prot · G90952 · 1985-12-31 00:00:00 — sig några principiellafrågor: Hur ser löneministern på att det inom fackföreningsrörelsen växer framen stor oro över denna sneda fördelningspolitik? Hur skall man hantera denframöver? Inser man inom regeringen inte allvaret, när dessa orättvisor nulyser så starkt i ögonen på folk och när de så påtagligt känner av dem? Hurskall man hantera detta problem inom arbetarrörelsen , t, ex, ivalet ? Inför de stora omfördelningar som är på gång och med hänvisningtill den process som vi just nu befinner oss i, vore det intressant att få svarpå dessa frågor. Somsvar på de konkreta frågor jag har ställt sägs att regeringen inte bedrivernågon lönenedpressningspolitik. Men, det är väl bara att studera vad LO:sutredning om välfärden säger beträffande löneutvecklingen för en arbetarfamilj,en tjänstemannafamilj och en högre tjänstemannafamilj. Det visar sig att detunder är arbetarfamiljen som har förlorat. Känner man till detta, behöver man inte verkaförskräckt över den s. k. nyfattigdomen. Löneministernsäger att erfarenheterna visar att man kan få höjda reallöner genom låganominella löneökningar. Vilka erfarenheter är det? Är det kanske 1940-taletslönestopp? Eller härrör de från efterkrigstiden, 40-talet, 50-talet, 60-talet,eller ? Nej, det är först , när kapitahsmen har gått tillbaka,som man kräver dessa låga nominella löneökningar. Men dessa visar sig få effekti form av en annan omfördelning i samhället. öppnar man vägen, vinsternaskall höjas. Förmögenheten har ökat . Jagställde i min interpellation frågan om man från regeringens sida kan tänka sigatt underlätta en avtalsrörelse som syftar till en omfördelning. Av statsrådetssvar framgår att kärnpunkten är inflationen, som tydligen är det viktigaste förregeringen framöver. Det sägs att det är lönestegringarna som är orsaken tillinflationen. Även enligt finansministern är minskade löneökningar uppenbarhgendet enda som man kan påverka inflationen med. Det är väl också talande för regeringenshandlingskraft och ansvar. Man kan tydligen inte påverka prissättningen, ochman viH inte heller göra det. Men många har ju påpekat att det inte är lönernasom är huvudorsaken till inflationen. Det är klart att lönerna utgör en del avinflationen, om man tillåter kapitalisterna att jämt och ständigt kompenserasig genom att öka priserna. Då påverkar ju lönerna inflationstakten. Jagoch många andra vill att man i stället genomför en omfördelning i samhället,där man ökar lönerna men inte låter det ge utslag i ökade priser, T, o. m.finansministern sade, när han fick en släng av klarsynthet, att kapitalisternanu håller på att prissätta sig ur marknaden. Det är ju det stora problemet. Mankan därför inte säga att inflationen och lönerna är de verkligt stora bovarna. Vadtänker regeringen göra åt prissättningen och vinsterna? Skall dennaomfördelning ske åt fel håll framöver? I så fall kanske vi får än starkarereaktioner från arbetarrörelsen. Kanske kommer denna omfördelning att skinnaarbetarna in på bara kroppen. Låtmig så få göra en kommentar till den statliga inkomstpolitiken. Varje regeringföljer sin statliga inkomstpolitik, I det här läget har väl regeringen genomhänvisning till inflationsfrågan för avsikt att begränsa de lokala förhandlingarna till nolloch intet värde. Om jag har fel kan kanske Prot. 1985/86:52 löneministern rättamig, AnL67 Statsrådet , Ä, : "lönepolitiken Jag tycker det är tråkigt, Lars-OveHagberg, att vi inte kan ha ett mera seriöst meningsutbyte om de problem medfördelningspolitiken som vi står inför. Det är tre problem som vi har haft attangripa på en och samma gång. Vi har först och främst fått stora underskott ibytesbalansen och budgetbalansen, I realiteten är det en uppskjuten skatt, ochdärför har vi nu att bära ränteutgifter och skulder. Det betyder stora räntoroch en hög inflation. Det leder också till förmögenhetsomflyttningar. Detandra problemet är att vi har haft eftersatta industriinvesteringar.Tillväxttakten inom industrin har varit otillräcklig, och det har slagit utmänniskor och skapat en försvagning av den svenska industrin. Det har blivitfärre jobb inom industrin, och därmed finns det risk för att vi förlorar storadelar av den välfärd som vi är så stolta över att ha lyckats bygga upp. Dettredje problemet är att vi har haft en reallönesänkning. Jag tycker det skulleligga också i intresse att upplysa om att denreallönesänkningen beror på att vi , och framtill 1983, fått vidkännas en urholkning av reallönerna genom att inflationenvar kraftigare än lönehöjningarna. Varje arbetare och tjänsteman har förloraten hel månadslön av de inkomster som de hade men det gårinte att kompensera detta bortfall genom att öka lönestegrings-ochinflationstakten. Det är produktionsförluster som vi tillsammans får bära vidsidan av underskotten och vid sidan av de eftersatta industriinvesteringarna. Vadär målet för den ekonomiska politiken? Är inte det att klara sysselsättningenframöver och att se till att vi får en ekonomisk tillväxt så att det finnsnågot att fördela? har vi tagit rejäla kliv mot en bättre situation. Vi harfått upp industriinvesteringarna riktigt ordentligt. Det skapar jobb och enbättre situation inom industrisektom och därmed för hela den svenska ekonominunder åren framöver. Vi har också lyckats bevara reallönerna både under 1984och 1985 genom att vi har fått ned inflationen och gett människorhyggliga inkomstökningar. Men vi har stora balansbrister kvar när det gällerbåde budgeten och bytesbalansen. Detär inte att främja löntagarnas intressen om man ger sken av att lönerna ochkostnaderna kan stiga obehindrat utan att det får negativa verkningar för vårtlands ekonomiska utveckling och därmed också för löntagarna. Det är att bedralöntagarna att agitera på det sättet. Det finns inte stora vinster inomhandeln, i , eller inom den kommunala och statliga sektorn som gör attdet inte märks om lönerna stiger. Det finns i stället ett samband mellan dekostnader som inflation och otillräcklig produktionsutveckling för med sig ochde priser vi får bära. Detta urholkar de arbetandes reallöner. Detär därför som man i Rosenbadssamtalen var överens om att det är genom att få ned inflationen och kostnadsökningarna som vi kan skapa en bättre grund för att bygga den svenska ekonomin stark igen. Det är något ganska storslaget att den svenska arbetarrörelsen och löntagarna i gemen har kunnat ställa upp på detta. Det vittnar om en insikt om 55 problemens verkliga vidd.Man bör studera historien och se vad det är som har lett oss fram tiU densituation som vi har haft med sjunkande reallöner. Det är inte lönerna som harvarit för låga. Lönestegringarna har legat i trakten av 9,10,11 och . Menvi har en bitter erfarenhet av att priserna i ett sådant skede jagari kapp lönerna. Detta är vårt problem. Det är därför vi nu metodiskt ochenvetet bekämpar inflationen och försöker få grepp även om andra balansbristeri den svenska ekonomin. Dettaär de verkliga grunderna till att många löntagare upplever sin situation såsommycket bekymmersam. Jag tror att det finns en bred insikt hoslöntagarorganisationerna, hos de breda lönatagargrupperna, att de inte ärbetjänta av att ställa stora och orealistiska lönekrav som skulle driva påinflationen igen. Om det är några som förlorar på att få i gång inflationskarusellen,som för över ägande till dem som har kapital och fasta värden, så är detlöntagarna. De har fått lära denna läxa ganska rejält . Därförär det bättre att ha en realistisk syn på orsakerna och bekämpa dem så att viframöver kan få tillväxt och full sysselsättning i det här landet. AnL 68 (vpk): De nya reglerna för interpellationsdebatter gör att man inte kan varaså grundlig som man skulle vilja vara. Nukommer löneministern fram till vad det handlar om, nämligen de s. k.balansproblemen eller underskotten. Det är på detta sätt som man skall klara avdet hela. Ta bara det lilla exemplet med budgetunderskottet - detta var absolutden stora frågan tidigare. råkade de arbetande kämpa till sig litet störrelöneökningar än vad regeringen hade tänkt sig vid utarbetandet av sinakalkyler, Hux flux kunde regeringen inte klara av budgetunderskottet på rättsätt. Det är inte budgetunderskottet i sig självt utan det är statsskulden påca 570 miljarder och räntorna på den på 70-75 miljarder som är de storaproblemen. Om detta skaH betalas av genom budgeten framöver och om de arbetandeskall hålla igen och därmed betala de rika så att kostnaderna förs över, då fårde arbetande inga reallöneförbättringar på den här sidan och inteheller därefter. Vad det handlar om är en rejäl omfördelning av förmögenhetstillväxterna.Vi har tidigare talat om rest och reduktion. Nutill frågan om inflationen. Jag ställde frågan: Tänker regeringen ta itu medföretagens vinster och företagens prissättning? All statistik från senare tidvisar att politiska beslut, importerad inflation och vinster, s. k, kapitalersättningar,är en mycket stor komponent när det gäller inflationen. Lönerna på t, ex.LO-området trycks verkligen tHl. Enhgt SCB:s källor rörde det sig för tiden1980-1984 om , LO-kollektivet stod för av dessa , Just dennagmpp, de sämst betalda, skall hålla igen. Effekten är att en halvmiljon människor måste ha socialstöd av något slag. I gränstrakterna däröver ärdet en enorm press på de arbetande. Frågan är alltså inte hur stor löneökningenär, utan frågan är vad som är orsaken till inflationen, Min fråga var; Tänkerregeringen angripa inflationens verkliga orsaker, eller vidhåller regeringenfortfarande att det är enbart lönerna som är huvudorsaken? Nogskall väl de arbetande kunna få en rättvis lön. Detta är inte något oseriöstkrav från min sida, utan jag är helt seriös. När de arbetande inomverkstadsindustrin vill ha skäliga löneökningar för att kunna försörja sig, och när man ser att andragrupper i samhället skor sig, kan man inte ha någon förståelse för att manskall bära upp en sådan politik. Det skapar bara en revolt. Det kanske skaparen sådan revolt att hela arbetarrörelsen faller, vilket inte är mitt syfte. Jaghoppades att regeringen skulle ta sitt ansvar när det gäller att se seriöst pådenna fråga, AnL69 Statsrådet , Å, : Jo, , det är just därför att vi vill angripainflationens verkliga orsaker som vi för den politik som vi gör. Devalveringarna,säger man, är väl inte löntagarnas fel. Nej, det är inte löntagarnas fel att vihar hamnat i en sådan situation att vi har fått stora balansbrister, ensituation där en devalvering var nödvändig. Vi har haft kostnadsökningar och eninflationsprocess här i landet som har lett till att vi tvingats tilldevalveringar. En devalvering är en lönesänkning. Det var nödvändigt attdevalvera för att vi skulle få sälja våra varor utomlands. Detta visar väl justatt vi har haft problem med lönebildningen, som har lett tHl en kraftiginflation. Menman gör det för enkelt för sig om man bara hänvisar till att de härprisstegringarna kommer utifrån. Det finns också inflation och kostnadsökningarutomlands, det förekommer prisstegringar på de varor som vi köper utifrån. Ochvi har en hög ränta som beror på budgetunderskotten. Men man angriper inteinflationens verkliga orsaker om man försöker göra sken av att det inte finnsnågot samband mellan inflation - prisstegringar - löner -konkurrenskraft. Visstspelar vinsterna en roll i detta sammanhang. Vinsterna har tvingats upp därföratt vi har hög ränta och otillräckliga investeringar. Men det är ingenting somblir bestående i all tid. Vi har fortfarande - och det är det grundläggande,- ett för litet sparande i det här landet. Vi har en för låginvesteringskvot, och vi kommer framöver att ha problem med enför låg tillväxttakt därför att vi har eftersatta investeringar. Mendet är verkligen inte att ansluta sig till några nyliberala tankegångar -som vihar slagit tillbaka i den valrörelse vi har bakom oss - att säga att vi måsteangripa inflationens reella orsaker: Hur skall vi få bort balansbristerna? Hurskall vi få upp investeringarna utan att det leder till att vi får stora prisstegringar?Hur skall vi få ner prisstegringarna på ett sådant sätt att ekonomin fungerar?Det gör vi inte genom att vi "slår på" inflation och får i gång ensådan obalansprocess som vi har haft här i landet tidigare. AnL70 (vpk); Ser man nu på löneandelen av industrins förädlingsvärde, vilket ärintressant när det gäller fördelningspolitik, så kan vi konstatera att 1978 varlöneandelen av produktionsvärdet, medan den är nere i . Den ärkanske i själva verket ännu lägre, för vi utgår här från en prognos . Dettabetyder att man har fört över massor med pengar till kapitalet. Det ärgrundorsaken till de balansproblem som människorna har och som innebär att deinte klarar av sin tillvaro. Vi har alltså en fattigdom i välfärden. inte detta samhälle bäraen någorlunda fördelning, så har vi ju kapsejsat. Det är detta som egentligenstår till diskussion när fackföreningsrörelsen vill att människorna skallha en skälig inkomst att leva på. Närdet sedan gäller devalveringen håller jag med om att all devalvering ochinflation är omfördelande. Men då måste man ju alltid, om en regering tvingastill devalvering, omfördela så att man skyddar de sämst ställda isamhället. Det har inte skett - och det är samma sak i fråga om inflationen.Man säger åt de arbetande som har det sämst; Ni skall hålla igen när det gäUerera löner, ni får bära den här bördan. Det är ju det som regeringen i dagsäger. Och om jag inte har läst på alldeles fel om historiens lopp, så är detmycket i de nyliberala tankarna som innebär att man löser kapitalismens problempå det sättet. Nuär det balansbristerna som är ett problem. Då skulle jag till slut vHja frågalöneministern, eftersom det i detta läge är så viktigt att lönerna begränsas,framför allt på den offentliga sidan: Hur skall vi kunna klara statsskulden på570 miljarder kronor och få en reallöneökning? Kan de arbetande mednuvarande politik betala av den statsskulden? Eftersom det har omfördelats såmycket måste man ta till radikala grepp. Då handlar det inte om att betalatillbaka till dem som har blivit förmögna på denna omfördelning, det gäller attta en del ifrån dem. Arbetarrörelsens klassiska utgångspunkter är: Hur skall vikunna omfördela? Förmin del är det inget problem att ta ställning. Regeringens problem är att dethar visat sig att kapitalismen inte är lika effektiv längre. Det är därför alltvad regeringen gör andas inställningen: Vi skall underlätta för kapi talistemaatt vara effektiva. Och de som får betala är de arbetande. Det är klart att dearbetande reagerar när de inte kan spara . De har inga pengar. För demär det ett jätteproblem, Jag har inte påstått att någon kan spara . på ett bräde. Attspara är for många familjer en svår konst, eftersom man har bakom sig ensänkning av den reala standarden - en sänkning som vi aHa har fått vidkännas iföljd av den ekonomiska krisen, vill inte kännas vid den - denär bara yttringar av något som har kommit över oss. Jag har försökt klargöravari den består. Detär tre problem som vi skall lösa ; otillräckliga investeringar,sjunkande reallöner och de underskott som vi har. De underskott som finns istatsbudgeten drar med sig räntekostnader och en del av dem skall gå tillutländska ägare av skuldsedlar. Det kostar den svenska produktionen en massakraft, och det kan man inte komma undan genom omfördelningar i det svenskasamhäHet eftersom det måste tas ur den totala produktionen. Det är den som ärför Hten och som vi försöker få i gång genom att riktigt rejält satsa påinvesteringama. Jagtycker inte det är fel om den svenska industrin går bra. Det måste den göra.Den måste bygga ut så att den industriella kraften i ökar, ochlöntagarna får minsann delta i det arbetet genom sina insatser. Detviktigaste vi har att slåss för är två saker: det är sysselsättningen och detär att få i gång den ekonomiska tillväxten. För att få i gång den ekonomiska tillväxten och bevarasysselsättningen måste inflationen bekäm- Prot. Därför är det fel attlåtsas att lönerna inte spelar någon som helst roll. Det är att bedra desvenska arbetarna att påstå något sådant, ,1 , Om lönepolitiken Fattigdomi välfärden finns, och jag har klargjort orsakerna. Men man skall vara klaröver att det är bara genom en utbyggnad av produktionsapparaten och eneffektiv produktionsökning framöver som vi kan avskaffa den fattigdom som vialla tycker är ett problem. Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg. Överläggningenvar härmed avslutad. 17§ Föredrogs men bordlades åter betänkanden /86:8och 13 betänkanden /86:4-7 betänkande1985/86:17 betänkande 1985/86:12 betänkande1985/86:12 betänkande 1985/86:7 betänkanden1985/86:1 och 7-10 72 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Påmorgondagens föredragningslista upptas kultumtskottets betänkande 12 främstbland två gånger bordlagda ärenden. 19§ Anmäldes och bordlades 1985/86:16 Differentieradbensinskatt m.m. (prop. 1985/86:61 delvis) 1985/86:7 Injektion avnaturmedel (prop, 1985/86:33) 1985/86:8Försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område (prop, 1985/86:42)1985/86:9 Differentierade vårdavgifter (prop. 1985/86:43) 1985/86:11 Skärpta avgasreningskrav för personbilar, m.m, (prop. 1985/86:61 delvis) 1985/86:7 Anslag på tilläggsbudget 1 för /86 (prop. 1985/86:25 delvis) 1985/86:52 20§ Meddelande om interpellationer ,, ,, , i Meddelades att följande interpellationer framställts ,. . , 1985/86:88av () till industriministern om näringspolitiken: Tillväxten i vårt lands ekonomi är grunden för ettbibehållet och om möjligt ökande välstånd i vårt land. Den är även gmnden fören förbättrad balans mellan statens inkomster och utgifter och en förutsättningför en minskning av vårt stora budgetunderskott. Ekonomisktillväxt är beroende av många orsaker, exempelvis den allmännakostnadsutvecklingen, löneutvecklingen, den tekniska utvecklingen och hur viförmår klara nödvändiga stmkturförändringar inom vårt näringsliv. Men ävenföretagens lönsamhet och de enskilda människornas marginalskattesituation äravgörande för hur vårt lands tillväxt utvecklas. Sverigekan synas ha råd med att framgångsrika finansmän och företagare flyttarutomlands, som exempelvis , , ellerFredrik . synes de flesta vara överens om att dessa förnäringslivet så värdefulla företagare borde - tillsammans med andra företagare- ha getts sådana villkor att det skulle känts meningsfullt för dem att stannakvar och fortsätta sin verksamhet. Vad vi däremot inte har råd med är den"inrikes emigration" som sker genom att 270 000 ägare av små ochmedelstora företag - på grund av konfiskatoriska skattekonsekvenser, ökandebyråkratisk reglering, som såväl skrämmer som betungar, arbetsrättsliglagstiftning, som skapat orimliga konsekvenser i många mindre företag,löntagarfonder-förnyelsefonder-likviditetsindragningar som visar klart ochtydligt på en gradvis fortsatt utveckling med socialistiska förtecken - intelängre anser det meningsfullt att fortsätta utveckla företaget, investera ochdärigenom skapa fler arbetstillfällen. Dennuvarande utvecklingen ger långsiktigt svagare ekonomisk tillväxt, färre jobboch en försämrad standardutveckling än som behövde vara fallet. Med vad jag ovan anförtber jag få ställa följande fråga: Avser industriministem vidta sådana åtgärder att enutveckling inom i synnerhet de mindre företagen hejdas, en utveckling som redanpåbörjats, med bristande investeringsvilja som det mest synliga tecknet och somfår så förödande konsekvenser för utveckhng, ekonomi och sysselsättning? 1985/86:89av () till utbildningsministern om utbildningen av lärare förgrundskolan: fattade beslut om nyorganisation för lärarutbildningen på med anledning avpropositionen 1984/85:31, På förslag av utbildningsutskottet vidtog dockriksdagen en lång rad förändringar i regeringens förslag. Dessa förändringarvar i sin tur föranledda av en partimotion från . Till de ställningstagandenriksdagen gjorde på initiativ hör: attframhålla vikten av goda ämneskunskaper i lärarutbildningen, att även lärare medinriktning mot tidigare årskurser bör ha utbildning i att undervisningen såväl iläramtbildningen som i bör utgå från kunskaper i klartdefinierbara ämnen, att ämnesutbildningen försenarelärare med inriktning på orienteringsämnen förlängdes med en termin, att utbildningen försenarelärare skall avse årskurserna 4 till 9 (i stället för 3 till 9), att treåriggymnasieutbildning i karaktärsämnena skall vara behörighetskrav att regeringen skall läggafram ett förslag om en flerårig planering för kompletteringsutbildningav redan verksamma ämneslärare och att utbildningen av lärareför och gymnasieskolan skall planeras så att hinder inte skapasför den som vill ha dubbel behörighet. Genom regeringsbeslut fickskolöverstyrelsen och UHÄ i uppdrag att genomföra visst utrednings- ochplaneringsarbete med anledning av riksdagsbeslutet, I direktiven till dettaarbete tas särskilt upp vissa av de frågor där fattat beslut. Bl, a,skall man utreda möjHgheterna för de blivande lärarna att utbildas i andraämneskombinationer än de som tagits upp i propositionen och i övrigt utformautbildningsplan för grundskolelärarlinjen. Vidare skall man ta upp frågor ompraktikorganisation för gmndsko-lelärarlinjen, lärarutbildning förgymnasieskola och vuxenutbildning, fortbildningsfrågor och frågor omdimensionering och lokalisering av grundskolelärarlinjen och utbildningen avämneslärare till gymnasieskola och vuxenutbildning, Iutredningsdirektiven saknas dock uttryckliga hänvisningar till en rad av deställningstaganden gjort. Det gäller bl, a, vikten av godaämneskunskaper baserade på klart definierbara ämnen och de skärpta behörighetskraven, Ifråga om dubbel behörighet säger direktiven följande: "Det bör ocksåbevisas i vad mån utbildningen på grundskolelärarlinjen kan ge behörighet förundervisning även i gymnasieskola och vuxenutbildning". Detta förefallerinte helt överensstämma med utbildningsutskottets, av godkända,formulering om att det är "angeläget att utbildningen av lärare förgrundskola och gymnasieskola planeras så, att hinder inte skapas för den somvHl ha dubbel behörighet". Detär givetvis viktigt att de av gjorda ställningstagandena i fråga omläramtbildning för gmndskolan redan från början beaktas fullt ut när den nyautbildningen planeras. Med hänsyn härtill hemställer jag att få ställa följandefråga till chefen för : Vill statsrådet inför kammaren redogöra för hur deav beslutade förändringarna i förhållande till propositionen omlärarutbildning för kommer att följas upp? 1985/86:90 av Mc () till statsrådet om OK ; Enligt pressmeddelande från och skall OK och SP gå samman i ett nytt oljebolag. Enligt sammapressmeddelande förväntas samordningen av OK;s och SP:s verksamheter i dettanya oljebolag leda till ett bättre utnyttjande av de två företagens gemensammaresurser, från oljeledning till detaljhandel. Därtill kommer attrationaliseringsvinster kan göras, Ikommunikén nämndes härutöver att det statliga finländska bolaget kankomma att inträda i det nya bolaget sedan avtal därom slutits till följd av deförhandlingar som synbarligen nu förs, SP:sställning preciserades i en proposition om oljepolitiken 1983, Propositionensformuleringar godtogs av majoritet. Enligt propositionen skulle SPdelta i oljehandeln på marknadsmässiga villkor och därtiU vara ett medel förstatens ansträngning att uppnå försörjningstrygghet på oljemarknaden. FolkrörelseföretagetOK är verksamt vid import till av oljeprodukter, raffinering i Sverigeav oljeprodukter och distribution av raffinerade produkter, SP:sverksamhet har tidigare drivits med stora förluster som föranlett omfattandestatligt stöd. SP;s verksamhet får sin främsta prägel av att företaget är ettutpräglat distributionsföretag. SP utvecklade sin verksamhet sedanmed inköp av en distributionsrörelse som alltjämt torde tillföra SP betydandeförluster. OKhar lidit mycket betydande förluster dels till följd av enolycklig investering i en krackeranläggning, dels i distributionsverksamheten.