prot · G90993 · 1985-12-31 00:00:00 — Graden av styrning, dvs.statlig inkomstpolitik, blir beroende av i vad mån arbetsmarknadens parter irealiteten lyckas ta sitt an.svar. Att den fria förhandlingsrätten skall stå somnågonfing sakrosankf och oberört av politikernas diskussioner är naturligtvisorimligt. hade tänkt igenom saken en gång till ochåterkom . Då skrev han: Politikerna - i det här falletalltså regeringen -måste skaffa sig garantier för aft man i varje situation kankontrollera utvecklingen för att ingripa med nödvändiga åtgärder. Man kannaturligtvis föra en diskussion om i vad mån de nödvändiga åtgärderna ävenskulle kunna ha ren tvängskaraktär. Det kan inte uteslutas. Om denna modellskall fungera måste regeringen ha alla maktmedel i sin hand för aft inskridaoch korrigera en avtalsrörelse som gär fel. Defta är såvitt jag försfår en oerhört långtgåendeinkomstpolitik. Med tvång och makt och våld skall staten driva igenom sinvilja. Därför måste jag fråga: När nu motsätter sigden mycket milda form av inkomstpolitik som vi har föreslagit iSAMAK-rapporten, ärdet helt enkelt så att en tydligen mycket noga genomtänktståndpunkt, som redovisar i två artiklar , överger han totalt -bara av det skälet atl jag har varit med om att skriva en rapport där jagförordar något liknande? Är det så frist, , aft bara för att enpolitisk meningsmotständare har samma åsikt i sakfrågan måste man överge entidigare, väl genomtänkt position? 34LARS () replik: Jag läser högt ur . Intervjuaren frågar: "Du har sagt att detinfe blir höjd omsättningsskaft på aktier. Vad säger du ?" svar: "Jag har inte ändratuppfattningen att den skaft vi har är relafivt väl avvägd. Man måste komma ihågatt omsättningsskatten drabbar aktierna varje gäng de köps och säljs." Litet senare i intervjun säger han: "måste man istället fa helt andra tag. Det viktiga när det gäller fördelningspolitik ,det är något helt annat än skatter på aktier och förmögenheter som merafungerar som ett slags kosmetika för aff dölja de verkliga problemen." försöker fä det till ätt jag villframmana inflation. Men hur är det nu under en socialdemokratisk regering som iåratal har ställt upp 3 ä som mål? , den senaste månad för vilkenvi har en siffra, var årstakten . har inflationen varit 47c . Detta är viktigt, för augusti är utgångspunkt förindexregleringen. sade själv att inflationen blir iår. O.K., låt oss säga det. Då är det ganska troligt att den mellan augusti1985 och blir . Oljeprisfallef är, som jag sade, enengångseffekt. vore det bra om vi kunde ha samma inflationstakt som vihäller i är. Därför är våra bedömningar realistiska. Men färjag fråga : Vilka länder har avskaffat indexregle- ringen?Jag kan komma på ett land som just är i färd med att införa den - ett stortland, . Det är grovt vilseledande när regeringen säger attresultatet av gärdagens skafteförslag blir skattesänkningar för alla. Dekalkylerna baseras nämligen pä aff inflafionen skulle vara noll. vi merrealistiskt, som jag redovisade här, att inflationen blir , sä försvinnerden påstådda inkomstskaffesänkningen i de flesta inkomstlägen. I en hel delfall blir det rena skaftehöjningar. Tar vi sedan hänsyn till andra åtgärder somär på gäng, så blir det skattehöjningar för så gott som alla. Den totalaskattehöjningen blir alltså . Det är helt meningslöst att påstå att det blirreallöneförbättringar pä under de tvä åren. Det beror ju pä aft man ställerupp antagandet att lönerna kommer att sfiga per är mer än priserna.Avslöjande är aff när man före skaft har en reallöneförbättring på , sä bliri de flesta inkomstlägen reallöneutvecklingen efter skatt . Detbekräftar ju att vi har rätt när vi säger aft det blir skafteskärpning. Jag tycker aft finansministerns framträdande i dagpräglades av en lugnare ton än vanligt. Han vädjade om samförstånd. Jag vill dåpeka på den för socialdemokratiska och borgerliga utskottsledamöter gemensammaskrivningen om de statliga löneförhandlingarna. Jag finner det väsentligt aftman i kanslihuset far fasta på vad som där har sagts. 35BJÖRN () replik: Jag sade inte att finansministern hade hoppatfrån tuva till tuva, utan jag sade att han hade hoppat från ståndpunkt tillståndpunkt. När finansministern ibland hoppar över pä vår ståndpunkt blir viglada, och vi blir ledsna när han hoppar därifrån. Men det är infe defta som ärdet centrala, utan det är att hoppandet frän ståndpunkt till ståndpunkt bidrarfill att minska förtroendet för regeringens ekonomiska politik. Jag tror inte aft de som läst den refererade intervjun iAftonbladet kunde tolka den på annat sätt än att finansministern sade att detinfe skulle bli någon höjning av omsättningsskaften pä aktier. Dessutom fannsdet ju i intervjun eff argument, nämligen aft det av fördelningspolitiska skälvar irrationellt att lägga en skatt pä handeln med aktier, och det argumentetkan väl infe ha något att göra med frågan om hur man skall finansiera eff höjtbarnfamiljsstöd. Men övertill den viktigare frågan om inflationsskyddet! Det var ändå sä, att när vi diskuterade basenheten för1986 sade både och . Å. attregeringen skulle återkomma med någon sorts kompensation förprisutvecklingen. Det kunde inte tolkas på annat sätt än att man skulleåterinföra ett inflationsskydd. Vi menade då aff inflationsskyddet behövdes föratt motverka alltför stora löneökningar, löneökningar som icke är samhällsekonomisktförsvarbara. I sitt resonemang vänder finansministern helt pä dettaresonemang och säger att en indexreglerad skatteskala, som sänker skatterna itakt med inflationen, skulle vara ödesdiger just med hänsyn fill möjligheternaaft hälla löneökningarna på en rimlig nivå. Det är ett resonemang som vi intekan acceptera. Finansministern avslutade sitt anförande med att säga attregeringen nu har lagt fast förutsättningarna för den ekonomiska utvecklingenunder kommande är och att arbetsmarknadens parter därmed fått förutsättningarför att träffa avtal för . Det skulle vara gott och väl om detvore sä. Jag vill i och för sig understödja ansträngningarna aft åstadkommaavtal över och på en låg nivå. Vi tror dock att förutsättningarnadärför skulle ha varit bättre om det sänkta oljepriset hade tillfallitkonsumenterna, t. ex. i form av lägre boendekostnader. Men socialdemokraternavill inte låta vanliga människor få njuta frukterna av sänkta skatter ochsänkta priser, och det är dessa skäl som har lett fill aft de nu vill väga uppett sänkt oljepris med en höjd oljeskaft. 36 . ÅSLING (c) replik: Jag känner mig naturligtvis hedrad av aftfinansministern har botaniserat i klipparkivet och läst vad jag sagt omavtalsrörelser. Jag vill försäkra finansi»inisfern att den omständighetenatt han är medförfatfare till givetvis inte har minskat dessläsvärde och dess betydelse som eff debattinlägg kring en fränstabiliseringspolitisk synpunkt mycket central process i samhället. När vi harsagt aft vi inte är beredda aft ställa oss bakom har viegentligen haft samma mofiv för defsom regeringen har haft när den inte harvelat följa rapportens rekommendationer, nämligen att man inte vill blanda sigi avtalsrörelsen och att man i varje fall måste ha enboskillnad mellan statliga organ, regering och riksdag, och arbetsmarknadensparter, som måste fä arbeta på sina villkor och med sitt ansvar. Men - och där kan finansministern och jag måhända varaöverens -sfabiliseringspolitiken är någonting som är så väsentligt förutvecklingen i ett samhälle, att om arbetsmarknadens parter inte skulle kännadet ansvar som en effekfiv stabiliseringspolifik förutsätter, då måste manocksä kunna diskutera alternativa möjligheter. Det är jag för min del bereddatt göra. Därför tycker jag att var intressant som etttankeexperiment för den händelse regeringens sfabiliseringspolitik slår fel.Att den dessutom innehåller en del orimligheter, t. ex. aff dess slutsatserförutsätter en socialdemokrafisk regering, fillhör väl avdelningen för kuriosa,och det har knappast bidragit till att öka rapportens sakliga värde. Diskussionen om inflafionsskyddade skatteskalor och alltvad därtill hörer är ju intressant, och det är intressant att höra attfinansministern har denna offensiva inställning till inflation ochprisutveckling. Men inflationsskydd av skatteskalor är fakfiskt ingenfing annatän en form av prisutvecklingsgaranfi som den fackliga rörelsen kräver. Tarfinansministern avstånd från de krav på prisutvecklingsgaranfi som fackligarörelser ställer med samma emfas som han här tar avstånd från detinflationsskydd som vi hävdar måste för att skydda skattebetalarna mötinflationseffekferna? Sedan är vi naturligtvis överens om att allaindexregleringar egenfligen är onödiga om man lyckas med de politiska mål manställer upp, dvs. aft föra en effektiv sfabiliseringspolitik. Jag tror dockinfe att regeringen själv riktigt vågar tro på sina föresatser. Som vi har fåttbekräftat här har man ju infe varit beredd att t. ex. avskaffalivsmedelssubventionerna. Det tyder väl också på att manvill ha en buffert mot kostnadsutvecklingen, och det tror jag är förståndigt, 37 HANS i (vpk) replik: Finansministern sade att vi för en vårdslösagitation ute på arbetsplatserna. Jag kan bara notera att upprorsstämningengentemot den fördelningspolitik som har förts finns tvärsigenom arbetarpartierna.Såvitt jag vet är det inte bara kommunister som protesterar utan även massor avsocialdemokrater. Det går nog inte att partibinda det upproret, utan det kommersig av att man upplever en krass verklighet med en orättvis fördelningspolitik.Därför kommer kraven. När vi i vårt budgetförslag räknar med en högrelöneutveckling än vad finansministern har räknat med, så utgår vi frånsannolikheten för att avtalsparterna kommer att träffa ett avtal på en högrenivå. Han har ju sagt att det är nog med de från , därutöveringenting, har jag läst. Vi tror inte att det blir rikfigt sä. Av samma skäl som vi vill att man skapar någon typ avenergifond, där man kunde föra undan pengar i sådana tider då oljeprisernarasar för att skydda konsumenterna mot prisökningar när det går åt andra hållet- det är ju de som har det sämst ställt som har svårast aft klarahyreshöjningar och ökade energipriser, precis som allt annat - vill jag ställafrågan till finansministern varför hans skatteförslag inte har en annan profil.Mot bakgrund av den levnadsnivådebatf som har förts är det ju inte rimligt attlägga fram ett skaffeförslag enligt vilket de som har de högsta inkomsterna fårde största sänkningarna. Det borde ha varit ett helt annat förslag, mot bakgrundav den allvarliga verklighet som har diskuterat . Sä något om alternativen i politiken. Det är naturligtvisriktigt som finansministern säger: det finns inget samlat borgerligtalternativ. Men ibland gör det fakfiskt det, och det gäller t. ex. denekonomiska polifikens inriktning. Vi hoppas naturligtvis att kammaren skallrösta för vpk:s förslag , men en viss erfarenhet pä området säger oss attdet kanske inte blir så. Kvar står, när det kommunisfiska förslaget har fallit,det socialdemokratiska och ett gemensamt borgerligt. Då väljer vi att rösta fördet socialdemokratiska förslaget. Detta skall inte ses som något stöd för densocialdemokratiska politiken, som vi förkastar, vill förändra och mycket hårtkritiserar-speciellt när det gäller fördelningspolitiken. Vär röst är enröst ttiot eff borgerligt alternafiv som vore sjufalf värre för de människorute i landet som drabbas av fördelningspolitiken. ville veta vilka länder som haravskaffat de indexreglerade skatteskalorna. Såvitt jag vet är det bl. a.Belgien, och . När det gäller är det högst osäkert omkongressen bifaller det förslag som presidenten har lagt fram. Det är inte allsgivet att kommer aft begå detta misstag. yttrade - och det häller jag med om - aff visade att när man konstruerar skatteskalorna borde man se till att detblev kompensation för prisutvecklingen. Men defta är någonting helt annat än en Det är bara aft konstatera aff basenheten som i är är7 . Det är en höjning , Basenhetenhöjs med ytterligare . är 1988 - en höjning med ytterligare II %. Detkrävs bra mycket inflation, innan man kan hävda att vi inte har höjtbasenheterna i skattesystemet till en sådan nivå att vi har gett kompensationför prisutvecklingen. Det är en annan sak att vi ovanpå detta inte vill läggaen ytterligare uppräkning, baserad pä den inflation som tydligen äger rummellan . Det skulle få en helt orimlig effekt.Dessutom skulle det inte ha eff dugg aft göra med den reala utvecklingen avinkomsterna . tycker nu att är ettintressant tankeexperiment. Ja, den är litet mer än så. Möjligen är det ettexperiment i tänkande, men bakom tanken ligger det fakfiskt en högstnäraliggande och ganska svårhanterlig verklighet. Om 1984 tyckteatt man var tvungen aft ta till så pass våldsamt för att klara en rimligkostnads- och prisutveckling i , vill jagsäga att det förslag som viharlagt fram aren mild och ömsint variant av Åsling-modellen. Sä mycket är däuppenbart. i frågade varför vi inte haren annan fördelningsprofil på den skattereform som föreslås. Här måste vi göraklart för oss vad vi över huvud taget vill uppnå med vår inkomstskatt.Vänsterpartiet kommunisterna har alltsedan 1982 krävt högre marginalskatter.Kommunisterna bekämpade reformen då och avser tydligen aft nu gå emot den härreformen, som bara syftar till att hålla marginalskatterna på en oförändradnivå realt seff. Vilket är egenfligen budskapet till landets löntagare? Antaatt kommunisterna hade styrt landet 1982 och förhindrat attreformen genomförts. Tar vi då exemplet med en LO-medlem med genomsnittliginkomst, finner vi aft han hade haft marginalskatt. Det skulle betydaatt löneförhandlarna, som nu antar, skulle ha varit tvungna attkräva mycket stora lönehöjningar. För att fä en löneförbättring på I kr. itimmen skulle de med dessa marginalskatter vara tvungna aft ta ut . går till marginalskatt och . För att medlemmen skall fä . i lönekuvertetmåste lönekostnaden stiga med . Jag vet aft inte har meratid till förfogande, men tänk igenom det där en liten smula. Hur går det medföretagen som skall konkurrera med företag i andra länder? Visserligen har mani utlandet mycket höga arbetsgivaravgifter, men marginalskatterna i deifrågavarande inkomstlägena ligger på . I rör det sig faktisktom . Därför har vi ansett att den här reformen är absolut nödvändig för attvi skall kunna bevara en rimlig konkurrenskraft och dessutom klara inflafionenoch jobben i . Vi har infe gjort det här, därför aft vi anser att dehögre inkomsttagarna är speciellt förtjänta av stora skattesänkningar. Men detär nödvändigt att vi får ett skattesystem som fungerar och som ger utrymme förreallöneökningar, utan att på ett fullständigt absurt sätt slå ut svenskaföretag i den internationella konkurrensen. Jag bad om ett besked om hur man ser påhöjningen av oljeskatten. Jag tyckte att de besked som gavs var litet vaga. Itvå fall fick jag emellertid ett visst klarläggande. Det smärtade mig att höraBjörn säga attfolkpartiet motsätter sig en höjning av oljeskatten av omtanke om de enskildamänniskorna. Regeringen vill infe låta de enskilda människorna njuta av sänktaoljepriser, enligt . Som jag försökte redovisa i mitt anförande,räknar vi med att priset på eldningsolja l,dens. k. villaoljan, kommer attsjunka med . per kubikmeter i . Av detta skulle vi vilja ta200 kr. i höjd skaft. Det är det ena. Det som är allvarligt är att jag måste tolka det så attfolkpartiet nu hoppar av från energipolitiska beslut och egentligenvill att skall svika våra åtaganden mot landets kommuner och en stordel av näringslivet, som har satsat pä en oljebesparande politik, alternativaenergiinvesteringar osv. Jag hoppas att jag tolkar fel och att viinte sä lättvindigt överger kampen både för bättre miljö, för mindreoljeberoende, för lägre importkostnader - allt det som vi var så rörandeöverens om , I annat fall har populismen tagitöverhanden på ett ganska orimligt sätt. kommunisterna vill tydligen diskutera enhöjning av oljeskatfen och anser att pengarna skulle kunna läggas i en fond.Som kammaren vef är jag mycket förtjust i fonder av alla slag, sä det låter somett mycket intressant uppslag. 39 BOLUNDGREN (m): Lät mig, innan jag går in pä frågor som meraberör den kommunala ekonomin, säga fill finansministern, att såvitt jag förstårfinns det infe i den amerikanska kongressen något beslut rörande inkomstbeskattningeni framtiden. Det finns en klar vilja inom administrationen att förenklaskattesystemet, att minska skattesatserna och att inflationsskydda skatteskalanför den federala inkomstskatten. Det kan vara intressant att notera att deskattesatser som det rör sig om i för de flesta inkomsttagare är , förvissa och maximalt . Det är en viss skillnad mellan detta och detsvenska skatteuttaget. Det skulle också vara intressant, om finansministern hartid senare, att höra huruvida yttrandet att om inflafionen blir något högre änberäknat kan det bli fråga om en real ökning av skatteuttaget frän de enskildamänniskorna, är i enlighet med det som regeringen önskar. Det är uppenbarligenpä det viset, för det har i socialdemokratisk skattepolitik allfid legat enönskan om att se till att skatterna stiger automatiskt - ju mindre man behöverfatta formella beslut om skattehöjningar, desto bättre är det. Effekten bliralltid skärpt skaftetryck, totalt seff och för enskilda människor. Den enskilda sektorn är alltför liten iSverige, och det åren av de grundläggande orsakerna till såväl för lågtillväxttakt i ekonomin som den alltmer inskränkta valfriheten för enskildamänniskor. Tillväxten beror fill dels av skatteuttagets storlek och denoffentliga sektorns storlek, som är den andra sidan av samma mynt. Deninskränkta valfriheten orsakas naturligtvis av aff alltmer sker inom denoffentliga sektorn och också på ett sätt som minskar valfriheten och minskarutbudet av alternativ. Den senare tidens expansion inom den offentliga sektornhar framför allt ägt rum inom kommunernas och landstingens ram. Visst har dettaofta skett på statligt initiativ, genom beslut att lägga uppgifter pä kommuneroch landstingsom har fattats här i . Man har infe bara fattat beslut om uppgifter,utan man har oftast också svarat för en mycket kraftig detaljreglering i frågaom hur dessa uppgifter skall lösas. 1 viss mån. men mycket begränsat, har manockså svarat för en statlig finansiering, oftast anordnad på ett sådant sättatt morotsbidrag har stimulerat en expansion snarare än en förnuftig anordningav vissa verksamheter. Allt detta har. som sagt, lett fram till en mycketkraftig offentlig expansion, kunde man uppleva en vissuppbromsning av ökningstakten i kommunala utgifter. Men harökningstakten tagit fart igen. Den är t, o. m, högre än vad regeringen,åtminstone i ord, önskar att den skulle vara, trots den ideologi som säger önskar en expansion av offentlig verksamhet på bekostnad av privatverksamhet. Det är uppenbart att det ligger i den socialisfiska ideologi somsocialdemokraterna omfattar. Expansionen av den kommunala sektorn förefaller för 1987ligga pä . Ett skäl till aft denna expansion kan äga rum ärnaturligtvis den goda finansiella situafion som kommunsektorn upplever, ensituation som i vart fall inte kommer aft försämras och sannoliktinte heller i någon större utsträckning . Mot bakgrund av den kommunala situafionen kan man säga aftkommunalekonomin kan förefalla god, medan statens ekonomi är desto sämre.Staten dras ju fortfarande med ett kraftigt underskott och har att betala högaräntor på den statsskuld som har uppkommit och som fortfarande ökar. märker emellertid kommunerna en annan sida avdetta förhållande, av det höga skattetrycket och av den stora offenfligasektorn. Den s. k. nyfattigdomen brer ut sig alltmer i . För kommunernakommer det att kosta både i pengar och naturligtvis även i form av andrainsatser. Det finns bedömningar som säger att socialbidragen för innevarande årkommer att bli uppemot 4 miljarder. 1 vart fall ett belopp någonstans iintervallet behöver alltså användas för atthjälpa familjer aft klara sin ekonomi, aft hjälpa familjer att kunna göra detsom de själva borde kunna göra i ett av världens rikaste länder. Vi vet atthundratusentals familjer har stora problem att klara sin ekonomi. De lever påmarginalen, en marginal som så lätt överskrids om något oförutsett inträffar. Det som har orsakat nyfattigdomen kan egentligen sägasvara tre saker: För det första har vi haft en alldeles för liten ekonomisktillväxt . För det andra har den tillväxt vi ändå har haftfördelats snett. För det tredje har skatteuttaget i Sverige-alla är väl överensom att det är högt, även om en del ser den positiva sidan av saken, medan andramer ser problemen som är förenade med det - och det sätt pä vilketskatteuttaget sker orsakat problem för vissa grupper, inte minst förbarnfamiljer. Här har naturligtvis kommunalskatteutfaget mycket stor betydelse,därför aft det i kronor räknat betyder mycket, främst för familjer med normalainkomster. Vi har haft en liten fillväxt, men den har ändå funnitsdär, Underde har våra gemensamma resurser ökat med i runda fal130 miljarder kronor. Men har statens, landstingens ochkommunernas andel av våra resurser ökat med 160 miljarder. finner manatt de enskilda människorna, hushållen, har gått förlusfiga om 30 miljarderkronor som förts över till den offentliga sektorn. Det är det som är den snedafördelningen av den alltför låga tillväxten, och det är en av de väsentligaorsakerna till nyfattigdomen i , Det förvånade mig mycket de två gånger jag deltog ifamiljeförhandlingarna mellan de politiska partierna att det inte fördes någotresonemang om problemen och deras orsaker. Man gick i stället direkt in pä attdiskutera lösningar på problem som man tyckte sig uppleva. Det är ganskaallvarligt om vi i riksdag, och regeringen, fattar beslut som infe ärfillräckligt underbyggda, där man inte funderar igenom vad som har skapatproblemen. Man faller exempelvis för den argumentation som jag vetatt en del använder sig av, och använde sig av under de här förhandlingarna,nämligen att säga att problemen för människorna är aff maten kostar för mycket,problemen är aft hyran är för hög. Det verkliga problemet är i stället att detsom man skall betala med, inkomsten efterskatt, den del man kan disponera, ärför liten, infe beroende på aff bruttolönen i är särskilt låg - tvärtomtillhör vi höglöneländerna i världen- utan därför aft vi, när inkomsten räknasefter skaft, tillhör de länder i västvärlden som har den sämsta situationen.Det är där problemen finns. Om man inte kan tolka problemen och klara ut de riktigaorsakerna till dem, kommer man alltid att hamna i felaktiga lösningar. Skallman klara av problemet med en alltför låg tillväxt, måste man bedriva enekonomisk politik som stimulerar tillväxt, och detta berör naturligtvis också ihög grad kommunsektorn. En tillväxtpolitik måste innebära eff sänkt skattetryck.Utländska ekonomer förvånar sig över att ekonomi kan fungera så härhjälpligt med det skattetryck vi har. Det kanske är förvånande, men det äralldeles uppenbart aft den inte fungerar tillräckligt bra. Vi måste alltsåsänka skattetrycket, och detta måste också pareras med en neddragning av denoffentliga sektorns expansionsfakt. Vi mäste genomföra besparingar i denoffentliga sektorn. Det kommer att drabba staten, och det mäste också drabbakommunsektorn. Den politik vi moderater förespråkar är därför, vilketredovisats tidigare i debatten, aff genomförandet av offentliga besparingarinom statens ram skall ske på ett sådant sätt att även kommunerna tvingas vidtavissa besparingar. Vi har föreslagit att de specialdestinerade bidragen skallminska. Om man bedriver en enligt vär uppfattning förnuftig kommunalpolitik medrationaliseringar och effektiviseringar och genomför privatiseringar, som detfinns stora möjligheter aft göra. så bör man i den mån det finns utrymme fördet i kommunerna också fa fill vara alla möjligheter till skattesänkningar. Föratt gardera oss mot utvecklingen i kommuner som leds av partier som talar föroffentlig expansion och vill kollektivisera.