prot · G909112 · 1985-12-31 00:00:00 — De som var ledamöter i socialutredningen -det var intejag, jag har bara hört berättas om saken - minns säkert hur den utredningen ibörjan av sitt mångåriga arbete utsattes för starka påtryckningar från kretsarute i Socialsverige som hade väldigt långt gående filosofier om hur alltingskulle utformas. Det var den flummigaste flumtiden. Lyhörd för sådant togutredningen intryck av vad som sades och skrev i stor utsträckning ettprincipbetänkande som byggde på den sortens tankar. En och annan blev möjligenöverraskad, kanske rent av sårad, när man nio fann att sammapersoner som hade varit och tryckt på i början av utredningens arbete satt ochskrev remissyttranden som gick åt rakt motsatt håll - för det var vad somskedde. Pendeln hade svängt, och vi är bland politiker i Sverigeväldigt lyhörda för klangen av pendeln som svänger. Vi tror att det är fråga omvetenskap. Ja, om det åtminstone vore det, men så förhåller det sig inte, utandet är en sorts amatörmässig halvvetenskap. Jag försöker ibland följa med vad man har för sig t. ex.vid våra socialhögskolor. Och jag vet att har det kommit fram ett litet antalövningsuppsatser av studenter, så har det snart införts en ny vetenskapligtrend. Om det vill sig riktigt illa blir det, rätt vad det är, t.o.m. endoktorsavhandling. Så har det alltså kommit någonting nytt, och vi skallsvänga i en annan riktning. Jag tror att jag är tillräckligt gammal för attinte behöva uppleva det här, i varje fall inte som riksdagsman. Men dettakommer , när pendeln har svängt till den motsattaytterligheten: skall alla in på institutioner. Vi kommer att bygga och byggaså mycket vi någonsin orkar. Så kommer vi att göra, i stället för att stanna upp ochnotera det som egentligen är alldeles självklart: Det finns ingen för allamänniskor god och hjälpsam vårdform. Vården måste få variera från fall tillfall, från person till person. Självfallet skall de gamla dåligaålderdomshemmen bort, självfallet skall gamla dåliga vårdhem bort. I den mån viskall ha dessa institutioner skall de vara bra. Vi behöver inte nödvändigtvisdöpa om dem. heter det inte ålderdomshem, det heter , vilket ioch för sig är ett elände, för det blir förväxlingar med andra boendeformer.Det var ett alldeles onödigt omdop, för i verkligheten är det inte fråga omnågotdera, Det som hemma i min kommun förr var ålderdomshem och som jagförmodar är ett heter Ranrikegården, och ingen människa tänkerpå det under någon annan benämning. Så om vi byråkrater kallar det ålderdomshemeller kan egentligen göra detsamma - benämningen spelar inte så storroll. Men denna vårdform måste finnas för dem som vill ha den. Även om de inteskulle ha något annat skäl - ortodox judendom e. d. - än att de vill ha dennavårdform, så skall de ha rätt att få den. Vi skall ändå inte glömma att när vi talar så vackert omenskilt boende, betyder det för väldigt många människor helt enkelt ensamtboende, och det är ensamheten som många inte orkar med, Det hjälper inte om detkommer en social hemhjälp , det hjälper inte ens om detkommer en sjukvårdspatrull för hemsjukvård . kanske 22,kanske 20, kanske av dygnet kvar under vilka man är ensam, och detfinns människor som inte vågar vara det och inte orkar bära det. De skall väl iall sin dar kunna få bo på ett bra ålderdomshem. skall inte läggahinder i vägen för kommuner att både bevara och nybygga sådana hem i denutsträckning som faktiskt behövs. Vad är det egentligen vi behöver? Ja, för mig somföreträder ett moderat parti är det väldigt lätt att svara på det. Vi behöveren moderat politik i ordets bokstavligaste bemärkelse, en måttfull politik, enmoderation. Vi skall inte svänga från den ena ytterligheten till den andra somvi ständigt gör. Vi skall våga stanna någonstans emellan. Utan att avstå fråndet som är nytt och bra skall vi kunna behålla det som är gammalt och bra. Detär god moderat politik, inte bara för ett moderat samlingsparti utan rimligenför alla människor med sinne för normal måttfullhet, normal moderation. Jag hoppas vi skall få tillfälle att återkomma till dessafrågor när det gäller andra vårdområden än äldreomsorgen, för vi har precissamma problem inom de andra områdena, av vilka jag nämnde några. Det äralldeles nödvändigt att i varje fall besinnar sig och inte låtermodetrender styra vårdideologin i , såsom har skett under de senasteårtiondena. Omsorg om äldre och handikappade 67GUNNAR STRÖM (s): Målet för handikappomsorgen är att göra samhällettillgängligt för alla. Endast så kan samhället erbjuda en fullständiggemenskap, som kan utveckla och förbättra villkoren för alla människor. De handikappåtgärder som vuxit fram sedan början av1960-talet har i grunden förändrat levnadsvillkoren förde handikappade. Enförändrad syn på de handikappade har varit förutsättningen för dennautveckling. Det åligger landstingskommuner och kommuner att enligtsocialtjänstlagen bedriva verksamhet samt ansvara för service som på ett direktsätt påverkar handikappades levnadsförhållanden. På grund av olikaförutsättningar är servicen olika inom kommunerna; det är vi i utskottetmedvetna om. Två reservationer är fogade till avsnittet om dehandikappade. I reservation 8 kräver reservanten att kommunerna skall ha obligatorisktprogram i handikappfrågor och vill att detta skall regleras i ett tillägg till21 § i socialtjänstlagen. Utskottets majoritet ställer sig avvisande till en sålångtgående förmyndarmentalitet som en dylik reglering och kontroll fråntillsynsmyndigheten skulle innebära. Utskottet anser nämligen att kommunens åtgärder skallsättas in just på de punkter där kommunens invånare behöver dessa. Det gälleralla grupper i samhället och alltså även handikappade. Därmed yrkar jag avslagpå reservation nr 8. I reservation nr 9 yrkas på ett särskilt stimulansbidragoch utvecklingsbidrag. Reservanten motiverar bidraget med att kommunernasaknar kunskap och erfarenhet. Vet reservanten vad hon talar om? Är det någrasom har kunskaper om de egna invånarna, även om de handikappade, så är detkommunerna. Visserligen finns en och annan kommun som inte är lika bra som debästa, men där tror inte utskottets majoritet att bidrag är det som bäst löserproblemen. Därför yrkar jag avslag på reservation nr 9. Beträffandeden allmänna frågan om en översyn av socialtjänstlagens Omsorg om äldre och handikappade bestämmelservill utskottet erinra om socialberedningens uppdrag att följa och utvärderasocialtjänstlagen och dess tillämpning. Beredningen kommer bl. a. att behandlafrågan om handikappomsorgen. Utskottet anser att resultatet avsocialberedningens arbete, som presenteras , böravvaktas innan har anledning att gå in på frågan om ytterligareöversyn av socialtjänstlagen. Jag yrkar bifall till socialutskottetshemställan i betänkande nr 11 i den del som avser handikappade och, som jagtidigare sagt, avslag på reservationerna 8 och 9. 68 (vpk) replik: När argumenterade för attriksdagen skulle avslå våra reservationer, de som gäller upprättande avhandikapprogram och särskilda utvecklingsbidrag, sade han att en motiveringtill att det inte behövs några särskilda program är att kommunernas insatserskall sättas in där de behövs och att de skall vara lika för alla invånare ikommunen. har vi 21 § i socialtjänstlagen som ger kommunerna ett alldelesspeciellt ansvar för människor med handikapp. Den paragrafen har tillkommit föratt man dels vill peka på att det verkligen behövs extra insatser påhandikappområdet, dels vill garantera att de som har handikapp skall få del avdessa insatser. Men om kommunerna inte riktigt vet hur många handikappade sombor i resp. kommun och vilka behov de har kan de inte heller göra upp planereller tillgodose de handikappades behov. Att det är på det här sättet är ingenting som jag harhittat på utan det visar den utredning som HCK har gjort och som heterKommunerna och socialtjänstlagen. HCK har ställt frågor som kommunerna harbesvarat. Av kommunernas svar framgår att hälften av landets kommuner inte harundersökt hur många handikappade som bor i den egna kommunen. Drygt hälften avkommunerna har inte heller haft någon uppsökande verksamhet bland människor medhandikapp för att fråga efter vilka behov de egentligen har. Alltså vet intekommunerna vilka behov de handikappade invånarna i resp. kommun har. Det måste vara så att man saknarkunskaper - eller hur vill förklara att bara elva av landets 284kommuner har upprättat särskilda program när det gäller sysselsättning förhandikappade? Det kan väl inte vara så att man bara nonchalerar det som står isocialtjänstlagen? Kommunerna själva har i utredningen uttryckt att det helakan bero på att man inte känner till vad lagen innehåller. 69GUNNAR STRÖM (s) replik: Jag har läst handikapputredningen, så jag vetvad den har sagt om detta. Det har skett en mycket stor förändringvad gäller handikappades förhållanden, men det är klart att många kommuner intehar hängt med på samma sätt som de bästa har gjort, utan det finns de som harföljt med dåligt på detta område. Det är ledsamt. Vi har ju. Margö ,partikamrater som sitter med i socialnämnderna i kommunerna, och det är de somskall se till att de handikappade får den service de skall ha. Också på dessamänniskor ligger ett stort ansvar. Jag tror säkert att förhållandena kommer att förbättrasundan för undan. Det är, såsom här har sagts, en ramlagstiftning, och detkanske dröjer innan en bra verksamhet kommer i gång. Men sedansocialberedningen har sett på hur tillämpningen sker kommer säkert råd ochanvisningar till kommunerna att utfärdas, så att servicen till handikappadeförbättras där den inte bra. Omsorg om äldre och handikappade 70MARGO (vpk) replik: Jag tycker att det är bra att att de siffror som jag har använt här är riktiga - att detfaktiskt förhåller sig så att hälften av landets kommuner intehade undersökt hur många handikappade som bodde i den egna kommunen. Det är klart att har rätt i att de politikersom sitter i socialnämnderna har det direkta ansvaret för att kommunerna följervad som står i socialtjänstlagen. Men staten har ett övergripande ansvar förhandikappomsorgen i hela landet. Och om kommunerna av den ena eller andraOrsaken inte lever har uttalat, måste ändå ochregeringen vara förpliktade att se till att kommunerna påverkas att uppfyllasina skyldigheter. HCK:s utredning visar att kommuner som gör upp program påhandikappområdet sköter sina åligganden på ett mycket bättre sätt än andra. Vianser att detta kan vara en framkomlig väg: att ge kommunerna en lagfästskyldighet att upprätta program. Det är också så att 1983 i politisk enighetställde sig bakom ett handikapprogram för 1980-talet som skulle vara genomförtföre 1980-talets slut, och vi har inte kommit så långt på den vägen. Det måtteväl vara generande att program som vi antar i enighet inte genomförs. Då måstevi Också ställa ökade krav på kommunerna att verkligen vidta de åtgärder sombehövs för att vi skall få det handikappanpassade samhälle som vi alla har sagtatt vi skall ha före 1990-talets början. Det är ett samhälle som är bra för deflesta av oss. 71 () replik: När det gäller handikapprogrammet har vi ibetänkandet uttalat att vi vill ha en redovisning av vad som har skett i det avseendet.Den skall komma till nästa , är det sagt. Då skall regeringen ocksåtala om hur man ser på det framöver. Det är svårt att förändra samhället så fantastiskt som vihar gjort på handikappsidan. Det är svårt att åstadkomma det på bara några år.Vi får väl räkna med att det tar tid innan vi får hela utbyggnaden klar. Det ärmånga gånger också ekonomiska omständigheter som bestämmer det. Margö säger att kommunerna inte vet vilkahandikappade de har. Men har ju de handikappade både hemhjälp ochfärdtjänst, och det gör att kommunerna känner till dem. Nog måste jag säga attvi i min kommun - det är visserligen en mycket liten kommun, men vi har ändålitet glesbygd - känner till de människor som har handikapp. Jag tror att detär så på de flesta ställen att man vet om de människor som behöver dessa 6 protokoll 1985/86:112 Omsorg otn äldre och handikappade tjänster.Jag är övertygad om att det kommer att bli ännu bättre i alla kommuner. 72 (): Vid förra årets hemställde BörjeNilsson och jag om att statsbidragen till hemtjänst och färdtjänst skulle förknippasmed vissa villkor för att utjämna de stora skillnaderna i kommunernastaxesättning. Vår motion avslogs med motiveringen att rekommendationer för avgiftstaxorna, och sedan pekade man påatt var sysselsatt med en kartläggning av hela området. blev klart med sinutredning och överlämnade den till regeringen. Av utredningen framgår mycketklart, dels de stora skillnader som råder mellan kommunerna, dels att ettmycket stort antal kommuner tar ut betydligt högre avgifter än vadKommunförbundet rekommenderar. Bostadsorten blir alltså helt avgörande för den enskildesekonomiska standard. Låt mig tanågra exempel för att visa det här. rekommenderar att en ensamståendeförtidspensionär med en inkomst av . per åi" skall betala 190 kr.i månaden i hemtjänstavgift. Enligt statens handikappråds kartläggning av 65kommuner förekommer avgifter . Ett annat exempel: Kommunförbundetrekommenderar att en gift pensionär skall betala en avgift på . Han kan i stället få betala så mycket som . Samma orättvisor finns i fråga om färdtjänsten.Avgiftsskillnaderna har snarare ökat än minskat . Enligt statenshandikappråd är utbyggnaden av färdtjänsten i landets kommuner ojämn,tillgången till specialfordon varierar, och villkoren rörande antalet medgivnaresor, taxornas storlek, tillåten reslängd m.m. skiftar mellan kommunerna. Vad gäller taxornas storlek visar det sig att man i 25kommuner följer vad som motsvarar den lokala busstaxan. Det är en taxesättningsom bygger på normaliseringsprincipen, dvs. människor med funktionsnedsättningskall leva på samma villkor som andra. Hur är det då i det övervägande antalet kommuner? Jo, därtar man ut en differentierad avgift och säger att en viss procent av resanskostnader skall betalas av den som reser. 1 det stora antalet fall får den somreser betala - ja, ändå - av den avgift som taxameternvisar. Detta är naturligtvis olyckligt för den som bor på landsbygden och harlångt till tätorten. Tar man ut så höga avgifter blir resultatet att människorinte kan utnyttja färdtjänsten. Då blir de sittande hemma i sin lägenhet utan attkunna förflytta sig. Jag beklagar att socialutskottet inte delarmotionärernas syn i denna fråga. Så länge man inte gör det, så länge kommer viatt ha kvar orättvisorna på detta område. För att åstadkomma en störrejämlikhet mellan de rörelsehindrade måste man rubba på den kommunalasjälvbestämmanderätten, och det har tyvärr inte varit socialutskottets mening. 73GUDRUN (): Låt mig börja med att säga att det var enfröjd att höra tala inför kammaren. Vi tillhör inte sammapolitiska parti, men när det gäller äldreomsorgen har vi samma uppfattning. Jag har i motion 215 tagit upp frågan om ålderdomshemmensbetydelse och deras möjligheter att få ekonomiska resurser genom statsbidrag.Motioner i samma syfte har väckts av moderata samlingspartiet ochcenterpartiet. Det går lätt mode i saker och ting. De senaste årensmodesväng har gällt äldreomsorgen. Ordet service skall begagnas flitigt. Detheter servicelägenhet, , servicebostäder och servicepersonal. Ordet ålderdomshem är omodernt och ute. Det heter SMHI.Söker man plats på kan man alltså hamna antingen på väderlekstjänst i Norrköpingeller på ett med helinackordering. Hemsamariter, som alla har lärt sig vad det är, äromodernt. Vårdbiträden i öppen vård, skall det heta, och när folk har hunnit fådet namnet inpräntat och accepterat är det säkert dags för namnbyte igen. Detskulle vara bra, tycker jag, om vi kunde hålla oss till ett språkbruk som göratt särskilt de som först berörs, nämligen de äldre, vet vad vi talar om. Det har emellertid också gått mode i äldreomsorgensinnehåll. Gamla människor skall stimuleras, vara vitala och må bra. De skallåter kunna bo i eget boende. De skall åter kunna laga sin mat och sköta detmesta själva. Besök av en vårdpatrull då och då är tillräckligt som hjälp. Ja, herr talman, jag kan inte låta bli att ironisera litetgrand över alla vackra ord och fraser. Det är naturligtvis bra med stimulansoch att hålla sig i gång, men det är naivt att inte kunna inse att en gammalmänniska kan vara trött, inte alltid vill stimuleras, inte orkar lyssna påhögläsning, inte vill delta i det han eller hon tycker är meningslöst ochointressant terapiarbete. Yngre åldringar gillar det ofta, men de gamla - ochdet är just de som blir fler och fler - masta ha rätt att tappa lusten fördylika aktiviteter. Det kommer naturligtvis alltid att finnas åldringar sombåde önskar och behöver få den hjälp och trygghet som just ålderdomshemmen ger.Möjligheten att bo kvar hemma och få både hemhjälp och sjukvård i hemmet villvi i självklart slå vakt om och utveckla mera. Men det gäller attinse att hemsjukvården har en begränsning. Ålderdomshem behöver inte vara modell Ä, men justålderdomshemsboendet ger trygghet, dygnet-runt-vård, närhet till personal och,inte minst viktigt, närkontakt med andra människor. En åldringsforskare, som ingår i en grupp på socialstyrelsenmed syfte att främja s. k. kvarboende bland äldre, säger i en DagensNyheter-artikel : "Problemet är att jag tvivlar på att kvarboendetär bra i alla lägen." Han säger vidare: "Att tvingas in påinstitution - detta är och förblir många gamlas skräck. Men lurar en nyfara: att tvingas bo kvar i lägenheten utan några anhöriga som kan hjälpa till,med hemhjälpen inskränkt till ett minimum, vid stigande ålder - 80 och däröver- och med ökande handikapp som gör en oförmögen att själv gå ut, kanske t. o.m. att lämna sängen." "Faktum är", understryker den häråldringsforskaren, "att många äldre vill bo pä (gärna högklassiga)institutioner. De fruktar ensamheten och hjälplösheten hemma, särskilt nu närhemtjänsten måste prioritera de allra Omsorg om äldre och handikappade Omsorg om äldre och handikappade äldstahårt, och det är svårt för en kurant pensionär att få mer än någon timmes hjälpi veckan." Så långt åldringsforskaren. Visst behöver många ålderdomshem få en make-up. Större rumoch större hygienutrymmen samt enklare kokmöjligheter, som ett pentry kanerbjuda, är oftast fullt tillräckligt. En avdelning för mera vårdkrävandepatienter på våra ålderdomshem skulle bespara många gamla den sista tragiskaflytten till långtidssjukhem. En sådan avdelning på ålderdomshemmen skullesamtidigt avlasta långvården i stället för att ytterligare belasta den dåålderdomshemmen tas bort. De flesta politiska partier ställer upp påfolkpartiets krav på rätten till eget rum. Då skall vi komma ihåg attålderdomshemmet är eget-rum-boende, medan långvården ofta är 4-5-bäddssalar. Vibörjar i fel ände med äldreboendet, river och raserar där egetrumprincipentillämpas och ökar därigenom trycket på långvården, som skulle behöva åtgärdasförst. Det kommer sannolikt också att uppstå ett ökat behov avavlastningsplatser på våra ålderdomshem. Hemsjukvården kommer att medföra attanhöriga då och då behöver en vilopaus - att "kommaifrån". Slutsatsen blir att en del ålderdomshemsplatser måstefinnas kvar jämsides med servicelägenheter och hemsjukvård. Denna valfrihet iäldreomsorgen har större möjlighet att tillgodose olika behov. Och behovenkommer att finnas med ett alltjämt stigande antal äldre som är ochdäröver. Därför måste vi få bort den politiska styrning somnuvarande statsbidragsregler utgör. De medel som går till äldreomsorgenbör stå till förfogande för den boende- och vårdform som kommunen anser sigbäst behöva. Det är viktigt - inte minst för att få en ärlig kostnadsbild - attstatsbidraget är neutralt inom äldreomsorgen och inte missgynnar en omsorgsformså som sker . Därför bör statsbidragen få en rättvisare utformning ochfördelas så att även ålderdomshemmen skall vara berättigade. Med hänvisning till vad jag här sagt ber jagatt få yrka bifall till reservation 1. 74AINA () replik: Jag måste säga att jag känner mignågot besviken i den här debatten. Man går upp i talarstolen och anger ensituation för äldreomsorgen i vårt land som jag tror att många - som jagsagt tidigare -inte känner igen sig i. Man tycks ha för avsikt att främst tafram de negativa sidor som naturligtvis fortfarande finns kvar och mycket litetav det positiva som har hänt. Enligt min uppfattning finns det inte någon som helstanledning att konservera de gamla och i många fall mycket bristfälligaålderdomshem som har funnits. Som komplement till de nya statsbidragen infördesdet också ett särskilt stöd för lokalt utvecklings- och förnyelsearbete, ochkommunerna har faktiskt i det här avseendet visat en väldigt stor idérikedomoch i olika projekt funnit nya och bättre lösningar inom den socialahemhjälpen. Under /85 beviljade regeringen stöd till nära 200sådana projekt, och det framgår också av tillgängligt material både hur de härprojekten har varit utformade och vilken inställning de äldre har haft till denya omsorgsformerna. Menar vi verkligt allvar med att de äldre skall leva ochbo på egna villkor, då skall vi också fortsätta att stödja detutvecklingsarbete som pågår ute i kommunerna inom äldreomsorgen. I det häravseendet är det naturligtvis väldigt viktigt - och så sker också att deäldre får vara med och bestämma inriktningen av och innehållet i sin service.Jag tycker att detta framgår mycket klart av utskottets betänkande. Omsorg om äldre och handikappade 75 () replik: tycker att vi skall ta upp detpositiva, och självfallet skall vi göra det också. Jag sade att hemsjukvårdenställer vi i upp på. Vi tycker naturligtvis att det är bra att så mycken hjälp man förmår i hemmet, så att de äldre kan bo kvar där sålänge som möjligt. Förmodligen är det detta de allra flesta önskar. Men jagsade också att hemsjukvården har sin begränsning, och vi måste faktiskt här ikammaren få diskutera också problemen och vad det är som inte är bra. I kräver vi flexibla lösningar. Vi vill skall vara väldigt flexibel när det gäller att bygga om ålderdomshemmen.Men vad sker ute på fältet? Åk ut i kommunerna och se efter vad som hänt! Jagkan gå till min hemkommun, . Ålderdomshemmen utryms fullständigt. Entotal ombyggnad kommer till stånd. Vad händer med de gamla? Jo, det uppstår enväldigt stor oro bland dem. De skall flyttas återigen, och varje flytt, varjeliten förändring i en gammal människas situation oroar mycket. Vi har t.o.m.haft självmordsfall beroende på att man har byggt om ålderdomshem. I har man nu också gått utmed hårda sparplaner, och det gör man väl i de flesta kommuner. Vad är det somdrabbas? Jo, i den här kommunen är det i väldigt hög grad äldreomsorgen. Mansäger att man skall minska kommunens kostnader för vård på institutioner och iförsta hand pröva hemalternativen och göra en noggrannare kostnads- ochnyttobedömning. Det innebär alltså att de som önskar komma in på institutionskall prövas väldigt hårt innan de får möjlighet att komma dit. De som fårhemhjälp blir allt färre, och de får också allt färre timmar. Det är dennasituation, som för många är en sådan skräcksituation som åldersforskaren taladeom, som vi påtalade. 76AINA () replik: Jag tycker att skall ta del avvad utskottet säger på s. 11 i betänkandet. Där står följande: "Utskottet har redan tidigare uttryckt denprincipiella uppfattningen att man bör sträva efter att inom ramen för ett egetboende kunna erbjuda olika omsorgsnivåer alltefter de boendes individuellabehov och önskemål," Det är precis detta som ingår i bl. a. de 200 projektsom regeringen har beviljat bidrag till. Utskottet säger vidare:"Utskottet har konstaterat att det även kommer attbehövas institutioner för sådan mera omfattande tillsyn som ges på bl. sade i sitt första inlägg att det har gåttmode i detta med äldreomsorg och de olika serviceformerna. Det är möjligt. NärGudrun i detta sammanhang tar upp rätten till eget rum, skulle jagvilja påstå att det på något sätt gått mode i förslaget från - somom man skulle 1985/86:112 kunna lösa alla problem inomäldreomsorgen genom att skaffa ett eget rum för alla. Omsorgom äldre och handikappade 77 () replik: