prot · G90931 · 1985-12-31 00:00:00 — ex. till att generationsväxlingar och annat gör att en ny syn måste ges tidatt växa fram i företagen och i människornas medvetande så att den därmedbörjar prägla deras handlande. Det är på den vägen vårt medbestämmande kommeratt kunna byggas vidare. När det gäller påpekande och vädjan om attvi skall tänka om så framställde han saken ungefär så som att vi socialdemokraterinte vill medverka till förändringar av lagstiftningen, trots att den enligthans uppfattning påverkar de politiska besluten i på något sätt otillbörliggrad. Det är ju så, , att den här lagen äger tillämpning påförhållanden mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det är den rollen det ärfråga om. I andra paragrafen är det klart utsagt att arbetsgivares verksamhetsom är av religiös etc. och även av politisk eller annan opinionsbildande artundantas från lagens tillämpningsområde, såvitt avser verksamhetens mål ochinriktning. Om den politiska inriktningen ändras i en kommun eller ettlandsting därigenom att majoriteten svänger från socialdemokratisk tillborgerlig majoritet och de borgerliga har ett helt annat program, så ärnaturligtvis det aldrig förhandlingsbart för de fackliga organisationerna.Däremot har facket förhandlingsrätt när det gäller de förhållanden som kanuppstå på grund av de effekter som denna förändring kan få på kommunens ellerlandstingets roll som arbetsgivare. Jag vill också något kommentera inlägg. Hananser att lagen är bristfällig. Vi anser att vi inte behöver ha någon specielllagstiftning när det gäller enskild medlems rätt att lämna fackligorganisation, eftersom gällande lagstiftning är sådan att den rättenföreligger. Detta är konstaterat av den viktigaste instansen i sammanhanget,nämligen arbetsdomstolen. Det som arbetsdomstolen har sagt brukar parterna,inte minst de fackliga organisationerna, rätta sig efter. Jag kan i detsammanhanget som exempel nämna att Metall på sin senaste kongress tog in i sinastadgar en bestämmelse om medlems rätt att lämna den fackliga organisationen. inlägg bygger vidare på hennes ochmoderaternas tidigare reservationer. Hon menar att vi socialdemokrater är blinda för den påverkan på utvecklingen mot ett korporativistiskt samhälle som de fackliga organisa tionernas medverkan innebär. Vi har ju en annan värdering och bedömning i 27 Jag vill inte, , framställa mig som den mest insiktsfulleeller den främste socialdemokraten i dessa frågor. Det vore mig fjärran att enssnegla åt den nivå som intar. Jag har däremot ansett mig ha rätt -och har naturligtvis den rätten - att ha andra uppfattningar än idessa frågor. 13 (): Liberalismen ser inte klasserna, utroparLars-Ove . Visst ser vi dem, men vi underkänner klasskampen som politiskarbetsmetod. Visst ser vi orättvisor! Lägg märke till att som regel harliberaler varit med då de sociala reformerna drivits fram både i vårt land ochi andra länder. Det må gälla arbetstiden, arbetsmiljöfrågor, semesterns längd,styrelserepresentation i företagens styrelser och medbestämmandelagen, som vii allt väsentligt har ställt upp för. Och varför inte nämna en sentida storpolitisk reform, nämligen jämställdhetslagen, som kommunister ochsocialdemokrater mycket hårt bekämpade i denna kammare. Där har de nu detgemensamt med oss liberaler att de ställer upp för jämställdhetslagen och t. o.m. berömmer sig för den. talade här i polemiska ordalag visavi vpk attdet fackliga inflytandet har ökat. Jag vill understryka att det är en riktigiakttagelse. Visst har det gjort det! Det tycker vi från liberalt håll är bra,men det hindrar inte, , att vi under resans gång måste hakontrollstationer, att vi med gjorda erfarenheter måste justera lagen för attden skall kunna bli både smidig och ligga på en balanspunkt som kan ansesrimlig från politisk synpunkt. Därför har vi medverkat både när MBL infördesoch också i viss utsträckning under senare är. Detta gäller även nästa ärendepå dagens lista, lagen om anställningsskydd. Det är nödvändigt att görajusteringar, men vår grundinställning är mycket positiv. MBL har - som jag sadei slutet av mitt första inlägg - kommit för att stanna. Det var intressant att lyssna på . Jag sadeatt han var försiktig i sitt inlägg, och detta kan i än högre grad sägas gällahans replik. var vi med om socialdemokratiska propagandanummer -det var ju ingen hejd på vad man då begärde. När man nu ser på vadsocialdemokraterna redovisar när de sitter i regeringsställning, blir StenÖstlund diskret som en legationssekreterare: det finns praktiskt tagetingenting att redovisa. Därför faller anklagelserna om att det skulle ha ståttstilla på reformpolitikens område då och andra icke-socialistiskapartier hade regeringsansvaret platt till marken. Dessa anklagelser ärfelaktiga. Eftersom myten odlas av socialdemokrater här i kammaren, finner jaganledning att gå in och polemisera på den punkten. Kvar står, herr talman, attdet finns en bred uppslutning från kammarledamöternas sida när det gäller dengrundläggande inställningen till inflytande i medbestämmandefrågor, och dettaupplever jag som en stor styrka. 14 (vpk): Liberalismens dimridåer ligger fortfarandekvar. Man ser tydligen inte att det råder klasskamp, att den starke påarbetsmarknaden som äger utövar ett inflytande, hävdar sin rätt och flyttarfram sina positioner. Men eftersom underkänner all klasskamp, förutsätter jagatt och tar klart avstånd från den demonstration somgenomfördes här , som stannade vid det gamla kanslihuset, somomfattade några tusen människor och som gällde löntagarfonderna. All klasskampskall ju vara bannlyst. Enligt min uppfattning var en av de storapåhejarna vid den demonstrationen. Klasskampen får väl föras bara när detpassar. Sedan till socialdemokratin och medbestämmandelagen. Läserman protokollen, , kan man fråga sig om de arbetande människornaverkligen har fatt ökat inflytande . Man kan naturligtvis jämföra medförhållandena tidigare. Men man borde, , jämföra med vadmedbestämmandelagen skulle ge. Härvidlag kan inte lämna någotsvar. Varken den socialdemokratiska företrädaren 1976 eller sadenågot i debatten i kammaren 1976, Läser vi fackföreningsprotokollen finner viatt det har hänt en rad saker på arbetsmarknaden, där de fackliga företrädarnainte har kunna påverka. Det gäller nedläggningar, investeringar, utflyttningaroch utslagningar, I mitt inlägg gav jag en ungefärlig redogörelse förarbetslivets utformning. Jag vill hävda att det sammantaget inte ärbättre än 1976 utan snarare sämre. Vidare vill jag framhålla attfackföreningarna finns representerade i en mängd partssammansatta organ,varvid man knutits upp i en MBL-anda, som medför att det inte går att hävdasina intressen med hjälp av medlemmarna, något som man kunde göra före 1976.Det var kanske inte alltid de fackliga ledningarna som fick fram resultat före1976 utan just de fackliga organisationernas aktivitet. När vi har talat omklassamarbete, har vi syftat på detta att man går in i samarbete med enkapitalmakt som är mycket starkare, varvid fackföreningen binds upp till att iförsta hand ta hänsyn till kapitalmakten -ungefär som skisserade 1976. Jag förstår, , att det är mycket svårt attmäta med den måttstocken. Egentligen har man inte den positionen i arbetslivetsom man sade sig ha 1976, och det är naturligtvis en tragedi för många av defackliga företrädarna - kanske t.o.m. för , som har varit fackligtverksam och kanske t.o.m. trodde på den här lagen. Jag känner mångasocialdemokrater - t.o.m. i min egen fackförening - som är mycket besvikna. Sedan har jag bara en punkt till, nämligen den politiskaverksamheten. Man kanske har olika erfarenheter av detta, men vad vi avser härär rätten till politisk verksamhet på arbetsplatserna. Det har vi ocksåpreciserat. Före arbetets början, på raster, på lunchen och efter arbetet skallman kunna ha politisk verksamhet. Den rätten finns inte . Det regleras avarbetsköparen, fördet är ju denne som bestämmer över sitt område! Jag har t.o. m. varit med i en valrörelse där man i gränstrakterna mellan olikafabriksområden inte ens fick ha en så enkel sak som det vi kallar torgmöteeller appellmöte. Rätten finns hos den som äger marken, i det här falletfabriksområdet. Det vi hävdar är rätten att få bedriva politisk verksamhetpå arbetsplatserna - inte på arbetstid. Jag trodde att vi hade en gemensam syni den frågan, , men tydligen är det inte så. Eftersom det nu ärägarna som bestämmer, vill vi lagstifta om denna rättighet. 15SONJA REMBO (m); Till vill jag säga; Vi skallsjälvfallet ge uttryck för de värderingar vi har. Det är ju det som är meningenmed vår demokrati, att olika meningar skall brytas mot varandra så att väljarnai fria val skall kunna ta ställning. Det är därför det är så viktigt att justvi i denna kammare slår vakt om demokratin, som sade. Fackets inflytande har stärkts, sade , Ja,visst är det pä det sättet. Fackets inflytande har stärkts - men intearbetstagarnas. Deras inflytande har försvagats, inte bara påarbetsplatserna utan också inom de fackliga organisationerna. Beslutandet lyftsallt oftare över huvudet på de enskilda anställda upp till centrala nivåer. Detär detta vi från de borgerliga partierna gemensamt protesterar mot, i förstahand när det gäller småföretagen. Enligt LO;s normalstadgar är fackföreningsrörelsensprincipiella inställningtill utträdesrätt för medlem ur ett fackförbund den,att sådan rätt saknas. Denna passus står fortfarande kvar, trots HD:s och AD:sklara uttalanden i denna fråga. Och trots att detta obligatorium föreligger, att den somen gång har blivit medlem i LO för alltid är medlem, vad som än händer,kollektivansluterman medlemmarna till det socialdemokratiska partiet. Mankollektivansluter dem också via hemförsäkringen till arbetarrörelsens tredjeben, kooperationen, genom att försäkringarna enbart tecknas i . Det finns en lång rad sådana här exempel på hurmedlemmarnas åsikter ignoreras av fackliga organisationer. Det är därför dennegativa föreningsrätten är sä oändligt viktig, just för att vi skall kunnaupprätthålla de demokratiska formerna i , så att man inte bakvägen skallkunna införa former och institutioner som inte väljarna i fria val har tagitställning till. Det är därför ett aktstycke som är såoändligt farligt för utvecklingen i , om den skulle genomföras. Det ärinte vilken rapport som helst- den samlade nordiska arbetarrörelsen står bakomden. För del deltog finansminister , och sekreterarnavar båda komna från . Jag vill rikta en allvarlig uppmaning till denna kammareoch framför allt till socialdemokraterna att se upp för den utveckling som viär pä väg mot. Vi är på väg mot ett korporativt samhälle där demokratinriskerar att sättas på spel. 16 (); Eftersom vi har hamnat i den situationen att debatten kanfortsätta i det oändliga genom att det blir en ny talaromgång vid varjetillfälle, skall jag avhålla mig från att kommentera de inlägg som har gjortsefter mitt förra anförande. Jag hänvisar bara till utskottsbetänkanden ihithörande frågor och de debatter som har förts i anslutning till dem varje årsedan dessa lagars tillkomst, i regel . Något nytt har inteframförts i de senast gjorda inläggen. Jag yrkar än en gång bifall tillutskottets hemställan. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten omarbetsmarknadsutskottets betänkande 3.) 17ANDRE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till att debatteraarbetsmarknadsutskottets betänkande 3 om anställningsskydd. 18SONJA REMBO (m): Lagen om anställningsskydd, förkortad LAS,hör till de lagar som jag inledningsvis nämnde i den förra debatten. Lagentillkom i den arbetsrättsliga lagstiftningsyran ochsyftet var, som alltid, vällovligt. Den byggde pä erfarenheterna frånindustrinedläggningarna och flyttlasspolitiken . Äldrearbetstagare slogs ut och kunde inte på samma sätt som de unga flytta till deexpanderande industristäderna. Lagen om anställningsskydd skulle förhindradenna utslagning. Så blev nu inte fallet. Vi fick i stället58,3-årspensioneringarna och avtal om förtidspensioneringar. De äldre harsåledes inte fått den trygghet som antogs då lagen tillkom. Lagen häri stället kommit att utgöraett avsevärt hinderför nytillträdande, framför allt ungdomar, att få en fast fot påarbetsmarknaden. Vid har utförts en studie av detidsbegränsade anställningarna 1979 -situationen lär inte ha förändrats tilldet bättre . Den visar att ungefär hälften av alla ledigaanställningar var tidsbegränsade. Dä var ända inte korttidsanställningar,provanställningar, rullande visstidsanställningar, beredskapsarbeten etc.medräknade. I verkligheten är således andelen tidsbegränsade anställningar ännuhögre. Utredaren konstaterar lakoniskt att vi har fått en kraftigarepolarisering mellan starka och svaga på arbetsmarknaden. De starka har blivittryggare och de svaga har fått svårare att få fotfäste. De kartläggningar jag nämnde i den tidigare debatten,SHlO;s småföretagsbarometer och , visar båda att lagen omanställningsskydd är ett hinder för små företag att anställa nytt folk.Företagarna är rädda för att inte kunna bli av med en olämplig person om detskulle visa sig nödvändigt. 1 ett litet företag är människorna ytterligtberoende av varandra. Omplaceringsmöjligheterna är i allmänhet obefintliga. Också de som redan är anställda har blivit obenägna attflytta till en ny arbetsplats eftersom de då förlorar den plats de hade iturordningen enligt LAS. För stora grupper på arbetsmarknaden har LAS i kombinationmed ledighetslagar och vissa avtal medfört att de har mycket stora svårigheteratt få en fast anställning. De vandrar från det ena tillfälliga arbetet tilldet andra, från den ena arbetsplatsen till den andra. Detta gäller i särskiltstor utsträckning de stora grupper kvinnor som arbetar i den offentligasektorn. "Hela sjukhuset ett ormbo av vikariat", utropas i en artikeli som handlade om situationen vid i . Det är mot den bakgrunden som vi från moderat håll genomåren har föreslagit ändringar i lagen om anställningsskydd och andra lagar påarbetsmarknaden. föreslår en utvärdering av LAS. Vi har intestött detta förslag, eftersom vi anser att det endast leder till att nödvändigaändringar fördröjs. Nackdelarna rned LAS är redan så uppenbara att fleraerforderliga ändringar kan genomföras ganska omgående. Centerförslaget äremellertid ett tecken på att fler än vi moderater nu börjar inse attlagstiftningen inte är så bra som det brukar påstås i debatten. När man talar om trygghetslagen tänker de flesta i förstahand på turordningsreglerna vid uppsägning - sist in först ut. Den här regeln har visat sig svårhanterlig ipraktiken. Framför allt i samband med driftsinskränkningar och omläggningar aven verksamhet har grundregeln visat sig opraktisk. I en sådan situation är detju avgörande för den fortsatta verksamheten att personalstyrkan får en sådansammansättning att omställningen blir möjlig och får rimliga förutsättningaratt klara sig . Detta inser man ofta från fackligt håll. Därför har det iallmänhet varit möjligt att träffa lokala avtal om särskild turordning. Äldrearbetskraft har ofta lämnat företaget med hjälp av reglerna iarbetslöshetsförsäkringen med möjligheterna till förtidspensionering avarbetsmarknadsskäl. De s. k. 58,3-årsavgångarna blev så vanliga att regeringenansåg sig nödsakad att skärpa reglerna. Det krävs nu centrala avtal. I sistahand kan AMS gå in och stoppa äldreavgångarna. Jag vet egentligen inte vad det är för problem somregeringen anser sig lösa med sådana här ingrepp. 1 stället för att severkligheten sådan den är ingriper den med tvång och förbud. Enligt vår uppfattning bör turordningsreglerna ändras.Lagen måste medge utrymme för att behålla arbetstagare med särskiltyrkeskunnande eller annan kompetens. Den som har ansvaret för företaget ellerorganisationen måste också få större möjligheter att avgöra arbetsstyrkanssammansättning i ett krisläge. Den ekonomiska tryggheten för främst de äldre bör enligtvårt förslag ges inom ramen för en reformerad arbetslöshetsförsäkring. Då kanvi förhindra onödiga förtidspensioneringar. De äldre arbetstagarna kanfortfarande tillhöra arbetskraften och behälla kontakten med tidigare arbetskamrateroch med sin fackliga organisation som de tillförsäkras en betryggandeekonomisk standard. Arbetstagarbegreppet behöver också definieras klarare. Denfackliga ambitionen är, av naturliga skäl, att vidga arbetstagarbegreppet.Konflikter har uppstått om exempelvis kompanjoners inbördes förhållande liksomi fråga om en del handelsagenter och konsulter skall betraktas som arbetsgivareeller arbetstagare. En annan kategori är alla de som arbetar med olika formerav frivilligt arbete, medverkar i sina barns skola eller daghem, arbetar inomideella organisationer och liknande. Här uppstår svårlöstakonflikter med fackliga organisationer, som anser att arbetet är att anse somanställning. En tvist om kollektivavtal för sådana arbetsinsatser kan utlösaaktioner där de drabbade inte har någonting att sätta emot. Det är märkligt att arbetstagarbegreppet i denarbetsrättsliga lagstiftningen inte utreddes i samband med attarbetstagarbegreppet i skatte- och Dessa tre lagar är inbördes beroende av varandra vid tolkningen avarbetstagarbegreppet. Däremot har regeringen tillsatt en särskild utredning somskall studera frågan om franchising och då också beakta arbetstagarbegreppet.Jag förstår inte den handlingsföriamning som drabbat riksdagsmajoriteten då detgäller att ta ett samlat grepp på den här frågan, som kommer att bli alltviktigare allteftersom nya företags- och organisationsformer utvecklas. Vi anser att det är viktigt att också mindre företag hartillfälle att anställa egna specialister och andra högt kvalificeradebefattningshavare. vågar företag inte riskera att anställa en sådanperson utan engagerar i stället en utomstående konsult, trots att en fastanställd arbetstagare egentiigen hade varit bättre. Risken är alltför uppenbaratt företaget tvingas behålla en person som visat sig inte hålla måttet. Förett litet företag kan en sådan händelse ha förödande konsekvenser och hota dessframtid och sysselsättningen för övriga anställda. Vi föreslår därför utvidgade möjligheter att undanta dennatyp av befattningshavare från lagen eller att ge dem ett begränsat skydd. Detbör också vara möjligt att genom avtal kunna göra undantag från lagen i desshelhet för denna typ av befattningshavare. Den här frågan aktualiserar också reglerna för sakliggrund för uppsägning. Vi anser att lagen i det här avseendet fått en oklartillämpning. Det behövs en mer nyanserad avvägning mellan arbetstagar- ocharbetsgivarint-resset liksom arbetskamraternas intressen. Den enskildearbetstagarens rätt att behålla sitt arbete förutsätter att den motsvaras avrimliga krav på en arbetsinsats och att atmosfären på arbetsplatsen inteförsämras. Mot den bakgrunden begär vi en översyn. För att ge presumtiva arbetstagare en chans att visa vadde duger till - och det gäller i och för sig också arbetsgivarens ocharbetsplatsens chans att få visa vad den står för - upprepar vi vårt gamlaförslag att rätten till provanställning inte skall kunnainskränkas genom avtal. Vi vill således upphäva dispositiviteten på dennapunkt. Då det gäller nya på arbetsmarknaden och personer medsärskilda svårigheter att få arbete, främst ungdomar, kan det tesig fördelaktigt om ännu längre provanställning än kan tillämpas.Vi vill därför utöka möjligheterna till provanställning, under vissa förhållandenända upp till . Då krävs det emellertid en särskild uppföljning från arbetsförmedlingenssida, så att denna möjlighet inte missbrukas. Vi vill också upphäva de hinder som lagen reser fören arbetstagare att få återkomma i rad till samma tidsbegränsandeanställning. har i en motion tagit upp frågan om detpermitterings-löneinstitut som beslutade om . Vi framhöllredan den gången att beslutet fattades utan att hade fått enuttömmande redogörelse för hur det nya permitteringslönesystemet skullefungera. Vi hävdade därför att ändringen av 21 § LAS skulle anstå till dess atterfarenhet vunnits. visar det sig att en icke organiserad arbetsgivare föratt kunna tillgodogöra sig ersättning från permitteringslöneinstitutet ärnödsakad att ansluta sig inte endast till detta utan till samtligaarbetsmarknadsförsäkringar 3 protokoll 1985/86:31 -32 Prot.1985/86:31 som tecknas av det av arbetsmarknadens parter gemensamt ägdaförsäkrings- 20november 1985 bolaget . Ur rättssäkerhetssynpunkt är redan det förhållandetbetänkligt, att ett företag genom lagstiftning görs beroende av beslut somfattas av parter av vilka företaget vill vara oberoende och med vilka handärför inte tecknat avtal. När det sedan förutsätts att samme företagare skallansluta sig till ett visst privatägt försäkringssystem för att få tillgodoräknasig ett statsbidrag som skall utgöra ersättning för den skada han tillfogas pågrund av lagändringen, då kan jag inte uppfatta det som annat än ytterligareett tecken på en utveckling i korporativ riktning. Med ett enda penndrag har videssutom fått ett försäkringsmonopol. Om detta har inte ens blivitunderrättad. Vi upprepar därför vårt krav attperniitteringsreglerna i lag skall återställas i det skick de hade förelagändringen i avvaktan på en utvärdering av permitteringslöneinstitutet. Det är, herr talman, fåfängt att tro att det går attlagstifta fram säkra, trygga arbeten åt alla. Om vi låter den ambitionen styraoss blir resultatet i stället att det byggs in hinder och trögheter som ledertill större otrygghet. Vad vi behöver är inte ett ängsligt fastklamrande viddet bestående utan mer av det "gosselynne, hoppfull håg och fantasi"som besjunger och som låter oss se de möjligheter som ligger iförändring och utveckling. I varje företagare skall vi se inte en presumtiv skattesmitareoch utsugare av värnlösa arbetstagare, utan en grundläggare av ettframtidsföretag med många anställda; i varje arbetstagare skall vi se inte enängslig, hjälplös person som ständigt behöver skydd mot detta livets onda, utanen kreativ medborgare som vill uträtta ett gott arbete och utveckla sig själv.Lagstiftningen skall bygga broar i stället för barrikader. Därför bör reglernaändras så att arbetsmarknaden kan fungera bättre som dentillhandahåller regler för hur förändringar i förhållandet mellan arbetsgivareoch arbetstagare skall ske. Möjligheterna för avtal skall då inte utmönstras. Jag yrkar bifall tillsamtliga moderata reservationer. Jag kommer att begära votering och rösträkningpå nr 3. 19INGVAR i (c); Lagen om anställningsskydd är en av dearbetsrättsliga lagar som kom till för att stärka den enskildes ställning påarbetsmarknaden. Det är emellertid ingen självklarhet att så alltid sker.Samtidigt innebär varje ny lag ytterligare byråkrati i arbetslivet. samlade syn på en lyckad näringspolitikförutsätter att administrativt krångel minimeras. Det gäller på en rad områdeninom den arbetsrättsliga lagstiftningen. MBL, som har diskuterats här tidigarei dag, ledighetslagarna, myndighetskontakter vid startande av nya företag,uppgift-slämnande, taxeringsfrågor m.fl. är regler som belastar företagen ochdå speciellt småföretagen. I reservation nr 1 tar vi upp behovet av en utvärdering avLAS. tillämpning anser vi nu detta vara befogat. Helt klartupplevs lagen, i vissa delar, som alltför byråkratisk. När möjligheten tillprovanställning infördes av center-folkpartiregeringen med en prövotid på upptill var motivetatt underlätta för svagare grupper att komma in pä arbetsmarknaden. förekommer flera avtal med betydligt snävaretidsperioder. Vår uppfattning är att parterna på arbetsmarknaden särskilt börbeakta de problem som den brokiga skaran av avtal innebär för ungdomars ochkvinnors möjlighet att träda in i arbetslivet. En mer enhetlig linje, därprövotiden uppgår över hela arbetsmarknaden, är för den skullönskvärd. Jag yrkar bifall till reservation 1. 20LARS-OVE (vpk); För inte så länge sedan ändrade ilagen om anställningsskydd och medverkade därigenom till att de som permitterasskulle få full lön under permitteringen. Detta gjordes i samförstånd medarbetsmarknadens parter. Men därmed har man inte utmönstratpermitte-ringsinstitutet helt och hållet.