prot · G90937 · 1985-12-31 00:00:00 — Såkommer argumentet att det är risk för utpressning. Det tycker jag faktiskt ärdet mest avslöjande argumentet - för mot vem skulle i så fall utpressningenriktas? Jo, naturligtvis mot kunden. Det är alltså prostitutionskunden, denman som förlustår sig med olyckliga, ofta nedknarkade småflickor, som vi skallvärna om. För mig är det fullkomligt obegripligt. Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 80 INGA (vpk)replik: För tydlighetens skull, eftersom undrar om yrkandetstämmer överens med vad vi säger i vår motion, vill jag understryka att vi imotionen kräver att beslutar att hemställa hos regeringen om ettlagförslag som kriminaliserar kunden i ett prostitutionsförhållande. Det ärdet som också yrkandet går ut på. Jag skulle ha kunnat yrka bifall också tillmotionen, men jag ville gäma bygga ut med argumenten i yrkandet, som också tarupp de svårigheter som är förenade med en kriminahsering. Klarademan det här med socialpoHtiska åtgärder vore det förstås bäst, men vi ser enkriminalisering som ett sätt att bekämpa prostitutionen och dessutom ettverkningsfullt sätt. Jag tror, precis som , att det kraftigtskulle begränsa antalet prostituerade. Man vänder sig ju inte mot de prostitueradeutan mot männen, som det faktiskt inte är synd om - det är vanliga män somanvänder prostituerade - och det tycker jag är helt berättigat att göra. Beträffandede projekt som varit skrivs på s, 20 att man har uppnått framgångar i kampenmot prostitutionen. Ja, så länge dessa pågår och man får anslag till dem kommerman fram en bit, men det är inte verkningsfullt när projekten dras in. Då ökarprostitutionen igen. Det har bevisats av bl, a. , Det finnssådana bevis på andra håll också. Ett bland många sätt att bekämpaprostitutionen är att kriminalisera den. Det är förstås oerhört viktigt medjourverksamhet och socialt uppsökande verksamhet. Man måste sätta insocialpolitiska åtgärder i störte utsträckning och också anslå pengar till sådana. Anf.81 () replik: Först beträffande frågan om mellanhänder och att prostitutionen skullefå mer dolda former. Det är inte bara utskottets bedömning utan det är enbedömning som såväl sexualbrottskommittén som prostitutionsutredningen gjort.Sammantaget gjorde man bedömningen att en kriminalisering skulle innebära attprostitutionen fick mer dolda former, med störte risk för att de prostitueradeblev beroende av mellanhänder. Det var alltså prostitutionsutredningens och sexualbrottskommitténsbedömning efter en utvärdering och efter erfarenhetema frånsocialförvaltningarnas arbete med prostitution mnt om i landet. Så det är inteutskottet helt självständigt som har tyckt till, utan man stöder sig på enbedömning som faktiskt gjorts efter ett ganska långt utredningsarbete. Sedansäger att det är bra med sociala åtgärder, men när pengarna dras inökar prostitutionen igen. Javisst, Jag sade i mitt inlägg tidigare att detnaturHgtvis inte är tillfredsställande att man riktar besparingsåtgärder motden här typen av projekt. Det slår igenom i form av ökadprostitution. Det visar inte minst erfarenheterna från prostitutionsprojekteti . projektet drevs med den största intensiteten och med destörsta resurserna nådde man väsentliga framgångar i kampen mot prostitutionen.Men när resursema drogs ner, slog det igenom i form av en ökad prostitution. Såhar det varit i och på andra håll i landet. Jagtycker inte man skall hamna i fällan och säga att eftersom det är så ekonomisktbesvärliga tider - jag trodde i varje fall inte att jag skulle få höra det frånvpk - och risken finns att de sociala prostitutionsprojekten dras in, måste mantillgripa statsrättsliga metoder för att komma åt prostitutionen. Jag tror attdet är helt möjligt att uppnå betydande framgångar i kampen mot prostitutionen,om man bara sätter in rejäla resurser på den sociala sidan. Tredjevice talmannen anmälde att och anhålht att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 82 (); Jag skall inte förlänga debatten om kriminalisering av prostitutionenutom på en punkt. Jag instämmer i det väsentliga i den argumentation somLars-Erik här har fört. Jag vill tillfoga att det naturligtvis är så attom kriminalisering av prostitutionen verkligen skulle. pressa tillbaka prostitutionen,skulle man inte heller tveka. Frågan är just om den verkligen gör det. Lars-ErikLövdén har här framfört argument om vilka former prostitutionen i så fallskulle ta sig - om den skulle bli mer underjordisk och om man i själva verketskulle utlämna de prostituerade kvinnorna ännu hårdare till kundernas godtycke,eller vad som skulle hända. Detta är en av de oroväckande faktorerna. Till detkan också fogas att om man skulle försöka sig på en kriminalisering, måste mangöra klart för sig hur gärningsbeskrivningen faktiskt skulle se ut och hur manskulle kunna ringa in den. Sådana brott torde regelmässigt begås i avskildhet.Det torde vara uteslutet att man får fram några vittnen. Någon tekniskbevisning torde helt och hållet vara utesluten, om man inte kan gripagärningsmannen just när han överlämnar vederlaget och på så sätt kan koppla dettill den sexuella tjänst som just har gjorts. Sannolikheten för att man skullekunna få fram en polisiär verksamhet som leder till att man kan gripagärningsmännen vid sådana tillfälten torde vara mycket liten. I själva verketlöper man risken att mycket få åtal kommer att väckas, och i den mån de väcksoch leder till process i domstol löper man risken att få farsartadedomstolsförhandlingar - även om bakgrunden kan vara nog så allvarlig. Med det lämnar jag det här ämnet och går över till frågan om stöd ochhjälp till offren för sexuella övergrepp. Detta är en fråga som vi, som framgårav betänkandet, har diskuterat ett flertal gånger i utskottet under senare år.Förra året stannade utskottet för förslaget om kontaktperson men uttalade ocksåatt så snart man över huvud taget fick tillräckligt underlag borde enutvärdering ske av detta system. Jag skall inte upprepa vad sagt - han har i stort sett citerat ur betänkandet. Det ledde som bekantfram till ett tillkännagivande till regeringen och pågåendeutredningsverksamhet av rättshjälpskommittén. Detförtjänar understrykas att fömtom just frågan om juridiskt biträde tillvåldtäktsoffer skall också frågan om vidare rättshjälp till också andrakategorier brottsoffer prövas. Vi får alltså anledning att återkomma till det,och det gör jag också senare i mitt anförande. Detär välbekant att både utanför och i drivs kravet på ett juridisktbiträde för våldtäktsoffer och att man skall införa detta utan attawakta rättshjälpskommitténs förslag, vilket som har sagts väntas föreliggakort . För moderata samlingspartiets del vill jag gärna säga attmycket talar för att kravet på juridiskt biträde är berättigat. För vår delkommer vi självfallet när rättshjälpskommitténs förslag föreligger att sökamedverka till en lösning som tillgodoser de krav som många kvinnor ochkvinnoorganisationer har fört fram. har vi emellertid inte ansettoss kunna sluta upp bakom centerreservationen, eftersom vi medverkade till denstarka skrivningen som ledde till ett tillkännagivande tillregeringen och till att förslag från utredningen kan väntas så snart. Frågan om brottsoffrens situation inom straffrätten och brottsprocesseninskränker sig emellertid inte enbart tiU just våldtäktsoffer, även om det stårklart att denna brottstyp påkallar särskild uppmärksamhet just från dennautgångspunkt. Ökningen av brottsligheten leder också till ett ökat antal offerav annat slag. Misshandel, lägenhetsinbrott med svår skadegörelsesamt rånbrott med ökade inslag av våld och hot om våld gör att debatten på ettvidare plan också kommit att handla om behovet av att förstärka brottsoffrensställning och från samhällets sida ge dem stöd och hjälp, av såväl juridisk somsocial, medicinsk och ekonomisk karaktär. Diskussion har förtsinom den kriminologiska vetenskapen, och läran om brottsoffren har faktiskt t,o, m, ett eget namn, nämligen viktimologi. har antagit en rekommendation om brottsoffretsställning inom ramen för straffrätten och processrätten. Skall följaden rekommendationen - och det tycker jag vi skall göra -så kommer det att ledatill förändringar i vår lagstiftning. Det kommer också att kräva förändringar iutbildningen av poliser och andra som verkar inom rättsväsendet. Détprincipiellt intressanta med den här rekommendationen är att den tydligt för inett nytt rättssäkerhetsintresse i straffrätten, nämligen brottsoffrets.Tidigare har straffrätten och processrätten i allt väsentHgt setts medutgångspunkt i en konflikt meUan staten och gärningsmannen, och mycken möda harlagts ned på att tillförsäkra den tilltalade en rad rättssäkerhetsgarantier.Detta är självfallet viktigt nog, men det står också klart att dennaprincipiella uppläggning lett till att brottsoffrets situation kommit iskymundan. Ministerkommitténsrekommendationer innebär att brottsoffret ges en ny och starkare ställningunder hela förfarandet. Det gäller självfallet också -detta sagt med tanke pådet särskilda yttrande har gjort till detta betänkande - densvåra frågan hur rättsväsendet skall ställa sig inför problemen när barn ärbrottsoffer. Viktiga frågor som avhandlas i rekommendationen gällerhandläggningen på polisnivå under förundersökningen, under utfrågning av offretoch vittnen, åtalsfrågor, domstolsförfarande, skyddet för offrets personligaintegritet och privatliv (inte minst viktigt), skydd för offret inför riskenför förnyade brott mot honom eller henne (vilket inte är minst vanligt just närdet gäller sexualbrott), skadeståndsfrågor, rättsligt, socialt, medicinskt ochekonomiskt stöd osv. Vi får anledning att återkomma till dessa frågor både närrättshjälpskommitténs förslag kommer och säkerligen också när vi prövar densvenska regeringens vilja och redobogenhet att tillämpa Europarådskonventioneni de här frågorna. Moderata samlingspartiet kommer att driva olika krav för attbåde minska brottsligheten och förstärka den enskilda människans skydd motbrott. Jag tycker att är en god utgångspunkt för detarbetet. Meddetta, herr talman, viU jag yrka bifaU tHl utskottets hemställan på samtligapunkter. 83 (); Jag kommer här att tala för reservation 2, som också innebär ett bifalltill min motion om att kunderna till de prostituerade skaU kriminaliseras. diskuterade vi samma fråga här, men mycket har häntsedan dess. Förekomstenav prostitution är och har alltid varit det yttersta tecknet på kvinnoförtryck.Att prostitutionen kan leva kvar i ett samhälle som vårt, där synen på kvinnorssexuaHtet så kraftigt förändrats under bara , visar att vi harlångt kvar till ömsesidiga och jämställda relationer mellan män och kvinnor.Prostitutionen överlever på gmnd av en gammal syn på kvinnor. Det är männen somdelat in kvinnorna i två kategorier, båda behövhga för deras behov. Madonnanstår för den ärbara, hustmn och modern. Horan står för den kvinna som mannenbehöver för sina sexuella behov. Denhär synen på kvinnorna lever kvar. Män bläddrar nyfiket i herrtidningarna ochporrtidningarna, jämför och diskuterar kvinnors utseende. Men hur många avmännen skulle vilja att det var just deras hustrur som var utvikta? Sålänge vi inte kan möta varandra med hela vår kropp och själ är det svårt att fådjupa relationer som är ömsesidiga. Prostitutionen, som fortfarande ärmytomsusad, är ett slags smitta mot ömhet och ömsesidig sexualitet mellan mänoch kvinnor. Underolika tidsepoker har man försökt stoppa prostitutionen, men alltid haraktionerna satts in mot kvinnoma, aldrig mot männen - de har gått fria. Desom varit emot prostitutionen är egentligen också av två kategorier. Det finnsen grupp som i prostitutionen har sett hur syndig sexualiteten är och därförvelat stoppa prostitutionen, därför att man velat förneka människors behov avsexualitet. Det är den ena gruppen. Denandra gmppen bekämpar prostitutionen av en helt annan anledning. Vi gör detdärför att vi menar att mäns och kvinnors sexualitet är en väldigt viktigfaktor. Sexualiteten ar viktig, och vi måste se till att kvinnor och män kan mötasi en ömsesidig upplevelse utan förbud. Därför måste vi befria sexuaHteten frånde bojor och myter som prostitutionen vidmakthåUer. Vimåste se till att inte fler kvinnor dras in i prostitutionsträsket. Ytterst fåkvinnor klarar sig från prostitutionen med självkänsla och trygghet i behåll. Sedanvi senast diskuterade den här frågan har mycket hänt. är det plötsligt ettannat skäl som gör att prostitutionen blivit ett direkt och konkret hot motallas våra framtida kärleksrelationer, och det är aids. Jag är uppriktigt räddför att om aids fortsätter att sprida sig utanför riskgrupperna -vilket den görbl.a. så länge könshandeln får fortsätta - kommer hela samhällets syn påsexuella relationer att vara förändrad . Kanskefår vi tillbaka en mycket hård äganderättsmoral. - om inget händer- kanske vi inte längre diskuterar otrohet och tillfälliga förbindelser i determer som vi gör. Då kanske det handlar om att partnerns otrohet blirett direkt hot mot den andres liv. Att vara otrogen kan bli dödligt farligt.Vad händer då med vår sexualmoral? gamla moralen var det mannen som ägde kvinnan. Regler och moral var tiH föratt kontrollera hennes sexualitet. Skall vi tvingas tillbaka till ? Hurblir det med våra ungdomar, som med nödvändighet måste pröva sig fram blandolika partner? Kommer det att vara omöjligt? Skallvi helt enkelt inte kunna inleda en förbindelse utan att först kräva ett färsktläkarintyg? Jagär rädd för utvecklingen , för jag vet hur snabbt värderingar kanändras. Kommer kvinnors sexualitet återigen att stängas in? Kommer männen dåatt kräva statliga bordeller med läkarundersökta kvinnor, som de kan gå till?Det låter långsökt , fast fick jag kvittera ut ett rekommenderatbrev från en person som föreslog just detta. Och under aidshotet ändras våravärderingar snabbt. Jagmenar alltså att aidsriskerna gör att vi nu måste se på prostitutionen med nyaögon, är prostitutionen en av aidssmittans vägar ut i samhället. Om vi vill slåvakt om människors rätt och möjHghet till ömsesidiga relationer ,utan läkarintyg, måste denna smitta stoppas , innan aHt det här händer. Myndigheternagör ohka insatser, men fortfarande görs ingenting för att stoppakunderna. Det är dags . Det är kunderna som sedan går hem till fm och barneller till andra kvinnor, som i sin tur kan smitta andra. Kvinnorna måste vi hjälpa tiH vård. De lagar som finnsgör att myndigheterna kan ingripa för att hjälpa kvinnorna, om man vill. Menmot männen finns det inga lagliga möjligheter att göra något, fast det ärmännen som sprider smittan vidare till helt ovetande människor. Jaghar inte använt aids som ett skäl i min motion. Synen på prostitutionen som enkärlekssmitta har jag, oavsett aids. Jagkan konstatera att justitieutskottet i sitt betänkande behandlarmotionerna om prostitutionen betydligt allvarhgare än förra gången vidiskuterade denna fråga. Jag är glad för denna ändrade inställning. Mentydligen vågade inte utskottet ändra uppfattning om kunderna. Utskottetanvänder fortfarande tre slitna argument, som är hållbara, mot enkriminahsering. Detförsta skälet är att prostitutionen blir svåråtkomlig för myndigheterna omkunderna kriminaliseras. Visst finns det sådana risker. Jag hade en debatt medGertrud där vi bl. a. diskuterade detta. Hon menade att detkunde bli svårt att nå kvinnorna. Men efter sommarens händelser, som bl, a,inneburit att smittade prostituerade fått fortsätta sin verksamhet och smittakunder inför ögonen på samhällets tjänstemän, känns det argumentet Htetbesvärande. Man lyckades inte stoppa prostitutionen i alla fall, trots att denvar så uppenbart synlig. Jagtror att allmänheten, i alla fall i , i nuvarande läge har mycketsvårt att förstå att den könshandel som bedrivs, med de uppenbara farorsom finns, får fortsätta mitt framför myndigheterna. Detandra skälet som utskottet anför är att kunderna kan bli utsatta förutpressning. Men det kan de väl ? Vi minns alla de pressdebatter somförekommit om vissa uppsatta mäns besök hos prostituerade. Att massmediaskrivit så upphetsat om enskilda mäns förehavanden visar om något att dessakunder mycket väl kan utsättas för utpressning . Jag tror inte det skullebli någon avgörande skHlnad om vi fick en kriminalisering av kunderna. Dettredje skälet är att det blir svårt att kontrollera efterlevnaden. Men det har inte hindrat oss från att stifta lagar . Vemkontrollerar egentligen om vi har våra säkerhetsbälten på? Vem knackar pådörren hemma och frågar om vi har slagit våra barn? Kontrollen av efterlevnadenär väl egentligen ännu svårare när det gäller t, ex, barnagan. Ändå valde viatt stifta en lag just därför att vi måste visa att det är fel att slå barn.Det har betytt mycket för den allmänna synen på barnuppfostran. Påsamma sätt är det med en kriminalisering av kunderna. Vi måste slå fast att detär fel att köpa sexualitet, när konsekvenserna av dessa köp är så förödande.Jag anser att de är förödande oavsett aidsriskerna. Men med aidshotet ibakgrunden tror jag de flesta kan instämma i att konsekvenserna av en fortsattprostitution är förödande för hela samhället. Sedansäger man att de sociala insatserna kanske skulle minska. Varför skulle deminska för att vi stiftar en lag emot kunderna? Det finns ingenting som talarför det. Tvärtom, om vi äntligen skulle ta krafttag mot prostitutionen skulleväl ändå detta tala för att vi fick fram mer resurser för att hjälpa kvinnorna. Jagär helt övertygad om att allt färre skulle gå till prostituerade, om vistiftade en lag. Sakta men säkert skulle kundkretsen minska. Därmed skullefärre flickor dras in i prostitutionskarusellen. Jagär också övertygad om att vi aldrig har haft lättare än just nu att stifta ensådan lag, är befolkning djupt upprörd och uppskakad överprostitutionens betydelse. Både män och kvinnor kontaktar mig mycket ofta. Alltfler män har de senaste veckoma hört av sig och sagt, att nu måste väl de där kundernaänthgen stoppas. Sedanvi senast diskuterade det här har flera politiska grupperingar tagit ställningför en kriminalisering, trots att aidshotet då inte var lika aktuellt.Socialdemokratiska kvinnoförbundet har gjort det, liksom vpk;s partikongressoch senast folkpartikvinnorna i , Omvi någonsin skall kunna minska prostitutionen skall vi göra det . Enkriminalisering löser inte alla problem. Det viktiga är naturligtvis att hjälpakvinnorna ifrån prostitutionen, De sociala medlen har vi egentligen redan om vivill utnyttja dem, men vi får inte låta kunderna - männen - gå fria frånansvar. Jaghoppas att det, när vi nu går till beslut i den här frågan, skaH vara möjHgtför ledamöterna att rösta efter sin egen övertygelse. Prostitutionens kunder ärinte partipolitiska. De finns i aHa läger. Som riksdagsledamöter har vi ettansvar för att markera att det är oansvarigt att gå till prostituerade, Med dettayrkar jag bifall till reservation 2. Anf, 84 ELISABETHFLEETWOOD (m): väcktes en moderat motion med anledning av regeringensproposition /84:105 om ändring i . Den motionen, med MargaretaGärd som första namn, behandlade sexualbrotten. Mankonstaterar i motionen att det finns mycket starka skäl för att kvinnor, somutsatts för sexuella övergrepp, redan vid förundersökningen skulle ha tillgång tilljuridiskt biträde och självfallet också i samband med rättegång. Intesällan förekommer att kvinnor utsätts för långdragna, närgångna förhör både avdomare, åklagare och försvarare. Därför är det inte tillräckligt att ge kvinnantillgång till en kontaktperson även om, herr talman, detta i och för siginnebär en viss förbättring. Men tillfredsställande är det inte! Vi anser attett juridiskt biträde - oftast en erfaren jurist, vanligen en advokat - skallbiträda henne. Utskotteterinrar i sitt betänkande 1985/86:3 om den betydelsefulla reformering avlagstiftningen om sexualbrott som genomfördes . Man fortsättermed att framhålla att "ämnet nu är föremål för konstruktiva överväganden irättshjälpskommittén". Därför anser sig utskottet sakna anledning att tanågra initiativ i frågan. Kommittéarbetet var också anledningen till att denmoderata motionen, som i voteringen stöddes av ett antal moderater, inteupprepades under detta års allmänna motionstid. Men,herr talman, jag vill redan nu deklarera att vi anser frågan om juridisktbiträde till kvinnor som utsatts för sexuella övergrepp så viktig att vi, ävenom kommittén förväntas lägga fram resultatet av sitt arbete , kommeratt upprepa våra krav under den allmänna motionstiden inför kommittéarbetetsslutskede. Jag har således inget eget yrkande men har här klart velatdeklarera var de moderata kvinnorna står i den här frågan. I detta anförande instämde vall, GörelBohlin och (alla m), Anf.85 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att anslag nu har uppsatts om dettaplenums fortsättning efter sedvanhgt middagsuppehåll. 86 (): Sexualbrottsligheten är en samhällsföreteelse som måste bekämpas påalla upptänkliga sätt. För att skapa full trovärdighet om samhällets vilja ochförmåga på det här området krävs det kraftfulla åtgärder. Mot denna bakgrundvill jag ta upp några särskilda punkter. Denförsta punkten gäller ungdomsprostitutionen. Enligt lagen är ungdomsprostitutionenkriminaUserad; det framgår direkt av 6 kap. 10 §. Det kallas förförförelse av ungdom. Men i verkligheten existerar kriminalisering endast påpapperet, eftersom detta lagmm nästan aldrig tillämpas. Detta konstaterar ochnoterar utskottet i sitt betänkande blott och bart som ett faktum. Enligt minmening är det en något lättvindig hantering. Naturligare är, om man nu intevill avskaffa lagrummet, att man kräver en effektivare tillämpning, oavsett vadman tycker om frågan om en total kriminalisering. Om man passivt accepterar attgällande rätt på det här området inte tillämpas, finns det en uppenbar risk förurholkning av allmänhetens tilltro till samhällets intresse av att bekämpaungdomsprostitutionen. Den andra punkten gällerbrottsoffrens ställning över huvud taget. Beträffande brottsoffrenkonstaterar utskottet att det finns ett behov av ett bredare grepp, alltså intebara den självklara - enligt min uppfattning helt självklara - rätten till ettjuridiskt biträde. Men något bredare grepp tas inte. Enligt min mening är dettaatt beklaga. Utskottet nöjer sig med att utgå-jag betonar utgå - ifrån attbrottsofferfrågorna kommer att aktualiseras . Men själv demonstrerarman inte någon offensiv anda. En väg att utan några större ansträngningarförbättra brottsoffrens ställning redan inom gällande lag är exempelvis attintressera kommunerna för att inom ram ge stöd åt brottsoffrenför att på den vägen undvika att de här människorna blir betraktade ochbehandlade som rättssamhällets styvbarn -det förtjänar de verkligen inte. Dentredje punkten som jag vill ta upp är själva rättegången i sexualbrottmålen.Det gäller särskilt förhör med barn som har blivit utsatta för sexualbrott ochframför allt barns närvaro i domstol. Utskottetsbeskrivning förefaller alltför positiv. Min egen uppfattning är att barn hörs idomstol i betydligt större omfattning än vad utskottet påstår. utsättsbarn t. o. m, för nya förhör i hovrätten. Dethär är naturligtvis ett problem med många aspekter. Jag inskränker mig här tillatt kallt konstatera att rättsväsendet är i skriande behov av enstrafrocessuell utredningsmodell som både effektivt och skonsamt kan säkrabarns berättelse i utredningar och vid rättegångar. Förhoppningsvis kommer denpågående översynen av att leda till ett sådant resultat. Jag har inte något särskilt yrkande, men jag har känt ett oavvisligtbehov av att framföra dessa synpunkter för kammarens kännedom. Anf.87 () replik: Först vad gäller frågan om juridiskt biträde skall samma regler som iandra sammanhang även tillämpas när det är fråga om sexualbrott. När dennafråga behandlades gjorde utskottet ett uttalande som också gavs regeringentill känna. Utskottet sade då att "frågan huruvida regleringen bör ges engenerell giltighet och omfatta t, ex, även fall av andra våldsbrott och annanbrottslighet" måste undersökas.