prot · G909151 · 1985-12-31 00:00:00 — För enstaka avfallstyper kan docksärskilda regler behöva övervägas för att förbättra återvinningsmöjligheterna. 49INGRID (): Jag får tacka miljöministern för svaret somvar intressant från en synpunkt: det verkar som om miljöministern är medvetenorn problemen och också beredd till en lösning av dem. Jag vänder mig inte mot beslutet , nämligen attkommunen har det yttersta ansvaret för det miljöfarliga avfallet, utan jagvänder mig mot de oförutsedda, negativa konsekvenserna som det bör gå att rättatill. Jag refererar till ett Jämtlandsföretag som är ett av detre enskilda företag som har regeringens tillstånd för behandling ochåtervinning av oljeslam. Företaget har tidigare även fått transporttillstånd avlänsstyrelsen. , har byggtupp ett mycket stort kunnande och har gjort mycket stora investeringar.Företaget har bl. a. investerat i byggnader, lagercisterner,reningsanläggningar och transportfordon. Detta företag, som ligger iÖstersund, har ett mycket stort upptagningsområde. De två andra företagenligger i och . Men problemet är att detta företag, som liggeri , inte får transporttillstånd för att hämta avfallet hos de kundersom det har träffat avtal med. sade att har ställt dennafråga tidigare, . Men det har inte skett några positivaförändringar . Det företag som jag har nämnt har träffat avtal medendast 15 kommuner . Många av kommunerna lämnar inte något svar till företaget.Därför ärföretaget tvunget att transportera ändå. Vad skall det annars göra? Prot.1985/86:151 Företaget måste ju ta hand om avfallet. Om transporten av miljöfarligt avfall Problemet är att många av kommunerna vill anlita egnaentreprenörer, och då blir det fråga om omlastningar och sämre hanteringar ochkanske även en uppbyggnad av egna cisterner för att hantera avfallet.Naturvårdsverket är tydligen också mycket medvetet om detta problem. sade i sitt svar: "För enstakaavfallstyper kan dock särskilda regler behöva övervägas för att förbättraåtervinningsmöjligheterna." Såvitt jag förstår är det endast sex-åtta företag i landetsom har regeringens tillstånd att hantera oljeslam och andra lösningsmedel. Däborde det väl vara rimligt att regeringens tillstånd att hantera avfallet kundekombineras på ett sådant sätt att även transporterna fungerar. Därför undrarjag om inte på allvar kunde överväga om inte de särskilda reglersom skulle kirnna arbetas fram kunde gälla just dessa företag. Sedan säger att inte minst denna debatt börge berörda kommuner och företag anledning att åstadkomma smidiga lösningar. Jagär inte siiker pä att denna debatt för denna fräga framåt särskilt mycket,eftersom det inte har hänt något som har gått sedan denna nya lagträdde i kraft. Att företagen får fortsätta med sin effektiva hantering avavfallet är positivt från miljösynpunkt. Det är positivt också från densynpunkten att man betalar för slammet, vilket utgör en morot för företagen närdet gäller att inte göra sig av med slammet så att säga i buskarna utan se tillatt det verkligen blir omhändertaget pä avsett sätt. Vid tillkomsten av lagen,då kommunerna fick monopolet, var ju också avsikten att kontrollen ochomhändertagandet skulle ske på ett bra sätt. Det som har hänt är attkommunerna vill anlita egna entreprenörer och att de inte bryr sig om att svarapä förfrågningar om transportavtal. Att se till att verksamheten fungerar blir dessutombilligt för kommunerna, som då t. ex. inte behöver bygga upp några särskildalagringscisterner och liknande. Betalningen kan också ses som en stimulans,eftersom konkurrensen mellan företagen på det sättet upprätthålls. Det är alltså både frän miljömässiga och från ekonomiskasynpunkter nödvändigt att problemen får sin lösning. Därför vill jag frågaBirgitta : Kan statsrådet tänka sig att särskilda regler utarbetades förjust den typ av företag som jag talat om så att man därigenom kunde lösaproblemen? Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 50 (): Det finns självfallet flera sätt att angripaproblemen när det gäller att transportera, att återvinna eller att på någotsätt oskadliggöra miljöfarligt avfall. Jag är emellertid litet rädd för att vialltför ofta stannar vid problemen i dess slutfas. Jag begärde ordet närmastför att fä ett besked från miljö- och energiministern om hur mycket regeringenser till ursprungspro-blernet. Det äralldeles självklart, att om miljöfarligt avfall har uppstått, rnäste det 45 Om transporten av miljöfarligt avfall på någotsätt transporteras och omhändertas. Men det är litet bakvänt att ha detta somden viktigaste utgångspunkten för att lösa problemen. Vi måste naturligtvisockså se på hur vi skall kunna förändra tillverkningsprocesser, hur vi skallkunna förändra val av råvara, osv,, så att vi undanröjer sådant som ger upphovtill miljöfarligt avfall. Min korta fråga är bara: Hur prioriterar miljö- ochenergiministern dessa problem? Vilket konkret arbete pågår inom regeringen föratt angripa problemen på ett grundläggande sätt och se på ursprungsproblemen,för att därmed kanske kunna lösa de slutliga detaljproblemen om vem somskall få transportera avfallet, osv., på ett radikalt sätt? Jag vill med detta på intet sätt minska betydelsen av attvi löser problemen om de miljöfarliga transporterna på ett bra sätt.Självfallet är detta mycket viktigt. Men om det får uppta all vår tid ochkraft, är det stor risk för att vi underlåter att göra de viktigasteinsatserna, nämligen att se till att inget miljöfarligt avfall uppstår. Jag vill säga till att detfaktiskt har hänt ganska mycket . Vi har haft överläggningar omde här frågorna med bl. a. och , och de harhaft överläggningar sinsemellan. Syftet har då bl. a. varit att få till stånden bättre hantering i kommunerna genom att tar upp frågorna medsina medlemmar. Man har vidare arbetat med frågan om hur man beträffande flerasärskilda typer av avfall skulle kunna komma fram till en särskild ordning somär lämplig och rationell. Jag vill som ett exempel nämna blyackumulatorer. Sedan måste jag göra besviken och sägaatt det finns en särskild komplikation när det gäller oljor och lösningsmedelsom har att göra med att kommunen ibland faktiskt kan ha ett ekonomisktintresse av att ha kvar dessa produkter i det avfall som kommunen under allaförhållanden måste leverera till . Oljorna och lösningsmedlen är nämligenvärdefulla delar av det miljöfarliga avfallet, och kommunens kostnader för attta ansvaret - kommunerna har ju inte bara ett monopol utan också ettansvar-minskar, om man kan få använda sig av oljorna och lösningsmedlen. Därföranser jag att det är en komplikation att upphäva konkurrensen i det här fallet.Jag har stort förtroende för dessa företags förmåga att konkurrera på en frimarknad och betala kommunerna så mycket att det ter sig som en bättre lösning,men just i fråga om oljor och lösningsmedel är det en komplikation. Jag villvara ärligpå den punkten. Detta är någonting som man inte kan komma ifrån. Vikan inte tvinga kommunerna att avstå. Jag vill säga till att vi, när vi arbetar medmiljöfrågorna, måste arbeta efter två angreppslinjer. Vi måste städa upp i detskräp vi har åstadkommit och hela de sår i naturen som vi har åstadkommit - detkan vi inte komma ifrån. Men självfallet är den viktigaste uppgiften att ställaom i samhället. Det är regeringens och mitt partis inställning att vi måstegöra det på område efter område på ett mycket medvetet sätt. Jag skulle kunnaanföra en rad exempel på hur vi har tagit itu med de här problemen. I höstasägnade miljövårdsberedningen ett sammanträde åt avfallshante- ringsfrågorna,där vi entydigt kom till slutsatsen att det viktigaste är att angripa helakedjan från början och se till att vi fär en livsstil och ett produktionssystemsom inte ger upphov till så mycket miljöfarligt avfall som vi har i vårtsamhälle och i andra samhällen. Vi har inrättat kemikalieinspektionen, som har tillhuvuduppgift att angripa den här problematiken. Jag tror att vi pä en radområden kommer att få se samma sorts medvetnaomställningsplaner som vi har för energipolitiken, dvs. planer som syftartill att utveckla en resurshushållande och miljövänlig teknik för vårlivsföring och för vår produktion. 'V'i skulle behöva det på en radsamhällsområden, och det är min ambition att medverka till att vi skall få det. Om transporten av miljöfarligt a vfall 52 (): Jag kan tänka mig att det i vissa kommunerfinns sådana komplikationer sorn talar om, att det ena slaget avavfall skall bekosta det andra så att säga. Mänga kommuner har hanterat dettatidigare, men såvitt jag förstår är det i de kommuner där denna avfallshanteringhar tillkommit som man har de stora problemen. Åven om kostnader föravfallshanteringen i allmänhet finns med i bilden, måste det ändå tillkommaväldigt stora kostnader för kommunerna, om de skall börja hantera också detavfall som dessa tre företag har haft hand orn. I och med att man hardenna konkurrenssituation är det nog så att man som en stimulans till företagenkan betala för att de hämtar avfallet. Visserligen kan ta hand om en heldel ytterligare avfall, men om underlaget skulle svikta för de här företagen,måste ju i sin tur bygga ut för att kunna ta hand om detta tillkommandeavfall. En ytterligare faktor är kontrollen och de miljöeffektersom ligger i botten. Kontrollen borde rimligtvis bli bättre om transporten skerdirekt till återvinningsföretaget utan omlastningar och utan mellanlagring. De företag som investerat väldigt mycket - en del av demförmodligen med lokaliseringsstöd - kan ju inte bara lägga ner sin verksamhet,utan de kommer, antar jag, att i stället ansöka om importlicenser för oljeslamt, ex. från . Trots de förhandlingar som BirgittaDahl talar om har man inte funnit någon särskilt bra lösning, åtminstone ingenlösning som nätt fram till de här företagen. Därför undrar jag om arbeta för att det blir en snabb lösning, så att dessa företag vet hurframtiden ter sig för dem och vet hur de skall kunna hämta avfall hos deföretagsom de har avtal med. Det vet de faktiskt inte . Det hela upplevssom väldigt krångligt och byråkratiskt -till men både för den allmänna ekonominoch för miljön och med hänsyn till den kontroll som behövs i det här fallet. 53IVAR (): Jag tackar miljöministern för svaret. Jagtolkar det så att detta är vad som kommer att gälla för framtiden: Har man tvåvägar att välja pä är det konsekvent den väg som skall väljas som innebär kan lösa problemet på ett sådant sätt att avfall inte alls uppkommer ellersom ger det minsta möjliga avfallet. Om vissa kvalitetsfrågor inom försvaret Det gläder mig mycket, orn det verkligen blir så, dvs. omdet blir fråga om handling och inte bara orn ord. Regeringen har ju inte uppträttpå det sättet, vilket vi kan se orn vi ser tillbaka i tiden. Det är ingentvekan orn att man hade kunnat lösa problemet med pä ett sådant sättatt inget besvärande avfall hade uppstått. Det hade varit fullt möjligt attersätta med ökad användning av biobränsle - alltså en metod medenbart positiva restprodukter. Vi har fört ett resonemang orn ett annatsystem som hade samma syfte, nämligen att om möjligt undvika att avfalluppstår. Jag avser ångdrivsystem. Jag kan givetvis inte utfärda någragarantisedlar om att det medför alla de fördelar som har visats iprojektstudien, men med de möjligheter som miljö- och energiministern nu harredovisat borde det ha varit en självklarhet attvälja detta som en prioriterad väg, varigenom vi hade kunnat se till att viinte producerar en mängd kväveoxider. Man borde ha haft det som förstaalternativ i stället för att i stort sett bara satsa på alternativet attförsöka ta hand om mycket stora mängder avfall, om möjligt neutralisera detosv. Med dessa tvä exempel vill jag bara ha sagt att jaguppskattar mycket om den prioritering faktiskt kommer att gälla ifortsättningen som miljö- och energiministern har deklarerat här i dag- finnsdet två möjligheter kommer nuvarande regering att välja den som innebär minstamöjliga miljöfarliga avfall. Om de orden omsätts i handling kommer vi att lösaåtskilliga problem på ett sätt som vi i kommer att kunna biträda. Jag vill bara säga till attdebatten torde ha visat att jag är medveten om problemen, att det inteöverallt har varit en riktigt tillfredsställande ordning och att det är vårsträvan att vi skall fä en bättre hantering i fortsättningen - och så fort sommöjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellation 1985/86:196 om vissa kvalitetsfrågor inom försvaret behandlar ett antalförhållanden beträffande materiell och personell kvalitet, framför allt inomarmén. Han exemplifierar med en beskrivning av brister i armébrigadernaskvalitet. Jag gör inte samma negativa värdering som . Det gör inteheller de ansvariga myndigheterna. Brister finns, men vår krigsorganisation äri allt väsentligt bra. utveckling och vilka brister sombehöver åtgärdas kommer att klarläggas försvarsbeslut. menar att flera brister har mera medarbetsmetoder att göra än med ekonomiska ramar. har i sinskrivelse till regeringen angivit att det är"nödvändigt att nu i högre grad än tidigare uppmärksamma försvarsmaktenspersonella kvalitet, bl. för atterhålla en högre verkningsgrad av redan befintlig organisation och anskaffadmateriel". Jag delar denna uppfattning och har lagt den som en avgrunderna för myndigheternas nu pågående programplanering. En annan viktig grund som jag angivit för planeringen äratt mobiliseringsberedskapen bör förbättras och att målet skall vara att vårakrigsförband kan lösa sina uppgifter efter en snabbt genomfördmobilisering. ställer fyra konkreta frågor berörandeutbildning och mobiliseringsberedskap med tonvikten på krigsförbandschefernasroll och ansvar. Effektiviseringsåtgärder inom dessa områden utreds nu avmyndigheterna på regeringens uppdrag. Prövning av dessa förslag bör göras iförsvarskommittén instundande höst. Frågorna är emellertid av den arten att jagredan nu är beredd att lämna några kommentarer. frågar om jag vill redovisa min syn påmöjligheterna att radikalt öka krigsförbandschefernas befogenheter pä bekostnad av den makt som ligger hos fredstida byråkratier inom försvarsmakten. Jag delar försvarskommitténs syn att det är av betydelseför utbildning och beredskap att ansvaret för utbildning, krigsplacering,bemanning, mobilisering m.m. sä långt möjligt samlas till lägre regional ellerlokal nivå. Krigsförbanden bör i ökad utsträckning ställas i centrum förverksamheten och förbandscheferna ges ökade möjligheter att fortlöpande inverkapå frågor som berör deras eget krigsförband, även förbandets mobiliseringsförhållanden.Hur det formella ansvaret bör vara fördelat är jag inte beredd att nu behandla. frågar om jag anser att man bör strävaefter att grundutbildningsbataljonerna skall ledas av krigsorganisationens bataljonschefer. Med vårt system att grundutbilda krigsförband anser jagatt bataljonens blivande krigschef bör medverka i utbildningen och förabataljonen under övningar. Hans Lindbladsfråga om krigsförbandschefernas befogenheter vad gäller innehållet imobiliseringsförråden har jag kommenterat tidigare. Hans Lindbladssista fråga är om jag vill medverka till att de operativa cheferna får ett ökatansvar och åläggs att prioritera mellan förband, så att särskilt viktigaförband snabbare än andra kan undanröja nuvarande brister imobiliseringsförråden. De flesta beslut om nyanskaffning av materiel tordeknappast kunna decentraliseras. I övrigt anser jag att militärbefälhavare medsina chefer för mobiliseringsmyndigheter har de möjligheter Hans Lindbladefterlyser. Om vissa kvalitetsfrågor inom försvaret 56HANS (): Låt mig tacka försvarsministern för svaret.Grundtonen är positiv, och jag tror inte att vi har några skilda meningar omatt målet skall vara att krigsförbanden skall kunna lösa sina uppgifteromedelbart efter en snabbt genomförd mobilisering. Jag har tagit upp ett antal kvalitativa brister som finns.Jag vill säga att det väsentligen är fråga om sådana som man kan åtgärda ocksåpå ganska kort sikt. Det finns naturligtvis därutöver en del mycket storaavvägningsfrågor. 4 protokoll 1985/86:151 Om vissa kvalitetsfrågor inom försvaret som haratt göra med ekonomiska ramar och som rimligen hör hemma i försvarsbesluten. Jag nämnde i interpellationen några exempel från de mestpåkostade arméförbanden, pansarbrigaderna. Försvarsministern säger beträffandedessa att han inte gör "samma negativa värdering" sorn jag, och hanmenar att "det gör inte heller de ansvariga myndigheterna". 1 och försig har jag rätt i vad jag skriver, dvs. att det förekommer brister när detgäller pansarbrigadernas strid i mörker, skydd mot kemiska vapen,spaningsresurser, sjukvårdsfunktionen, artilleriets räckvidd, splitterskydd,stridsvagnarnas ålder och pansarbrigadernas operativa rörlighet liksom ocksånär det gäller pansarbataljonernas samträning och i ännu högre grad brigadernassamträning. Det är lätt att konstatera de här bristerna, frågan är vadde har för betydelse. Det beror naturligtvis på vilken hotbild man ser i dagoch framöver. Den frågan är naturligvis betydligt svårare att svara på, och dendebatten kan vi återkomma till . Jag menar att vi inte får ut tillräcklig effekt av detförsvar vi har. Detta har uppmärksammats mer och mer . Man kansäga att en del av de här bristerna ganska medvetet åstadkoms under 1970-talet.Långsiktig beredskap betonades och en nedtrappning i närtid medgavs, därför attdet bedömdes att krigsrisken var liten. Det var mot den bakgrunden somgrundutbildningen avkortades, repetitionsövningar ställdes in och en sänkningav den materiella statusen tilläts i mobiliseringsförråden. har vi en annan situation. Försvarskommitténkonstaterar liksom flera andra bedömare att risken är större än tidigare attSverige tidigt dras in i en konflikt, att det finns en ökad risk föröverraskande angrepp och att tempot i striden bedöms som snabbare. Därför ärkraven större . De brister som diskuteras återfinns också i ÖB:sårsredovisning, även om han är ganska modest: "Som följd av de ökadekraven på beredskap för att möta ett angrepp med kort förvarningstid har ökadekrav ställts på den materiella beredskapen. Brister i denna har konstateratsvid flera av våra krigsförband. Detta beror på en omfattande låneverksamhetsamt stora krigs- och fredsorganisationsförändringar som minskningenav förrådsarbetskraft har varit större än planerat." När det gäller grundutbildningsområdet pekar ÖB på bristeri befattnings-och förbandsutbildningen, bl. a. rörande strid i mörker,luftförsvar vid förband som inte har det som huvuduppgift, tillämpadförbandsutbildning och samövning i bataljon. På repetitionsutbildningsområdet säger att utbildningengivit ett i huvudsak bra resultat, men att den höga anståndsfrekvensen harmedfört att alltför många chefer, främst på plutonchefsnivän, inte genomförrepetitionsutbildning vid sitt eget förband. värnpliktsutbildningskommitté har ocksä varitinne på de här bristerna. Men de ansvariga myndigheterna har kanske inte sagtså mycket. Pensionerade överstar har sagt mer. och är kanske de mest uttalade. Brister har också tagits upp iinträdesanföranden i Krigsvetenskapsakademien. Stabschefen vid milostaben i , alltså Övre Norrlandsmilitärområde, generalmajor konstaterade att Prot.1985/86:151 en genomgång av förråden visar, att även om den organisationsbestämmande 26maj 1986 materielen finns i erforderlig omfattning, måste betydande brister noteras på ] ] ~ sådanmateriel som utgör förutsättning för förbandens målupptäckt, eldled- tA u j u ,. I * tr I j r . . < gor inom försvaret nrng,eldgrvnmg, samband och matenalreparation. materielverketsgenomförda undersökningar visar, att "den materiella tillgängligheten vidmarkstridsförbanden uttryckt i generella termer successivt har försämratsunder . Med andra ord: Krigsförbandens taktiska användbarhetfrån materielsynpunkt är efter mobilisering mer eller mindre begränsad.Rapporter från inspektionen skrivs ofta i positiva ordalag, vilket är befogatså tillvida som berörda personalgrupper lägger ned ett hängivet arbete för atthålla materielen i krigsdugligt skick. redovisas emellertid också inågon rapportbilaga brister eller felaktigheter i komponenter ellertilläggsutrustningar, vilka i praktiken skulle ha stor inverkan på förbandetskrigsduglighet." General säger vidare att militärbefälhavaren somkontrollansvarig för krigsdugligheten måste konstatera att en stor del av detförband som skulle komma att inkallas vid mobilisering icke har genomförtrepetitionsutbildning på grund av anstånd. Han uttalar att "även om devärnpliktiga har en positiv attityd till utbildningen, och detövervägande flertalet befäl lägger ned ett uppoffrande arbete förkrigsdugligheten, kan vi hos repövande värnpliktiga och hos mångaofficerare notera, att förtroendet för det egna förbandets status egentligenborde vara större. Detta förtroende löper tydlig risk att urholkas om man vidinryckning vid KFÖ märker att ingen har gjort något åt de brister somkonstaterades redan förra gången förbandet gjorde KFÖ." Jag vill mot denna bakgrund fråga försvarsministern om handelar min uppfattning att de rapporter vi har fått tyder på att regionala ochlokala chefer inte har gjort de prioriteringar som de har rätt att göra. Jag vill också fråga försvarsministern om han haruppmärksammat att just pansarförbanden har särskilt stora brister i sinsamövning och att detta är en allvarlig brist, och slutligen omförsvarsministern anser att man på allvar bör pröva möjligheterna att gekrigsorganisationens bataljonschefer det reella utbildningsansvaret för sinaförband, både under grundutbildning och repetitionsutbildning. 57 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får erinra om de debattregler som gäller vidinterpellationssvar. Jag har tillsatt försvarskommittén för att denskall lämna samlande förslag om försvarets utveckling och tror att HansLindblad är mycket väl medveten om den avsikten. Men låt mig ändå något kommentera frågor.De brister som kan konstateras har säkert som grund att gällande regelsystem inte utnyttjas i en del fall. Det är dock svårt att uttala sig generellt om myndighetsutövningen hos försvarsmaktens chefer utan beaktande av de lokala förhållandena. När det gäller pansarförbandens samövning finns det 51 Prot.1985/86:151 brister, men dessa skall rättas till. och uppdrag om detta hargivits till 26 maj1986 myndigheterna. Om vissa kvalitetsfrå gor inom försvaret Slutligen vill jag tillägga attunder repetitionsutbildning har bataljonscheferna det fulla ansvaret.Under grundutbildningen bör samma system tillämpas så långt det är möjligt. 59HANS (): Varför krigsförbandens chefer och deras ansvarär så avgörande framgår inte minst när man tar del av synpunkter frånfördelningschefen överste vid övningen Västgräns . Hankonstaterade inför Krigsvetenskapsakademien att när man frågade de värnpliktigavisade det sig att av alla plutonchefer hade blivit utbytta. Det stämmerinte alls med systemet att det egentligen är grundutbildningskontingenten somskall komma tillbaka. menar att den som är krigsförbandschef, t. ex. enkompanichef, borde få ett verkligt ansvar för att tidigt gå ut med ett brevtill de värnpliktiga. När det är fråga om anstånd för en plutonchef borde den ikrig ansvarige, dvs. kompanichefen, ta del av ärendet. Kompanichefer är ofta reservare eller värnpliktigt befäl.De behöver naturiigtvis i sin tur stöd från bataljonschefen. Följaktligen måstebataljonschefen få ett stort inflytande både vad gäller den personal han haroch vad gäller ordningen i mobiliseringsförrådet. Jag menar naturligtvis inte att man på lokal nivå kan beslutavilken materiel som skall anskaffas, men man kan fördela mellan olika mobiliseringsförråd.Det är ungefär som att ha ett åkeri med 20 bilar. Man kan då inte tillåta attalla går lika dåligt, utan om verkstadsresurserna inte räcker får man se till attprioritera så att ganska många bilar går bra och några går dåligt. På sammasätt gäller att om man har många mobiliseringsförråd och inte klarar att hållaalla ä jour, då får man se till de viktigaste. Det måste vara en uppgift för deoperativa cheferna.