prot · G90926 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:26 1 § Justerades protokollet för den 5 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisades 1985/86:39till arbetsmarknadsutskottet 1985/86:60till skatteutskottet 1985/86:63till bostadsutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades 1985/86:100-102till finansutskottet 4 § Närvarorätt för personalföreträdare i kommunalanämnder m. m. Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande /86:3 angående dels ny kommunalförbundslag (prop. 1984/85:216),dels närvarorätt för personalföreträdare i kommunala nämnder (prop.1984/85:200). 1 (): I det betänkande från konstitutionsutskottetsom nu ligger på bord för avgörande finns ett förslag om en nykommunalförbundslag som innebär ett förenklat förfarande. Det är ett braförslag, och det finns ingenting att säga om det. Däremot är det andraförslaget, som berör den kommunala demokratin och som innebär en permanentadfacklig närvarorätt i kommunala nämnder, ett dåligt förslag. Det ärbyråkratiskt, antidemokratiskt och hotar likställighetsprincipen. I början av den demokratiska utvecklingsprocessen förekom inte sällan tankar som gick ut på att det inte var individernautan grupperna som skulle vara representerade. Intresseprincipen sattes emotden demokratiska principen. Men snart, man kan säga redan vid slutet av förstavärldskriget, var den tanken i realiteten utmönstrad ur den svenska politiskadebatten, i varje fall den seriösa debatten. har emellertid intresseprincipendykt upp på nytt. Det har varit de fackliga organisationerna som har tryckt på.När vi fick Närvarorätt för personalföreträdare i kommunala nämnder medbestämmandelagenoch sedan medbestämmandeavtal, MBA, samt partssammansatta organ, trodde man attdet därmed också i själva verket skulle vara slut på försöken att låtaintresseprincipen ta över den demokratiska principen. Man trodde att detkorporativistiska synsättet var avfört. Uppenbarligen har detvarit fråga om starka påtryckningar på regeringen för att ge facket företräde,vilket nu har lett till att förslaget har hamnat på bord. Meningen är alltså att kommunerna skall åläggas att vidsidan av de demokratiskt valda förtroendemännen också ge närvaro- ochyttranderätt till högst tre fackliga representanter och lika många suppleanteri de kommunala nämnderna i primärkommunerna och på landstingssidan. Det förslag som har behandlats är en outredd variant,som inte heller har underkastats lagrådsremiss. Inte minst detta äranmärkningsvärt, i synnerhet med tanke på att det berör den kommunalademokratins principer. I övrigt kan vi konstatera att propositionen lutar sitthuvud mot det betänkande. och medbestämmanderätt, somlades fram och som då utsattes för en rätt besk kritik avremissinstanserna. Många av dem anknöt till en reservation av , socialdemokrat och statsvetare, är nu inte vem som helst. Hanär väl den statsvetare som har den kanske längsta erfarenheten av kommunalpolitiken.Det är också han som har skrivit den lärobok som gör det möjligt att studeraämnet kommunalkunskap vid våra universitet och i andra sammanhang. har intensivt ägnat sig åt att bekämpakorporativismen på det kommunala planet, allt i demokratins namn. Senast harhan gjort det i en artikel i , där han utropar;Fäll förslaget om facklig närvarorätt! Han är alltså inte på något sätt tillfreds med den proposition som har lagts fram, och jag förstår honom. Visserligen har statsrådet försökt att införabegränsningar när det gäller det fackliga inflytandet. Närvarorätten begränsassålunda till frågor som rör förhållandet mellan kommunerna och landstingen somarbetsgivare och deras anställda. Vidare sägs det att inte någon facklignärvarorätt skall få förekomma i kommunstyrelser, i förvaltningsutskott eller iutskott eller avdelningar av nämnder. Men vilka frågor skall då de fackligarepresentanterna få närvara vid? Ja, någon absolut klar gränsdragning finnsinte här, fast en sådan har efterlysts i många sammanhang. Att intekommunstyrelsen, det ledande politiska organet i kommunen, tas med isammanhanget kan kanske betecknas som ett framsteg. Å andra sidan - som AgneGustafsson påpekar i den artikel som jag talade om - borde konsekvensenbjuda att kommunstyrelsen och förvaltningsutskottet inte får delegera sinbeslutanderätt till partssammansatta organ. Den tredje begränsning sominfördes i propositionen gällde att de fackliga företrädarna inte skulle fåanteckna sin mening till protokollet. Det betyder nu mindre. Självfallet är detväsentliga att ha en möjlighet att påverka/öre beslutsfattandet. Då betyder detmindre om man i efterhand kan göra anteckningar. Rent allmänt är alltså och många andra somvärnar om den kommunala demokratin negativa till förslaget och tror inte på debegränsningar som har införts. Låt mig citera vad säger i den nämndaartikeln i ; "Nej, de tre nya begränsningar som föreslås löserinte konfliktknuten mellan den fackliga närvarorätten och den kommunalademokratin. Men de aktualiserar principfrågorna och avslöjar regeringensbristande konsekvens i synen på den kommunala demokratin. Att med ena munhalvan argumentera för demokrati,brukar-medverkan och minskning av den statliga styrningen och detaljregleringenoch med den andra munhalvan dekretera nya ukaser för kommuner och landsting,när facket kräver det, är inte trovärdigt." Det här är hårda ord av en gammal socialdemokrat ocherfaren kommunalman, men det är ord som bör tänkas över. Till detta kommer också kostnadsaspekten. Vadkommer det här att kosta kommunerna? Någon ordentlig överblick över detta harvi inte, men det finns ändå en del axplock att peka på i detta sammanhang. , som har haft försöksverksamhet, räknar med att denfackliga närvarorätten kostade kommunen . - men där gäller detlångt ifrån alla de nämnder som kan komma i fråga. 1 räknade mandessutom med ett bortfall av ca . Det motsvarar 15årsarbetsplatser. För en liten kommun som kommun motsvarar det här iökade kostnader ett bortfall av en årsarbetsplats. Sammanfattningsvis, herr talman, vill jag anföra: Dettaförslag är dåligt och ogenomtänkt. Det strider mot den representativademokratins princip på det kommunala planet. Det ger en särställning åt denkommunalt anställda personalen. Förslaget strider likaledes mot den kommunalalikställighetsprincipen. Det innebär byråkratiskt krångel. Det innebär enextra ekonomisk belastning på våra kommuner. Därför bör förslaget avslås. Jag vill sluta, herr talman, med ytterligare ett citatfrån där han säger: "Förhoppningsvis kommer riksdagensledamöter att fälla propositionen, om de får rätt att rösta fritt, oberoende avparti- och blockgränser." För moderata samlingspartiets vidkommande kan jagkonstatera att den fria röstningen föreligger. I den kommunala demokratins namnbör propositionen avslås. Jag ber,herr talman, att få yrka bifall till reservationen. Närvarorätt förperso-nalföreträdare i kommunala nämnder 2 (); beslutar regeringen attmakten i skall utredas. Risken för att känslan av maktlöshet ochvanmakt hos medborgarna växer är en av utgångspunkterna för utredningen. tidigare, , beslutar samma regering attpersonalorganisationerna i kommunerna skall få egna representanter i dekommunala nämnderna. skriker efter reformer för att medborgarna skallfå större makt över sina livsvillkor. Men allmänintressena trängs tillbaka avsärintressena. I stället för ett förslag som återställer balansen mellanallmänintresset och särintresset, för att värna den representativa demokratin,får vi i riksdag ta ställning till ett förslag som ytterligare stärkersärintressena. Vi borde istället besluta om ett förslag som stärker den kommunala Närvarorän för personalföreträdare i kommunalanämnder demokratin.Men vi får inga förslag om direktvalda kommundelsfullmäktige. Vi får ingaförslag om skilda valdagar för riksdags- och kommunalval. Vi får inga förslagsom bryter det offentliga monopolet, som skulle kunna öka medborgarnasvalfrihet och makt över den offentliga servicen också mellan valdagarna. Vi fåringa förslag om öppna nämndsammanträden i kommunerna, som skulle kunna ökamedborgarnas insyn. Och vi får inga förslag om kommunala folkomröstningar. Ochkommundelningarna har upphört. Vi behöver blåsa nytt liv i den offentliga sektorn. Det ärdags att återvända till det aktiva medborgarskapet och till vårt gemensammaansvar för samhället. För det behövs det en piggare demokrati och en rejälgenomväd-ring av den offentliga apparaten. Det måste ske på många fronter. Jag skall här begränsa migtill att ta upp två inslag. som den politiska demokratin relativt sett harförsvagats, har de förtroendevalda i lekmannastyrelser och kommunala nämnder iallt större utsträckning kommit att se sig som företrädare för den verksamheteller produktion som bedrivs i förvaltningen. I stället måste politikerna istörre utsträckning än identifiera sig med medborgarnas ellerkonsumenternas intressen. Politikerna uppfattar sig ofta inte somrepresentanter för myndigheternas och förvaltningarnas kunder och somkontrollanter utan som deras direktörer. Detta kommer att förstärkas medpersonalrepresentanternas intåg i nämnderna. Det är nu också dags att framhäva de anställda somengagerade medarbetare. Det måste ute på de olika arbetsplatserna ges ettvidgat spelrum för de enskilda anställdas idéer och ambitioner. Det är enmäktig drivkraft till utveckling som i alltför hög grad är fjättrad.Hierarkiska organisationsformer och inflytandeformer som stelnar i enjuridisk, förhandlingsmässig intressebevakning hindrar en utveckling ochförbättring av de prestationer som verksamheten går ut på. Närvarorättenframhäver den anställde som medlem av ett fackligt kollektiv i stället för somen engagerad medarbetare. Jag är, herr talman, allvarligt oroad över utvecklingen iSverige. Makten förskjuts från medborgarna till politikerna, från politikernatill den offentliga förvaltningen och resursstarka organisationer av olikaslag. Det borde vara precis tvärtom. Allmänintresset borde sättas i högsätet ivåra politiska församlingar. Att värna de politiska instansernas överordnadeansvar är att värna väljarnas suveränitet. Regeringen har än en gång visat attden inte kan stå emot trycket från starka organiserade särintressen. Eftersom jag tycker att hela förslaget är dumt, finns detingen anledning att granska förslaget som sådant. Annars hade det funnits skälatt beröra de små kommunernas situation, det faktum att de små partierna saknarnämndrepresentation som de fackliga företrädarna får tre platserliksom civilministerns uppenbara personlighetsklyvning när han å ena sidantalar sig varm för det fackliga inflytandet och å andra sidan försöker begränsaoch centralstyra det för att det inte skall skada den politiska suveräniteten.Vidare borde man ta upp kostnadsfrågorna, som över huvud taget inte harbelysts. Det kan tyckas att förslaget om närvarorätt förpersonalföreträdare i kommunala nämnder är ett ganska harmlöst förslag i detperspektiv som jag har målatupp, men jag anser inte det. Ty, herr talman, inget enstaka beslut i dennariksdag åstadkommer någon revolution. Det är de många små besluten under enlängre period som till slut leder till oacceptabla förhållanden - det somBengt ofta brukar kalla för de små stegens tyranni. Vi fortsätter ifel färdriktning om förslaget till närvarorätt för personalföreträdare ikommunala nämnder antas. Det är medborgarnas insyn och inflytande och derasvalda ombuds makt som behöver stärkas i kommunerna. Därför yrkar jag avslag påpropositionen och bifall till reservationen i betänkandet. Prot, 1985/86:26 Närvarorätt för personalföreträdare i kommunala nämnderm. 3BERTIL FISKESJÖ (c); Det är ur olika synpunkter ganska förvånandeatt socialdemokraterna nu lägger fram det här förslaget om fackligarepresentanter i de kommunala nämnderna. Det är ett slags efterklang från 1960-och 1970-talen, då inställningen var att facket skulle allt bestyra och defolkvalda politikerna närmast hade att be om ursäkt för att de över huvud tagetexisterade. vet vi bättre vad den svårgenomträngligasammanvävningen av politiska beslutsfattare och företrädare för mäktigasärintressen innebär. Den innebär helt enkelt att de folkvalda politikernas möjligheteratt fritt ta ställning i hela samhällets intresse försämras, attansvarsgränserna suddas ut och att ansvarsutkrävandet därmed försvåras. Vad som framstår som allt mer angeläget är att vi istället för att gå vidare på den här vägen ger politikerna som företrädare förallmänheten resurser för att de skall kunna leva upp till rollen somförtroendevald och att de förtroendevalda ingjuter sig själva och varandrakurage nog att hålla armbags lucka till intressegrupper av olika slag och tilldessa intressegruppers ofta kortsiktiga sektorskrav. Förslaget är märkligt också ur den synpunkten attregeringen tydligen är beredd att på andra områden markera distans till demäktiga organiserade intressena och att i vart fall försöka något förstärkasamhällsintresset gentemot organisationsintressena. Härvidlag drar man sig inteför att i vissa avseenden gä in på områden som av tradition och till singrundläggande karaktär brukar anses som primärt fackliga. Jag tänker bl. a. påde tydliga försök som pågår att driva någon form av övergripande statliginkomstpolitik. Det kan i det här sammanhanget också erinras om attverkstyrelsekommit-tén, som haft att utreda hur statliga ämbetsverks styrelserskall vara sammansatta, härförleden föreslog att organisationsföreträdarnaskulle försvinna ur ämbetsverkens styrelser. Här är det alltså fråga om renaförvaltningsorgan, beträffande vilka det pågår en seriös diskussion om att tabort företrädarna för organisationerna. Den diskussionen är initierad av bl.a.den nämnda utredningen, i vilken , som senare skall försvararegeringens nu aktuella förslag, har varit medlem. Men när det gäller kommunerna vill man gå rakt motsattväg. Här skall de fackliga organisationernas ställning förstärkas. Och imotsats till verksstyrelserna - vilket är viktigt att komma ihåg - ärkommunerna politiskt valda Organ med politiska uppgifter. Närvarorätt för personalföreträdare i kommunalanämnder Den här lilla översikten visar att det socialdemokratiskaförslaget sannerligen inte ligger i takt . Det finns heller ingen folklig resonans för att politisktvalda kommunala organ skall blandas upp med företrädare för fackligaorganisationer. Det är någonting som de stora organisationerna centralt hartvingat på regeringen, som inte haft styrka och mod att stå emot utan fallitundan för organisationernas krav. När man läser propositionen får man också enstark känsla av att civilministern själv är mycket tvehågsen till sitt förslag.Han försöker ursäkta det på allehanda sätt genom att framhålla att det nog inteär så farligt ändå. Men trots att entusiasmen tydligen är ringa även på densocialdemokratiska sidan skall nu kommunerna påtvingas denna nya ordning frånden . Varför skall vi ha denna nya ordning? måste man frågasig. Några hållbara sakliga motiv har jag inte lyckats att hitta. Det är inte sä att de anställda i kommunerna inte kanpåverka sin egen arbetssituation. Tvärtom har ju de anställda redan ett mycketstort inflytande över sina anställningsförhållanden genom MBL, möjlighet tillpartssamman-satta organ etc. Det finns för övrigt många exempel på hur fackligaorganisationer utnyttjat sina möjHgheter på ett sätt som har väckt allmännaprotester och invändningar. Jag har själv här i kammaren vid tidigare riksmötentagit upp några sådana fall, där vederbörande statsråd har medgett att så härfår det verkligen inte gå till. Jag skall inte återvända till de exemplen . Mendetta redan mycket stora inflytande för de fackliga organisationerna ikommunerna är således inte nog - nu skall ombudsmännen in direkt i de kommunalanämnderna och styrelserna också. Om jag har förstått utskottsmajoritetensförtydligande rätt skall de in i allehanda beredningar till på köpet. För kommunerna och landstingen innebär den nya ordningen,som tidigare talare här har påpekat, ökade kostnader och ökad byråkrati. och styrelse skall tre fackliga företrädare och deras suppleanterarvoderas och förses med handlingar. Detta kontrasterar skarpt mot de hårdakrav på besparingar och åtstramningar som många kommuner måste ålägga sig. Härläggs det på ökade kostnader för kommunerna, kostnader som inte producerarnågonting annat än längre och omständligare sammanträden. Det är inte attundra på att många kommunalpolitiker, som har ett yrke att sköta och som läggeren stor del av sin fritid på allmänna angelägenheter, tycker att det ärmärkligt med detta plötsliga inflöde av organisationsproffs i de politiskaorganen. Det kommer sannerligen inte att underlätta deras redan i mångaavseenden besvärliga situation eller öka deras vilja till självuppoffrandeengagemang. Det finns således många invändningar mot den föreslagnaordningen. Den allra viktigaste invändningen och den som är helt avgörande ärdock naturligtvis den principiella. Genom förslaget bryts den demokratiskarepresentationsprincipen av en korporativistisk. Det är inte längre medborgarnai val som avgör sammansättningen i nämnder och styrelser. In sätts i varjenämnd tre stycken personer som över huvud taget inte kandiderat som politiker.Det de skall representera är. inte samhällsintresset utan särintressen. Man kanför övrigt fråga sig: Om socialdemokraterna vill ha ett korporati- vistisktstyrelsesätt, varför då bara representation för de fackliga organisationerna?De kommunala besluten berör ju alla möjliga intressegrupper som finns i rikligmängd i kommunerna. Varför inte representanter för företagareföreningarna, förhyresgästerna, för villaföreningarna, för pensionärerna och en lång rad andrasådana organiserade intressen? Vad finns det för särskilda skäl till att just de fackligaorganisationerna, som redan har ett sådant stort inflytande över sina egnaangelägenheter i kommunerna, skall särbehandlas i detta sammanhang? är det naturligtvis på det sättet attorganisationsrepresentanterna bär med sig sina politiska böjelser in i nämnderoch styrelser. Därmed snedvrids också nämndernas politiska sammansättning iförhållande till utslagen i de allmänna valen. , som tidigare apostroferades, nämner i sinartikel att företrädare för fackliga organisationer i fall där man har haftförsöksverksamhet deltar i försammanträdena hos socialdemokratiskafullmäktigegrupper. På detta sätt snedvrids nämndernas politiskasammansättning i förhållande till utslagen i de allmänna valen. Eftersom jag inte har kunnat hitta några andra vettigamotiv kan man tänka sig att det egentliga motivet för det här förslaget, somgör att socialdemokraterna trots uppenbar tveksamhet och under betydande krumbukterlägger fram det och är beredda att driva igenom det, är att de på denna omväghoppas förstärka sin egen reella representation. Det är ingen snygg omväg,måste jag säga. Förslaget om organisationsrepresentanter i kommunernas ochlandstingens nämnder och styrelser är således ur principiell synpunktförkastligt. Om majoritet hyser omsorg om den politiska demokratinmåste den avslå förslaget. Jag ber,herr talman, att få yrka bifall till reservationen. Prot,1985/86:26 Närvarorätt för perso-nalföreirädare i kommunala nämnderm. 4OLLE (): I det betänkande som vi diskuterar i dagbehandlas två propositioner. Den ena gäller ny kommunalförbundslag, om varshuvuddrag utskottet är enigt. Den andra gäller närvarorätt förpersonalföreträdare i kommunala nämnder, om vilken vi nu har hört så mycket.Med anledning av den senare propositionen har det väckts en rad motioner. Avbetänkandet framgår det att utskottets representanter har delade meningar.Socialdemokraterna och vpk följer propositionen, bortsett från en litenlagteknisk justering, medan de borgerliga i en gemensam reservation avstyrkerutskottets hemställan. 1 motionerna och här i kammaren har man staplat olika skälsom återkomnier i reservationen. Man anser att den politiska demokratin trädsför nära, att den korporativistiska principen knäsätts och att förslagetinnebär ett intrång i den kommunala demokratin. Frågan om de anställdas medinflytande i de kommunalaförsamlingarna har varit föremål för åtgärder . 1977 avlämnadedemokratiutredningen sitt betänkande, som bl.a. innehöll förslag om enpermanent närvarorätt. Vi fick också en lagstiftning 1979 om partssammansattaorgan, vilken ganska enhälligt antogs här i . Närvarorätt för personalföreträdare i kommunala nämnder Den proposition som behandlas bygger påmedbestämmandekommitténs förslag, men viktiga ändringar har skett. Vad somgäller är att personalföreträdare får rätt att delta i en nämnds överläggningarmen inte i beslut och att närvarorätten är tillåten endast vid behandlingen avfrågor som berör förhållandet mellan kommun eller landstingskommun somarbetsgivare och deras anställda och att närvarorätten inte skall omfattabehandling av ärenden som berör myndighetsutövning mot enskilda, liksom inteheller frågor som gäller kommunens eller landstingskommunens roll som förhandlingspart.Högst tre personalföreträdare och ersättare för dessa får finnas i varje nämnd.Jag behöver inte gä in så mycket mera på själva förslagen, men jag vill gärnakomma med några synpunkter i anslutning till den debatt som förts i kammaren såhär långt. I diskussionen om olika former för medbestämmande iarbetslivet kan vi väl ändå vara eniga om att de anställda hos kommunerna ochlandstingskommunerna skall tillförsäkras ett inflytande som sä långt det ärmöjligt motsvarar vad som tillkommer de privatanställda. Jag må väl ändå eftervad som har sagts i de anföranden som hållits få göra den reflexionen att dennasynpunkt kommit alltför mycket i skymundan för de krav som vi inte minst frånkonstitutionsutskottet självfallet måste hålla styvt på, nämligen attförvaltningsdemokratin inom den kommunala sektorn måste utformas med särskildhänsyn till den politiska demokratin. Det vore dumt och oklokt av oss attförneka att det kan bli en konflikt mellan dessa angelägna önskemål om enutökad arbetsplatsdemokrati och en stark politisk demokrati. Jag skall inte förett ögonblick förneka att avgränsningen av de anställdas medverkan därför är enviktig och grannlaga uppgift. Låt mig emellertid slå fast att man härinte behöver hamna i ett så benhårt nejsägeri när det gäller de anställdassynpunkter som utmärker de borgerligas agerande i utskottet och här i debatten.Det handlar ju inte enbart om konflikter mellan arbetsplatsdemokrati ochpolitisk demokrati. Fackligt inflytande genom att de anställda i offentligtjänst ges möjligheter till arbetstillfredsställelse och till utveckling avsina ambitioner, sin duglighet och sin fantasi kan tvärtom pä ett mycketpositivt sätt påverka den offentliga sektorns funktionsduglighet och effektivitet.Det tycker jag de borgerliga talarna har glömt bort. Den kommitté som föregick regeringsbehandlingen hadelämnat förslag till olika former av personalinflytande, nämligen närvarorätt,facklig vetorätt och facklig självbestämmanderätt samt partssammansatta organinom speci-alreglerade områden. Civilministernhar emellertid gått mycket försiktigt frammed tanke på vad som händer på andra områden inom medbestämmanderätten. Hannöjer sig här med förslag om att permanenta den närvarorätt som intar ensärställning genom den försöksverksamhet vilken ändå har pågått under en periodav och omfattat ett stort antal kommuner och landstingskommuner.När den försöksverksamheten beslöts, , sade man inte att det varett dumt förslag. Att en sådan försöksverksamhet skulle komma i gång stöddes avfolkpartiet och såvitt jag minns också av . Jag vill alltså slå fast att närvarorätten utgör en formav fackligt inflytande i församlingar där den politiska demokratin utövas iform av beslut som fattas av de förtroendevalda. Syftet är inte, som BertilFiskesjö säger, att släppa in någraorganisationsproffs utan det är att skapa förutsättningar för ettinformationsutbyte mellan de förtroendevalda och personalrepresentanterna,till gagn för båda parter. Som påpekas i propositionen är det viktigt att deförtroendevalda har direkta kontakter med representanter för de anställda, såatt de kan tadel av deras synpunkter utan mellanhänder.