bidragsbestämmelser som ger godamöjligheter för bl. a. omsorgsstyrelserna att tillhandahålla godagruppbostäder som är väl anpassade till de handikappades behov. 63 TREDJE VICE TALMANNEN: I frånvaro medgerjag att får motta svaret. 64INGELA (): I frånvaro ber jag att fåtacka bostadsministern för svaret. Jag kan med anledning av svaret konstatera att man mångagånger har skäl att känna sig glad över att bo i . En sådan anledning ärden i vårt samhälle gemensamma grundsynen att man skall räkna med att allamänniskor ingår i samhällsgemenskapen och inte skall räkna bort någon därföratt hans eller hennes förutsättningar i något avseende är begränsade.Strävandena att så långt det är möjligt integrera människor med handikapp ibarnomsorgen, i skolan, i boendet och på andra samhällsområden är ett uttryckför denna grundsyn. Det återstår visserligen mycket att göra, menfärdriktningen är den rätta. Och jag skall gärna ge bostadsministern deterkännandet att de två propositioner han berör i sitt svar ligger väl i linjemed dessa strävanden. är det viktigt att hänsynen till den enskildamänniskans behov alltid är vägledande när det gäller att avgöra vilka metodersom skall användas. I detta sammanhang är boendet en känslig och viktig fråga.Jag är positiv till förslaget att de stora vårdinstitutionerna skall avvecklasoch ersättas av andra former av boende. I de fall där boendet kommer att skesom gruppboende delar jag uppfattningen att det är viktigt att garantera deboende en god omvårdnad. Men boendet handlar inte enbart om god vård. Dethandlar också om möjligheterna till gemenskap, att i en grupp kunna finna enförtrogen, en kamrat, någon att tycka om. Det är viktigt att också sådanahänsyn blir vägledande för valet av gruppstorlek. Det finns omsorgsstyrelsersom har gjort bedömningen att både kravet på god omvårdnad och kravet på socialgemenskap väl kan uppfyllas i en grupp på fem boende. Detta ligger också heltinom ramen för den högsta gruppstorlek som har fastställt i enförordning från 1985.1 ett gemensamt brev från ochsocialstyrelsen sägs nu emellertid att ett riktmärke för gruppstorleken skallvara fyra boende och att avvikelser skall motiveras av de boendes särskildabehov. Detta kan knappast uppfattas på annat sätt än att det rör sig om eninskränkning i förhållande till egen förordning. Frågan om lämplig gruppstorlek faller, som Hans Gustafssonhar påpekat i sitt svar, inom socialministerns ansvarsområde. Men frågan ärställd till bostadsministern, eftersom det finns en uppenbar risk att dettariktmärke blir normerande för bedömningen av låneansökningar och därmed intekommer att stämma överens med beslut om behovet av flexibla lösningar.Jag vill därför fråga: Kan bostadsministern mot den här bakgrunden garanteraatt de omsorgsstyrelser som planerar för fem lägenheter i gruppboende kommeratt få sina låneansökningar beviljade? På den punkten lämnar det utförligasvaret inget klart besked. När det sedan gäller avvägningen mellan privata ochkollektiva bostadsytor delar jag bostadsministerns uppfattning attförändringar inte får leda till att den privata delen kan betraktassom en fullvärdig bostad. Och jag uppfattar svaret så att reglerna inte kommeratt medföra att en önskvärd och nödvändig flexibilitet förhindras. Jag villsamtidigt uttala en förhoppning om att bostadsministern noga kommer att följaden fortsatta tillämpningen av lånereglerna, så att inte det integrerade boendetförsvåras. Om lånereglerna för bostäder ät handikappade Eftersom vi har, såvitt jag har kunnat finna,samma syn på dessa frågor skall jag inte ta kammarens tid i anspråk längre utanbara svara pä den direkta frågan, om de omsorgsstyrelser som kommer medansökningar kan lita på att de får sina låneansökningar beviljade. Jag har redovisat på vilka grunder som deras låneansökningarkommer att prövas utifrån bostadspolitiska synpunkter. Dessa ger möjlighetertill att avvika från de normala reglerna. Detta ärende kommer att handläggas påett sådant sätt att i den mån omsorgsstyrelserna skulle få nej kommer ansökningarnaatt föras vidare till besvär. Jag kommer då att tillse att de principer som jaghar redovisat kommer att vara avgörande för ärendets slutliga avgörande iregeringen. 66 (): Jag tolkar detta besked som att det kommeratt bli möjligt att planera också för fem boende där man finner att det ärlämpligt. Överläggningen var härmed avslutad. Om rekryteringen av inhemsk personal till visstbiståndsprojekt i 6 § Påförslag av tredje vice talmannen beslöt kammaren att ajournera sinaförhandlingar till dess statsrådet infunnit sig för att lämnapå föredragningslistan upptaget interpellationssvar. 7 § Förhandlingarna återupptogs . 8 §Svar på interpellation 1985/86:195 om rekryteringen av inhemsk personal tillvisst biståndsprojekt i har i en interpellationställt tre frågor till mig: Kan statsrådetgarantera att tvångsrekrytering av vietnamesisk personal-företrädesvis ungakvinnor - i anslutning till skogsdelen av det svenska biståndsprojektet i VinhPhu har upphört? Kan statsrådetgarantera att den vietnamesiska personalen i anslutning till skogsdelen av detsvenska biståndsprojektet i Vinh Phu ej utsätts för någon form av tvångsarbete,utan att denna fritt eftersitt eget val och utan repressalier från devietnamesiska myndigheternas sida kan lämna sitt arbete? Är statsrådetberedd att medverka till att författarna till SlDA:s rapport economicstudy of factors influencing labour productivity in the forestry component ofthe Vinh Phu pulp och paper mill project in ges möjlighet att göra enuppföljningsstudie över de frågeställningar som berördes i den förstarapporten? På SIDA:s uppdrag utarbetades under1984 en detaljerad rapport om skogsarbetarnas villkor inom Vinh Phu-projektet.Dåvarande utrikesministern framhöll vid sitt besök i i januari1985 att förbättringar måste genomföras för skogsarbetarna avseende rekryteringoch anställningsformer och i fråga om materiella förhållanden. Vid biståndsförhandlingarna ställde tvåvillkor för stöd till skogsdelen av Vinh Phu för en fyraårsperiod efter den 1juli 1986: 1. väsentliga förbättringar av skogsarbetarnas villkor och 2. en nyorganisation bl. a. för upphandling av virkesråvara. Med detta som utgångspunkt fick skogsministeriet i iuppdrag att utarbeta en rapport om de åtgärder som vidtagits och planerades föratt förbättra skogsarbetarnas situation. Biståndskontoret i instrueradesatt noga följa utvecklingen. anlitade SIDA en särskild konsultsom studerade de materiella villkoren för skogsarbetarna. På grundval av inkomna rapporter föreslog SIDA:s styrelsei april att regeringen skulle bevilja fortsatt stöd till skogsdelen av . Till grund för förslaget låg bedömningen att de materiellavillkoren nu väsentligt förbättrats för skogsarbetarna inom Vinh Phu-projektet.Dessa förbättringar underlättar rekryteringen till skogsarbetet. Rekryteringenhar i högre grad inriktats på människor redan bosatta i skogsområdet och pågifta Detär nu också lättare att lämna arbetet i skogen. Regeringen fattade beslut om fortsatt stöd tillskogsdelen av Vinh . Självfallet är arbetsförhållandena för skogsarbetarna iVietnam - liksom i stora delar av i övrigt - hårda och slitsamma. Dettagäller även för skogsarbetarna i Vinh . strävanden attminska överbefolkningen i vissa områden genom flyttning till glest befolkaderegioner som provinsen Phu är ocksä förenade med stora svårigheter.Regeringen är klart medveten om detta. Regeringen har funnit att , med de begränsaderesurser som står till buds, håller på att genomföra väsentliga förbättringarför skogsarbetarna. vice premiärminister, som besökteSverige, bekräftade också detta vid våra överläggningar. Det är regeringensbestämda uppfattning att fortsatta svenska biståndsinsatser i skogsområdet ärden bästa förutsättningen för förbättrade arbets- och levnadsvillkor förskogsarbetarna i Vinh Phu, Vi har klargjort för de vietnamesiska myndigheterna att vimycket aktivt kommer att följa upp det fortsatta arbetet för att förbättravillkoren för skogsarbetarna vid Vinh Phu. Enligt gällande avtal skall engranskning av hela Vinh genomföras . Vid dennagranskning kommer SIDA att särskilt uppmärksamma dessa frågor. Frågan om val avkonsulter för granskningen och annat uppföljningsarbete ankommer liksomhittills på SIDA, inte på regeringen. Om rekryteringen av inhemsk personal till visstbiståndsprojekt i