prot · G90993 · 1985-12-31 00:00:00 — De synliga bevisen för detta är omsätfningsökningar ochvärdestegringar på aktiebörsen, förstärkt intresse för utländska uppköp avsvenska bolag, en mycket god vinstnivå i de svenska bolagen, en förstärktlikviditet i de svenska företagen och ett överskott av kapital, som söker nyaprofitomräden och som gör att man tävlar om att låna ut pengar fill en alltmerbehövande allmänhet. Finans- och lånebolag har verkligen högkonjunktur. Å andra sidan har vi den tilltagande s. k. nyfattigdomen -jag säger "den s. k. nyfattigdomen", eftersom det inte är något nyttatt det i ett kapitalistiskt samhälle finns en viss fattigdom - där allt flermänniskor uppenbarligen får allt svårare att klara sin hushållsekonomi och sittövriga livsuppehälle på ett bra sätt. Hur många som är "nyfattiga"eller hur mänga som finns alldeles ovanför, precis på eller alldeles under dengräns där man kan fala om stora försörjningsproblem kan diskuteras - det berorpå vilka mått man använder. Men ett är helt klart: de har blivit fler, ochutvecklingen har infe brutits utan snarare förstärkts under de senare åren.Spåren av den omvända fördelningspolitik som tillämpats under lång tidförskräcker. kommunisterna anser att det är hög tid attbryta denna för lönearbefare och normalavlönade människor sä negativautveckling. Vi anser inte att man kan säga aff det går bra för Sverigebara därför att det är goda tider för bolagen och för aktiebörsen. Vi anser attgoda resultat av den förda polifiken kan visas bara genom att fördelningen blirrättvisare och nya arbetstillfällen skapas, som en rad andra ochdelvis nya problem inom ekonomin angrips. Det gär infe bra för förrän det går bra förlandets folk i dess helhet. Vi kan inte vara nöjda med den ekonomiska polifikenförrän människorna känner att de stora värden som de genom sitt arbeteproducerar fördelas sä att de också kommer dem själva, samhället och denvikfiga gemensamma sektorn till del pä ett rättvist sätt. efterlyste långsiktiga perspektiv i denekonomiska debatten. Jag skall beröra några av de problem som måste angripaslångsiktigt. som jag erkänner att det inte finns någrasärskilt enkla lösningar på de aktuella problemen vill jag ställa frågan: Vilkaär de delvis nya eller i varje fall förstärkta problem som förtjänar attanalyseras och angripas? Jag kan nämna tendensen till att lågkonjunkturerna blirlängre och djupare, medan perioderna av återhämtning inom ekonomin blirkortare. Det är alltså mycket svårare än fidigare att föra enkonjunkturpolitik. En viss kvarstående arbetslöshet fär man dra med sig in iperioder med lågkonjunktur. Produktiviteten inom industrin ökar starkt och på mångahåll snabbare än produktionen. Investeringarna ger inte som förr nya jobb utankan resultera i det rakt motsatta, dvs. utslagning och avskedanden på grund avatt ny teknik införs. Defta sker samfidigt som man försöker hålla nere lönernaoch på så sätt minska efterfrågan på de produkter som industrin producerar ochbehöver avsättning för. Kapitalets transnationalisering fortsätter. Deninternationella kapitalistiska arbetsdelningen mellan länderna gör det svårareför ett enskilt och, som i vårt fall, mycket litet land att föra ensjälvständig ekonomisk politik. Man kan exempelvis se pä de problem som underden visat sig allt tydligare: För att få tillgång till ny teknikdras vårl land in i embargopolitik gentemot främst de socialistiskaländerna. Det betyder att vi långsiktigt binds vid ett handelsutbyte med ettlitet fätal utvecklade, kapitalistiska länder, godkända av de ekonomiskastormakterna. Detta innebär ett oerhört stort problem för ett land som vårt. Vimåste komma fram till en politik som gör att vi långsiktigt tar oss ur dettaberoende. De först nämnda frågorna om en rättvisfördelning hanteras pä ett enligt min mening felaktigt sätt av regeringen.Regeringen har nog inte förstått allvaret i den situation som råder, därmänniskor som arbetar hårt tvingas vara återhållsamma samfidigt som de ser hurbörsklippare och ägare av fasta värden ökar sina förmögenheter och kan intebara hålla undan för inflationens urholkning av köpkraften utan också berikasig på den. Det fordras , som vi ser det, en konkret politik föråterföring av medel från förmögenhefsägare i form av privata kapitalägare ochinstitutioner till vanliga inkomsttagare och den gemensamma sektorn. De delvisnya frågor jag nämnde eller, rättare sagt. de frågor som har ökat i betydelsevid sidan av fördelningspolitiken, som ju alla diskuterar , berörs inte särskilti regeringens finansplan och kommer inte heller till uttryck i regeringensbudgetförslag. Jag tänker på frågan om makt och ägande, frågan om vem somfattar de avgörande besluten över landets framtida ekonomiska utveckling. Denfrågan borde åtminstone nämnas av socialdemokraterna när de beskriverlångsiktiga tendenser och problem inom den ekonomiska politikens område. Från kommunisterna har vi föreslagit enpolitik som tar tag i de stora fördelningspolitiska problemen som vianlägger ett flerårsperspektiv i budgeten och pekar på att det är hög fid förvårt land att välja väg . Vi måste försöka motverka att landetdras allt djupare in i ett internationellt kapitalistiskt beroende som än merminskar vår självständighet på det ekonomisk-politiska planet. Problemen ärstora nog som de är . Defta är en mycket svår uppgift, men problemen måsteangripas. Närdet gäller den konkreta fördelningspolitiken har vitagit fasta på att det är mat- och hyreskostnaderna som är de tyngstautgifterna för vanligt folk och att det därför är på dessa områden somnågonfing måste göras. Vi har också, .som alla andra, observeratbarnfamiljernas situation, men vi tror för den skull infe att det bara är desom har problem. Tvärtom verkar de ekonomiska problemen vara fördelade överolika familjetyper och olika hushållstyper, och det finns bäde rika och fattigainom de olika kategorierna. Lät mig peka på några viktiga inslag i vpk:s förslag tillfördelningspolifik, såsom vi lade fram dem . Vi föreslär ett slopande av matmomsen i fre steg, vilkethelt genomfört skulle betyda att en tvåbarnsfamilj med normal inkomst skulle fäen lättnad med, i dagens priser, , . Det innebär en oerhört storförbättring för främst flerbarnsfamiljernas ekonomi. Vi föreslår också en förbättring av bostadsbidragen och enjustering av gränserna för kommunalt bostadstillägg med ökade statsbidrag tillkommunerna som följd. Viföreslår förbättringar för de arbetslösa och för de studerande. Dessutom har vi lagt fram förslag som gäller de nu säaktuella barnfamiljerna. Jag skall redogöra närmare för dessa förslag,eftersom regeringen har varit aktiv på det här området . Jag måste säga att det hade varit på sin plats att regeringenhade lagt fram sina förslag i samband med budgeten , så attoppositionen da hade kunnat ta ställning till regeringens samlade polifik,Samma kritik gäller de i går presenterade skatteförslagen. Men det är naturligtvis så att regeringen undan för undanvill försäkra sig om stöd frän olika parfier innan man lägger fram sinaförslag. Därför upptar man förhandlingar. Och så vill man väl blidka denkritiska opinionen ute i landet mot fördelningspolitiken genom att hänvisa tillkommande åtgärder, "Lugn, det kommer mera" - sä är det bra att kunnasäga när man får kritik mot det man har lagt fram. och dä är det ju sköntatt man inte lade fram allting med detsamma och avslöjade vad man hade tänkt. Regeringen har föreslagit att barnfamiljerna skall få ettmed . och barn ökat barnbidrag. Regeringen föreslår dessutom attstudiebidra- get skallbetalas ut i stället för som tidigare . Båda dessa förslag finns med i de motioner som vpk väcktei januari - med några tiors skillnad i storleken på barnbidraget. I detflerårsperspektiv som vi skisserade i vär motion har vi också sagt attföräldraförsäkringen måste byggas ut - och det är också regeringen intresseradav, enligt de samtal vi haft . När det gäller finansieringen av dessa och andra förslagsom finns med i vär samlade ekonomiska politik, har vi likaså ,när vi tog ställning till regeringens budgetförslag, redovisat hur vi vill attdet hela skall betalas utan att det blir en omfördelning endast mellan de redanekonomiskt klämda människorna. Vi föreslår från vpk en till höjdomsättningsskatt på aktier, som skulle utgå för säljare och förköpare. Vi föreslår en engångsskatt pä stora förmögenheter, eftersom sådana harsamlats i oerhörd omfattning , och i förlängningen vill viockså ha en höjd förmögenhetsskatt i övrigt. Vi vill ha en provisoriskrealränte-beskaftning medan vi väntar på det slutliga förslaget frånregeringen, som kanske dröjer, och en höjd tobaksskatt samt vissa besparingarinom den militära sektorn. Allt detta föreslår vi för aff få råd att förbättrasituafionen för vanliga inkomsttagare och barnfamiljer, men naturligtvis ocksåför aff få pengar till våra övriga förslag vad gäller den ekonomiska politiken, Alla de här åtgärderna, både vad gäller bidragen tillbarnfamiljerna, förbättringen av bostadsbidragen och KBT, som gynnar ocksåpensionärer, samt en sänkt matskatt, vore riktiga ur fördelningssynpunkt. avvisas den här politiken av utskottsmajorifeten medhänvisning till vad man sade om vpk:s politik. Jag kan inte låta bliatt meddela något roande som jag upptäckte i betankandet från . Vadsade man då om vpk:s politik? man hänvisade till det man sade året förut omvpk:s fördelningspolitik! Det är verkligen tunna argument. Jag hoppas aff finansutskottetsordförande i sitt anförande något kommer att utveckla kritiken motvpk:s fördelningspolitik, så att vi får ta en debatt om den. Även om vi diskuterar ett särskilt betänkande fränfinansutskottet, måste jag för att få bilden komplett också beröra detskatteförslag som regeringen lade fram i går. Det var ju emotsett med en vissförväntan. Det var intressant att se vilken inriktning det skulle ha, eftersomdet i diskussionerna om finansieringen av förbättringarna för barnfamiljernahade talats om att det skulle komma ett nytt skatteförslag som kunde bidra. Jagförstod aldrig riktigt hur detta skulle hänga ihop. har ju regeringenhaft en höginkomstprofil pä skatteförslagen, kan man säga. De har mest gynnathöginkomsttagare. Dessutoin har man tänkt sig att kommunerna skall betala endel av detta. Så blev det också. Det förslag som presenterades i går är ingenfing annat änen fortsättning på den skatfesänkningspolitik som främst gynnar människor medhöga löner. Alla får visserligen en skattesänkning - och det är naturligtvisbra - men den ger mest till dem som tjänar mest. och det är samma politik somman förde genom "den underbara nattens" överenskommelse, och den ärvi mycket kritiska mot. Det gäller att se upp med vad denna skattesänkningegentligen kan vara värd för människorna. Det är ju meningen att kommunernaskall betala kostnadernagenom mindre skatteintäkter, som blir följden av ett ökat grundavdrag. Det betydernaturligtvis att redan pressade kommuner får svårt att klara sina uppgifterutan att höja både skatter och avgifter. På det sättet kan en hel del avskattesänkningen förgöras genom aff man far just från kommunerna, som har såotroligt viktiga uppgifter när det gäller fördelningspolitiken, den socialaservicen, barnstugeutbyggnaden, hälsovården, åldringsvården och allt vad manvill. Detta är ju områden som verkligen angår dem som har problem och brukarbenämnas nyfattiga. Just genom att man går hårt ät kommuner och landstingkommer det att bli sämre förhållanden där. Den äderlåtningspolitik som så hårt kritiserades avsocialdemokraterna i opposition när de borgerliga inledde den - den var enkonfiskationspolitik som skulle rättas till när socialdemokraterna hade kommiti regeringsställning, sade de - är nu högsta visdom och regeringspolitik. Detär plågsamt aff behöva göra det konstaterandet. Vi har fått ett uppror på arbetsplatserna motfördelningspolitiken och mot de dåliga avtalen. Jag tror inte det kan dröjalänge förrän det blir ett kommunalt uppror, när kommunpolitikerna som är saftaatt förvalta kommunernas funktioner kommer till regeringen och säger: fårdet vara nog, nu klarar vi inte mera. Jag vet att det jäser också i kommunleden. Anledningen fill att regeringen låter kommunerna betalamänniskornas skattesänkning, som skulle vara ett led i fördelningspolitiken, ärsåvitt jag kan förstå att man på det viset kan lindra kraven på storföretagenoch industrin att betala en del av sina vinster i ökade löner. På så vis naturligtvis lägga grunden för ett låglöneavtal. Nej, det är nog så att vårt förslag till skattesänkning,dvs. slopande av matmomsen, är det bästa. Den skattesänkningen anser vi frånvpk vara den mest rättvisa och effektiva att genomföra, om man vill förbättrahushållens inkomster genom skattesänkningar. Dessutom är det då fråga omprissänkningar på varor som produceras inom landet och är nödvändiga och somanvänds mer i de familjer där man är många i hushållet. En sådan skattesänkningblir inte sämre av att den delvis kan finansieras genom skatt på omsättningenav aktier eller annan beskattning av kapital och förmögenhet, som jag tidigarenämnt. Tvärtom blir den extra fördelningspolitiskt effektiv. Det är intressant att notera att de andra partiernasrörande gemensamma argument mot just en sådan aktiebeskattning som har varitföremål för debatt brukar gä ut på att själva skatteformen är heltorimlig och aff börsen inte tål sådana ingrepp som en höjd beskattning innebär.Visserligen är vi inte överens om hur mycket man kan ta. men jag kan notera attdet har gått bra. Trots finansministerns tvära kast för någon veckasedan, som gav en enprocentshöjning av omsättningsskatten på aktier, har börsenredan hämtat sig och slagit nya rekord. Den dag då beskedet kom frän regeringenatt man skulle höja omsättningsskatten på aktier kallades "den svartatorsdagen" i affärstidningarna. 1 går var det "all time high"som det heter, de högsta värdena någonsin, sä börsen repade sig ganska snabbtfrån det lilla ingreppet. Storkapitalet reagerar ungefär som när det kommer enregnskur; man ställer sig åt sidan och ser hur långvarig den blir. Sedan gärman ut igen. Man mäste ju sköta sina plikter. Utan att byta aktier med varandrakan man infe berika sig. Utan att fullgöra den verksamheten kan man infespekulera. Detta kommer att fortgå trots ökad beskattning. Så, herr talman, över till andra förslag angående denekonomiska politikens inriktning. Vi menar från vårt parti att landefs ekonomi infe kanbringas pä fötter utan en rättvis fördelningspolifik. Men de ekonomiskaproblemen kan inte heller lösas utan att människorna ges möjligheter till ettmeningsfyllt arbete, så att de får bidra till landets utveckling, klara sinegen försörjning och betala skatt fill det gemensamma. För att en sådan polifik skall lyckas mäste en allsidigutveckling av ekonomin ske. Varuproduktion och tjänsteproduktion måsteutvecklas. Industrins expansion och nyföretagande kan inte ställas i motsatstill den gemensamma sektorns tillväxt. Vinsterna kan infe tillåtas skena ivägutan att de arbetande får sin del av värdeökningen. Ett ensidigt bekämpande av inflationen genom att bekämpalöneökningar kan infe lyckas så länge vinsternas betydelse för prisutvecklingenhelt nonchaleras. En granskning av inflationens orsaker visar att vinsterna haren stor betydelse för inflationen och aff samhällsekonomin inte kan utvecklaslogiskt och jämnt utan att man också får en jämn och god löneutveckling. Det sagda betyder inte, som en del brukar hävda ipropagandan mot vpk, att vi skulle hata vinsten eller att vi skulle göraattacker mot industrin, eller någonting liknande. Det är inte alls på detsättet. Självfallet fattar även vi att produkfionen måste gå med vinst även iett socialistiskt samhälle. Finge vi skapa ett socialistiskt , skulleföretagen gå med vinst, var så säker pä det! Men vi kräver ensamhällsekonomiskt rättvis fördelning av vinsten. Det kan inte få vara så, attstora grupper anställda arbetare som gör sitt arbete skall hållas tillbaka,medan vinsterna ökar och används för diverse spekulation. Grunden för all fördelningspolitik läggs i kampen ommervärdet i produktionen. Beroende på hur den kampen utfaller får man sedanfylla i med fördelningspolitik på olika sätt. Här är det verkligen plats affkritisera regeringen för dess ensidiga syn. då rnan i första rummet sätter enbegränsning av löneutvecklingen som mål för den ekonomiska politiken. Man vill,säger man, skapa ett läge där vårt land för allfid skall ha ett bättrekonkurrensläge gentemot utlandet, ett permanent överskott. har vi redan ettgott konkurrensläge. Den svenska industrin är effektiv. Den är långt kommen närdet gäller automatisering och effektivisering. Vi har ett gedigetyrkeskunnande, välutbildad arbetskraft, och den svenska kostnaden perproducerad enhet är låg jämförd med kostnaden i de viktigaste konkurrentländerna.Genom att så hårt bekämpa en sund och måttlig löneutveckling hindras också deninhemska efterfrågan att utveckla den svenska marknaden, där ju också svenska företagfinns och behöver sälja sina varor. Vi får infe glömma den inhemska marknadens utveckling ochdess betydelse för ekonomin. Regeringen bortser ifrån att just en positivlöneutveckling inom landet också får till resultat att samhällets skafteinkomsterökar och att den gemensamma sektorn ges bättre förutsättningar att utvecklasoch motsvara alla de väl grundade krav som samhällsmedborgarna ställer.Dessutom kommer den gemensamma sektorn aff få en mycket stor betydelse iframtiden för skapandet av nya arbetstillfällen i takt med kapitalistiskakriser, rationaliseringar, ny teknik och utslagning av människor. Den gemensamma sektorn kommer att få en än störrebetydelse i det framtida . Att dä som de borgerliga parfierna föreslåatt man skall försöka privatisera delar av den gemensamma sektorn, att direktsälja ut statliga företag, är ett sätt att avrusta landet, att hindra att vi iframtiden får möjlighet att föra en politik som skulle kunna vara effalternativ till den kapitalistiska utvecklingen inom den privata industrin. Samma sak gäller löntagarfonderna. Inom vpk kritiserar vistarkt fondernas konstruktion och arbetssätt. Vi anser att fonderna skallförändras. Genom att fonderna får en annan inriktning, varvid de medverkar tillatt lösa problem inom vissa branscher och blir en del av regionalpolitiken, kanfonderna komma att spela en positiv roll. Som spekulanter på börsen - eller somnyligen i samarbete med en bank delta i diverse skatteplaneringsaffärer-ärnaturligtvis fonderna helt värdelösa och skadliga för den arbetandebefolkningen. Men att avskaffa fonderna hjälper föga. Genast träder då någotprivatkapifalistiskt företag in i deras ställe och tar över tomrummet. Attförändra fonderna och deras verksamhet är angeläget och brådskande. Därefterkan fonderna bli ett redskap för en arbetsskapande politik och kanske på någotsätt motsvara de förväntningar som fanns ute i landet och 1982 årsval, då man sade, att får vi bara fonderna, får vi också jobben. När vi talar om fondernas roll i samhällsekonomin är detangeläget att föra över tanken till den oerhörda makt som storfinans ochprivafkapifalisfer besitter i värt land. Inte nog med att de har stor ekonomiskmakt att styra och ställa utan att behöva ta hänsyn fill samhällsekonomiskaeffekter. Storfinansen har också genom sin ideologiska propaganda fåttregeringen att falla undan för krav på låga löner, rekordhöga vinster, enalltför ensidig satsning på exportindustrin, ett framsläppande av starkt ökandeutlandsinvesteringar och ufländska uppköp av svenska bolag. Det är hög tid att vrida polifiken tillvänster. Ett första steg är naturligtvis en rättvis fördelningspolifik. Ett andra steg är att samhället måste skaffa siginflytande över den ekonomiska makten, dvs. över storfinansens maktcentra. Ennationalisering av affärsbanker, investmentbolag, finansbolag ochförsäkringsbolag blir nödvändig för att man i ett längre perspektiv skall kunnaföra en riktig ekonomisk polifik, som gynnar de vanliga löntagarna och dem somlever i små omständigheter. De som kritiserar den fördafördelningspolitiken bör betänka att med en borgerlig regering vore problemenän värre. Som alternativ till den förda politiken , som så mångakritiserar, krävs ju en mer socialistisk politik, ett försvar för dengemensamma sektorn och dess möjligheter att spela en viktig roll i en politikför både arbete och rättvis fördelning. Med dessa ord yrkar jag bifall till samtligavpk-reservationer som fogats till betänkandet. 3 protokoll 1985/86:93-94 8 (): Den del av finansutskottets betänkande nr 10som gäller betalningarna med utlandet, och som berörs i reservationerna 5. 6och 7. kommer senare i debatten att kommenteras av . På motsvarandesätt kommer i Gainleby att kommentera de delar av betänkandetsom rör kommunernas ekonomi, vilka behandlas i reservationerna 23 t. o. m. Den ekonomisk-politiska debatten inleder riksdagensbehandling av regeringens förslag till statsbudget. I finansplanen görregeringen sina bedömningar av den ekonomiska utvecklingen för den tidbudgetförslaget gäller, t. o. m. . I budgetregleringenanges mer precist och konkret vilka prakfiska slutsatser regeringen dragit avsin ekonomiska analys i finansplanen. Vanligen är finansdebatten en viktig debatt. Riksdagenspartier får där möjlighet att ge sin syn på regeringens förslag, ge förslagetsitt stöd eller komma med alternativ. Årets finansdebaff är självfallet också den en viktigdebatt. Men den känns inte sä just . Det som hände sent fredagen den 28februari har skakat oss svenskar. Ingen trodde att detta kunde hända i vårtland. Den uppskattning som socialdemokratins politiska motståndare visade OlofPalme i niåndags under minnesstunden här i kammaren underströk denvärdegemenskap som trots de politiska stridigheterna ändå finns i värt .. Vårt öppna samhälle och vår politiska demokrati slår alla vakt om. Det kaninte råda något tvivel om allvaret och äktheten i det som sades här i kammarenför tvä dagar sedan. Det borde då också gå att skapa breda majoriteter för denpolitik som landet nu behöver pä ekonomins område. Det är ändå förutsättningenför att skall fungera. Den ekonomi som landet behöver ger alla ett arbete och ettmeningsfullt arbete. Den ekonomi som landet behöver fördelar resursernarättvist, och bördorna bärs av dem som har förmåga aff bara dem. Den ekonomisom landet behöver garanterar den sociala tryggheten, och den raserar intetryggheten. Jag tror, herr talman, att de flesta är ense om detta -ense i orden. Men förmår vi ena oss i handling? Det ser infe riktigt så ut . betänkande är kantat med 31 reservafioner! Just nu seremellertid de ekonomiska utsikterna ljusa uf. De sjunkande oljeprisernaförbilligar vår energiimport. De bidrar till att göra svenskt näringsliv merkonkurrenskraftigt. De ger oss ytterligare en chans som vi borde ta till vara. De sjunkande dollarkurserna tyder på en "tillfriskning"av amerikansk ekonomi, och förhoppningsvis kommer att föra en finans- ochpenningpolitik som inte förhindrar en fortsatt expansion inom . till gagnockså för oss i . Man kan förvänta sig en tillväxt bl. a. i -vår viktigaste handelspartner - som borde kunna leda till en förstärktefterfrågan i men indirekt också i andra länder i främstVästeuropa, dit två tredjedelar av hela vår export går . Finansutskottetär helt enigt i bedömningen av utvecklingen under den närmastetiden i vår omvärld. Bedömningarna överensstämmer med regeringens. Den dramatiska utvecklingen på olje- och valutamarknadernapåverkar självfallet villkoren för vårt land. redovisadekonjunkturinstitutet (Kl) före presentationen av statsbudgeten bedömningar avSveriges ekonomi . Regeringens finansplan i januaribygger på dessa bedömningar, men pä grund av de förändrade förhållandenaredovisade Kl reviderade bedömningar utifrån de förändringar somhade ägt rum i oljepriser och dollarkurser.