prot · G909114 · 1985-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1985/86:114 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen.revisorer 1 § Fyllnadsval till utskott och revisorerKl, 10,00 Företogs val av en suppleant iutbildningsutskottet och två suppleanter i trafikutskottet samt ordförande förriksdagens revisorer. 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Enligt ett till kammaren inkommet protokollsutdrag harvalberedningen enhälligt föreslagit till suppleant iutbildningsutskottet, och till suppleanter itrafikutskottet samt till ordförande för revisorer. suppleant i utbildningsutskottet () JanSandberg (m) ordförande för revisorer () 2 §Justerades protokollen för den 3 innevarande månad. 3 §Meddelande om svar på interpellation 1985/86:156 har ställt en interpellationtill jordbruksministern om exploateringen av sand och andra mineraler påhavsbotten. Interpellationen har överlämnats till mig för besvarande. Enligtöverenskommelse med interpellanten, som inte hade tillfälle att ta emot svareti dag, kommer interpellationen att besvaras . Om förstatligande av läkemedelsindustrin 4 §Svar på interpellation 1985/86:148 om förstatligande av läkemedelsindustrin har frågat socialministernom man från regeringens sida är beredd att vidta snara åtgärder motläkemedelsindustrins spekulativa delar med inriktning på ett förstatligande avläkemedelsindustrin. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Ett förstatligande av läkemedelsindustrin saknaraktualitet. Samhällets insyn och kontroll på läkemedelsområdet kommer även ifortsättningen att ske med den typ av åtgärder som tillämpas. 4 (vpk): Jag får börja med att tacka industriministernför det utmärkta och fylliga svar som jag har fått på min interpellation. Under har det från olika hållframförts krav på större kontroll av läkemedelsindustrin, sanering avläkemedelsreklamen och ökade resurser för statlig information om olikaläkemedels effekter och biverkningar. Tunga argument för ett ökat samhälleligtinflytande och ett förstatligande har kommit inte minst från medicinare ochforskare inom medicin och farmakologi samt från läkare verksamma inomsjukvården. kan vi befara en fortsatt ökning avläkemedelskonsumtionen, där psykofarmaka och antibiotika dominerar.Läkemedelsindustrin är inte konjunkturkänslig utan tjänar på att tidernaförsämras och människor får det svårare rned stress, arbetslöshet, oro, ångestoch isolering. Mot följdverkningarna kan man alltid erbjuda något piller.Läkemedel får ersätta annan behandling eller förebyggande åtgärder.Läkemedelsindustrins vinstintresse påverkar således också sjukvård ochsamhällsplanering genom att ett berättigat missnöje över dåliga förhållanden isamhället kan dämpas med mediciner. Jag anser att ett förstatligande av den svenskaläkemedelsindustrin och de utländska läkemedelsföretagens svenskadistributionsföretag skulle undanröja flera missförhållanden genom attvinsterna inte längre skulle vara huvudsyftet med verksamheten. Jag har av utredningstjänsten fått veta att den totalaläkemedelsförsäljningen i uppgick till 4,1 miljarderkronor. På den svenska marknaden finns drygt 160 företag med registreradefarmaceutiska specialiteter. De svenska företagen svarar för avförsäljningen, en minskande andel . I snitt satsar läkemedelsföretagen på FoU, medanmotsvarande siffra för hela tillverkningsindustrin är . Varför satsar man dåså stort inom läkemedelsindustrin? Inte är det för människornas väl öch ve,utan det är för att här finns stora möjligheter att göra profit på människornasolycka. Därför uppkommer en annan fråga till industriministern.Jag skulle vilja fråga om socialdemokraternas program och stadga stårfast. Pä s. 35 står där: "Den svenska läkemedelsindustrins verksamhetsammanförs i Det skulle vara intressant att veta om ni har gått ifrån den typenav krav i programmet, eller om det som vanligt är så att det står på ett pappermedan man i verkligheten bedriver en annan sorts politik. Jag noterade med intresse och uppmärksamhetatt interpellanten tackade för ett utmärkt svar. Jag skulle vilja använda till att visa attdet ändå finns en lång rad argument för att samhället skall ha ett effektivtinflytande på läkemedelsområdet. Den reglering och samhälleliga kontroll vi har på dettaområde är omfattande. Vi har således krav på registrering innan ett läkemedelfår försäljas, och för registrering krävs att läkemedlets medicinska ändamålsenlighetdokumenterats genom en mycket omfattande läkemedelsprovning. Yrkesmässigtillverkning av läkemedel får i vårt land, med några få undantag, endastbedrivas av den som har tillstånd, och detta gäller som regel också import. Detaljhandelsdistributionen sker, .som till, via det statliga Apoteksbolaget, som har till uppgift att svaraför att en god läkemedelsförsörjning upprätthålls, somläkemedelspriserna hålls nere. Priserna på läkemedel sätts efter förhandlingarmellan staten. Apoteksbolaget och branschen, och kommer man inte överens gårfrågan till . Det finns regler för information orn läkemedel, och dessahar fastställts genom överenskommelse mellan staten. Registreringen av ett läkemedel kan återkallas om reklamen äroriktig, starkt överdriven eller direkt vilseledande. Denna genomgång, där jag bara tagit upp några frågor,visar att samhället drar upp mycket preciserade ramar för läkemedelsindustrinsbetingelser. Prissättning, marknadsföring, distribufion och produktegenskaperkontrolleras således i stor utsträckning av samhället. Jag framhöll i mitt svar till att det ärpå denna väg vi skall gå vidare. Regeringen har tillsatt enläkemedelsutredning, som skall göra en översyn av systemet för samhälletsinflytande i dessa frågor. Den har fått mycket omfattande direktiv för attflytta fram de här frågorna, men svensk läkemedelsindustri bör naturligtvis somhittills också ges goda utvecklingsmöjligheter. När det gäller de industripolitiska aspekterna harregeringen inrättat ett branschråd med representanter för företagen, defackliga organisationerna och sjukvårdshuvudmännen. Syftet med dettabranschråd, som är knutet till industridepartementet, är att få till stånd ensamordning och ett samarbete mellan samhället och branschen, vilket ju kommeratt gagna såväl läkemedelspolitiska som industripolitiska strävanden. Ett förbättrat system för insyn och inflytande är såledesmålet för läkemedelspolitiken och detta bör följa de principer som vi hittillshar tillämpat. Jag anser att det är mycket viktigt att gå vidare sä att vi nårhela området, både läkemedelskonsumtionen och läkemedelsindustrin. Om förstatligande av läkemedelsindustrin Prot.1985/86:114 Anf. 6 (vpk): 11 april1986 Fru talman! Det jag fick reda på nuvar bra, men det ändrar ju ingenting i , sak beträffande min interpellationom att förstatliga den svenska läkemedels- Beträffande läkemedelsdistributionen är det väl tyvärr såatt vissa läkemedelsföretag har "fulat ut", om jag får uttrycka migså: de läkemedel som inte kan säljas i har man i stället såltutomlands, och det kan väl inte vara riktigt. Socialdemokraterna har gått ifrån att läkemedelsindustrinskulle överföras i samhällets regi. Jag är litet fundersam översocialdemokraternas agerande. Om man läser näringsutskottets betänkande 1982/83:1,framgår det att man 1975 tillsatte en läkemedelsindustridelegation. ,när vi fick en borgerlig regering, ändrades direktiven, och då reserverade sigde socialdemokratiska representanterna. När socialdemokraterna kom tillbakatill regeringsmakten ändrade man inställning. Jag kan citera litet av vadutskottet skrev 1982: "Enligt de ursprungliga direktiven av den dåvarandesocialdemokratiska regeringen skulle ett övergripande mål för delegationensarbete vara att läkemedelsindustrins verksamhet skulle sammanföras i samhälletsregi." Detta har socialdemokraterna nu helt tagit avstånd från,att döma av det svar som industriministern har gett. Ytterligare ett klarläggande: Svaret påinterpellationen är klart - ett förstatligande av läkemedelsindustrin saknaraktualitet. har åberopat uttalanden frånsocialdemokratiska partikongresser. Både 1978 och partikongresser,som hade att pröva frågan, avvisade kraven på att läkemedelsindustrin skulleförstatligas. Däremot beslutade partikongressen att ge den kommande partistyrelseni uppdrag att flytta fram samhällets åtgärder på området, och det harregeringen gjort bl. a. genom tillsättandet av läkemedelsindustrirådet, som ärknutet till industridepartementet. 8 (vpk): Jag förstår inte riktigt. De storaläkemedelsföretag som finns , , KabiVitrum, ochPharmacia. Statens inflytande här är genom , och enligtutredningstjänsten är det inflytandet i och iFermenta. Det innebär inte något som helst inflytande över läkemedelsindustrin. Det oroande är att har fått ett ökat inflytande. IPharmacia har man , Jag tycker det är oroväckande attsocialdemokraterna har ändrat inställning. Överläggningen var härmed avslutad. 5 §Svar på interpellation 1985/86:149 om placeringsplikten för vissaförsäkringsinstitut, m. m. 9 Statsrådet , Å, : har frågat dels vilka motiven ärför att under nuvarande omständigheter tillämpa placeringsplikt mot vissaförsäkringsinstitut, dels vilka effekter den, som säger,"planerade pensionsskatten" kan få på hushållens långsiktigasparande. Statens, bostadsbyggandets och jordbrukets långfristigafinansiering har tryggats med stöd av en kreditpolitisklagstiftning. Till en början var siktet inställt på att tillgodosebostadsbyggandets och jordbrukets finansieringsbehov, och detta syfte uppnåddeman förhållandevis smärtfritt med hjälp av frivilligaöverenskommelser. Men i och med att statens lånebehov började växa efter 1976kom systemet att ställas inför stora påfrestningar, och införde dendåvarande trepartire-geringen - på förslag av sin ekonomiminister -placeringsplikt, som alltjämt tillämpas i fråga om försäkringsinstituten. Sedan den socialdemokratiska regeringen tillträdde 1982har kreditpolitiken förändrats i liberaliserande riktning. Likviditetskvoternaoch ränteregleringen för bankerna har avvecklats, utlåningstaken för banker,finansbolag och bostadsinstitut har slopats och placeringsplikten förförsäkringsbolagen har mjukats upp väsentligt i sin utformning och begränsats iomfattning. Parallellt med denna utveckling har statens upplåningförändrats i grunden i två avseenden. Dels har den minskat dramatiskt iomfattning eftersom vi har lyckats återfå kontrollen över budgetutvecklingen,dels har vi kunnat övergå till att bedriva upplåningen i mer marknadsmässigaformer. Plaeeringsplik-tens betydelse för statsupplåningen har därigenom kunnatnedbringas. har i själva verket nyemissionerna av prioriteradestatsobligationer varit mindre än vad som förfallit till betalning. Att härav dra slutsatsen att placeringsplikten inte längrebehövs är dock förhastat. Även om staten inte nettoemitterar prioriteradeobligationer finns det - som ett arv från den borgerliga regeringsperioden - statsskuld med stora amorteringar av sådana obligationer som behöveromsättas. Den upplåning som krävs för detta måste ske med långsiktighet ochkontinuitet. Att, som antyder i sin interpellation, låta den skeän långsiktigt än kortsiktigt alltefter räntelägets skiftningar skulle skapa enoacceptabel instabilitet på marknaden. Statens upplåning måste utformas medhänsyn till penningpolitikens krav. Staten kan inte hantera sin upplåning somvilken låntagare som helst. Även bostadsfinansieringen och jordbruket kräverkontinuerliga flöden oavsett marknadslägets växlingar. Dessutom skulle en heltmarknadsstyrd upplåning kunna höja dessa båda sektorers finansieringskostnader. Vad gäller andra fråga, som avserrealränteskatten, vill jag framhålla att regeringen inte har tagit slutligställning till om en sådan skatt bör införas. Ett underlag för beslut i frågantas fram av en kommitté som har till uppgift att lägga fram förslag till hur enrealränteskatt kan utformas. Det arbetet blir färdigt . Att nudiskutera olika hypotetiska följder av en skatt vars konturer vi ännu inte settär därför knappast meningsfullt. Om placeringsplikten för vissa försäkringsinstitut, m.m. Otn placeringsplikten för vissa försäkringsinstitut, m.m. Jag vill emellertid i dettasammanhang bemöta den skrämselpropaganda som riktats motrealränteskatten. Det framförs att skatten skulle utgöra ett hot mot miljonerarbetares och tjänstemäns pensionstrygghet , ibland nämns också änkor ochfaderlösa bland de hotade. Låt mig redan nu slå fast att vi inte tänker införaen skatt som kan hota värdesäkringen av pensionerna. Ett sådant hot skulledäremot en återgång till den inflationstakt som vi upplevde före1983 utgöra. Anf.10 (): Jag tackar försvaret. Först vill jag konstatera att jag tidigare vid fleratillfällen har uttalat min uppskattning av att harliberaliserat kreditpolitiken. Att därmed moderata förslag har genomförts görinte saken sämre. Det är då desto mer egendomligt att regeringen slår vaktom just placeringsplikten, I min interpellation pekade jag på de perversaverkningar som detta kan få vid fallande ränta. Trots att räntan ursprungligensattes långt under marknadsnivån, har de placerare som berörs avplacerings-plikten funnit skäl att teckna obligationer innan räntan sänksytterligare. Nästan hela upplåningsbehovet var täckt redan i början avmars, till den då gällände räntan . I samband med diskontosänkningen utbjödsett nytt prioriterat statslån till ränta. Jag reserverade mig i riksgäldsfullmäktigemot detta, med motiveringen att någon sådan upplåning inte behövdes och att manunder alla omständigheter kunde räkna med lägre kostnader om man väntade tillslutet av året. har jag fått rätt. hade den långa räntanfallit så mycket att placerare fann anledning att teckna prioriteradeobligationer för över 1 miljard till den nya räntan . Förskräckelsen blevstor på . Staten behöver ju inte pengarna. Dessutom vore det,som sagt, billigare att låna . Det öppnade statslånet fick stängas illa kvickt.Men faktum kvarstår: genom placeringsplikten drog staten på sig en upplåning ionödan, till högre kostnad än vad som skulle behövas. Det är inte underligt att statsrådet har svårtatt finna argument för att försvara denna ordning. När vi i övrigt harövergivit ambitionen att reglera ner räntenivån finns det ingen anledning attbehålla placeringsplikten. Det är fullt möjligt att omsätta äldre obligationermed t. ex. riksobligationer. Låt mig precisera min fråga till statsrådet: Vad finns detför anledning att behålla placeringsplikten när nu det tidigare motivet, enextra beskattning på pensionärerna, har vänts i sin motsats och staten istället får betala mer än nödvändigt för en onödig upplåning? Jag ser som det enda tänkbara motivet att regeringenväntar med att avskaffa placeringsplikten tills man är klar att införa enrealränteskatt. Sedan jag lämnade in min interpellation har denna fråga väckthäftig debatt. Det är väl därför som statsrådet nu flyr undan och nöjer sig medbeskedet att regeringen inte tagit slutlig ställning till orn en sådan skattbör införas. Men det finns gott om uttalanden från finansminister som gårut på att denna skatt skall komma. Den nya skattens förespråkare har försökt ge intryck avatt den skall Prot. 1985/86:114 drabba penningstinna finansinstitut.Vanliga löntagare serveras bilden att det blir mindre marmori lyxiga tjänsterum för välbetalda matadorer på penningmarknaden.Men är det faktiskt så att livförsäkringsbolagens Omplaceringsplikten vinster går oavkortade fillbaka till försäkringstagare och pensionärer. Realränteskatten träffar således de ca 3 miljonerlöntagare som har "t"Ut, m. m. tjänstepension i form av ITP, STPosv. och de över 1 miljon enskilda medborgare som tecknat individuella liv- ochpensionsförsäkringar. Därför bör den nya pålagan rätteligen kallas enpensionsskatt. Kan statsrådet förneka att regeringen med ensådan skatt skulle försämra pensionen för de 4 miljoner löntagare som spararför sin ålderdom? En pensionsskatt är definitionsmässigt en skatt påsparande. En sådan skatt ter sig så mycket mera anmärkningsvärd som vi har brist på sparande i landet. Jag vet från en tidigare interpellationsdebattatt statsrådet delar min oro över att hushållssparandet i ärnegativt. En mycket stor del av det långsiktiga sparande som hushållen trotsallt bedriver utgörs av pensionssparande. Det verkar ju mot den bakgrundenalldeles barockt att sätta in en stöt mot just denna form av samhällsnyttigtsparande. Pensionsskatten är tänkt att förbättra statens finanser.Det är dock inte statens sparandebrist som är avgörande, utan det är det totalasparandet i samhället som måste öka för att tillväxten och vårt välstånd skallförbättras. En pensionsskatt på försäkringssparande får till effekt attminskadrivkrafterna för den enskilde att spara långsiktigt, och även annathushållssparande påverkas negativt. kommer sannolikt åtminstone endel av skatten att användas för att finansiera en offentlig utgiftsökning. Kan statsrådet bestrida att en pensionsskatt på båda dessasätt skulle minska det totala sparandet i landet? Och måste inte BengtJohansson medge att införandet av en pensionsskatt närmast kan liknas vid attstaten tränger sig in i livförsäkringsbolagens kassavalv och klipper sönder del av de obligationer som man tidigare med hjälp av placeringspliktentvingat på dessa bolag och bakom dem landets pensionärer? Å. : Fru talman! Det framgick ganska tydligt av inlägg att han egentligen inte vill diskutera placeringsplikten utan en skatt som utreds. Jag avstår, . från att diskutera hypotetiska lägen. Som jag sade i mitt interpellationssvar utreds den här saken, och vi har i direktiven till utredningen angett motiven till att vi tycker att frågan behöver utredas. har i andra sammanhang alltid hämtat sina exempel från . Där finns en sådan skatt, och där har man inte tänkt avskaffa den, såvitt jag vet. Alla de påståenden sorn kommer med i fråga om en sådan här beskattning kan vi diskutera, om det kommer ett förslag frän regeringen om en sådan skatt. . . erinrar om en stor syndare sorn för attskydda sitt eget samvete kastar sig över den som inte är helt utan synd. Betydande regleringar som infördes under den borgerliga regeringstiden är nu avskaffade, och vi har att förvalta en arvssynd i form av en statsskuld under en lång . Om placeringsplikten för vissa försäkringsinstitut, m. m. Då säger att det är förfärligt attplaceringsplikten finns. Jag är inte så imponerad av indignationpå den här punkten. stormade försäkringsbolagen mot att man fick enstraffbeskattning, och förde då de synpunkterna till torgs här ikammaren - det var stor skillnad mellan den långa räntan på obligationer ochden korta ränta som man kunde få vid alternativa placeringar. argumenterarLars för motsatsen - man kan inte låna billigare genom ensådan här placeringsplikt utan man får betala lika mycket som om man skullelåna på marknaden i övrigt. Jag vill erinra om vad jag sagt i mittinterpellationssvar. Staten kan inte bete sig som en spekulant, som går in imarknaden då och dä. Med de väldiga behov av långsiktiga placeringar avbostadslån och av statsuppläning som skall omsättas är det en förutsättning har en planering på . Då kan det också hända att det inte blirså stor skillnad, men då behöver heller inte försäkringsbolagen vara såoroliga. Vi har tagit stora steg mot att avveckla den reglering somfanns, men vi har alltjämt kvar mycket stora skuldbelopp. Under innevarandebudgetår är det över 30 miljarder i prioriterade statsobligationer somförfaller, förutom hela den stora skuld i form av statsskuldväxlar som ocksåmåste finansieras och omsättas. Jag tycker alltså att indignation när detgäller placeringsplikten skall ses i sitt perspektiv. Genom att vi har lyckatsatt klara upp statsbudgetens problem så pass lyckosamt som vi har gjort är vipå väg att slippa den belastning som ligger däri att man måste ha en myckethårdhänt tillämpning av en placeringsplikt. Jag är somsagt inte alls imponerad över indignation. Anf.12 (): Får jag först säga beträffande placeringsplikten:Reglering är alltid av ondo. var - och är - syftet medplaceringsplikten att extrabeskatta pensionärerna med hjälp av en konstlat lågränta som försäkringsbolagen får på sina obligationsköp. Men har detinträffat att marknadsräntan faller och det så snabbt att man inte hinner medatt justera inställningen på regleringsvapnet. I vissa lägen får man alltsåteckningar som man inte vill ha till villkor som försäkringsbolagen finnerfördelaktiga, i synnerhet i perspektivet av att räntan kan falla ytterligaresenare . Det leder till, som jag sade i mitt förra inlägg och somstatsrådet inte har kunnat bestrida, att vi faktiskt nu på grund avplaceringsplikten betalar för mycket för en onödig statsupplåning. vill egentligen inte alls diskutera pensionsskatten. Jag kan förstådet, frän politiska utgångspunkter. Men den här debatten kommer regeringen inteifrån. I sin korta kommentar nämnde . Å. i allafall . I samband med argumentationen för en pensionsskatt har det danskaexemplet spelat stor roll. 1 har man alltså beslutat att dra in allavkastning över inflationen plus från pensionskassorna. Men bakgrundenär den att man under den socialdemokratiska regeringstiden hade enobligationsränta på . Då var realräntan positiv , även ominflationen var snabb. Den nya borgerliga regeringen under konservativ ledningbeslöt att prioritera kampen mot inflationen. Men om man fick ner inflationen,skulle ju statsobligationer med en löptid till ränta ge upphovtill väldiga kursvinster och mycket höga reala kostnader för staten. Däravföljer denna realränteskatt med mycket begränsad konstruktion. Kom ihåg att syftet i är fördelningspolitiskt! Mananser att pensionärerna annars skulle få det för bra. Jag har inte hört BengtK. Å. åberopa det argumentet när det gäller . I stället harman skjutit fram statsfinansiella motiv. Men innebörden av den här skatten äratt man i efterhand konfiskerar medel som människor under sin aktiva tid haravsatt för sin trygghet på ålderdomen. Menar statsrådet verkligen att våra pensionärerhar det så bra att man genom lagstiftning måste bryta upp ingångna avtal och setill att de extra pensionspengarna dras in till statsverket? Jag kan inte tänkamig det. Men jag vill gärna ha ett svar på den frågan, Och varför går det inte- om man nu skall följa det danska exemplet - att välja att avskaffavalutaregleringen? Det är ett sätt att sänka räntenivån och därmed kostnadernaför statens upplåning i , Jag tror att jag avstår från att också föra infrågan om valutaregleringen i den här interpellationsdebatten. Den frågan kanförtjäna att diskuteras för sig - och det är ju vad som också sker. Jag blev litet förbluffad över diskussionbeträffande . säger: Ja, men om skillnaden är så stor närdet gäller förräntningen av obligationer att räntenivån ligger på ochinflationen sedan kraftigt går ned, är det fördelningspolitiskt motiverat attinföra en sådan här realräntebeskattning. Det gäller alltså , LarsTobisson får kanske rådbråka sitt eget samvete när det gäller att fastställavar gränsen går - om det är mindre angeläget att diskutera den här frågan i ettland där man har haft en ränta på 14,15,och där inflationen sedan gått nedtill . får väl försöka fundera ut var smärtgränsen går. Slutligen, fru talman, vill jag också bara säga att det ärriksbanken och riksgäldsfullmäktige som sköter hanteringen beträffandestatsupplåningen. Jag har ingen anledning att gå in i en diskussion om närlånen skall läggas ut och när man har anledning att avbryta en teckning somredan påbörjats. Jag vill bara ytterligare en gång säga till : Detär att se detta i ett mycket kortsiktigt perspektiv att säga att det vore braom man spekulerade i en ränteförändring också från statens sida. Jag tror inteatt någonting sådant skulle gagna den ekonomiska politiken i det här landet. Om placeringsplikten för vissa försäkringsinstitut, m. m. Anf.14 (): Det har jag heller inte sagt. Vad jag har sagt är attstaten inte behöver låna mer pengar mot prioriterade obligationer. Men nutvingas staten göra det, därför att regeringen vill slå vakt omplaceringsplikten, i avvaktan på införandet av en pensionsskatt.