prot · G9099 · 1985-12-31 00:00:00 — Detta går inte ihop. Verkligheten är att detta innebär godkänner följande motiv: När det inte finns pengar, finns det inte pengar.Det fanns alltså inte pengar när beslutet om en sänkning fattades. Och varekonomin, enligt socialdemokraternas bedömning, väldigt mycket sämre än . Än i denna dag finns inte höjningen av delpensionen med pånågon propositionsförteckning. har en mycket dålig ursäkt när detkommer till frågan om undantagandepensionärerna. För det första är det enmycket mindre fråga ekonomiskt sett. Det är få människor som är illa ute, ochdet kostar inte särskilt mycket att rätta till det. För det andra har det inteens från socialdemokratisk sida någonsin anförts något ekonomiskt motiv för attvägra pensionstillskott till den gruppen. Det är ett rent hämndmotiv - medinnehållet att "de får skylla sig själva". Vi har talat om detta tidigare. Den sortens resonemang isociala sammanhang - att "de får skylla sig själva" - trodde vi attvi hade kommit ifrån i svensk socialpolitik på 20- eller 30-talet.Här dyker det upp igen som en gengångare. Vi har aldrig fått några andraargument, då vi har diskuterat den här frågan, än att de valdesjälva att ställa sig utanför. Men de valde aldrig att ställa sig utanför enreform om vilken de inte ens visste att den någonsin skulle komma. Det är därden stora orättvisan ligger. När de ställde sig utanför ATP fanns det ingapensionstillskott. De kom senare och skulle enligt beslut tillfallaalla som saknade ATP eller hade mycket låg sådan. Det fanns inget undantag isjälva principen. Men socialdemokraterna kände sig förolämpade av att det fannsen grupp människor som ansåg att de måste försöka lösa sitt pensionsproblem påannat sätt än genom den socialdemokratiska ATP-reformen därför att de inte haderåd med avgifterna - det var det helt avgörande skälet. Den gruppen ställer manutanför. Det är ren hämndlystnad och inte något annat. Det har ingenting medekonomi att göra. 46DANIEL TARSCHYS (fp) replik; Under den valrörelse soi i vi just haravverkat försökte vi på område efter område komma till debatt medsocialdemokraterna. Socialdemokraterna valde att behandla oss som luft - deignorerade vad vi sade. Ett av de få områden där vi faktiskt blev utsatta förlitet kritik och polemik från socialdemokraterna gällde det egna rummet.Gertrud gick i svaromål med anledning av de synpunkter och krav viframförde. hör vi att är helt ense med oss, att alla äröverens och att det pågår en lovande utveckling. Ja, det verkar åtminstone somom det pågår en lovande åsiktsutveckling på det här området - inomsocialdemokratin. Men jag vill gärna se Htet mer konkreta bevis på attsocialdemokraterna både på riksnivån och i landstingen har ett så starkt engagemangi den här frågan som här utvecklar. En gång i världen sade socialdemokraterna att standard ärinte bara en fråga om privat köpkraft, det är också offentlig service. Därförär det litet förbluffande när vi om den borgerliga regeringsperioden ständigtfår höra att en vanlig barnfamilj - under den djupalågkonjunkturen - Det är så att säga ert saldo av den här perioden. Men hände det inte möjligen någonting på den offentligasidan? Var det inte möjUgen så, att antalet barnomsorgsplatser fördubbladesunder den här perioden? Var det inte så, att handikappstödet byggdes ut i långtsnabbare takt än både före och efter? På en mängd olika offentliga områdenskedde det en stark upprustning - och så klagar ni överatt köpkraften försvagades en liten aning för en vanlig barnfamilj! Jag trorfaktiskt att levnadsstandarden ökade i under den borgerliga regeringsperioden. 47 () replik; Till detta att undantagspensionärerna självavalde situationen kan man bara säga att vi känner igen det resonemanget fråndatasamhället. En uppgift som en gång har matats in i datorn sitter däroföränderligt. Det är datorns och byråkratins sätt att obevekligt och en gångför alla stämpla människor. kommentar sällar sig nu till denstolta raden av byråkratiskt gjorda uttalanden. När det gäller den socialdemokratiska inriktningen avfamiljepolitiken är jag övertygad om att om socialdemokraterna vägrar attlyssna på den breda majoritet inom alla partier som är för en lösning av barnomsorgsfråganmed ett inslag av vårdnadsersättning, så riskerar man att göra samma fel somsocialdemokraterna i har gjort. Man lyssnade där inte på människornautan beslöt över huvudet på dem i många frågor, t. ex. om byggandet avTriangelprojektet mot en kompakt opinion. Man införde trots kritikmorgonomsorg, förlagd till skolan - ett nytt påfund i den kollektivabarnomsorgen. Ett annat exempel var införandet av obligatorisk samlad skoldagför alla barn i , oberoende av om det fanns behov av det eller ej.Därför föll socialdemokraterna faktiskt på eget grepp. Det finns för mig absolut ingen anledning att försvaraSkånepartiet, men är en konsekvens av socialdemokratisk ohörsamhetgentemot människorna, och det partiet hämtar sina röster från tidigaretraditionellt starka socialdemokratiska områden. Jag nämner Skånepartieteftersom det har tagits upp tidigare i debatten här . Sedan gjorde faktiskt inte hellersocialdemokraterna ett så strålande val. Det blir ett val också 1988, och detkan då hända att socialdemokraterna kommer att få anledning att begrundafrånvaron av en rättvis familjepolitik. Ja, , det lönar sig väl inteatt ta upp en diskussion om budgetunderskottet. Det har förekommit sådanadiskussioner här , då statsministern talade om attbudgetunderskottet har gått ner med från ca 83 miljardertill . Internationella organ, , och den mycketberyktade berömmer regeringen för dess ekonomiska politik, förden kursförändring man genomförde 1982. Det är nödvändigt att få nerbudgetunderskottet; dét tror jag att vi alla är överens om i den här kammarenoavsett vilket parti vi tillhör. Det var alltså ingen skrytvals vi drog i Valrörelsen.Vi talade om fakta, och vi talade om vilken politik vi ville föra. Den folkpartistiska debatten om det egna rummet ärmärklig. När nu säger att den åsiktsutveckling som harinträffat är intressant slår det mig att denna "åsiktsutveckling" harägt rum inom , för jag har inte förrän i valrörelsen hörtfolkpartiets partiledare tala om ett eget rum och denna förändring inomlångvården. Det finns ingen som går emot en utveckling mot det egna rummet. bemötte jag påstående att detta kostar 2miljarder kronor. Jag noterade att inte bara talade omlångvården utan också om utvecklingen inom psykiatrin. Det är helt riktigt - viär på väg bort från de stora mentalsjukhusen mot öppna vårdformer inompsykiatrin. Det var det jag bemötte. Jag talade om att enligt de beräkningarsom vi har gjort i "konservatismens högborg" ,, skulle det kosta . Den summansnyter man inte fram i rappet för att snabbt kunna genomföra den målsättningsom vi är överens om. Om det är så att inte har sett något avden positiva utveckling som har ägt rum vill jag rekommendera ett besökantingen i Vickelbygården, i eller i iMedelpad. Det är ett par av de exempel som jag kan visa på. Det är en mycketfin utveckling som ligger helt i linje med den utveckling av långvården som jagtror att alla politiska partier i denna kammare vill skall äga rum. 49BENGT WITTBOM (m): Socialdemokraternas strategi för att nå ochupprätthålla full sysselsättning har byggt på fyraviktiga huvudpunkter. Den första är snabb expansion av de stora exportinriktadeindustriföretagen. Den andra är en mycket snabb sysselsättningsökning i denoffentliga sektorn. Den tredje är uppbyggandet av en aktivarbetsmarknadspolitik för att överbrygga den arbetslöshet som skapas av ensnabb strukturomvandling. Den fjärde är en fortgående avtappning av antalet personerpå arbetsmarknaden genom, framför allt, en omfattande förtidspensionering. Denna ur sysselsättningssynpunkt såframgångsrika strategi är tyvärr inte längre funktionsduglig. Det märker vi somläser statistiken, och det märker människorna som till sin förvåning i storutsträckning blir arbetslösa trots högkonjunktur, devalveringar och annat. Detallvarliga är att denna strategi inte heller är funktionsduglig för framtiden.Den kan helt enkelt inte avvärja hotet från en kommande arbetslöshetsvåg underde närmaste åren. Skälen är följande, och de är enkla: Sysselsättningseffekterna av en snabb industriexpansion är förhållandevis små. Rationaliserings- ochteknifieringstakten inom industrin gör att efterfrågan på mer arbetskraftsnarare kommer att minska i stället för att öka. Det kommer den att göra ävenom vi får en mycket snabb -tillväxt i vår industri. Enligt långtidsutredningenkrävs det en så hög tillväxttakt inom industrin som för att viskall klara och försvara nuvarande antal jobb. En hög tillväxttakt för attklara jobben som vi har gäller också för denprivata tjänstesektorn. Detär också av välkända skäl omöjligt för oss att fortsätta att öka antaletanställda i den offentliga sektorn. Finansieringsproblemen och underskottssituationensätter absoluta gränser för denna sektors möjligheter att bidra positivt tillden totalt sett stora ökningen av antalet riktiga jobb som behövs för att viskall kunna hålla arbetslösheten nere. Ävenden aktiva arbetsmarknadspolitiken har nått sina gränser både för vad som ärstatsfinansiellt möjligt att klara men också gränsen där arbetsmarknadspolitikenfaktiskt ökar i stället för att minska problemen med för dålig rörlighet,flexibilitet och annat som vi har på arbetsmarknaden. Av samma, men också av rent mänskliga sociala skäl, kommer det iframtiden inte att vara möjligt att minska trycket på arbetsmarknaden genomfortsatt förtidspensionerande av växande skaror av allt yngre människor. Dettaär, fru talman, vår bild av socialdemokratins nuvarande position i densysselsättningspolitiska verkligheten. Men det är inte bara vår bild. Denbekräftas också av många andra, även framstående socialdemokrater, bådesvenskar och icke svenskar, I tidskriften , nr 9 1984 publicerades t, ex,en intervju med den kände socialdemokraten , Han om någon kanarbetsmarknadspolitik och europeisk socialdemokratisk tradition, Hans budskapär klargörande, och det bekräftar till alla delar det vi länge misstänkt,nämligen att socialdemokraterna faktiskt saknar en fungerandesysselsättningsvision. Bland många andra för socialdemokraterna obehagligasanningar sade han följande: "Vadsom behövs är en trovärdig och intellektuellt sammanhängande socialdemokratiskidé om hur full sysselsättning skall kunna förverkligas i ett land som Sverige.Det verkar som om den svenska socialdemokratin har målat in sig i ett hörn.Full sysselsättning genom ökad industriproduktion är inte sannolikt. Att ökaden offentliga sektorn är förmodligen också omöjligt med dagens skatter ochkanske också utifrån behovet av offentliga tjänster. Att öka den privatatjänstesektorn på det sätt som skett i är troligen också omöjligt med tankepå den solidariska lönepolitiken och skattenivån och sociala kostnader somsammantaget driver upp lönekostnaderna." sätterfingret på den svenska socialdemokratins allra svagaste punkt. När det intelängre existerar en trovärdig framtidsvision inom det socialdemokratiskapartiet om hur full sysselsättning, skall kunna förverkligas, då skakar dennastora rörelse i sina grundvalar. konstaterande sprider också föross utanförstående ett förklaringens ljus över det kanske viktigaste motivetför det socialdemokratiska partiets undervalrörelsen. Man hade inget att säga i denna socialdemokratins hjärtefråga, ochdärför bäddade man in den i ett allmänt oj-vad-allt-är-bra-budskap i hägn av fladdrandesvenska fanor, strebertyper med dalmatinerhundar i sportbilar och harmonisktleende ammande mammor som från tusentals affischtavlor runt om i landet bUckadened på väljarkåren och utstrålade välmående. Övertonerna i beskrivningen av hurväl allt fungerat hade till främsta uppgift att blockera och skapatystnad om arbetsmarknadens framtidsfrågor i valrörelsen. Detfaktiska sysselsättningspolitiska misslyckandet som Prot,1985/86:9 Prot,1985/86:9 framgår avarbetsmarknadsstatistiken doldes också genom att ett begränsat antal positivatecken och effekter som uppstått i kölvattnet av en rekorddevalvering ochhögkonjunktur användes för propagandistisk överexploatering av i Sverigetidigare sällan skådat slag. är valrörelsen över, men de viktiga framtidsfrågorna är fortfarandeobesvarande. Oron växer bland oss poHtiker och bland människorna, allteftersomhögkonjunkturens och rekorddevalveringens effekter klingar bort och det intelängre är möjligt att dölja den mycket oroande verklighet med växandearbetslöshet som tränger sig på oss i vardagen. Banker och institut presenterarså gott som dagligdags förutsägelser om en kraftigt försämrad utveckling påarbetsmarknaden. De bekräftar alla den bedömning som t. o. m.finansdepartementet gjorde redan i kompletteringspropositionen men somregeringen och det socialdemokratiska partiet av förklarliga skäl inte villekännas vid under valrörelsen. 230 000 öppet arbetslösa människor i Sverigetillsammans med ett lika stort antal dolt arbetslösa människor i arbetsinsatserär frukterna av en felaktig politik, som ser ut att bli verklighet. Den blirockså verklighet av exakt de orsaker som så målande beskriver iintervjun i tidskriften . Dethar inte räckt med en snabb expansion inom exportindustrin. Det har inte hellerhjälpt att kommunerna tillåtits öka sin sysselsättning långt över vad som ärsunt för den samhällsekonomiska utvecklingen och därmed för framtidens jobb.Det har inte räckt med en fortsatt snabb förtidspensionering av allt yngremänniskor. Vi har i stort sett lika många arbetslösa i utgången av högkonjunkturensom vi hade under det utpräglade ekonomiska . Arbetslösheten haraldrig varit högre i en högkonjunktur i vårt land. De nya riktiga jobb som hartillkommit har varit långt ifrån tillräckligtmånga. Vanliga människors vilja till arbete är större än det antalarbetstillfällen som den förda socialdemokratiska politiken harkunnat skapa. Aldrig har vi stått sämre rustade på arbetsmarknaden inför enkommande lågkonjunktur. Vadkan då hända med socialdemokratisk regering?Under valrörelsen gavs det, som jag har konstaterat och som vi allavet, inte några som helst besked. på länge startar vihöstriksdagen och genomför den allmänpolitiska debatten utan att regeringen harredovisat någonting av vad den tänker göra eller hurden ser på de stora ekonomisk-politiska problem som har. Frågan är dessutom - förvånande nog, särskilt med en socialdemokratiskregering - vem som egentligen är ansvarig för samordningen avsysselsättningspolitiken inom regeringen. Även på detta område råder det storförvirring och kunskapen är liten. Enligt ett årsgammalt uttalande frånstatsministern i , innan t.o,m, LO tvingades acceptera öppenarbetslöshet och fortfarande vågade kritisera regeringen förhandlingsoförmåga, är alla i regeringen sysselsättningsministrar.Statsministern tycks dock ha en annan uppfattning än vice statsminister , som i det senaste numret av konstaterar attarbetsmarknadsministern faktiskt är ansvarig för denna uppgift i regeringen.Han kände tydligen inte till arbetsmarknadsministerns syn på detta, för hon skrev tidigare i att hon själv inte känner sig ansvarig för samordningen avsysselsättningspolitiken utan enbart är ansvarig för arbetsmarknadspolitiken. Fråganär; Vem är ansvarig? Vem har inom socialdemokratin mandat att föra debatten omde kommande årens sysselsättningspolitik? Vem törs anta utmaningen inomsocialdemokratin att utveckla och värna sin viktigaste fråga? Är detstatsministern, vice statsministern eller arbetsmarknadsministern, som intevill och inte ens är här ? Är det möjUgen kommunikationsministern ellerkanske vår nya biståndsminister? Det kan också vara den nye löneministern. Vårslutsats blir, herr talman: eller ingen, ingen eller alla. Vi får levavidare med fortsatt tystnad, brist på besked, brist på handlingskraft,stagnerande sysselsättning och snabbt växande arbetslöshet . Den väntade arbetslöshetsökningen ger möjligen arbetsmarknadsministernchansen att visa sig på styva linan här i kammaren genom att komma tillriksdagen med förslag om ännu fler och större AMS-paket. Dem skall viallvarligt och noga överväga för att skydda enskilda människor motarbetslösheten. Men, herr talman, det hjälper inte eftersom en fortsatt växandedefensiv arbetsmarknadspolitik inte klarar att dölja det pinsamma faktum attsocialdemokraterna inte längre bär på en levande sysselsättningsvision.Förtroendet bland enskilda människor för politikers möjlighet att skapa riktigajobb grundas på de faktiska resultaten, inte på AMS-paketens antal ochomfattning. Detta, herr talman, är socialdemokratins dilemma och det kommer attkvarstå så länge ni socialdemokrater inte på ett tillfredsställande sätt kanbesvara framtidsfrågan var enskilda människor skall finna riktiga jobb och hurni tänker skapa dem. Dettomrum som socialdemokraterna lämnat efter sig måste naturligtvis fyllas. Detmåste fyllas av en politik som försvarar de jobb vi har, men som också förframtiden kan förse vårt land och de enskilda människorna med tillräckligtsnabbt växande nya arbetsmarknader. Det är vår chans att hålla nedarbetslösheten och att fullfölja den traditionella svenska linjen med högsysselsättning och låg arbetslöshet. Attförsvara dagens jobb kräver som alla vet låg inflation; rimligalönekostnadsökningar, minskande underskott och bevarad konkurrenskraft försvenskt näringliv ute på exportmarknaden. Skapandetav nya växande arbetsmarknader kräver en levande sysselsätt-ningspolitiskvision. Man måste tro sig om att kunna klara uppgiften för att vara i stånd attformulera en politik som ger de rätta resultaten. När alla vägar i densocialdemokratiska strategin är stängda av verkligheten måste andra öppna nya.Hörnstenarna i en sådan poUtik är avmonopolisering av många viktiga tjänsteroch serviceområden i den offentliga sektorn, mer konkurrens inom samhälletsstora serviceområden, väsentligt bättre miljö för företagande ochnyföretagande, sänkta skatter på arbete och produktion, som ger medborgarnaresurser att efterfråga den service och de tjänster som en ny servicesektor kanproducera. Enannan mycket väsentlig del är ett konsekvent genomfört program för attundanröja hindren för ungdomarnas möjligheter att få riktiga jobb. Rimligaingångslöner, lärlingsutbildning och smidigare lagstiftning behövs Prot.1985/86:9 , för attinte utestänga ungdomarna utan hjälpa dem in på arbetsmarknaden. Sådana förslagligger på bord. Vi moderater säger till ersocialdemokrater; Var så goda och ta dem! Det är det enda ni har att tillgå förögonblicket. Styrkan i vår vision, herr talman, är inte att vi har stödav en eller annan aldrig så stor och mäktig intresseorganisation iorganisationernas land , utan att vår strategi utgår ifrån den mycketenkla erfarenhet som vi har i av hur det faktiskt går till att skapariktiga jobb och varför de riktiga jobben uppstår. Om människor ges störrefrihet att själva bestämma vilka varor och tjänster och vilken service de kanefterfråga och om vi ger dem som vill försöka tillfredsställa den nyaväxande efterfrågan möjligheter att göra det till kostnader som vanligt folkkan betala och som de också får förutsättningar att betala genom att samhälletsanspråk på deras inkomster minskas genom ett konsekvent genomförtskattesänkningsprogram, då uppstår faktiskt en växande efterfrågan på arbeteoch arbetskraft. Målet för vår politik är att skapa denna frihet, att utvecklaoch värna de nya möjligheter för vanliga människor som uppstår och att satsa påden utvecklingskraft som bara enskilda människors arbete, satsningar ochrisktagande innebär. Det är samma utvecklingskraft, herr talman, som dagenssysselsättning faktiskt bygger på och som borde vara välkänd för ersocialdemokrater därför att ni förstod den , men tyvärr inte . Moderata samlingspartiets besked är: Vi ärberedda att ta samhällsdebatten. Vi har en sysselsättningspolitisk vision somvi tror kan återföra om inte till full sysselsättning så till ensituation där vi har väsentligt fler riktiga jobb. Frågan är; Vad viljasocialdemokraterna? Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 50ELVER (): Svallvågorna efter en lång valrörelse hållernu på att lägga sig. Valresultatet är analyserat såväl inom som utanförpartierna. Ett faktum som de flesta tycks vara överens om är attsysselsättningsfrågorna fick en mycket undanskymd plats i valrörelsen, trotsatt utvecklingen på arbetsmarknaden sannerligen hade förtjänat ett långtstörre utrymme än vad som blev fallet. Jag hade anledning att i den avslutandearbetsmarknadspolitiska debatten påvisa två sidor av svenskarbetsmarknadspolitik. Den ena sidan var ljus - det är positivt att flermänniskor än har ett eget förvärvsarbete och det är också bra att flerkvinnor har fått jobb. Den andra sidan är större och den är mörk. Trotshögkonjunktur och regeringens nog så yviga tal om att är på rätt väghar arbetsmarknaden uppvisat svåra brister. Sedan socialdemokraterna kom iregeringsställning har vi upplevt den högsta arbetslösheten i imodern tid. Det gäller såväl andelen öppet arbetslösa som de absoluta talen.Vem kunde, herr talman, tro att socialdemokraterna, som i opposifion talade omatt man skulle näst intill ta bort arbetslösheten, i stället skulle råka ut föratt ministären 1983 satte svenskt rekord iöppen arbetslöshet! Gör vi en jämförelse med 1980, då vi hade en motsvarandekonjunktur som den vi har , visar det sig att vi under det första halvårethar haft nästan 100 000 fler utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Denya djärva greppen som man vid de politiska högtidsmötena talar om påsocialdemokratiskt håll har ju lyst med sin frånvaro. Något som skulle kunnavända en svår utveckling har inte aviserats vare sig i regeringsdeklarationeneller i statsministerns tal här . står vi inför en situation att detekonomiska läget håller på att försämras, konjunkturen ser ut att mattas, ochjag är övertygad om att många människor, framför allt de arbetslösa, kännerstor oro för hur deras svårigheter skall kunna bemästras. Denena rapporten efter den andra talar om kärvare tider för svensk ekonomi.Industrikonjunkturen vänder sannoUkt nedåt och den offentliga sektorn kommersäkerligen, oavsett vad socialdemokraterna sade före valet, att utsättas förkraftiga besparingar. Det går inte i längden att förhindra arbetslösheten medkortsiktigt verkande arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Arbetsmarknadspolitikenär viktig, ja nödvändig, men den är ändå bara ett komplement till de generelltekonomisk-politiska åtgärderna. Ensam kan inte arbetsmarknadspohtiken lösasysselsättningsproblemen. Därför är det så allvarligt att regeringen inteklarat de ekonomiska målen. Underhela sommaren och inför valet påstod och hans propagandister attarbetslösheten sjunker och att det har blivit bättre. Men ett sådant påståendestår sig enbart om statsministern jämför med sina egna rekordsiffror ! Nuhar också talet, eller skall vi säga förhoppningen, från regeringen om att vigår mot bättre tider försvunnit. Redan kan vi i arbetslöshetsstatistiken avläsaen ökad arbetslöshet. Det gäller särskilt ungdomarna. Arbetslösheten bland18-19-åringarna var mot samma månad för ett årsedan. Det innebär en oroande kraftig ökning på ett enda år. Ochdetta händer, herr talman, i ett läge då den socialdemokratiska regeringensäger att är på rätt väg. varnar AMS för en stigande arbetslöshet,och i dagens tidningar kan vi läsa att man från arbetsmarknadsverket befararen ökning och . Motbakgrund av vad vi vet om betydelsen av att ha ett eget arbete, både ekonomisktoch socialt, finns det anledning att oroligt fråga sig: Vad kommer att hända påarbetsmarknaden , för ungdomarna, för dehandikappade och för de långtidsarbetslösa? Den brännande frågan blir: Vad kanvi vänta från regeringen för att hävda sysselsättningen och hålla nerearbetslösheten?