prot · G90933 · 1985-12-31 00:00:00 — Det här kommer alltså främst att beröra prostituerade ochinjicerande narkomaner, och de är inte motiverbara så länge de så att säga ärslavar under sitt destruktiva liv. Jag tycker det hade varit bra om vi hade fått höra hur manhar resonerat inom departementet. Vad har man egentiigen tänkt sig atttvångstiden på sjukhus skulle innehålla? Någon medicinsk behandHng finns juinte. Skall patienterna bara vara inlåsta, eller håller man på och jobbaraktivt med sociala behandlingsplaner för att få dem att bryta sitt destruktivalivsmönster? Informationen togs upp. Ja, att nå ut med information tillprostituerade och narkomaner har ju visat sig vara svårt. De som skulle varamottagliga för information när det gäller prostituerade skulle möjligen varaderas kunder. Men som vi vet är kunderna trots den information som har gått utvilliga att betala extra för att slippa kondom. Vad gör man i den situationen? Jag tillhör dem som förespråkar enkriminalisering av de prostituerades kunder. Anf.15 () replik; Jag vill tacka socialministern för svaret på mina frågor. Vad gäller sprutor och kanyler undrar jag om det ändå inteär en förenkling att påstå att man väljer smutsiga sprutor av fri vilja och skulle göra det även om det fanns tillgång till rena sprutor. Jag tror dendebatten kommer att fortsätta. Vad gäller informationen är det givetvis värdefullt atthöra att det pågår en mycket stor satsning, men jag måste tillägga att trotsdenna stora satsning finner vi fortfarande de här missförstånden praktiskttaget i Det äruppenbart att behovet av information är mycket stort, tydligen ännu större änden satsning på information som har satts i gång. Anf.16 () replik: Jag vill tacka statsrådet för beskedet när det gäller sekretessen, menjag är inte helt nöjd. Statsrådetsäger att om det visar sig att det behövs ändringar i sekretesslagstiftningeneller en översyn på något sätt, är regeringen beredd att pröva detta. Jagmenar, , att det redan har visat sig att det behövs enöversyn. Är det nämligen så att olika yrkesgrupper och enskilda som arbetar ivissa yrken faktiskt inte kan få klara besked huruvida de har varit i beröringmed dem som är smittade av aids eller inte och därför måste underkasta sigprovtagning och den långa väntan för att få besked om sin egen smittorisk, ja,då är det redan dokumenterat att regeringen måste ta itu med den här frågan,titta över lagstiftningen och se vilka åtgärdsförslag som eventuellt behövs. Jagskulle vilja ställa ett par andra frågor. Hur är det t. ex. med bristen påvårdplatser? Vad tänker regeringen vidta för åtgärder för att klara detproblemet? Vi har en akut brist på vårdplatser när det gällernarkotikamissbrukare. Denna brist aktualiseras ytterligare genom aidsproblemet.Jag skulle önska att statsrådet kunde lämna besked om att regeringen verkligenhar en handlingsplan också när det gäller denna viktiga fråga. Detfinns ju resurser ute i landet, som säkerligen skulle vara beredda att ställaupp. Här finns resurser inom ramen för enskild vård. Gör en kartläggning, seöver situationen och ta till vara de resurser som finns! Sedanvill jag ställa ytterligare en fråga. Den gäller det eventuella behovet avändringar i andra lagar. Jag vill framför allt peka på lagen om vård avmissbrukare, LVM, som skall behandlas av socialberedningen. Jag menar att denlagstiftningen inte är tillräcklig. Den har inte varit tillräcklig tidigare,och den blir ännu mer otiHräcklig inom ramen för den nya situationen. Medanledning av det nya läge som har uppstått i socialberedningen, när ordförandenlämnat sitt uppdrag och sekretariatets ledamöter i och för sig också kommer attlämna sina uppdrag, vill jag fråga: Avser statsrådet att komma med nya direktivtill socialberedningen, där särskilt dessa frågor beaktas och där behovet av enradikal översyn av LVM förs fram, bl. a. utifrån det nya läget när det gälleraidsproblemet? 17 ()replik: Jag tackar socialministern för svaret på min fråga om överläggningarmed , även om överläggningarna ännu inte lett till någotkonkret förslag. Jag tror personligen att metadonbehand-Hng kan vara befogadför en del i det här fallet. Jaghade givetvis hoppats att socialministern skulle ta tillfället i akt attavisera nära förestående regeringsförslag. Socialministernsäger att det allra viktigaste nu är information och rådgivning. Jag kan deladen uppfattningen, men alla vet vi att detta med information är svårt - ochframför allt tar det tid innan informationen får avsedd effekt. är det fruktansvärtbråttom, och därför räcker det inte med information, utan det behövs andraåtgärder också. Jagupprepar det som jag tog upp i mitt anförande vad gäller den enormt storabristen på vårdplatser, och jag viH fråga vad regeringen har för planer därvidlag,vad man tänker göra för att råda bot på den bristen. Det är klart, Margö , att det kan bli aktuellt medtvångsingripande enligt smittskyddslagen. På den fråga som Margö ställdevill jag hänvisa till vad som står i 21 § smittskyddslagen: "Beslut omutskrivning av sådan intagen som avses i 8 eller 16 § meddelas av överläkareneller motsvarande läkare." Sedan står det också: "Talan mot beslutvarigenom någon förvägrats att lämna sjukvårdsanstalten föres hos länsrättengenom besvär." Sedankom Margö , liksom och , in pånarkotikamissbrukarna. Jag tycker att man skall notera - i varje fall kan vikonstatera detta i - att om det går att säga att aidsepideminför något gott med sig, så är detta "goda" att månganarkotikamissbrukare frivilligt söker vård för sitt missbruk. Det är viktigtatt vi då har möjligheter och resurser att ta emot dem. Beträffanderesurser för frivillig narkomanvård finns det såvitt jag vet ingen större brist- det har ju funnits institutioner som inte fyllt sina platser. De storabristerna gäller - som påpekar och som vi tidigare haft debatt omhär i kammaren - , alltså § 18-hem, där man kan tvångsomhändertavuxna missbrukare. Men vid de kontakter som jag haft med nu senaststorstadsområdena har man när det gäller både och och senastGöteborg, där jag var i går, redovisat att man avser att utöka antaletLVM-platser. Det är ju inte, , regeringen eller staten som sätterupp institutioner för narkomanvård, utan det är kommunerna och landstingen somhar den uppgiften, med hjälp av bidrag som de får från staten. Man är alltsåmedveten om problemet, och det pågår en utbyggnad när det gäller LVM-vården.Det hälsar jag med tillfredsställelse. känner till att jag aldrig har tyckt att LVM varit någon bra lag. BådeGöte och jag vet att det är en politisk kompromiss som jag tror attingen egentiigen är nöjd med. Och jag tror inte att socialberedningen behöverha några tilläggsdirektiv för att skyndsamt ta itu med en översyn av LVM ochkomma med ett förslag till regeringen om hur man tycker att lagen bör ändras.Jag håller helt och fullt med om att lagen bör ändras. Jag tycker också att detär angeläget att utbyggnaden av LVM-vården utökas, och det är såvitt jag vet pågång. 19 (vpk) replik: Så fick jag då svaret av socialministern att det är överläkaren somavgör när man inte längre sprider smitta om man har blivit tvångsomhändertagen.Jag tycker att det är något otillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt, omdet icke finns några som helst tillämpningsföreskrifter i övrigt. När detgäller andra veneriska sjukdomar är inte problemet så svårt, för då har man en behandling atterbjuda. Men mot aids finns det ingen medicinsk behandling, utan det är frågaom sociala stödåtgärder. Jag förutsätter att regeringen på något sätt beaktardetta och arbetar på att få fram förslag till sociala stöd- ochbehandlingsplaner för att bryta narkomaners och prostituerades destruktivalevnadsmönster. Socialministernsade i sitt tidigare anförande att hon var beredd att ompröva sin inställningtill sekretessen. Jag vill fråga socialministern om samma sak gälleranonymiteten inom sjukvården. Om det visar sig att åtgärden att tillförsäkradem som lämnar aidsprov anonymitet har den största effekten, är socialministerndå beredd att ompröva sin inställning? Anf.20 () replik; Jag ber att få tacka socialministern för det senaste beskedet. Vad miganbelangar behövs det i och för sig ingen ändring av direktiven eller nyadirektiv. Jag tolkar nu statsrådets besked så, att socialministern och jagbörjar få ungefär samma uppfattning om det sätt på vilket vi skall angripa LVM,Jag konstaterar att detta är bra med utgångspunkt i den inställning som jaghela tiden har haft. Sånågra ord om resurserna när det gäller § 18-hem. Såvitt jag vet har delandsting som statsrådet har varit i kontakt med lämnat uppgiften att deplanerar en utökning med ett par hundra platser. Jag skulle vilja fråga omstatsrådet anser det vara tillräckligt. Med hänvisning till de besked vi fickvid den förra kammardebatten har jag den uppfattningen att denna utökning inteär tillräcklig, eftersom bristen är så stor. Jagfrågar mig om inte regeringen måste agera mer kraftfullt. Visserligen harkommuner och landsting ansvaret, men om det visar sig att de inte lever upptill de nya krav som är föranledda av den ändrade situationen är det riksdagensoch regeringens skyldighet att se till att denna fråga verkligen löses igemensamma överenskommelser, då bristen är så stor. Det är en nyckelfrågai hela aidsproblematiken att vårdkedjan kan fungera inom ramen för demöjligheter som vi nu har. Anf.21 () replik: Socialministem hänvisar till att det är landstingens och kommunernasansvar att anvisa vårdplatser, och så är det. Men i varje fall än så länge ärdet egentligen bara i som man har problemet med aidssmittadepersoner. Det kommer därför att falla ett mycket tungt ansvar och en mycketstor kostnad på för att tillgodose det behov somuppenbarligen finns. Eftersom det självfallet är ett intresse för helalandet att vi kan stoppa spridningen av smittan menar jag fortfarande att detär staten som här måste ha ett övergripande ansvar. Jag hoppas verkligen attsocialministern delar denna min uppfattning. 22 (): Sjukdomen aids har verkligen försatt samhället, oss alla, i åtskilligrådvillhet. Vi får så gott som nyheter eller reportage om hurmänniskor så sakteliga omfamnas av aidsdöden. Vi läser om hur föräldrar formligen gastkramas avskräck, hur syskon vänder varandra ryggen och flyr sedan någon av demförklarats aidssmittad. Skildringarna om hur vårdpersonal, städpersonal, polism.fl, känner rädsla över att i sina arbetsmiljöer smittas blir allt vanligare.Att rädslan är så svår att informera bort måste bero på att man vet attsamhället inte kan bota. Smittskyddslagenhar justerats så att ingen skall behöva sväva i tvivelsmål om att aidssjuka kankvarhållas mot sin vilja för vård. Men alla tycker förstås att det egentligenär felaktigt att tala om att kvarhålla för vård, när det inte finns någon bot,när det inte finns någon botande vård att ge. Hur länge skall man ha rätt attkvarhålla, hur länge skall man behöva kvarhålla, hur skall det gå tiU ochvilken s. k. vårdmiljö är den rätta och lämpliga? Sprutnarkomanerskall tas om hand, de skall ges vård, vare sig de vill det eller inte. Vård?Ja, det kallas tydligen vård när någon isoleras. Och rent känslomässigt blirdet självfallet enklare för oss alla att klara av hanteringen om ordet vård fårfinnas med. Detvare mig fjärran att kritisera besluten om att rent faktiskt se till att de somsprider smittan tas om hand. Men det måste vara den mest angelägna ochsjälvklara sak i världen att nu sätta in alla krafter för att dika urnarkotikaträsken. Det borde sannerligen anordnas symposier där man vågade ochville diskutera vilken livsstil, vilket samhällskhmat, vilken idealbildning sombäst och mest effektivt hjälper ungdomar att håha sig borta från narkotikans,prostitutionens och kriminalitetens förbannelser. Det är politikens och denpolitiska debattens ynkedom, tycker jag, att den så sällan vågar ge sig på dekomplexa orsakssammanhangen. Aldrig någonsin har det väl funnits mer uppenbarabehov av etisk och moralisk opinionsbildning än . Jagefterlyser inte för en hundradels sekund några pekpinnar eller någrastenkastare, inte alls. Häpnadsväckande nog är det ju så att värdeförnekarnafått så fritt spelrum och fått agera så ostörda i vårt land, att många fått försig att etik och moral är något inskränkande, något förmyndarmässigt, någototidsenligt och dömande. En sådan inställning är självfallet lika orimlig somom någon skulle anse att trafikregler är till förfång och tvång och därför inteborde finnas. Detbehövs verkligen inte mycket av eftertanke, skulle man tycka, för att inse hurgränslöst frihetskränkande de figurer i själva verket är som nyttjarprostituerade. Ingen anser säkerligen något annat än att de prostitueradesjälva kommit så långt man kan tänka sig ifrån den tillvaro som karakteriserasav frihet från tvång. Vad är det annat än det mest mänskliga, hedervärda ochfrihetsupphöjande att nu plädera för moral och etik, en moral och etik som kan räddamänniskor från prostitution? Detråder inga delade meningar om prostitutionen. , när aidssjukdomen hotaratt fånga och döda allt flera via prostitutionen, är det än mer självklart attsnarare betrakta kampen mot prostitutionen som en frihetskamp. Denmänniskosyn och brist på moral och etik som finns bakom prostitutionen haremellertid sina rötter och har fått sin näring i sammanhang som långt ifrånalltid betraktas som oacceptabla av alla. På videokassetter och i trycktamagasin exponeras det grövsta och mest kränkande pornografiska våld, en människosynsom sannerligen inte motverkar grogrunden för prostitution och därmed också föraidssmitta. Jag tycker verkligen att livsstilens betydelsealldeles för litet observeras i det rika debattflödet runt sjukdomen aids. Vihar all anledning att nu vara observanta, så att det inte smyger in i detsvenska samhället stämningar som kräver att aidssmittade kommer att blibehandlade som vår tids orörbara. De mest humana och de klokaste tilltagen äveni detta sammanhang är odiskutabelt att på mycket bred front backa upp ochfrämja en hälsovård som driver undan alla de grogrunder där immunsjukdomenfrodas. Det krävs - den som inte vill se det lever på en livslögn - attvad jag kallar moral och etik restaureras och åter får komma mer tillheders. Sedan vill jag avslutningsvis säga, fru talman, att jag ärsärskilt tacksam mot socialminister för att beskedet nu komså klart, att information via skolsköterska och skoHäkare skall nå skolelever.Jag hoppas att livsstilsfrågorna också tas med i det sammanhanget. 23 i (m): Jag har naturligtvis med största intresselyssnat till den här debatten. Det har sagts förut, och det sägs , att vibefinner oss i en kapplöpning . hadesocialministern och jag ett samtal här i kammaren om läget då. harspridningen rimligtvis nått vidare än till de två riskgrupper som dagens debatthuvudsakligen har berört. Jag undrar om socialministern har något att säga om våramöjligheter att, som hon sade, klara av situationen. Vad vet man om denvidare spridningen, och vad har man för planer för att komma till rätta med denpå sikt? Jag har just i mitt postfack fått en bok om"AIDS - vår framtid?" av en av dem som i vårt land starkast harengagerat sig i den här frågan, distriktsläkaren i , ochmed förord av statsepidemio-logen professor . Jag vill varmtrekommendera den boken till dem i kammaren som är engagerade i den härfrågan. Boken ger vida utblickar och innehåller också ett ganska omfattandepreventivt program. Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 7 (anonymitet vid provtagning) Utskottets hemställan bifölls med 292 röster mot 18 förreservation 1 av . Mom. 9 (sjukvårdspersonalens kunskaper) Utskottets hemställan - somställdes mot reservation 2 av -bifölls med acklamation. Mom. Il(stöd till RFSL) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 3 avInga Lantz bifölls med acklamation. Mom. 12(sociala åtgärder för missbrukare) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 4 avInga Lantz bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 8 § Högskolefrågor (forts, från prot. Fortsattesöveriäggningen om utbildningsutskottets betänkande 1985/86:3. Anf.24 (); behandlar i detta betänkande ettantal motioner som har väckts under den allmänna motionstiden under vårtsenaste . De avser en rad skilda frågor som rör högskolan. Flera motioner innehåller synpunkter på och förslag tillinnehåll i olika högskoleutbildningar. har i tidigarebetänkanden klargjort ansvarsfördelningen för innehållet i resp.utbildningslinjer. Genom beslut bemyndigas regeringen att inrättaallmänna utbildningslinjer och påbyggnadslinjer. beslutar också omriktlinjerna för utbildningen men inte för den detaljerade utformningen. Detsistnämnda tar sig uttryck i form av utbildningsplaner, lokala planer ochkursplaner. För dessa har UHÄ och berörda linjenämnder ansvaret. beslut om läroplaner utgör riktmärket för olikalärarutbildningar. Jag vill nämna att UHÄ fastställdeutbildningsplan för musiklärarutbildningen. Vi måste förutsätta att denutbildningen noga svarar upp till läroplanens behov. Detta sagt om musiklärarutbildningen. Samma omständigheterfår anses gälla för barndans, livsåskådningsfrågor och datakunskap. I tre motioner tas frågan om utrymmet för jämställdhets-och könsrollsfrågor inom lärarutbildningen upp. Vid högskolan för lärarutbildning i , HLS, har enundersökning gjorts av vad som finns skrivet i de olika utbildnings- ochkursplanerna om könsroller och jämställdhet och hur sådana frågor behandlas påett antal utbildningslinjer. Undersökningen har redovisats i enrapport. Jämställdhetspoäng i lärarutbildningen? Undersökningen betecknas i rapportensom det första steget i ett utvecklingsarbete som syftar till att förändralärarutbildningen på ett sådant sätt att de blivande lärarna bättre skall kunnabehandla jämställdhetsfrågorna enligt läroplanernas intentioner. Vidare betonasvikten av att en diskussion i dessa frågor kommer i gång bland lärarutbildare,särskilt med tanke på datateknikens insteg i skolan och flickornas situationdärvidlag. Vidare har arbetet med jämställdhetsfrågor vid HLS resulterat i entvå veckors fortbildningskurs. Möjligheten att få delta i den fortbildningenavgörs av resp. skolstyrelse. Det handlingsprogram för jämställdhet inom högreutbildning och forskning som UHÄ antog 1977 vill man nu utvärdera ochrevidera. utskottetanser att jämställdhetsfrågorna är viktiga, och en revidering av det nyssnämnda handhngsprogrammet måste självfallet tillföras de senaste årenserfarenheter och den utvecklade synen på jämställdhetsfrågorna. Motionen om att skulle få behålla sinlärarutbildning avstyrks. utreder UHÄ frågorna om dimensioneringen ochlokaliseringen i landet sett utifrån den beslutade lärarutbildningen förgrundskolan. Vi får sedan avvakta regeringens förslag i ärendet. Till detta betänkande har fogats fyra reservationer. 1 tvåav dessa hävdas att det bör finnas en fri, ospärrad sektor inom högskolan. Före fanns ett fritt tillträde till vissautbildningar vid högskolan. Den ordningen kombinerades med enfinansieringsmetod - den s. k. automatiken - som bedömd utifrån dagens samhällsekonomiskaläge kan beskrivas som osannolikt generös. Detta konstaterades redan avdåvarande utbildnings- och kulturministern , och det var någotsom fick honom att sätta stopp för det fria tillträdet. Men ochLars har kanske något extra kort i rockärmen och tror sigkunna klara finansieringen bättre . Ett fritt tillträde till delar avhögskolan skulle dock åtminstone med nuvarande antal sökande - ca 61 000ansökningar till omkring 19 000 platser - snabbt kunnaleda till en prekär situation inom högskolan. Det kan också enligt UHÄ:suppfattning leda till överfyllda föreläsningssalar, endast katederföreläsningaroch en verklig kvalitetskris. Det var nog korrekt av att säga även inom hans parti vill handskas försiktigt med frågan om ospärradintagning. Utöver detta vill jag notera vad som står i UHÄ :s senasteanslagsframställning, nämligen att antalet platser fastställs av ochatt beslutet skall innefatta även den ekonomiska resursens storlek. En översyn av anslagssystemet kommer att göras. Likaintressant är tillträdesutredningens arbete. Dess betänkande har annonseratstill slutet av detta år. Vi bör avvakta de förslag som kommer. Jag yrkar därföravslag på reservationerna 1 och 2. I en motion som följs upp i reservation 3 yrkar utskottetsmoderater att en mellanexamen/specialistexamen skall inrättas. En liknandemotion har behandlats tidigare. Vi har möjligheter till etappavgångar urforskarutbildningen. Det kan antingen vara naturliga, avslutade moment inomforskarutbildningen, eller en utbildning som svarar mot ett specifiktarbetsmarknadsbehov. I beslut med anledning av forskningspropositionenvåren 1984 markerades att en sådan etapp skulle utgöra en utbildningsmässighelhet och vara arbetsmarknadsmässigt motiverad. Dess examensbenämning skallge meningsfull information om utbildningens omfattning och huvudsakligainriktning. Så sent som detta år fick vi genom UHÄ föreskrifter, om enfilosofie licentiat-examen, den sjunde examensbenämningen , BirgerHagård påpekade i går att mellanexamen skulle kunna benämnas licentiatexamen.Man kan fråga sig om detta är er idé och om ni avser något annat än en etapp iforskarutbildningen, I så fall finns ju påbyggnadsutbildningarna.Påbyggnadslinjerna på de allmänna utbildningslinjerna skall kunna tillgodosebehov på arbetsmarknaden. Man kan fråga sig varför reservanterna så franktpåstår att detta behov inte kan tillgodoses inom ramenför påbyggnadslinjer. Hur vet reservanterna det? UHÄ har i uppdrag att göra en översynangående etappavgångarna. Utskottet förutsätter att vi skall få besked om hurdessa svarar mot arbetsmarknadens behov och hur de skall benämnas. Därför börvi avvakta regeringens ställningstagande. Jag yrkar bifall till utskottetshemställan och avslag på reservation 3, Vpk återkommer även detta år med sin negativa syn påkårobligatoriet. Det finns fortfarande inte någon annan organisation som ärberedd att vare sig fysiskt eller ekonomiskt ta över denna fackliga och socialaservice. Vi kan inte avstå från kårobligatoriet. Den lösning som vpk står förär att vältra över uppgifter och kostnader på stat och kommun, och den kantyckas enkel, men den är nog inte så enkel, eftersom ni inte haranvisat medlen. Det skulle få olyckliga konsekvenser för de studerande om denresurs som kåren ändå utgör skulle minimeras. Utskottet har av den anledningenavslagit motionen, och jag yrkar avslag på reservation 4. Jag vill slutligen yrka bifall tillutskottets hemställan i alla punkter och avslag på de fyra reservationerna. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 25 (); Av anförande kunde man få detintrycket att och biträdde beslutet att avskaffaden fria sektorn . Så var inte alls fallet. Beslutet fattadesden , och företrädare i debatten kämpade hårt motdet beslut som en majoritet av socialdemokrater och centerpartister då fattade.Vid det tillfället stödde vpk tanken att behålla en fri sektor inom högskolan.Jag beklagar att vpk nu har ändrat ståndpunkt. sade också att handskasförsiktigare med denna fråga än vad vi i gör. Jag vill påpeka attvi står för samma reservation. En motivering till att vi har biträtt den linjenär att vi inte har någon motion i denna fråga. De år vi har haft motionhar vi också varit beredda att anvisa de extra medel som krävs för att få enfri sektor. Som jag sade i debatten i går är det odiskutabelt att en fri sektorkräver något större ekonomiska medel än det nuvarande systemet, men inte allsav den omfattning som universitets- och högskoleämbetet och . Detta är också ett svar på den fråga som i går när han undrade varför inte har anslutit sig tillmoderaternas reservation. Jag är litet förvånad över att har velatha ett så rakt beslut i denna fråga redan nu när de inte har varit beredda attanvisa de ekonomiska medel som skulle krävas.