prot · G909131 · 1985-12-31 00:00:00 — Det är ju inteprecis någon hemlighet att vi moderater hävdar att det finns starka skäl föratt begränsa den offentliga sektorn och låta en rad arbetsuppgifter skötas ienskild regi. Härigenom skulle betydande fördelar och vinster kunna skapas vadgäller såväl effektivitet som ekonomi. Det är emellertid nödvändigt med en offenfligsektor där tjänstemän ges rätt att utöva vissa maktbefogenheter och fattabeslut som påverkar enskildas förhållanden. Högst angeläget är därvid attmedborgarna bemöts på ett respektfullt och korrekt sätt. Myndigheterna hartillskapats i avsikt att samhället skall fungera så bra som möjligt förmänniskorna. Det är således viktigt att understryka att myndigheterna är tillför den enskilde och inte tvärtom. Enligt vårmening är det viktigt att fastslå att den makt och de befogenheter som enanställd i det allmännas tjänst kan erhålla också skall vara förenade med ettmotsvarande ansvar. Det är naturligtvis nödvändigt med en förvaltningslagenligt vilken berörda myndigheter skall visa servicevilja, men det är intetillräckligt. Det krävs därutöver en lagsfiftning som straffbelägger rentfelaktigt handlande och klandervärt beteende av offentliga funktionärer. Detmåste således finnas regler som föreskriver att en viss standard skallupprätthållas vid myndighetsutövning. Innan ämbetsansvaret avskaffades 1975fanns också en tillfredsställande lagstiftning gällande ansvar för fel ioffentlig tjänsteutövning. Därtill hade goda möjligheter att ingripamot felande tjänstemän. Detta är nu inte längre förhållandet. Det finns emellertid också andra orsaker till att denenskilde kommit i kläm vid myndighetsutövandet. Ramlagar har kommit attfillämpas i allt större omfattning, och detta medför vidgade möjligheter förtjänstemän att vid sin myndighetsutövning tillämpa egna bedömningar. Ju merallmänt utformade reglerna är, desto större blir svårigheterna att fastslå attett lagstridigt beslut har fattats. Denna utveckling utgör ett allvarligt hotmot medborgarnas rättssäkerhet, Lagarna skall vara så utformade att möjligheternaför godtycke elimineras. Den enskilde skall själv i största möjligautsträckning kunna förstå och förutse rättstillämpningen. Det räcker dock inte med att lagarna är tydliga, attfelakfig myndighetsutövning bestraffas och att kontrollmöjligheterna äreffekfiva. Trots dessa skyddsåtgärder kan en enskild bli felaktigt behandlad aven myndighet. Den förfördelade skall då givetvis ha möjligheter att erhållaskadestånd från det allmänna. Med nu gällande lagstiftning råder storasvårigheter att kunna få detta. Vi anser att ett sådant förhållande äroacceptabelt. Av vad jag nu anfört framgår att det enbart med enförvaltningslag inte påtagligt går att stärka den enskildes ställning gentemotmyndigheterna. Utöver en sådan lagstiftning krävs också andra åtgärder för attstärka den enskildes rättssäkerhet. Moderata samlingspartiet har under en följdav år lagt fram förslag i med en sådan innebörd. Vi har således föreslagitatt straffansvaret för tjänstefel skall återinföras, att ställningskall förstärkas samt att den enskildes integritet skall få ökat skydd. Dessaförslag har dock bemötts kallsinnigt av socialdemokraterna. Det skall villigt erkännas att regeringensförslag till ny förvaltningslag i många delar har förtjänster, I andra delaråter anser vi att det alltfort finns brister. Vi har därför funnit det varanödvändigt att - i de fall vi ej fått gehör för våra synpunkter vid utskottsbehandlingen- avge reservationer fill utskottets betänkande. Vi har därvid i betydande omfattning anslutit oss tillförvaltningsrättsutredningens förslag, som vi på ifrågavarande områden anservara klart bättre och tydligare än proposifionens förslag. En lagsfiftningmåste vara präglad av tydlighet och pregnans. Allmänt beskrivande anvisningarkan inte godkännas som lagtext. Bestämmelserna måste ges ett konkret innehåll,varigenom lagen blir lättare att förstå för allmänheten och enklare atttillämpa för berörda tjänstemän - detta sistnämnda så mycket mer somtjänstemännen ofta nog saknar juridisk utbildning. Därest inte en skärpning avhär angivet slag kommer fill stånd, är riskerna uppenbara att möjligheterna förmedborgarna att med stöd av lag och rätt kräva en viss prestation från Starka skäl talar således för att regerings- Prot. 1985/86:131förslaget ändras, så att klara regler skapas rörande den enskildes rättigheter, Med det anförda övergår jag nu till att något kommentera de reservationer som vi moderater har ställt oss bakom, 6 6 Reservationnr 1 gäller serviceplikten inom myndighets eget verksamhetsområde. Där anservi att förvaltningsrättsutredningens förslag starkare och klarare änpropositionen ger uttryck för principen att den enskilde inte får utsättas förrent skönsmässiga bedömningar. Myndigheterna skall alltså vara skyldiga att påbegäran av den enskilde lämna upplysningar, ge vägledning och råd m.m, som rörderas verksamhetsområden. Denna skyldighet skall endast begränsas avsekretesskäl eller av andra sakliga skäl som skall kunna redovisas. Självfalletskall det också finnas gränser för hur långt myndigheternas bistånd tillallmänheten skall kunna sträckas. Givetvis skall alltför långtgående krav kunnaavvisas. Ireservation nr 2, som berör myndighets serviceplikt inom andra myndighetersverksamhetsområden, slår vi åter vakt om den enskildes rätt. Vi kräver - imotsats till propositionen och utskottsmajoriteten - att myndighet skaU hjälpaden till rätta som vänder sig till fel myndighet. På motsvarande sätt hävdar viatt om en myndighet får en handling som uppenbarligen är avsedd för annanmyndighet, skall handlingen översändas till den rätta myndigheten. Denna senareskyldighet finns över huvud taget ej angiven i regeringsförslaget, Ireservation nr 3 föreslår vi att myndigheter skall ha bestämda tider då man taremot besök och telefonsamtal. Vi anser det vara en styrka för allmänheten attveta att på bestämda tider skall personal finnas på plats för kontakt. Givetvislägger detta inte hinder i vägen för besök och förfrågningar också på andratider. Utskottsmajoritetenanser det vara till fyllest med en allmänt formulerad skyldighet förmyndigheterna att ta emot besök och telefonsamtal från medborgarna. Enligt vårmening kan detta medföra tidspillan, osäkerhet och krångel för den enskilde. ,och vi moderater säger i reservation nr 4 att vi anser att iförvaltningslagen skall inskrivas att när myndighet finner att behandling avärende där enskild person är part kommer att kräva längre tidsutdräkt, skallden enskilde få meddelande om planerad handläggningstid samt om vem inom myndighetensom handlägger ärendet. Detta tillägg rörande tidsfrister iärendehandläggningen, som vi menar är av stor betydelse för den enskilde, villutskottsmajoriteten tyvärr inte ställa sig bakom. Reservationnr 5 gäller tolkregeln, och där säger vi moderater att vi anser att denna skallfå den utformning som förvaltningsrättsutredningen föreslagit.Regeringsförslaget är alltför vagt utformat och utlämnar den enskilde tillvederbörande myndighets godtycke. Utredningens förslag är mycket klarare ochtydligare utformat och det tillgodoser bättre angelägna rättssäkerhetskrav vidmyndighetsutövning. Närdet gäller parters rätt att få del av uppgifter hävdar vi i reservation nr 6 att förvaltningslagen skall ha en regel som klargör att enskild som begärt uppgifter i ärende som avser myndighetsutövning skall ha rätt att få ta del av dessa utan onödigt dröjsmål. gäller att det ofta kan vara 103 förenatmed besvär och att det kan ta att få ta del av vad som tillförts ettärende. Vidare anser vi att berörd part i princip skallunderrättas om nya uppgifter i ett ärende, även om avgörandet inte går partenemot. Regeringsförslaget gör ett undantag i detta avseende, vilket vi anservara olämpligt. Det kan ju finnas starka skäl för en motpart att bemötauppgifter om honom, trots att myndigheten inte lägger dessa uppgifter tillgrund för beslutet. I reservation nr 7 hävdar vi och ledamöteratt ett beslut, i vilket myndigheten avgör ett ärende, också skall innehålla enhänvisning till den eller de författningsbestämmelser som ligger till grund föravgörandet. En sådan uppgift underlättar för den enskilde att avgöra om han kanlåta sig nöja med utgången av ärendet. Inga delade meningar torde råda om detberättigade i att detta anges, varför utskottsmajoritetens nej till kravet ärförvånande, I reservation nr 8 anser vi moderater - i motsats tillutskottets övriga ledamöter - att regeringen borde ha getts till känna vadutskottet enhälligt anser om en ökad användning av motiveringar iregeringsbesluten, I allmänhet ger inte regeringen någon motivering till sinabeslut - detta också i de fall då dessa innebär en ändring av underlydandemyndigheters ställningstagande. Detta är inte tillfredsställande, och för attfå en ändring till stånd anser vi att en klar viljeyttring från ärnödvändig. Med det anförda yrkar jag bifall tillsamtliga de reservationer som bifogats föreliggande utskottsbetänkande. 96BIRGIT (): I samtal med medborgare är det någrakommentarer och frågor som återkommer gång på gång. En vanlig fråga är: Varförskall jag svara på myndigheternas brev inom två eller , t, o, m,, medan myndigheterna kan ta år på sig att svara eller fattabeslut? En annan fråga är: Vad händer egentligen med mitt ärende?Har myndigheten inte fått min skrivelse, eftersom jag ingenting hör? Jag måsteringa och höra om mitt besvär eller min skrivelse har kommit fram. Ytterligare en kommentar är: Jag kan inte gä här och väntalängre på besked. Jag blir alldeles låst i min verksamhet och vet varken uteller in, eftersom jag inte får besked om det blir ett ja eller ett nej. Jagbryr mig inte om vilket besked det blir, bara jag får veta vad som skall gälla,sä att jag kan gå vidare och planera efter de förutsättningar som ges. Jag tror att vi alla har mötts av dessa kommentarer någongäng. Det är uppenbart att handläggningstider och bristande besked om hur långtid ett ärende kommer att ta för behandling är en vanlig orsak till irritationmellan myndigheternas företrädare och medborgarna. Det är vår skyldighet attvidta alla åtgärder som undanröjer denna irritation. Det är bakgrunden tillreservation nr 4 från , och . Reservationen handlar för det första om attförvaltningslagen skall kompletteras med en bestämmelse, som säger att när ettärende kommer att dra ut skall den enskilde underrättas om näravgörandet kan komma och vem som handlägger frågan. För det andra skallregeringen gå iförfattning om att komplettera förordningar och verksinstruktioner med bestämdahandläggningstider för vissa ärenden, För det tredje skall regeringen göra enbredare översyn rörande tidsfrister vad gäller myndigheternas handläggning. Det är visserligen bra att utskottsmajoriteten gerregeringen till känna, att när regeringen drar erfarenheter av den nyaförvaltningslagen skall den också titta på handläggningstiderna. Vi tycker dockinte att det räcker - regeringen bör gå i författning med detta . Detfinns mycket litet i den nya förvaltningslagen som styr handläggningstiderna. Handläggningstidernas längd skapar i sig nya köer.Tjänstemännen får många telefonpåringningar, där medborgarna undrar varärendena ligger. Det går därför åt mycket tid för att administrera köerna. Somjag sagt, skapar detta irritation och i vissa fall t, o, m, förakt förmyndigheterna. Ofta får frågan om handläggningstiderna stå som symbol för denmaktfullkomlighet och okänslighet som en del vill tillskriva våra myndigheter.Detta innebär att vi måste ta krafttag . Jag yrkardärför, herr talman, bifall till reservation nr 4. Jag yrkar också bifall till reservation nr 7, där vikräver att lagen skall kompletteras med en bestämmelse om att myndigheternaskall hänvisa till den eller de författningsbestämmelser som beslutet vilar på.Egentligen är det så självklart att det inte skulle behöva sägas. Men eftersomdet i verkligheten sker misstag är det nödvändigt att kräva en komplettering påden här punkten. Det kan inte vara svårt att göra en sådan eftersom det i lagenändå finns en paragraf som föreskriver att skälen för beslutet skall redovisas. Det är bra att vi nu får en uppfräschadförvaltningslag. Men samfidigt är det fullt klart att den inte är det enda ochinte ens det viktigaste instrumentet för att förbättra kontakterna mellanallmänheten och myndigheterna. En aldrig så god vilja från tjänstemännen i enmyndighet att handlägga ärendena snabbt och okomplicerat kan omöjliggöras avkrångliga, omfattande och onödigt påträngande materiella regler. somarbetet med att introducera den nya förvaltningslagen inleds måste det tasrejäla tag i arbetet med att motverka krångel och byråkrafi i de lagar vi har. Men det handlar också om attityder. Myndighetens personaloch även vi politiker måste känna oss som allmänhetens tjänare. Den makt som viär satta att administrera har ytterst givits av medborgarna, dvs, avfolkflertalet. Då ärdet viktigt att vi, bl, a, i denna kammare, föregår medgott exempel när det gäller lagstiftningens innehåll och utformning, så att vikan nå upp till målet att vara allmänhetens tjänare. 97Tredje vice talman (): Jag kommer i stort sett att spela på sammateman som de fidigare talarna i den här debatten. Det är alldeles uppenbart att många enskilda människorupplever att de kommer i kläm när de har med myndigheter att göra. De tyckeratt de blir orättvist behandlade och ibland tycker de att de blirutsatta för ren oginhet. Att det förhåller sig på det sättet ser vi nästandagligen, i varje fall , rapporterat i tidningarna. ocksåmånga kontakter med missnöjda medborgare; kanske just med missnöjda medborgare. Här finns uppenbarligen en lång rad med problem, stora ochsmå, vid kontakter med myndigheterna. Det är således viktigt att på olika sättförsöka komma till rätta med dessa problem. Som jag tidigare berört ärnaturligtvis den grundläggande orsaken till det ökade antalet konfrontationermellan myndigheter och enskilda den stora ansvällningen av den offentligasektorn. Kontaktytorna är fler än i gamla dagar och den enskilde är på ett heltannat sätt än tidigare beroende av myndigheternas beslut i livets alla skeden.Missgrepp från myndigheternas sida kan få mycket allvarliga följder för denenskilde. Därmed har också myndigheterna ett mycket stort ansvar. Man kan nämnaatt myndigheternas ansvar har ökat på grund av beslutens ökade betydelse för deenskilda människorna. har det blivit svårare att få rättelse, framförallt att få rättelse inom rimlig tid. Detta är naturligtvis bl, a, en följd avden stora ärendeanhopningen och av att en del myndigheter faktiskt, trots denstora ökningen av antalet förvaltningstjänstemän, är underbemannade iförhållande till sina arbetsuppgifter. Vi får inte, i debatten om förvaltningenoch allmänheten, glömma bort att många tjänstemän sliter i sitt anletes svett.De gör ett mycket gott arbete och fär otack på köpet. De är helt enkelt mångagånger satta i en rätt hopplös situation. Som sade fär denna kammare sombeslutsfattande organ ta plå sig en hel del av ansvaret för att det är som detär. har på mänga områden genom sina beslut ställt mycket stora kravpå olika förvaltningar, och har också på många områden skapatlagkomplex som är svåra att tolka. Detta ger upphov till tvister redan på detprimära myndighetsplanet, och det ger upphov till överklaganden i mängd. Krångliga lagkomplex har i hög grad kommit till genom attnya bestämmelser fogats till gamla, genom att ändringar och undantag tillförtspå ett sådant sätt att det blivit nödvändigt för centrala verk att utfärdatillämpningsföreskrifter i mängd för att handläggare på lägre nivåer skall fånågon ledning. För allmänheten har lagkomplexen blivit omöjligaatt överblicka. Jag har framhållit tidigare, och gör det nu igen, att närman gör betydande ändringar i gammal lag borde modellen vara att man ser överhela området som berörs och ser till att man får en ny och fräsch lag, lättbegripligoch möjlig att tillämpa utan ett tidsödande tolkningsförfarande. Vi får integlömma bort att medborgarna enligt gammal rättstradition skall känna lagen. Detfår inte vara helt omöjligt att utan experthjälp leva upp till detta. Dess värre har jag kunnat konstatera att detinte bara är ändrade gamla lagar som ger bekymmer genom att problemområden ochfrågeområden krånglas till. finns det gott om exempel pålagstiftning även på nya områden där lagsfiftningen enligt min mening intefyller rimliga tydlighetskrav. kan man säga att det är ett slags extremgardering som leder till att ett lagstiftningskomplex blir sä komplicerat attdet blir nästan omöjligt att tolka. En strävan efter millimeterrättvisa kanleda till rättvisans motsats. Detta var en kortfattad bakgrundsteckning, men - som jag tycker - en väsentligsådan. Det är inte helt rent spel att bara skälla på Prot. 1985/86:131förvaltningstjänstemän, när det går snett mellan myndigheter och allmänhet, I en del fall är det så att de fått en rätt omöjlig uppgift attförvalta, och då får denna kammare och dess ledamöter ta pä sig en hel del avskulden för detta, yjorva ningsiag Det är alltså viktigt att vi bättraross på detta område. Vibehandlar nu ett förslag till ny förvaltningslag, dvs, de förfaranderegler somgenerellt skall gälla när offentliga tjänstemän fullgör sina uppgifter. Somflera av de tidigare talarna varit inne på och som väl också är ett tidenstecken kan man notera att det har blivit en viss tyngdpunktsförskjutning ijämförelse med tidigare lagstiftning på detta område. Myndighetsutövningenbetonas inte på samma sätt. Det är i stället relationerna till allmänheten somlyfts fram på ett mer uttalat sätt, och det är naturligtvis bra. Myndigheternaskall ju inte bara tillvarata statsmakternas intressen utan de skall tillvaramedborgarnas i lika hög grad. Serviceaspekten hålls fram. Myndigheterna skallhjälpa folk till rätta och se till att var och en får sin rätt. Man skallförsöka ta fasta på detta i större utsträckning än att försöka lägga ut snaroråt dem som redan snubblar. Detär mycket i förslaget till förvaltningslag som är bra, och enigheten iutskottet är också betydande. Som justitieministern var inne på i sittinledningsanförande anser också jag att man bör kunna knyta särskildaförhoppningar till de ökade möjligheterna till självrättelse. Det innebär, somjag tolkar det, att man skall kunna rätta till inte bara misstag av rentformell art, utan man bör också kunna rätta till de absurditeter som iblandinträffar och som ju redovisas i massmedia. Detta skall kunna ske utan att manskall vara tvungen att tillgripa en omständlig och tidsödande besvärsprocesseller, som det heter med den nu fastlagda terminologin, en överklagandeprocess. Närdet gäller självrättelse vill jag också betona anknytningen till tidsaspektenvid ärendebehandlingen över huvud taget. För många människor kan det vara heltförödande att inte få besked inom rimlig tid efter det att ett ärendeanhängiggjorts. Det har vi sett många exempel på. kan det t, o, m, varabättre att få ett negativt besked, bara man får ett besked. Dä vet vederbörandeåtminstone vad han eller hon har att rätta sig efter. En utdragenbeslutsprocess kan således i sig leda till allvarliga rättsförluster. Dettaär en av de saker som vi har betonat starkt i en motion från centerpartiet.Härvidlag tycker vi inte att vi mött tillräcklig förståelse från utskottsmajoritetenssida. Myndigheterna föreskriver ofta för den enskilde att kommain med sina erinringar. Själva kan myndigheterna ta mycket god tid på sig innande kommer till skott. Det finns naturligtvis ärenden där man inte kan besluta hastigtoch lustigt. En alltför enkel beredning skulle kunna leda fill felakfigabeslut, I sådana fall anser vi att det är väldigt viktigt att berörda enskildapersoner inte bara lämnas därhän. De bör få reda på att ett ärende tar tid,ungefär hur det kan komma att ta, och de bör också få reda på vem somhandlägger ärendet, så att de kan ta kontakt med vederbörande och höra hur detgår med ärendet. Vihar i vår motion föreslagit att lagbestämmelser om detta skall tas in. Vi menar alltså att vi inte skall nöja oss med enbart med motivuttalanden. Den lagtext som vi föreslår är det substantiella innehållet i reservation 4, tillvilken jag ber att få yrka bifall. I övrigt har våra yrkanden i stort sett biträtts avutskottsmajoriteten, vilket jag konstaterar med tillfredsställelse. Det gör attjag, bortsett från reservation 4, kan yrka bifall till utskottets hemställan. Till slut vill jag uttrycka den förhoppningen att den nyaförvaltningslagen skall få effekt i den riktning som är avsedd, dvs, göra detlättare för allmänheten att umgås med myndigheter och lättare för denförfördelade att få rättelse. Men det är säkert alltför optimistiskt att tro att problemennu skulle vara över bara därför att vi fattar beslut om en ny förfarandelag.Som jag påpekade inledningsvis kommer det även i fortsättningen att krävasvaksamhet och åtgärder över ett vidare fält för att komma till rätta med detsom brukar benämnas Krångelsverige i alla dess deprimerande yttringar. Anf.98 (): Den gällande förvaltningslagen har femtonår på nacken, Den har under dessa år fyllt en viktig funktion för att befrämjaen korrekt ärendebehandling, Lagen har styrt ärendehanteringen inom många olikamyndigheters verksamhetsområden och har kunnat utgöra en mättstock även inomsädana grenar av förvaltningen där den inte har varit direkt tillämplig, Lagensprinciper om saklig, opartisk och omsorgsfull handläggning har utan tvivelhaft en stor betydelse för den enskildes rättssäkerhet. talas det allt oftare om de svårigheter somenskilda ställs inför i sina kontaker med myndigheterna. Samhällsutvecklingenhar också lett till att enskilda allt oftare får med myndigheter att göra. Somförvaltningslagen nu är utformad tar den främst sikte på myndigheternashandlande när ett ärende väl har kommit fram till myndigheten, men för denenskilde börjar bekymren på ett tidigare stadium. Att skaffa sig kunskaper omvilka regler och vilken praxis som gäller och sedan sätta sig ned och korrektfylla i en blankett, att skriva en ansökning eller ett överklagande är för detmesta krångligt och tar mycket tid. För mänga människor kan det faktiskt varaett oöverstigligt hinder. efter det att den nu slutförda översynen avförvaltningslagen hade påbörjats publicerade SCB en rapport omlåginkomstfamiljerna i , Det framgick av rapporten att nästan hälften avden vuxna befolkningen inte trodde sig om att pä egen hand kunna upprätta enbesvärsskrivelse. I en senare rapport om ojämlikheten i gick sammamönster igen. De här undersökningarna visar på oacceptabla förhållanden. Myndigheterna själva besitter all den för sä mångamänniskor så svåråtkomliga kunskapen om regler, praxis, hur blanketter skallfyllas i och hur ansökningar och överklaganden skall skrivas. Men det brister iden länk genom vilken myndigheternas kunskaper skall kunna förmedlas till deenskilda som har behov av kunskapen. Att råda bot på detta, att skapa dennaviktiga länk mellan enskilda och myndigheter är kanske det viktigaste inslageti den nya förvaltningslag som nu skall fatta beslut om. Myndigheterna skall förmås att ge ifrån sig av sinkunskap. De skall ge de enskilda den vägledning och den hjälp de behöver föratt de skall kunna ta till vara sina rättigheter. Myndigheterna skall också påflera andra sätt underlätta för enskilda att ha med myndigheterna att göra. Deskall se till att ärendebehandlingenblir snabb och effektiv. De skall lära sig att skriva så att var och en kanförstå vad de skriver och inte använda sig av ålderdomliga och svårbegripligaformuleringar. Myndigheterna skall utnyttja de möjligheter som finns att takontakt med andra myndigheter som kan behöva kopplas in i ett ärende för attden enskilde inte skall behöva ha kontakter med flera myndigheter i ett ochsamma ärende. Det skall vara lättare för enskilda att komma till tals viatelefon eller vid ett personligt sammanträffande, om handläggningen därigenomblir enklare för den enskilde.