prot · G909134 · 1985-12-31 00:00:00 — Nyanseringen har också med tidsaspektenatt göra, som berördes av tidigare borgerliga talare. Vadhänder med dem som driver skatteprocesser då utredningen pågår?Om ett betänkande kommer , som det sades här, är det sannoliktatt en proposition kommer tidigast , Det är angeläget med snabbarelösningar, och ärendet måste forceras-det är en markering från sida,fru talman. 11 HANS (): Jag framförde vad remissinstanserna hade sagt när ärendet behandladesförra året, och jag tror att det var nyttigt att erinra om det och att ocksåKarin Ahrland var medveten om det. Däremothar inte brytt sig nämnvärt om de olika synpunkter somframförts från remissinstanserna och har inte heller velat sätta sig in i dessafrågor, som är både svåra och känsliga. Det finns olika lösningar på dettaproblem, och det kan verkligen diskuteras vilken som är den bästa.Remissinstanserna utgörs av experter på området. En fråga som är särskiltviktig är hur mycket rättshjälpen kan förbättras för att ett bättre skydd iförvaltningsprocessen därigenom skall kunna skapas. Närdenna fråga har diskuterats här i kammaren har framför alltmoderaterna fixerat sig vid och koncentrerat sig på skatteprocessen och glömt bort att det finnsandra förvaltningsprocesser som det är angeläget att beakta. har det sketten viss förskjutning i inställning, för att de borgerliga skullekunna bli eniga om en reservation. Det kan vara bra att intresserarsig också för andra processer, vilket vi från socialdemokratisk sida harmarkerat är nödvändigt. SvenMunke säger att det är främst de sämre ställda som förlorar på den nuvarandeordningen. Det är emellertid inte bara sämre ställda, utan det kan varamänniskor i olika skikt av samhället som i vissa mål borde ha rätt att fåersättning. Det måste också beaktas att man inte löser problemet bara genom attlägga fram ett förslag om ersättning för rättegångskostnader. Innan en personhar vunnit en process skall ett ombud anlitas - antingen en jurist, en revisoreller någon annan - och i stora skatteprocesser skall betydande förskottlämnas. Det betyder helt enkelt att den linje som de borgerliga kanskeföreträdesvis är inne på inte räcker som någon lösning. Jagvill också till säga att det är en skillnad i inställningen.Förra året uttalade utskottet en stark tveksamhet till tanken att införa somregel att enskilda som vinner processer mot staten alltid får ersättning försina kostnader, nu säger man att det skall vara en ovillkorlig rätt. På denpunkten har det alltså skett en förändring, som man inte tar konsekvenserna av.Framför allt gäller det inställningen till utredningsansvaret. Ingentinghar hänt, har flera personer sagt. Vi torde vara eniga om att det är nödvändigtatt skatteförenklingskommitténs förslag framläggs först. Det kommer tillhösten. Övervägandena i den här frågan sker ju , men ett förslag tillåtgärder kan inte göras förrän man har prövat även detta utredningsförslag. 12 KARINAHRLAND (fp); till de olika remissinstanser som han citerade i sitt första inlägg ochmenade att där fanns verkligen experterna som kunde uttala sig om vilken somvar den bästa lösningen. Jag kan hålla med om att detverkligen finns experter i dessa remissinstanser, men jag skulle vilja påpekaatt när lagstiftning skall till är det här i riksdag, blandparlamentariker, som den skall skötas. Vi kan inte bara sitta och säga ja tilldet experterna har sagt, när experterna t. ex. inleder diskussioner om att denenskilde skall betala staten om han förlorar ett skattemål. Jag måste verkligenutgå ifrån att inte vill föra debatten i den riktningen attvi inte bara skall låta folk få föra processer, utan att de sedan skulle betalastaten för att de driver processer. Det är en ganska absurd tanke som jagtycker att vi borde ha tagit livet av vid det här laget. Sedankan man självklart diskutera olika lösningar. Men en sådan diskussion skallföras i en så konstruktiv anda att det snabbt kommer ett förslag som germöjligheter till ersättning när vederbörande vinner målet. Det är detta det ärfråga om. Det är inte fråga om att få ersättning för varje process man driver,utan det är när staten förlorar och alltså i onödan har besvärat och trasslattill det för en enskild människa. Det är i dessa fall vi tycker att detfaktiskt är helt rimligt att hon får ersättning. 13 (); beklagar att jag inte har brytt mig nämnvärt om attsätta mig in i vad remissinstanserna har sagt i detta ärende. Han sade attdetta var svåra och känsliga frågor. Det är också min uppfattning att detta ärsvåra och känsliga frågor och att det är svårt att se alla följder som kanuppkomma. Men så mycket tycker jag ändå att det är viktigt att sätta sig in idetta, att man ser att det här är svårt och känsligt för den det drabbar.Därvidlag har det varit enkelt för oss i att säga att den som drabbasav en sådan här process och får rätt vid rättegången skall få ersättning för dekostnader personen i fråga åsamkats av staten. För oss har det inte varit svårtatt i reservationen markera detta. Det är en rättssäkerhetsfråga för oss, ochdet är en rättssäkerhetsfråga att ärendet påskyndas. Det är för många somsitter i kläm utredningen pågår. 14 HANS (): Det är självklart att det är vi här i som skall bestämma vadsom är den bästa lösningen, men det är ju inte särskilt dåligt att lyssna tillerfarenheter ute på fältet och inom de instanser som praktiskt taget dagligenhar att sköta sådana här frågor. För egen del anser jag inte att man skallvälja en sädan lösning att staten skall kunna få ut ersättning av den enskildei en förvaltningsprocess. Men om man driver dessa frågor på ett onyanserat ochlångtgående sätt när det gäller den ovillkorliga rätten till ersättning, kansådana tankar födas hos dem som inte vill ta till vara rättssäkerhets- ochrättstrygghetsintressen - och dessa intressen är mycket viktiga. Viär överens om att det behövs förändringar och förbättringar vad gällerrättegångskostnaderna i förvaltningsprocessen, och då inte bara i skatteärenden.Men jag vill säga att lösningarna inte bara skall sökas efter den vägen att manskulle följa den borgerliga reservationen om en ovillkorlig rätt tillersättning, vilket är någonting nytt. Utöver att man i vissa situationer skallfå ersättning för rättegångskostnader fordras det andra lösningar också för attdet skall gynna den breda allmänheten i vårt land. Det gäller både rättshjälpenoch vissa andra frågor som var berörda av remissinstanserna. 15 (); Jag noterar medglädje att inte vill att den enskilde skall betala ifall denenskilde förlorar en process mot staten. återstår bara frågan hur han villatt den enskilde skall få betalt, Anf.16 (); Jag noterar också med glädje att vi är överens om att det behövsförändringar, men jag noterar också att vi är oense om tidsaspekterna. Överläggningenvar härmed avslutad, (Beslutet redovisas efterdebatten om justitieutskottets betänkande 23,) Prot.1985/86:134 Anf. 17 FÖRSTE VICE TALMANNEN; Jag fårmeddela att anslag om kvällsplenum nu har uppsatts. Å talsunderlåtelse och åtgärder mot ekonomisk brottslighet, m. m. 18 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till attdebattera justitieutskottets betänkande 22 om anslag till åklagarväsendet. Ifråga om detta betänkande hålls gemensam överläggning för punkterna 1 och 2. Åtalsunderlätelseoch åtgärder mot ekonomisk brottslighet, m. m. 19 (): uppgick antalet anmälda brott motbrottsbalken till ca 160 000. Motsvarande antal för var enligtstatistiska centralbyråns officiella statistik ca 845 000. Härutöver begåsvarje år sammanlagt drygt 100 000 brott mot olika specialstraffrättsliga lagar,t. Denna brottsutveckling är oroande. Visst kanvariationer förekomma mellan olika år, men tendensen är tydlig. Bara var ökningen av brottsbalksbrotteninte mindre än 33 000 eller , Den verkliga brottsnivån är dockbetydligt högre än statistiken utvisar beroende på att många brott inte anmäls.Genom intervjuundersökningar har visats att var tjugonde person av befolkningenråkat ut för våld eller hot om våld och att vart femte hushåll drabbats avstöld eller skadegörelse. Den ökade brottsligheten har naturligtvis flera orsaker.Men jag är övertygad om att den flitiga användningen av institutetåtalsunderlåtelse är en av dessa. De numera uppmjukade bestämmelserna om näråklagaren får ge åtalsunderlåtelse kan ju knappast utgöra någon särskiltavskräckande faktor för den som överväger att begå t. ex, inbrottsstöld. blev sammanlagt ca 178 000 personer lagfördaför brott. 21 000 av dessa erhöll åtalsunderlätelse. Var femte person somlagfördes för brott mot fick åtalsunderlåtelse hksom mer än vartredje person som lagfördes för t. ex. snatteri. Hälften av alla som meddelasåtalsunderlåtelse är ungdomar i åldern . Enligt 20 kap. 6 § skall åklagaren, om ejannat är stadgat, tala å brott som hör under allmänt åtal. Denna bestämmelseger uttryck för den s. k, legalitetsprincipen, dvs, principen om en absolutplikt att åtala när det föreligger objektiva förutsättningar för en fällandedom. Åklagarens absoluta åtalsplikt är medborgarnas bästa garanti förrättssäkerhet. Lika väl som principen garanterar allas likhet inför lagentillförsäkrar den de tilltalade en principiell rätt att få sin sak prövad av enopartisk domstol, som består av en eller flera jurister samt förtroendevaldalekmän. Den absoluta åtalsplikten har emellertid begränsats genombestämmelserna om åtalsunderlätelse i 20 kap, 7 § och 1 §lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Men dessabegränsningar utgör alltså undantag från legalitetsprincipen. De begränsningar i ätalsreglerna som infördes innebäratt åklagarens möjligheter att ge åtalsunderlåtelse utvidgats betydligt,Lagföringen har i väsentliga avseendenflyttats över från domstolarna till åklagarna. Varjeåklagare har säkert ambitionen att på ett korrekt sätt göra de bedömningar somerfordras, men det måste ändå alltid anses vara en fara för rättssäkerheten närdomar- och åklagarrollen förenas i en enda person. De rättssäkerhetsgarantiersom ligger inbyggda i domstolsförfarandet gär då förlorade. Denya åtalsreglerna innebär bl. a. att åtalsunderlätelse numera kan ges även närdet kan antas att påföljden vid åtal skulle bli villkorlig dom. Det äremellertid min bestämda uppfattning att lagföring inför domstol har storbetydelse från såväl individualpreventiv som allmänpreventiv synpunkt, även omt. ex. villkorlig dom skulle ådömas. Genom domstolsförfarandets offentlighetoch själva rättegångens utformning får inte bara den tilltalade utan ävenallmänheten klart för sig att samhället ser allvarligt på det begångna brottet. Begränsningarnai åtalsreglerna har lett till minskad rättssäkerhet för dem som drabbas avbrott, dvs, mälsägandena. De nya reglerna innebär nämligen att de skadelidandei ett stort antal fall förlorat sina möjligheter att få skadeståndstalan utfördi brottmål. Mälsägandena hänvisas i stället till att själva väcka talan itvistemål. Och i det läget avstår naturligtvis många med de förluster dettainnebär. De som inte avstår riskerar, om de skulle förlora målet, att få betaladryga rättegångskostnader. Detsamma gäller i det fall då någon väckt enskiltåtal. Vad ett sådant mål kan kosta har vi sett exempel på under de senaste veckornafrån det s. k. Johan-målet vid hovrätten för Nedre . Åtalsunderlåtelseenligt kan beviljas så snart någon av förutsättningarna i 20kap. 7 § föreligger och något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inteåsidosatts. Men man skall då komma ihåg att det är en enda person, dvs.åklagaren, som gör denna intresseavvägning. Och jag måste säga att jag harsvårt att föreställa mig att en person som blivit utsatt för t. ex, inbrott isitt hem skulle ha förståelse för åklagarens beslut att inte väcka åtal därföratt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosatts; nog måsteman anse att sådant intresse alltid åsidosatts när det är fråga om inbrott inågons hem. Med de nuvarande reglerna om åtalsunderlåtelse - där åklagaren ärenda beslutande - är det därför stor risk att åklagarna hamnar i situationerdär de i allmänhetens ögon blir misstänkta för att ta ovidkommande hänsyn. Jaghar haft många samtal med människor som varit utsatta för brott och som varitmissnöjda med åklagarens beslut om åtalsunderlåtelse just därför att de varitövertygade om att åklagaren avskrivit målet enbart för att minska sinarbetsbörda, Samma misstanke kan aldrig uppkomma om handläggningen sker infördomstol. Sådana här misstankar är något som allvarligt skadar människorstilltro till rättsväsendet. Det är därför väsentligt att den absolutaåtalsplikten bibehålls så långt detta är möjligt. Enligt min mening måste desom utsatts för brott anses ha en principiell rätt att fä se gärningsmannen ställdinför rätta och dömd för den ifrågavarande gärningen - även om någotskadeståndskrav inte föreligger. Enav grundprinciperna i ett rättssamhälle är att lagarnas tillämpning skall kunnaförutses av den enskilde medborgaren. Den som står i begrepp att Åtalsunderlåtelse och åtgärder mot ekonomisk brottslighet, m. m. Åtalsunderlåtelse och åtgärder mot ekonomiskbrottslighet. begå ettbrott skall i princip ha klart för sig vilken påföljd samhället kommer attutdöma om brottet upptäcks. Med de numera mycket långtgående inskränkningarna iden absoluta åtalsplikten är detta inte längre fallet. finns i lagen dessutom bestämmelser om s, k,förundersökningsbegränsning som bl, a, innebär att en förundersökning fårläggas ned om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske tillföljd av bestämmelserna i 20 kap, . Och för det fall sådanaförutsättningar finns redan innan en förundersökning inletts, får åklagarenbesluta att inte ens inleda utredning. Även när det gäller unga lagöverträdarefinns vissa bestämmelser om förundersökningsbegränsning. Däremot sker intenågon egentlig registrering av dessa förundersökningsbegränsningar, varför detföreligger risk för att personer som begår upprepade brott, men i olika delarav landet, inte blir lagförda. Det är utomordentligt viktigt att den sombryter mot lagen blir föremål för en reaktion från samhällets sida. Omreaktionen uteblir förlorar lagarna sin trovärdighet och respekten förrättsväsendet urholkas. Skulle medborgarna förlora filltron till rättsväsendetutgör detta en fara för den allmänna laglydnaden. Men det kan också leda tillatt grupper av medborgare tar lagen i egna händer för att beivrabrottsligheten. förekommer olika former av s, k, medborgargarden påskilda håll i landet, och denna företeelse kan förväntas öka om människorupplever situationen så, att samhället inte beivrar brott. Vi moderater har den uppfattningen att reaktionen ärsärskilt viktig när det gäller ungdomar. För det första svarar dessa för del av brottsligheten. Många ungdomar utvecklar vanebrottslighet . För det andra har unga människor i allmänhet outvecklade rättsbegrepp,varför det är nödvändigt att samhället ger klara normer och konsekventahandlingsmönster. De unga måste snabbt få en reaktion från samhällets sida närde begått ett brott, även om det är fråga om en smärre förseelse. Ungdomarna ärmånga gånger medvetna om att de gjort fel och väntar på en reakfion. Uteblirdenna eller visar samhället en överdrivet förstående attityd till den ungesbeteende, fortsätter han eller hon att begå brott och riskerar att så småningomhamna i ännu allvarligare kriminalitet. Av den anledningen gör vi iingdomarnaen björntjänst när vi inför regler som leder fill den ena åtalsunderlåtelsenefter den andra, I justitieutskottets betänkande 1985/86:22 sägs att detinte torde råda något tvivel om att "en förundersökning normalt innebärett obehag för den misstänkte" och att ordningen med åtalsunderlåtelse"inrymmer ett mått av ogillande eller varning från samhällets sida".Eftersom jag själv arbetat som åklagare kan jag säga att utskottetsslutsatser i det här avseendet är betydligt överdrivna. Visst finns detpersoner som tar varning av den första åtalsunderlåtelsen och därför inte begårnågot ytterligare brott. Men när åtalsunderlåtelse ges en andra gång, en tredjegång eller ännu fler gånger, så uppfattas det i de flesta fall som att det intevar så farligt det man gjorde. Jag vill gå så långt att jag påstår attåtalsunderlåtelsen i vissa fall t, o. m. kan utgöra ett rent klartecken för nyabrott. Jag har varit med om att en person som fåttåtalsunderlåtelse gått direkt ned på gatan och stulit en bil eller gått rakavägen till en butik och stulit varor. Och hur mänga gånger har jag inte isamband med att en person underrättats om att han eller hon erhållitåtalsunderlåtelse fått frågan: "Skall jag inte få något straff?" Visst skall vi ha kvar institutet åtalsunderlåtelse, menvi skall vara ytterst restriktiva med tillämpningen. Möjligheterna att undgååtal har utvidgats alltför mycket. Såsom lagen är utformad premieras demest brottsaktiva. Åtalsunderlåtelse kan nämligen ges bl, a, för brott sombegås innan en person dömts eller avtjänat straff för ett tidigare brott, ompåföljden kan förväntas bli oförändrad. Exempelvis kan en person som väntar pårättegång för en eller flera grova stölder i allmänhet begåflera butikssnatterier utan att dessa föranleder någon extra påföljd. En stormängd brott i det här landet resulterar därför inte i någon särskild påföljdför de skyldiga. Detta har vi i den moderata partimotionen Ju607 uttryckt så,att vi anser att de nya brotten begås "gratis". Reglerna om åtalsunderiåtelse bör göras merrestriktiva. Det är därvid lämpligt att i ett första steg återgå till denordning som gällde före den senaste lagändringen. Jag yrkar bifall till denborgerliga reservationen 2. Att döma av de olika partiernas ståndpunkter i utskottetkommer vär reservation inte att få majoritet i kammaren, vilket är djuptbeklagligt. Men jag lovar att vi skall komma igen i den här frågan, i vart fallvi moderater, eftersom vi aldrig kan acceptera att det finns lagar som, när detillämpas i praktiken, medverkar till att öka brottsligheten. Å talsunderlåtelse och åtgärder mot ekonomiskbrottslighet. Anf.20 (): Till det betänkande som vi nu diskuterar har folkpartietsrepresentanter i utskottet avgivit tre reservationer som jag vill uppehålla mignågot vid. Den första gäller utbildning mot ekonomisk brottslighet.Det är naturligtvis självklart för oss folkpartister, det är inget tvivel omdet, att den ekonomiska brottsligheten skall bekämpas. Vi har dock varitkritiska till en del av de vägar som regeringen valt för att bekämpa den, vägarsom vi i en del fall tycker rubbar centrala principer i vår rättsordning. Menkampen mot den ekonomiska brottsligheten har också förts genom omprioriteringarav tillgängliga resurser. Vi i tror inte att man kan nä så mycketlängre på den vägen, bl. a. med hänsyn till det ökade antalet förmögenhetsbrottoch våldsbrott, vilkas bekämpande nu kan eftersättas. Vi måste istället fortsätta att utbilda framför allt poliser och åklagare liksom domareför att på det sättet höja kvaliteten på ekobrottsutredningarna. Det finns desom menar att t, ex, de tilltalade i vissa komplicerade skatteprocesser numerahar tillgång till mer kvalificerad experthjälp för sitt försvar än vad t. ex,åklagarsidan kan ställa upp med. Så får det inte vara! Därför vill vi ha ettklart tillkännagivande av , att det i kampen mot den ekonomiskabrottsligheten är mest angeläget att fortsätta satsningen på utbildningen avåklagare och poliser. Den andra reservationen i betänkandet somfolkpartisterna i utskottet står bakom handlar om åtalsunderlåtelse. Bakgrunden är naturligtvis att brottsligheten i samhällettrendmässigt bara ökar. Detta har just belyst med siffror. Iprincip råder fortfarande absolut åtalsplikt, men den absoluta åtalsplikten haravsevärt Åtalsunderlåtelse och åtgärder mot ekonomiskbrottslighet. begränsats,vilket också utskottet skriver i sitt betänkande. De här begränsningarna berorpå att man har önskat lätta på trycket när det gäller rättsväsendets myckethårt ansatta resurser och styra över dem på att bekämpa narkotikabrottslighetenoch den ekonomiska brottsligheten. Men det får inte ske på bekostnad avbekämpandet av andra brott. Därför bör vi återgå till de regler beträffandeåtalsunderlåtelse som gällde före . Det är nödvändigt, menar vi,för den allmänna laglydnadens skull. Det får inte vara så, att samhället tillsynes inte reagerar mot vissa brott, därför att de anses bagatellartade.Speciellt viktigt är det naturligtvis för unga människor att, som det sägs ireservationen, "samhället ger klara normer och konsekventahandlingsmönster". Visst innebär en förundersökning ett obehag för denmisstänkte. Visst innebär det ogillande eller den varning som följer med enåtalsunderlåtelse också ett obehag. Men det är enligt vår mening inte någontillräcklig reaktion från samhällets sida. Vår tredjereservation gäller förtur för ungdomsmål. Ungdomsbrottsligheten ligger nu pä en mycket hög nivå, ochden har ökat oroväckande. Orsakerna är många och komplicerade, och det skulleleda för långt att här och gä in på dem. Samhällets åtgärder mot dennaungdomsbrottslighet bör naturligtvis främst vara av förebyggande socialkaraktär. Men det är enligt vår mening också nödvändigt att myndigheternashandläggning av ungdomsärenden och ungdomsmål påskyndas. Som det nu är är detendast domstolen som har ålagts en bestämd tidsfrist, och när ett ungdomsmåläntligen kommer till domstolen behandlas det oftast föredömligt snabbt. Jag ärmedveten om att skyndsamhetskravet har en framträdande plats bäde iförfattningstext och i andra föreskrifter, precis som det stär i utskottsbetänkandet.Men av de upplysningar som utskottet inhämtat visar det sig nu atthandläggningstiden i praktiken varierar högst väsentligt, såväl hos polisen ochåklagaren som vid de sociala nämnderna. Detta är inte fillfredsställande,Omloppsfiden i ungdomsmålens olika stadier måste förkortas, även om vi inserde praktiska svårigheterna, t, ex, ansträngt arbetsläge vid de olika berördamyndigheterna, Alla dessa frågor, om systemets närmare utformning, fristernaslängd, eventuella förlängningar av fristerna, bör övervägas av regeringen ochett förslag till lagstiftning föreläggas . Det är vad vår reservation3 gär ut på. Med detta vill jag yrka bifall till de trereservationer som finns i justitieutskottets betänkande 22 om anslag till åklagarväsendet. 21ELVING (): Åklagarväsendet utgör en viktig kugge irättsskipningens maskineri, som tillsammans med andra delar av rättsväsendetskall motverka olika slag av brottslighet. fick vi nya regler för åtalsunderlåtelse.vilket har lett till en ökad användning av åtalsunderlätelse, vilket i sin turhar medfört att vi fått en olycklig förskjutning av dömandet frän domstolarnatill polis och åklagare. Enligt vår mening har möjligheterna tillåtalsunderlåtelse och andra begränsningar kommit att utvidgas alltför mycket ilagförslagen. När någon överträder samhällets regelsystem och begår ettbrott, anser vi i att det är mycket viktigt att samhället reagerar motdenna överträdd- Omreaktionen uteblir förlorar de uppställda reglerna sin trovärdighet, ochrespekten för rättsväsendet urholkas. Det är särskilt viktigt när det gäller unga lagöverträdareatt samhället reagerar snabbt och bestämt för att sä tidigt som möjligt brytaen brottskarriär. Ett system som innebär att lagöverträdelser inte beivras,eller beivras inkonsekvent, leder till en destruktiv inverkan på ungdomarnasrättsbegrepp. Lika viktigt som att samhället reagerar med bestämdhet äratt reaktionen kommer snabbt och i så nära anslutning till brottet som möjligt.Detta har vi varit överens om tidigare och därför infört regler om förtur förungdomsmål hos domstolarna. Men det räcker inte med en snabb handläggning idomstolen, också övriga inblandade parter måste reagera snabbt,.Därför anser vifrån att tidsfrister liknande dem som gäller för domstolarnashandläggning av ungdomsmål också skall gälla för förundersökningens bedrivande,åklagarens överväganden och behandlingen i socialnämnden. Med hänvisning fill det anförda yrkar jagbifall till reservationerna 2 och 3 i det betänkande som vi nu diskuterar. Å talsunderlåtelse och åtgärder mot ekonomiskbrottslighet, m. m. 22ULLA-BRITT ÅBARK (s):