prot · G90910 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:10 Förhandlingarna leddes till en början av tredje vicetalmannen. 11 §Allmänpolitisk debatt (forts, från prot. 57CARL BILDT (m): Den regeringsombildning som offentliggjordesi går innebär att nya förutsättningar skapats för betydelsefulla delar av deninrikespolitiska hanteringen av de utrikes- och försvarspolitiska frågorna. Regeringsombildningen innebär kanske allra främstslutpunkten för Bodströmaffären. Och när jag talar om denna syftar jag intefrämst på en enstaka händelse tillbaka i tiden, utan på ettförlopp som pågått och i någon mån t. o. m. satt sin prägel på hela den gångnamandatperioden. För denna utdragna, och för vårt land så plågsamma,Bodströmaffär på utrikespolitikens område sätter vi den slutgiltigapunkten, och det känns skönt. När debattens vågor gick som hetast för åtta månader sedanfick vi i denna kammare bl. a. höra, att krav på ett byte påutrikesministerposten innebar en "fara för freden" för . Ävenom det kanske är alltför tidigt att dra alltför långt gående slutsatser omvilken konkret innebörd som skiftet på utrikesministerposten kommer att få,skulle jag nog ändå drista påståendet att det inte innebär någon fara förfreden. tillträder sitt nya ämbete med solidapolitiska erfarenheter. Det är ingen tvekan om att detta är en fördel i frågordär det gäller att kunna tala också med partipolitiska meningsmotståndare ochatt på ett trovärdigt och solitt sätt kunna förankra en nationellt viktig ochriktig politik. är känd som partiräven före andra i svenskpolitik. Det må väl vara hänt - av en gammal partisekreterare kan man nog intebegära annat. Men i den nya roll han nu intar måste han vara något väsentligtmycket mer. Hans roll blir att företräda gentemot omvärlden. Han blirsocialdemokraternas utrikesminister, men i nationell mening blir han även vår.Och i denna speciella betydelse för utrikesministerämbetet ligger grunden såvältill den plåga som vi nog litet till mans i denna kammare känt under de gångnaåren som till de förhoppningar vi nu har på . Det finns en bred enighet om det som är huvuddragen iSveriges utrikespolitik. Vår egen säkerhet, neutraliteten, arbetet förmedborgerliga fri- och rättigheter, rustningskontrollsansträngningarna, detnordiska samar- Prot,1985/86:10 betet,engagemanget för , strävan efter att ge ett bidrag till politisk,ekonomisk och social utveckling också i den tredje världen - listan kundesäkert göras längre. Men denna enighet utesluter självfallet inte - tvärtomtror jag faktiskt att den förutsätter-en levande, ibland t, o. m. livfull debattom såväl skötseln av vår utrikespolitik som den mångfald av olikaavvägningsproblem som denna ständigt ställs inför. Utrikespolitikens grunder ärgivna och ligger fast. Utrikespolitikens praktiska utformning är en fråga somavgörs dag från dag i en värld där mycket litet är evigt och där förändringofta är vägen till förbättring och till ett aktivt tillvaratagande av nationensintressen. Den debatten ser jag och andra fram emot att få föra medSten . Regeringsombildningen innebär också attAnders Thunborg nu lämnar regeringen. Han tillträdde underomständigheter som var långt ifrån idealiska. Jag tror att man gör sig tilltolk för åtskilliga om man säger, att han - in- liksomutrikespolitiskt - skött sitt statsrådsämbete på ett sätt som skapat respektför honom som person lika väl som för den politik och de värderingar hanföreträtt. Få statsråd i vår moderna historia har haft ett så brettstöd i som . När han nu söker arbetsuppgifter utanförvårt lands gränser, är det måhända främst andra meriter som blir avgörande, menfå borde vara mer hedrande än just detta konstaterande. Det är på tre punkter som jag tycker att det alldelessärskilt finns anledning att peka på de insatser han gjort. För det första har han i många avseenden varit den svenskasäkerhetspolitikens ansikte gentemot omvärlden i när vårt läge och vårtagerande granskats som sällan tidigare. Hans anföranden vid olikainternationella institutioner - i , vid , IISS iLondon och IFRI i , för att nu bara nämna de viktigaste - har gett ossalla en fast grund när det gällt att företräda intressen utåt. För det andra var det i första hand han som gjordefyrpartiöverenskommel-sen om försvaret möjlig. Han strävade efterden som en nödvändig åtgärd i ett akut läge men också som en korrigering avtidigare felsteg från sitt partis och sin regerings sida, och han arbetade förden med stor uthållighet också i lägen där utsikterna till framgång syntes små.Uppgörelsens sakliga värde för det svenska försvaret är en sak. Kanske ändåviktigare var dess betydelse för bilden utåt av vår försvarsvilja och vårsäkerhetspoUtik. För det tredje blev han bron mellan regering ochopposition i när broar revs och broar sprängdes i de bataljer som hadesin grund i huset snett över på . Det var i hans anda somförsvarskommittén kunde enas om sin betydelsefulla säkerhetspolitiskarapport. kommer till sitt nya statsrådsuppdrag utantidigare erfarenheter av detta viktiga område. Detta är självfallet en nackdel.Stora och viktiga beslut måste fattas . Jag hoppas atthan vill fullfölja den linje som förts från försvarsdepartementets sida, bl. a.i avseenden jag här nämnt, . Årets regeringsförklaring var kortfattad på det utrikespolitis- I en allmänpolitisk debatt som denna finns det trots detta anledningatt kommentera någon av dess formuleringar på detta område. Neutralitetslinjens förankring kan det inte råda någottvivel om. Det är viktigt att ständigt göra klart hur denna formas i ett samspelmellan utrikes-och försvarspolitiken, ett samspel där avvägningen inte är engång för alla given, utan måste bestämmas med hänsyn till rådande förhållanden.Det är, som försvarskommittén framhållit, "den samlade styrkan i vårasäkerhetspolitiska åtgärder som underbygger vår bestämda föresats att i allalägen slå vakt om alliansfriheten och att i händelse av krig till det ytterstavärna vår frihet och vårt oberoende." Vårt försvar måste därför vara starkt. När regeringentalar om ett "efter våra förhållanden" starkt försvar, riskerar manatt skapa en olycklig oklarhet. Ty sanningen är ju att vi har ett eftervåra förhållanden svagt försvar, eftersom våra förhållanden ju tidigaremöjliggjorde ett försvar som var starkare än dagens. I den perspektivplan somöverbefälhavaren presenterade i början av heter det ju också attSverige befinner sig i en "klart försämrad" situation i bl. a.just detta hänseende. I försvarskommitténs betänkande behandlas detta begrepp -ett "efter våra förhållanden" starkt försvar - med mycket storförsiktighet. I själva verket förkommer det endast två gånger på närmare 100tättryckta sidor, en gång som ett renodlat referat - det kunde vi inte kommaifrån - och en andra gång i en mening där vi med stor tydlighetanvänder begreppet "starkt försvar" utan några som helstkvalifikationer. I denna mycket påtagliga försiktighet från försvarskommitténssida att använda detta begrepp ligger en tanke, som måhända bordeuppmärksammas av författare till framtida viktigare regeringsdokument. Den säkerhetspolitiska situationen i det nordeuropeiskaoch nordatlantiska området har förändrats , en förändring medrötter i kärnvapenkonkurrensen mellan de bägge supermakterna men med alltpåtagligare effekter också för värt eget land. Vårt läge har, som försvarskommitténskrev, blivit "mer utsatt" i samband med kriser och krig, och dettahar dessutom lett till "ökade påfrestningar" redan i fredstid. Dessa påfrestningar känner vi väl. Ubåtskränkningarna runtSveriges kuster förefaller att fortsätta - vi avvaktar just nu en ny rapportfrån ÖB i det ärendet. När regeringen i regeringsförklaringen säger att"vi har skapat respekt för vår beslutsamhet att värna vårt landsterritoriella integritet med alla till buds stående medel" så må dettavara rätt och riktigt, men kvar står det faktum att alla till buds ståendemedel hitintills visat sig otillräckliga för att säkerställa att det inte baraär vår vilja, utan också vår förmåga att värna vårt territorium somrespekteras. Först när så är fallet, och det kommer att kräva ytterligareförstärkta insatser, kan vi - med ord -hävda att vi verkligenär herrar i eget hus. har vi sett stormaktsintresset förvårt område demonstrerat på ett mycket påtagligt sätt. Under sommarengenomförde sin största marinövning någonsin i det nordatlantiskaområdet. Den berörde också den sovjetiska Östersjöflottan. Enligt norskauttalanden och utvärderingar föreföll en av denna övnings syften vara att prövaförmågan att i ett kritiskt läge kontrollera farvattnen utanför Prot,1985/86:10 ochavskära de försörjningstransporter från de NATO-allierade som ses som enförutsättning för egen säkerhet. Under den allra senaste månaden har övningen demonstrerat NATO-flottornas ökade aktivitet icke bara i , utanockså i . Slagskeppet lowa, utnyttjande den självklara rätten tillfritt tillträde till , var bara en deltagare i en övning som ocksåinkluderade starka hangarfartygsgrupper i farvattnen i norra . Av allt detta har vi anledning att dra slutsatser, ickeminst inför det viktiga försvarsbeslutet . Mot denna bakgrund är det av synnerlig vikt att regeringenär beredd att i alla delar leva upp till den försvarsöverenskommelse somingicks . När regeringen nu meddelar sin avsikt att dra ner på ÖB;smöjligheter att beställa ny materiel under detta och det kommande budgetåretinnebär detta i och för sig inget formellt brott mot avtalet och uppgörelsen,men det ter sig ändå svårt att förena med den anda som fanns i detta avtal ochdenna uppgörelse. Beställningarna ryms mer än väl i den ekonomi som uppgörelsenoch en förlängning av denna in i perioden efter nästa försvarsbeslut innebär.Mot denna bakgrund är det svårt att se åtgärden annat än som en dumhet, ägnadatt försvåra ett rationellt utnyttjande av försvarsmedlen, och med en osäkerhetom regeringens långsiktiga ambitioner i försvarspolitiken som alldelesoundvikligt resultat. I sitt anförande talade statsministern idenna talarstol om att det nu skulle lyssnas till sakkunskapen också iriksdagens utskott. Menar han allvar, kan han och regeringen visa det genom attinte lägga fram det förslag som har aviserats. Alldeles säkert kanregeringen, om den lägger fram förslaget, också driva igenom det, om inte annatså med hjälp av vpk, vars inställning i försvarsfrågor vi väl känner, men dåhar regeringen visat att hänsynen till sakkunskapen i utskott kanskeinte betyder fullt så mycket som det hävdades och att regeringen i så fallockså på det försvarspolitiska området är beredd att luta sig motkommunisterna. Det vore, herr talman, en olycklig markering om man skulleframhärda i den politiken. 58ALF (): Regeringsförklaringen innehåller mångaberömvärda ställningstaganden. Låt mig få börja med att önska statsministernoch regeringen all framgång med det aktiva arbete för fred, frihet ochinternationell försoning som regeringsförklaringen utlovar. Vi kan tillsammansinte göra nog för att ta kål på det mer än förhatliga apartheidsystemet iSydafrika, och arbetet för en större global rättvisa får inte upphöra. Vi har med tillfredsställelse noterat att av BNI skallavsättas till internationellt bistånd även i fortsättningen. Det finnsemellertid all anledning att erinra regeringen och oss alla om attbiståndspolitiken inte enbart handlar om procenträknande utan i allra högstagrad också om respekt för mottagarländernas kultur, utvecklingsnivå och rätttill oberoende ekonomi. Det är dessutom önskvärt att det görs möjligt attförankra biståndsengagemanget och arbetet lokalt genom att kommuner skaffarsig vänort i u-land. Dessutom bör en större del av det svenska biståndetkanaliseras via missionsorganisationereller andra ideella organisationer som är etablerade i resp. land. Biståndetmåste mer än inriktas på de allra fattigaste i mottagarländerna. Regeringsförklaringenunderstryker: "Hela det internationella samfundet måste engageras i kampenmot den globala miljöförstöringen ." verkligen en sanning.Tyvärr måste man konstatera att regeringen själv inte står för och inteheller aviserar den radikala miljöpolitik som man haft anledning att förväntasig efter all regeringens valrörelseretorik. Det är inte rimligt att vi iSverige förhalar beslutet om obligatorisk katalytisk avgasrening på bilar ochatt vi inte omgående och kraftfullt börjar nyttiggöra oss skrubbertekniken föratt stoppa svavelutsläppen från våra större förbränningsanläggningar.Regeringen, som också har en miljöminister, bör verkligen ta åt sig denkritik för senfärdighet som kommer inifrån den egna rörelsen och självfalletfrån oss utomstående. Det har onekligen talats åtskilligt om behovet avmiljövård i valrörelsen. måste det handla om praktiska konkreta åtgärder. Detmest konkreta som förs fram på miljöpolitikens område i regeringsförklaringenär det bör-formulerade löftet att användningen av bekämpningsmedel ijordbruket skall minskas . Alltför oftahar debatten om livsmedelskvaliteten byggt på uppjagad rädsla. Det är en dåligutgångspunkt. Det är respekten för miljön och kommande generationers hälsa somfordrar avkemikalisering, och därför skall inte politiker torna uppmotsättningar mellan producenter och konsumenter. Låt oss ta fram en gedigenplan för avkemikalisering, en plan som garanterar jordbrukaren fortsatt utkomstoch konsumenten hälsosamma hvsmedel. Närmiljöpolitiken aktualiseras får vi inte glömma människors inre miljö. Denrotlösa, otrygga människan, individen som fått sin inre miljö ödelagd och sitteget mänskliga ekologiska system - om jag får använda det uttrycket isammanhanget - sönderbrutet, kommer inte att känna sig motiverad att vårda ochvärna den yttre fysiska miljön. Jagvill kort understryka samhällets ansvar för vad det s. k. kulturutbudet för medsig. Regeringsförklaringen talar om ett "levande kulturliv, som öppnar nyaperspektiv och fördjupar synen på människan och samhället". Det ärangeläget att ett levande kuhurliv kommer att brusa fram ute i våra svenskabygder. Men, herr talman, medan de eleganta ordvändningarna serveras vräks detspekulativa vålds- och pornografiskildringar över våra barn och vår ungdom.Regering och riksdag har i huvudsak... Medanledning av rop från en åhörare på läktaren yttrade 59 TREDJE VICETALMANNEN; Inga meningsyttringar från läktaren är tillåtna. 60 (): Regering och riksdag har i huvudsak, beklagansvärt nog, nöjtsig med att sitta på åskådarläktarna och iaktta hur barns och ungdoms känslolivoch inre miljö fördärvas och förgiftas av hutiösa 9 protokoll 1985/86:9-10 Det är mer än hög tid att vi fårförhandsgranskning av videogram. har vi alla märkt ett berömvärtengagemang för hanteringen av djur och för att djurens miljö skall förbättras.Detta är också en angelägen miljöfråga. Många, inte minst unga människor, trorjag, aktiverar sig för att bromsa eller stoppa plågsamma djurförsök. Det kanknappast råda tvekan hos någon om att vi i vårt samhälle just på dessa områdenbehöver våga oss på en genomlysande etisk debatt. Vårt etiska engagemang måsteockså gälla människors liv och miljö, och det är nödvändigt att vi definierarvad vi menar med etik. Den medicinska teknologin formligen stormar fram. Ochdet duger inte att komma med etiska resonemang när praxis och metoder redanetablerat sig. Vi är i behov av en normerande etik. Vi måste vilja och våga osspå att ödmjukt etiskt granska och analysera. Det är min övertygelse att lika väl somprincipen om människolivets okränkbarhet bör få vara vägledande imiljödebatten, bör denna för demokratin fundamentala princip få vara vägledandeför den medicinska teknologin och utvecklingen. Endast då har miljöpolitikenfått sin nödvändiga bredd, enbart då förankras också den etiska respekt och detförvaltaransvar som är den bästa vägledning för att värna vår fysiska miljö,hela skapelsen. Miljöpolitik handlar i förstone om att restaurera omtankeoch respekt för den svagaste mänskliga varelsen, för den ömtåligaste plantan,för det utrotningshotade eller grymt hanterade djuret, etc. Det är odiskutabeltså att det i vårt land är droger som förpestar de många familje- ochnärmiljöerna och slår ut många av våra medmänniskor. Inget partisrepresentanter i denna kammare, såvitt jag vet, ifrågasätter påståendet attdrogerna skapar vårt lands största sociala problem. Men konstaterandetåstadkommer förstås inte ett uns av förbättring för de hundratusentals svenskarsom hamnat i drogernas misär. som remissbehandlasvisar sannerligen inte prov på att det som våra politiska partierkarakteriserar som vårt lands största sociala problem blir föremål för deåtgärder som talet om solidaritet och omtanke självfallet kräver. Den poHtiska debatten kommer även framöver med all säkerhetatt handla mycket om ekonomi och nödvändigheten av att spara. I regel finns deträttmätiga önskemål bakom varje krona i de offentliga utgifterna. Men Sverigemåste spara. Det är emellertid angeläget att debatten vida mer än hittillskommer att handla om sambandet mellan livsstil och ekonomi. När familje-och miljöpolitikenmisslyckas får detta omfattande ekonomiska konsekvenser för samhäUetssocialtjänst och vårdsektor. Det är inte rimligt att lämna sambandet mellanHvsstil och ekonomi därhän enbart för att det kan vara svårt att mäta. I regeringsförklaringen får vi också veta att allaungdomar bör erbjudas plats i gymnasieskolan. åläggeremellertid regeringen högskolorna besparingar, vilket leder till att massor avungdomar efter gymnasiet inte kan få den utbildning de önskar och som samhälletefterfrå- Detta är en oklokpolitik, och skapar den politiken bekymmer på arbetsmarknaden. Synnerligen dystert är det att ta del av regeringsförklaringens avsnittom familjepolitik och barnomsorg. Där står det att alla barn över ett och etthalvt år bör få rätt till plats i daghem eller familjedaghem . Detverkar naturligtvis mycket generöst, men det betyder i realiteten ingentingannat än att regeringen har för avsikt att även i fortsättningen ensidigt styraöver alla resurser till den kommunala barnomsorgen och således praktisktomöjliggöra elementär valfrihet på detta område. riksdag har idecennier debatterat socialisering eller inte socialisering. Med nuvarandehäpnadsväckande ensidiga satsning på institutionell omsorg kombinerad medgällande skatte- och bidragsbestämmelser måste man konstatera att regeringensocialiserar barnomsorgen. Naturligtvis skall vi bygga daghem. Föräldrar somanser att daghem är bäst för deras barn har en självklar rätt tiU daghem, ochdet vare oss fjärran att inte till respektera föräldrars val. Men det ärså tydligt som någon kan önska, att regeringen inte enbart ogillarprivata initiativ på barnomsorgsområdet utan dessutom ogillar att föräldrarskall ha praktisk möjlighet att vårda och fostra sina egna barn om de så önskar. Innan högtidligt öppnades i är lyssnade många av ledamöternatill biskop utmärkta predikan i . Biskop om nödvändigheten av att vi som individer och folk inte enbart rotaross i materialismens jordlager. Biskopen talade om att vi alla måste ha ettrotsystem ner i psykets och andens jordlager men att detta ofta är bådeförtvinat och outvecklat. Därför blir också anonymiteten och isoleringen såomfattande för många. Alla klarar därför inte av att tillgodogöra sig vad denmateriella välfärdsstaten erbjuder. Biskop erinrade om de svenska barnsom inte upplever sig vara älskade av någon, om de tonåringar som bär på ångestoch självmordstankar. PoHtik bHr så lätt enbart ekonomi. Men nog vore det värdefullt ombiskop predikan, som var en introduktion till öppnande,inte frikopplades från uppgifter och verksamhet. Alla vet ju attmänniskan inte lever allenast av bröd. Regeringsförklaringen avslutas med enmening om värden som skall hålla oss samman i samhällsarbetet. Jag är övertygadom att i vår komplicerade tillvaro krävs värderingar till grund församhällsbygget. Vi i kds förordar den kristna människosynen och den kristnaetiken av den enkla anledningen att vi tror att detta är bäst för hela vårtland. Till slut måste jag få säga att jag tyckte att professor en briljant föreläsning vid högtidliga öppnande, och jag märkteatt samtiiga ledamöter tyckte det. Det skulle vara lämpligt att professorStjernquist vid något högtidligt tillfälle fick möjlighet att här i kammarenföreläsa om grundlagens bokstav och anda. Det är min förhoppning attstatsministern då skulle vara närvarande och uppmärksamt lyssna. Statsministernspåstående om teknisk valsamverkan blir inte korrekt om han upprepar det aldrigså . Prot.1985/86:10 15oktober.l985 61FILIP (): Jag fick strax efter valet ett brev från envälmenande moderat. Brevskrivaren föreslog att jag skulle ändra stil och iklädamig rollen som "". För att klara av denuppgiften skulle jag vara "dämpad och allvarlig". Min moderatepartibroder var säker på att jag skulle göra moderata samlingspartiet en stortjänst och att jag själv som politiker skulle vinna pä detta rollspel. Även om mycket av debatten i valrörelsens slutskedekretsade kring politikernas framtoning skall jag inte falla för frestelsen. Jagkommer, herr talman, fortsättningsvis att uppträda som - jagtror att det är bäst så. Jag är ändå tacksam för detta brev. Min partivän hade nogen djupare och allvarligare avsikt med sitt förslag än detta med mitt sätt attvara; han ville understryka vikten av att vi här i lyfter fram frågorsom är av stor vikt för den kristna opinionen. När jag tog del av talarlistan till dagens debattoch såg att jag placerats direkt efter var det en händelse som sågut som én tanke. och jag är samma andas barn. Vi är båda sedanbarndomen djupt förankrade i samma frikyrka. Vi har samma kontaktnät inompingströrelsen. När kds kom till som politiskt parti antar jag att med. Jag följde i varje fall partiets tillblivelse på nära håll - för attinte säga på mycket nära håll. Jag känner också till partiets utveckling, dessproblem och framgångar. Jag har många vänner som är kds-are. Vi har också detgemensamt att vi vill ställa vad vi brukar kalla kristna samhällsfrågor icentrum i den politiska debatten. finns det säkert många som ställer sig frågan: Menvarför tillhör ni inte -méd den bakgrund som är gemensam på ganska mångapunkter - samma politiska parti? Jag kan mycket snabbt själv svara på denfrågan. tro och politisk övertygelse är icke samma sak. Det finnskristna människor i alla partier. Jag vet inte hur det är i vpk, som harateismen på sitt program, men jag vet hur det är i de demokratiska partierna.Vi är många ledamöter i det här huset som förenas i en gemensam tro,men vi kämpar för oHka partiprogram. Vi har olika syn på hur vårt samhälleskall utformas och byggas. Jag hade, herr talman, före valet enupplevelse som på det här området är ganska belysande. Jag deltog i engudstjänst. Vi satt tre aktiva politiker sida vid sida. Det var ensocialdemokrat, en kds-are och jag själv som är moderat. Vi sjöng gemensamt ursamma sångbok en sång vars första textrad lyder "Hur ljuvligt det är attmötas på väg mot ". Vi upplevde trivseln och samhörigheten, mendagen efter stod vi på gator och torg och propagerade för skilda politiskauppfattningar. Jag reagerar alltid när folk hävdar att just deras partiär det mest kristna partiet. Man partipolitiserar kristendomen. För ett antalår sedan drev socialdemokraterna - det var framför allt -en intensiv kampanj riktad direkt till de kristna, där man försökte förvilladessa väljare med att hävda att var den förste socialisten. Man hänvisadetill vissa bibelverser, och de citaten menade man styrkte dessa påståenden.Hela den här politiska propagandan gick snett. Ettpolitiskt parti är ingen kyrka eller församling. Det är kyrkornasuppgift att omvända människor till tro. De politiska partiernas uppgiftär att möjliggöra, att underlätta, deras verksamhet. Jagsade att tro och politisk övertygelse inte är samma sak. Om dettaskulle vara ett faktum, skulle ju alla kristna politiker återfinnas i ett endaparti. Jag skulle på den här punkten vilja ställa en direkt fråga till ;Delar kds-ledaren denna min uppfattning, nämligen att tro och politiskövertygelse icke är samma sak?