prot · G90974 · 1985-12-31 00:00:00 — Samtliga centerpartisterfrån skogslänen står bakom en motion, där vi kräver att statsbidraget i varjefall för skogslänen skall bestå. synes regeringen, dess bättre, ha slagittill reträtt i denna fråga. Men regeringens förslag visar hur viktigt det äratt alla som har ett ansvar för regional rättvisa klart säger ifrån när förslagi motsatt riktning framläggs. När det gäller regionalpolitiska insatser i allmänhetanser jag det vara mycket viktigt att följer förslag omökade resurser till regionala utvecklingsinsatser. Det är nödvändigt att observeraratt problemen i mellersta är stora och att det är stor risk att vårtland så att säga får en svag midja. När det gäller förutsättningarna för enutveckling inom näringsliv, utbildning, forskning m, m, i måste statenge sitt stöd, så att denna landsdel får en rättvis andel av landets resurseroch kan bli en blomstrande del av vårt avlånga land. 5MARIANNE (): Människor i stora delar av vårt land känneroro för hur jobben koncentreras till allt färre områden. Av den anledningen haren omfattande debatt uppstått, inte minst här i kammaren. Det framgår ju avdebatten både i går och . Debatten måste hälsas med fillfredsställelse.Att uppnå regional balans är en svår uppgift. Det visar de erfarenheter som manhar gjort i flertalet länder. Frågan förtjänar därför att bli föremål för enseriös diskussion. När jobben flyttar måste människorna följa efter för attfå sin försörjning. Befolkningssiffrorna visade oroandetendenser. Det är främst i som befolkningen mycketkraftigt ökar, medan befolkningen fortsätter att minska i andra redan svagaregioner i landet. Även befolkningen i samt i Malmöhuslän ökade. Men givetvis måste man vara uppmärksam på att storstadslänen har enavsevärd invandring och ett födelseöverskott. Befolkningssiffrorna visar ocksåatt det inte bara är i skogslänen som befolkningen minskar. Även befolkningen ilän i minskar. Det kan konstateras att expansionen av näringslivet, ochsåledes även av sysselsättningen, alltmer koncentreras till några få områden ilandet. Förutom de tre sforstadsregionena har främst Linköpings- och Umeåområdenaen gynnsam utveckling. Men i t, ex, Umeåomrädet är det inte tillräckligt attbara hänvisa fill utvecklingen där när det gäller att hjälpa inlandskommunernai , som har mycket besvärliga förhållanden, Linköpings- ochUmeåutvecklingen torde vara ett uttryck för att företagen i ökad utsträckningsöker sig till områden med hög kunskapskoncentration, dvs, till orter meduniversitet och högskolor. Koncentrationen av kvalificerad kunskap drar till sigverksamhet som ligger i tiden. Detta ger sedan bra underlag för utbyggnad avbåde privat och offentlig service, Å andra sidan leder detta till att områden som saknardessa förutsättningar har svårt att hävda sig, minskar sin befolkning ochförsämrar underlaget för en god infrastruktur. Då det i första hand är ungdomarsom söker sig till de expansiva, kunskapsinriktade områdena lederbefolkningsminskningen till en ogynnsam sammansättning av befolkningen. Som jagnyss konstaterade är den negativa utvecklingen inte längre koncentrerad tillglesbygdsområdena utan drabbar också hårt områden som haft sin sysselsättninginom traditionell industri, t, ex. Bergslagen och , Självfallet finnsundantag från detta utvecklingsmönster, men dä är det ändå oftast fråga omindustriell verksamhet med betydande kunskapsinnehåll, t, ex, ASEA i , Eftersom det råder enighet om att politiken skall inriktaspå att skapa förutsättningar för en balanserad befolkningsutveckling i landetsolika delar och på att ge människor tillgång till arbete, service och god miljöoavsett var de bor i landet, finns det all anledning att pröva hur utvecklingenmot det som brukar kallas informationssamhället skall kunna bemästras så attden inte leder till en ytterligare ojämlikhet inom landet. Av särskilt intresse i det här sammanhanget är deuttalanden som gjorts från ledande företrädare för , bl, a,, om att man är intresserad av en så kraftig inflyttningsom skett under 1985, Vadjag vet är det första gången som det är samstämmighet mellan företrädare försåväl expansions- som avflyttningsområdena om det ogynnsamma i en fortsattkoncentration av arbete och människor. Detta bör underlätta möjligheterna tilllämpliga åtgärder. Jag kan inte tänka mig annat än att den här nu mer och mertydliga utvecklingen måste leda till att vi kommer fram till en utvidgning avde regionalpolitiska instrumenten. I den nya utvecklingen är utbildningen en nyckelfråga. Motden bakgrunden har uppbyggnaden av de mindre, regionala högskolorna i nästanalla län varit av stort värde. Vid en resa som arbetsmarknadsutskottet gjorde i ibörjan av veckan besökte vi bl. Vi informerades då om detutvecklade positiva samarbetet mellan , de mindre högskolorna ochnäringslivet. Jag ser det som mycket viktigt att de regionalahögskolorna byggs ut ytterligare, så att kunskapsinnehållet blir intressant förden nya utvecklingen. Särskilt angeläget synes det vara aff utbildning påhögskolenivå inom teknik och kemi knyts till de mindre högskolorna. Det bordeockså övervägas om regionalpolitiska medel kan användas för s. k.uppdragsutbildning. Det borde således vara möjligt att länen hos tekniskahögskolor och universitet kunde "köpa" specialanpassad utbildning medett kunskapsinnehåll som är anpassat till resp. läns förutsättningar. Det är också viktigt att möjligheterna till tele- ochdatakommunikationer förbättras inom de områden där de ännu inte är utbyggda,eftersom detta är nödvändigt för att de skall ha samma chans till utvecklingsom övriga delar av landet. Televerkskoncernen, som har ansvaret för atttelekommunikationsnätet byggs ut, bör därför påskynda utbyggnaden även i desämst ställda områdena så att man också där kan utnyttja och vara mottagare avden nya tekniken. Över huvud taget bör alla statliga organ och affärsverkmera beakta sitt regionalpolitiska ansvar. Regeringen bör dessutom ge verk ochmyndigheter i uppdrag att noga pröva pä vilket sätt de kan medverka i enregional kunskapsuppbyggnad. Inom det nordiska samarbetet bör på lämpligt sättundersökas hur de nordiska länderna kan bistå varandra i det förändringsarbetesom synes ofrånkomligt. Exempelvis förekommer redan nu ett fint samarbete mellanmitt eget län och till gagn för näringslivet. Detnordiska samarbetet bör ytterligare förstärkas eftersom vi är pä väg in i en nyindustriell utvecklingsperiod där nya marknader, nya branscher, ny teknik ochnya företag med ny högteknologi dyker upp. Det är av yttersta vikt att denna utveckling följs upp avgoda telekommunikationer, såväl tvärs över vårt land som till ochFinland, Nuvarande utbyggnadsplaner inom telekommunikationsområdetinom ger vid handen att det i kommer att saknasett sammanbundet nät, vilket är av stor betydelse för näringslivets utvecklingpå båda sidor om gränsen. Jag har bara kortfattat berört den anpassning av bl, a, de Prot.1985/86:74 regionalpolitiska medlen som den nya utvecklingen kommer attkräva. Det måste ankomma på regeringen ochdess myndigheter att skyndsamt pröva vad nya omständigheter kan innebära ur regionalpolitisksynpunkt. Endast därigenom kan vi undvika en utveckling som inte längre önskasav någon. Anf.6 (): Mitt anförande kommer i huvudsak att handlaom varvsnäringen och situationen vid varv. Det motiveras av attvarvsindustrin i är så betydande och avgörande för framtiden ochutvecklingen i min kommun, ja, för hela den landsända som jag representerar. I , som har 15 200 öppet arbetslösa och 30 000personer som saknar arbete på den reguljära arbetsmarknaden, skulle ennedläggning av den civila fartygsproduktionen på få förödande konsekvenser.Det är svårt att tro att verkningarna av ett sådant beslut skulle kunnakompenseras med andra insatser. Ett ställningstagande för en nedläggning avKockums varv skulle därför, enligt min mening, lägga ytterligare sten pä bördapå en kommun som redan har betydande problem på sysselsättningens område. Oron för vad som skall hända med är avlättförklarliga skäl närmast obeskrivlig hos de anställda och för oss som bor iMalmöregionen. Vi har krävt besked från regeringen. Vi skulle redan ha fått ettsådant, men industriministern har ännu inte kunnat infria detta löfte. Jagutgår ifrån att industriministern har goda skäl för sitt dröjsmål, men villstarkt understryka att som går utan besked är olycklig. Avsaknaden avbesked leder bara till spekulationer och att falska rykten sprids, somregeringen sedan måste dementera. meddelande om attregeringen redan skulle ha bestämt sig för att avveckla varv är ett braexempel pä detta. Ryktesspridning och den sorts journalistik vi fick uppleva ökar bara pressen på de anställda, vars lidande redan är på gränsentill det omänskliga. Sätt stopp för sådan ryktesspridning! De anställdasberättigade krav på beslut från regeringens sida måste nu infrias. Vi är alla överens om att det finns en internationellöverkapacitet inom sjöfarts- och varvsnäringen och att det kommer att dröjaytterligare innan ett s. k. jämviktsläge uppstår. Världens varvsnationerhar tacklat sina varvsproblem på olika sätt. En del har slagit vakt om sinavarv, andra har med subventioner t. o. m. ökat sin varvskapacitet. hargått den motsatta vägen och tagit sitt internationella ansvar genom attkraftigt skära ned sin varvskapacitet. Jämfört återstår endast10 % av nybyggnadskapaciteten för svenskt vidkommande. Den hårda rationaliseringen inom svensk varvsindustri harvarit framgångsrik på det sättet att vi är konkurrenskraftiga. På vissaspecialområden är vi t.o.m. mycket konkurrenskraftiga. Detta gäller inte minstKockums varv. Internationella undersökningar visar att mer än väl kantävla med och andra stora varvsnationer med avseende på bådeproduktivitet och kostnader. Hade marknaden inte varit söndersubventione-radskulle situation varit en helt annan. Sakligt sett innebär ett beslutom nedläggning av att fel varv läggs ned. Ett sådant beslut skulleockså enligt min mening vara felaktigt från näringspolitiska utgångs- punkter.Vi har i redan tagit vårt ansvar för världens överkapacitet inomvarvsnäringen. har nått den nivå på varvssidan där vi måste slåvakt om det som återstår. Vårt land måste nu värna om våra strategiskaintressen när det gäller nybyggnadsvarvens betydelse som en industripolitiskplattform för vidare utveckling. I detta sammanhang får vi inte heller glömmabort de beredskaps-och transportpolitiska aspekter som finns. De är mycketviktiga och måste finnas med i våra bedömningar. Jag tvekar inte att påstå att det skulle varaen strategiskt bestående förlust för landet om handelsflottan ochvarvsindustrin mer eller mindre utplånades. Det finns mycket starkaindustripolitiska motiv för att slå vakt om den svenska varvsindustri somåterstår och att utveckla , vårt sista stora nybyggnadsvarv, för civilfartygsproduktion. Varvspropositionen kommer enligt propositionsförteckningenatt läggas på bord . Vad propositionen slutgiltigt kommeratt innehålla vef vi ännu infe. Jag hoppas emellertid att industriministern ochregeringen kommer fram till att måste upprätthålla varvsnäringensstrategiska nivå genom att de svenska varven ges samma villkor som varven ikonkurrentländerna. Enligt min mening bör industriministern i sin kommandevarvsproposition överväga följande åtgärder beträffande sjöfarten. För detförsta en förlängning av rederistödet för närsjöfarten. För det andra bör partrederireglerna ändras så att kravetpå fast driftsställe tas bort. För det tredje bör exportindustrin få användainvesteringsfonder för köp av andelar i fartyg i linjesjöfart. När det gäller varvsindustrin så måste de svenska varvenges samma konkurrensvillkor som utländska varv. Det leder frani till följandekrav OECD-stödet bör som i kunnaomvandlas till kontantstöd. Det bör finnasmöjligheter för s. k. hemmamatchning. FKN-räntan börinte överstiga OECD-räntan. Marknadsstödetbör förlängas, vilket för del innebär ca 200 milj. kr. Man kan då ställa frågan om ettsamhällsåtagande som här nämnts kan anses ekonomiskt försvarbart. Svaret på ensådan fråga måste bli ett obetingat ja. När man tar ställning fill varaeller inte vara måste man också väga in de samhällsekonomiska konsekvenserna.Gjorda analyser har visat att den samhällsekonomiska förlusten vid enavveckling av den civila fartygsproduktionen vid blir 1 200 milj. kr.årligen. Sett mot den bakgrunden vore ett genomförande av de fyra krav som härställts i högsta grad försvarbart. Beträffande den framtida marknadsbedömningen för svenskvarvsindustri så vet vi alla att det finns både ljusa och mörka sidor. Jag villinte spekulera i några årtal om när marknaden kan vara i balans mellan varvskapacitetoch efterfrågan. Men det är viktigt att komma ihåg att det inom vissa delar avKockums marknadsområde finns en god tillväxt. Det avancerade byggnadssättetoch den breda kunskap som finns på varv har lett till framgångar inom nya områden, t. ex. när det gäller kryssningsfartyg. Marknadenför kryssningsfartyg antyder att det finns fog för en viss optimism framgent.Kockums har pä detta område ett försteg i kunnande gentemot konkurrenterna. Det är min absoluta övertygelse att iett längre perspektiv kan försvara sitt berättigande inom den dådet gäller att bygga handelsfartyg och att vara ledande inom undervattenstekniken. Jag tror på , och jag kommer här i attarbeta efter den övertygelsen. Det är min förhoppning att också regeringen ochsedermera visar att man tror på . , herr talman: sysselsättningsproblem blirinte lösta enbart genom att räddas. Därutöver behövs enindustripolitisk satsning i om man skall komma till rätta medarbetslösheten. Den relativa arbetslösheten i var i genomsnitt 5,under1985. De socialdemokratiska ledamöterna från har i enmotion till dragit upp riktlinjerna för en politik som skulle ledatill att arbetslösheten i avskaffades. Dessa förslag bör regering ochriksdag ställa sig bakom. 7ULLA TILLÄNDER (c); är på allas läppar. Stadenbefinner sig i kris. Situationen är akut. Stadens största industri hotas avnedläggning. Många lever i detta nu i stark ovisshet. De anställda och derasfamiljer mår inte bra. Regeringen har vägrat att lämna ett klartbesked. Otåligheten mot regeringen växer. Därför måste vi ha besked. Det räckerinte med rykten. Krisen är akut, men det har den inte blivit över en natt.Det finns många politiska felgrepp som har lett fram fill den situation somMalmö befinner sig i, med en öppen arbetslöshet som är dubbelt sä storsom riksgenomsnittet. Detta har lett till svårlösta sociala problem, som enligtarbetsförmedlingen framför allt är märkbara i . Ett annat mått på den nyfattigdom som finns i ärutvecklingen av socialbidragens storlek. uppgick de till mer än 300 milj.kr. Det skall jämföras med 50 milj. kr. Procentuellt är den ort iSverige som 1985 hade det största antalet socialbidragstagare - inte mindre än13 %. Mot den här bakgrunden förstår man vilket dråpslag ennedläggning av varv skulle vara. Som ringar på vattnet skulle de onda cirklarnasprida sig till bransch efter bransch av underleverantörer och plussa på deredan chockerande höga siffrorna. Men vi som har följt Malmös utveckling kaninte undgå intrycket av att det har varit fråga om en avveckling. Genom en bostadspolitikmed uttalat socialistiska förtecken har 35 000 människor valt att flytta uttill kranskommunerna, vilket medfört en sned åldersfördelning i . borde med sitt läge i närheten av det trafikeradeÖresund och i närheten av och kontinenten, med det rika somSkåne är, när det gäller både människor och naturresurser, vara en blomstrandestad och kommer säkert att kunna bli det igen. Det är den vetskapen som gör attdagens situation trots allt inte är hopplös. Att detändå har blivit som det blivit är emellertid ingen tillfällighet. har ettotvetydigt samband med den stelbenta och fantasilösa politik som har förts iMalmö. Varvskrisen har förvisso drabbat många städer, men attMalmö drabbats sä hårt beror pä att socialdemokratiskt styre sätter sinaspår. Det borde ligga nära till hands för statsråd och regering att gå ut ochpeka på hur en stad ser ut som styrts av socialdemokrater så länge någon kanminnas. Men det gör de inte, och man förstår dem. Det verkarnästan som om de helst ville glömma . Är kanske ett generandefaktum? Eller är det så, som man kanske har anledning att misstänka, att Malmöligger för långt bort från och betraktas som en del av landsortenbortom horisonten eller i varje fall bortom regeringens planeringshorisont? Detfinns många, också socialdemokrater i , som börjar upptäcka att deti varje fall har varit så och har varit det alltför . En bekräftelse pä att misstanken att har legat utomsynhåll för regeringen är välgrundad är behandlingen av iMalmö. Vid valet bröts äntligen den socialdemokratiskahegemonin. Äran för det kan samtliga samverkande partier tillskriva sig. Behovetav förnyelse upplevdes så starkt och var så berättigat att de förenades i dennagemensamma målsättning. En majoritet i tyckte att,det var på fiden atten s-märkt politik som lett fram till ett med en sådan bekymmersam profilvar förtjänt av en förändring, av en satsning på nya idéer, nya möjligheter. Den nytändningen har just kommit i gång i , och detär ingen lätt uppgift som man har sig förelagd. Det gäller nämligen att bromsavagnen i nerförsbacken. Det gäller att fä stopp på den först: päskattehöjningarna, på arbetslösheten, på det ökande antaletsocialbidragstagare. Sedan gäller det att långsamt få vagnen uppför backen. Detär en tung och svår uppgift. Den kräver tålamod. Men alternativet - att manefter nästa val återgår till det gamla rutschandet utför - är så passavskräckande att det inspirerar till extra ansträngning och sammanhållning. känner vi i förändringens vind.Plötsligt öppnas tidigare stängda dörrar för alternativ. Ta t. ex. barnomsorgeneller fristående skolor. öppnas kommunens tidigare knutna hand för bidragtill , som har funnits , och till kristna skolan iKroksbäck, . Den s.k. samlade skoldagen förvandlas frän obligatorisktill frivillig, något som vi i också har motionerat om . Det satsas på miljövänliga bussar. Det blir bättre samverkan mellan privata och offentliga vårdresurser. Närdet gäller bostäder ges valfrihet mellan äganderätt, bostadsrätt ellertomträtt. Det här är bara några exempel. Bristen på fantasi och nya idéer när det har gällt attlyfta ur krisen kan bäst illustreras med den patentlösning som liktColumbi ägg i ett slag skulle lösa alla problem, nämligen bron.Socialdemokraterna i , visserligen motsagda av bl. a. partikamraterna iHelsingborg och , men livligt påhejade av andra partier och inteminst av högljudda talesmän för bankintressen, har satsat allt på dennavisionära och spektakulära bro. Många är de socialdemokratiska statsråd som har stått påLernacken vid och likt en pekat ut brofästet. Men den fåfängaväntan på 2 protokoll 1985/86:74- 77 dennapatentmedicin mot alla Malmös svagheter har på något sätt förlamat Malmös andramöjligheter. Man kan se det bara genom att titta på färjetrafiken över Sundet.En bråkdel av vad en bro kostar skulle kunna ge täta, bekväma, snabba ochpålitliga förbindelser över . Det är vårt förslag. Men vemvågar satsa på färjor när man ständigt förutspår en bro? Över huvud taget är denna sammanblandning av aktuella ochnödvändiga lösningar på akuta problem med längsikfiga och därför litet dimmigabroplaner förödande. En monoman brofixering har fått den följden attvaksamheten har trubbats av och att riskerar ätt dräneras på kapital ochindustrier. - Vi vill bryta den här förhäxningen vid bron. För vår del vill vigöra en satsning på bred front. Våra förslag återfinns i de motioner omarbetsmarknadspolitiska ätgärder i och och beträffandeKockums som vi centerriksdagsledamöter från och fyrstadskretsenhar avlämnat under den allmänna motionstiden. Jag skall nämna några av våramotionsförslag. Vi vill fullfölja det enhälliga riksdagsbeslut somprioriterar en fast förbindelse . Vi föreslår täta, bekväma och snabba färjeförbindelsermellan och . Vi uppmanar regeringen att låta få chansen attkonkurrera med andra länder på handelsfartygssidan när det t. ex. gäller attbygga kryssningsfartyg. Kockumsmåste också få bygga den nya isbrytaren. Ett marin-och undervattenstekniskt centrum skall utvecklas vid . Viföreslär också att byggandet av ett polishus i tidigareläggs. Beslutetom nedläggning av i måste omprövas. Vi villsatsa på utbildning i verkstadsteknik, dator- och mikroelektronik. Vi föreslår att ett verkstadstekniskt utvecklingscentrumförläggs till Fosie industriby. Viefterlyser en kraftig satsning på verkstadsskolor och lärlingsutbildning. Vi vill att ett biotekniskt centrum placeras i ,vilket en utredningsgrupp vid har föreslagit. Växtförädlings-, livsmedels- och läkemedelsindustrin haren naturlig placering i och i . Vår region måste tillförsäkras ett utbildningsutbud påuniversitetsnivå som svarar mot folkmängden. Ensatsning måste till på industrier baserade på naturgasteknologi. Vi förordar en stimulering av småföretag som baseras på denya teknologierna. Vi behöver också en stor och livskraftig framtidsindustrisom genererar en tät struktur av småföretag. Vi behöveren etanolfabrik till länet. Detta är bara några av våra förslag. Det ärviktigt att befrias ur den gastkramning som hotet mot utgör. Vadregeringen nu måste göra är att ge besked. 8YVONNE (): Det är ingen överdrift att påstå att oron idet län jag representerar, nämligen , är stor med tanke påframtiden. Trots insatser från regering och riksdag har länet alltjämt enarbetsmarknadssituation som är ytterst allvarlig. Den relativa arbetslösheten liksom antalet personer som ärföremål för arbetsmarknadsåtgärder tillhör de högsta i landet. Särskiltbekymmersamt är läget bland ungdomarna. har tvingatsredovisa den högsta ungdomsarbetslösheten i landet efter - dettasamtidigt som är ett av de län som har avgjort flest ungdomar iåtgärder i form av ungdomslag. I de flesta kommuner i länet går en av femflickor i åldrarna utan arbete. Vi har haft en viss förbättring av arbetsmarknadslägetunder , men mycket talar tyvärr för att arbetsmarknaden nuförsämras. kommun gör tillsammans med länsarbetsnämnden en satsning föratt ge arbete och utbildning till ungdomar i åldrarna . Detta projektberör ungefär 150 personer och har just kommit i gång. Om denna satsning inte hade kommit till stånd, hade vi nutvingats redovisa fler arbetslösa än . Som en följd av arbetsmarknadsproblemen fortsätterutflyttningen från länet. Gapet mellan antalet in- och utflyttade reduceradesnågot men ökade på nytt kraftigt . minskade befolkning mednära 700 personer. är det enda län som i följd utsatts fören befolkningsmässig åderlåtning. Befolkningen har under dessa år minskat med4,. Vi har alltså en mycket stor utflyttning från länet. Detär förvisso så, som industriministern sade i går, att vissa människor villflytta. Men det är inget tvivel om att en stor del av dem som flyttar från värtlän gör det mot sin vilja. Enligt stafistik har Blekingesedan 1975 det största flyttningsnettot i landet i förhällande tillbefolkningen. 2,av befolkningen har flyttat . Som jämförelse kannämnas att motsvarande siffra för är 2,. Mot denna bakgrund är den växande oron bland länetsbefolkning förklarlig. Vi vet också att en väntad konjukturavmattning kan blikännbar i ett län som är så beroende av sysselsättningen inom industrin somBlekinge län. En stor del av denna sysselsättning finns dessutom i företag medlegotillverkning. På den statliga sidan väntas en fortsatt minskning avantalet arbetstillfällen. Vi har förlorat ca 1 700statliga jobb, och förutser en ytterligare minskning med någrahundratal arbetstillfällen . Kommunernas och möjligheter att skapa flerjobb begränsas av den i vissa fall mycket besvärliga ekonomiska situation somde befinner sig i. Särskilt besvärligt är det för och förSölvesborgs kommun. räknar för innevarande budgetår inte med någonvolymutveckling alls. Detta har bl. a. sin orsak i den negativabefolkningsutvecklingen. Landstingetförlorade exempelvis fill följd av befolkningsminskningen 5 milj.kr. enbart i skatteutjämningsbidrag.